natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tyto úvahy odpovídají specifickým rysům sporu v původním řízení.
The foregoing considerations cover the characteristics of the dispute in the main proceedings.
Zaprvé, sled rozhodnutí přijatých litevskými soudy, týkajících se jak návrhu na navrácení dítěte, tak návrhu na neuznání rozhodnutí osvědčeného podle článku 42 nařízení, nepůsobí dojmem, že byla respektována procesní autonomie stanovená posledně uvedeným ustanovením.
First, the sequence of the decisions taken by the Lithuanian courts, as regards both the application for return and that for nonrecognition of the decision certified pursuant to Article 42 of the Regulation, does not appear to have observed the autonomy of the procedure provided for in that provision.
Zadruhé, počet rozhodnutí a jejich různost (zrušení, změny, znovuotevření, zastavení) poskytují důkaz, že ačkoli snad byly zvoleny nejrychlejší vnitřní postupy, byla délka trvání řízení již v okamžiku vydání osvědčení ve zjevném rozporu s požadavky nařízení.
Second, the number of decisions and their diverse nature (to set aside, overturn, reopen, suspend) are evidence that, even if the most expeditious domestic procedures may have been adopted, the periods of time elapsed were already, on the date on which the certificate was issued, in manifest contradiction to the requirements of the Regulation.
S ohledem na to, co je uvedeno výše, je třeba na čtvrtou až šestou otázku odpovědět tak, že bylo-li přijato rozhodnutí o nenavrácení dítěte a byl-li o něm uvědomen soud původu, nemá pro účely vydaní osvědčení stanoveného v článku 42 nařízení žádný dopad, že toto rozhodnutí bylo pozastaveno, změněno, zrušeno nebo se za jakýchkoli okolností nestalo pravomocným nebo bylo nahrazeno rozhodnutím o navrácení dítěte, jestliže ke skutečnému navrácení dítěte nedošlo.
In the light of the foregoing observations, the answer to the fourth to sixth questions must be that, once a nonreturn decision has been taken and brought to the attention of the court of origin, it is irrelevant, for the purposes of issuing the certificate provided for in Article 42 of the Regulation, that that decision has been suspended, overturned, set aside or, in any event, has not become res judicata or has been replaced by a decision ordering return, in so far as the return of the child has not actually taken place.
Jelikož nevyvstala žádná pochybnost, pokud jde o pravost uvedeného osvědčení, které bylo vyhotoveno podle formuláře, jehož vzor se nachází v příloze IV nařízení, opravný prostředek proti uznání rozhodnutí je zakázán a dožádanému soudu přísluší pouze konstatovat vykonatelnost osvědčeného rozhodnutí a vyhovět okamžitému navrácení dítěte.
Since no doubt has been expressed as regards the authenticity of that certificate and since it was drawn up in accordance with the standard form set out in Annex IV to the Regulation, opposition to the recognition of the decision ordering return is not permitted and it is for the requested court only to declare the enforceability of the certified decision and to allow the immediate return of the child.
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda může dotčená osoba ve smyslu článku 21 nařízení navrhnout neuznání soudního rozhodnutí, aniž by byl podán návrh na uznání téhož rozhodnutí.
By its first question, the referring court is essentially asking whether an interested party within the meaning of Article 21 of the Regulation can apply for nonrecognition of a judicial decision if no application has been submitted for recognition of that decision.
Tuto možnost ovšem nelze odmítnout obecně.
Nevertheless, that possibility cannot be discounted in general terms.
Článek 21 odst. 3 nařízení totiž stanoví, že: „[a]niž je dotčen oddíl 4 této kapitoly, může kterákoliv dotčená osoba postupy uvedenými v oddílu 2 této kapitoly požádat o vydání rozhodnutí o uznání nebo neuznání rozhodnutí“.
Article 21(3) of the Regulation provides that, ‘[w]ithout prejudice to Section 4 of this Chapter, any interested party may, in accordance with the procedures provided for in Section 2 of this Chapter, apply for a decision that the judgment be or not be recognised’.
Druhý pododstavec téhož článku stanoví za tímto účelem pravidla týkající se místní příslušnosti.
The second subparagraph of Article 21(3) lays down, to that end, the rules of local jurisdiction.
Také není vyloučeno, že návrh na neuznání rozhodnutí povede k uznání tohoto rozhodnutí na základě vzájemného návrhu nebo procesní námitky, v kterémžto případě se použije odstavec 4 uvedeného článku 21.
Nor is it precluded that an application for nonrecognition of a decision results incidentally in its recognition, in which case Article 21(4) would apply.
Možnost předložit návrh na neuznání, aniž by předtím byl podán návrh na uznání rozhodnutí, je způsobilá odpovídat různým cílům, buď hmotného charakteru, zejména cílům směřujícím k nejlepšímu zájmu dítěte či stabilitě a klidu rodiny, nebo procesní povahy, dovolujíc předložit v předstihu důkazní prostředky, které by již nemusely být k dispozici v budoucnosti.
The possibility of submitting an application for nonrecognition if no application for recognition has been lodged beforehand is capable of satisfying various objectives, either of a substantive nature, in particular those relating to the best interests of the child or the stability and harmony of the family, or of a procedural nature, by making it possible to bring forward the production of evidence which might no longer be available in the future.
Návrh na neuznání by však musí dodržet postup stanovený v kapitole III oddílu 2 nařízení, zejména může být proveden podle ustanovení vnitrostátního práva pouze tehdy, jestliže tato ustanovení neomezují dosah a účinky nařízení.
The application for nonrecognition must however comply with the procedure provided for in Section 2 of Chapter III of the Regulation and, in particular, it can be pursued according to the provisions of domestic law only if they do not limit the scope and effects of the Regulation.
Na první otázku je tedy třeba odpovědět tak, že kromě případu, kdy se řízení týká osvědčeného rozhodnutí podle článku 11 odst. 8 a článků 40 až 42 nařízení, může každá dotčená osoba navrhnout neuznání soudního rozhodnutí, i když předtím nebyl podán návrh na uznání rozhodnutí.
Therefore, the answer to the first question must be that, except where the procedure concerns a decision certified pursuant to Articles 11(8) and 40 to 42 of the Regulation, any interested party can apply for nonrecognition of a judicial decision, even if no application for recognition of the decision has been submitted beforehand.
Výhrada vyjádřená v bodě 91 tohoto rozsudku se použije rovněž v rámci této otázky.
The reservation expressed in paragraph 91 of this judgment also applies in the context of this question.
31 odst. 1 nařízení vykládán s ohledem na zvláštní strukturu kapitoly III oddílu 2 tohoto nařízení.
Subject to that reservation, if an application for nonrecognition of a judicial decision is brought and no application for recognition of that decision has been submitted, Article 31(1) of the Regulation must be interpreted in the light of the specific scheme of Section 2 of Chapter III of the Regulation.
Toto ustanovení proto musí zůstat nepoužito.
Accordingly, that provision must remain unapplied.
Článek 31 nařízení se totiž týká prohlášení vykonatelnosti.
Article 31 of the Regulation relates to the declaration of enforceability.
Stanoví, že v tomto případě osoba, proti níž je výkon rozhodnutí navrhován, nemůže předložit vyjádření.
It provides that, in that case, the party against whom enforcement is sought is not entitled to make any submissions on the application.
Takový postup musí být chápán v souvislosti se skutečností, že vzhledem ke své vykonatelné a jednostranné povaze nemůže zohledňovat vyjádření uvedené osoby, aniž by získal deklaratorní a kontradiktorní povahu, což by šlo proti samotné jeho logice, podle níž jsou práva obhajoby zaručena cestou opravného prostředku stanoveného v článku 33 nařízení.
Such a procedure must be understood in the light of the fact that, being of an enforceable and unilateral nature, it cannot take account of the submissions of that party without assuming a declaratory and adversarial nature, which would run counter to its very logic according to which the rights of the defence are ensured by means of the appeal provided for in Article 33 of the Regulation.
Situace, z níž je třeba vycházet v případě návrhu na neuznání, je odlišná.
The situation envisaged in the event of an application for nonrecognition is different.
Důvod této odlišnosti spočívá ve skutečnosti, že v takové situaci je navrhovatelem osoba, vůči níž mohl být podán návrh na prohlášení vykonatelnosti.
The reason for that difference lies in the fact that, in such a situation, the applicant is the person against whom the application for a declaration of enforceability might have been brought.
Jelikož požadavky zmíněné v bodě 101 tohoto rozsudku již nejsou odůvodněné, osoba, proti níž je podán návrh na neuznání, nemůže být zbavena možnosti předložit vyjádření.
Since the requirements referred to in paragraph 101 of this judgment are no longer justified, the party against whom the application for nonrecognition is brought cannot be deprived of the possibility of making submissions on the application.
Každé jiné řešení by směřovalo k omezení účinnosti jednání navrhovatele, neboť cílem řízení o neuznání je záporné posouzení, které ze své podstaty vyžaduje, aby bylo provedeno na základě kontradiktorního řízení.
Any other outcome would result in limiting the effectiveness of the applicant’s action, since the purpose of the nonrecognition procedure is to seek a negative assessment which, by its nature, calls for an adversarial procedure.
Z toho plyne, že – jak tvrdila Komise – odpůrce, který se domáhá uznání rozhodnutí, může předložit vyjádření.
It follows that, as the Commission asserted, the defendant, who is seeking recognition, is entitled to make submissions on the application.
V takové situaci odpůrce, který se domáhá uznání rozhodnutí, může předložit vyjádření.
In such a situation, the defendant, who is seeking recognition, is entitled to make such submissions.
Svou třetí otázkou se předkládající soud dotazuje, zda vnitrostátní soud, k němuž nositel rodičovské zodpovědnosti podal návrh na neuznání rozhodnutí soudu členského státu původu nařizujícího navrácení dítěte do členského státu původu, k němuž bylo vystaveno osvědčení podle článku 42 nařízení, musí tento návrh posu-
By its third question, the referring court asks whether the national court which has received an application by the holder of parental responsibility for nonrecognition of that part of the decision of the court of the Member State of origin requiring the return of the child to the Member State of origin, a decision in respect of which the
Jak vyplývá z odpovědí na předcházející otázky, návrh na neuznání soudního rozhodnutí není přípustný, jestliže bylo vydáno osvědčení podle článku 42 nařízení.
As is apparent from the answers to the previous questions, an application for nonrecognition of a judicial decision is not permitted if a certificate has been issued pursuant to Article 42 of the Regulation.
Za takové situace je rozhodnutí, které bylo osvědčeno, vykonatelné a nemůže být podán žádný opravný prostředek proti jeho uznání.
In such a situation, the decision which has been certified is enforceable and no opposition to its recognition is permitted.
Na třetí otázku tedy není namístě odpovědět.
There is therefore no need to answer the third question.
2008 – VĚC C-195/08 PPU jestliže ke skutečnému navrácení dítěte nedošlo.
2008 — CASE C-195/08 PPU res judicata or has been replaced by a decision ordering return, in so far as the return of the child has not actually taken place.
Jelikož nevyvstala žádná pochybnost, pokud jde o pravost uvedeného osvědčení, které bylo vyhotoveno podle formuláře, jehož vzor se nachází v příloze IV uvedeného nařízení, opravný prostředek proti uznání rozhodnutí je zakázán a dožádanému soudu přísluší pouze konstatovat vykonatelnost osvědčeného rozhodnutí a vyhovět okamžitému navrácení dítěte.
Since no doubt has been expressed as regards the authenticity of that certificate and since it was drawn up in accordance with the standard form set out in Annex IV to the Regulation, opposition to the recognition of the decision ordering return is not permitted and it is for the requested court only to declare the enforceability of the certified decision and to allow the immediate return of the child.
8 a článků 40 až 42 nařízení č. 2201/2003, může každá dotčená osoba navrhnout neuznání soudního rozhodnutí, i když předtím nebyl podán návrh na uznání rozhodnutí.
Except where the procedure concerns a decision certified pursuant to Articles 11(8) and 40 to 42 of Regulation No 2201/2003, any interested party can apply for nonrecognition of a judicial decision, even if no application for recognition of the decision has been submitted beforehand.
1 nařízení č. 2201/2003 se v rozsahu, v němž stanoví, že osoba, vůči níž je výkon navrhován, ani dítě nejsou v tomto stadiu řízení oprávněny podat k návrhu jakékoli připomínky, nepoužije na řízení o neuznání soudního rozhodnutí zahájené, aniž by ve vztahu ke stejnému rozhodnutí byl předtím podán návrh na uznání.
Article 31(1) of Regulation No 2201/2003, in so far as it provides that neither the person against whom enforcement is sought, nor the child is, at this stage of the proceedings, entitled to make any submissions on the application, is not applicable to proceedings initiated for nonrecognition of a judicial decision if no application for recognition has been lodged beforehand in respect of that decision.
Věc C-51/05 P
Case C-51/05 P
Komise Evropských společenstvív.Cantina sociale di Dolianova Soc. coop. arl a další
Commission of the European Communities v Cantina sociale di Dolianova Soc. coop. arl and Others
„Kasační opravný prostředek – Společná organizace trhu s vínem – Podpory na destilaci – Žaloba na náhradu škody – Mimosmluvní odpovědnost Společenství – Promlčecí doba – Začátek běhu“
(Appeals — Common organisation of the market in wine — Aid for distillation — Actions for damages — Noncontractual liability of the Community — Limitation period — Point from which time starts to run)
Stanovisko generální advokátky E. Sharpston přednesené dne 22. listopadu 2007 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Opinion of Advocate General Sharpston delivered on 22 November 2007 . . . Judgment of the Court (Fourth Chamber), 17 July 2008 . . . . . . . . . . .
Žaloba na náhradu škody – Promlčecí doba – Začátek běhu(Článek 235 ES a čl. 288 druhý pododstavec ES; statut Soudního dvora, článek 46)
Actions for damages — Limitation period — Point from which time starts to run(Arts 235 EC and 288, second para., EC; Statute of the Court of Justice, Art. 46)
SHRNUTÍ – VĚC C-51/05 P aby pravidla práva Společenství byla jasná a přesná, tak aby se dotčené osoby mohly orientovat v právních situacích a vztazích, které vyplývají z právního řádu Společenství.
SUMMARY — CASE C-51/05 P that legal rules be clear and precise in order that interested parties can ascertain their position in situations and legal relationships governed by Community law.
Pětiletá promlčecí doba pro nároky vůči Společenství z mimosmluvní odpovědnosti, stanovená v článku 46 statutu Soudního dvora, začne běžet, pokud jsou splněny všechny podmínky, na které je vázána povinnost náhrady škody, a zejména pak pokud je škoda, která má být nahrazena, konkretizována.
The fiveyear limitation period for bringing proceedings against the Community in matters relating to noncontractual liability laid down in Article 46 of the Statute of the Court of Justice cannot begin to run until all the requirements governing the obligation to provide compensation for damage are satisfied and, in particular, until the damage to be made good has materialised.
Pokud jde o případy, kdy odpovědnost Společenství vyplývá z normativního aktu, tato promlčecí doba tedy nemůže začít běžet před tím, než nastanou škodlivé účinky tohoto aktu, a tudíž před tím, než se stalo zřejmým, že dotčeným osobám vznikla určitá škoda.
Therefore, in cases where the liability of the Community has its origin in a legislative measure, that period of limitation does not begin until the damaging effects of that measure have arisen and, therefore, until the time at which the persons concerned were bound to have suffered certain damage.
Krom toho, jestliže by promlčecí doba žaloby na určení mimosmluvní odpovědnosti Společenství nezačala běžet po dobu, po kterou by údajně poškozená strana osobně nenabyla přesvědčení, že jí vznikla škoda, okamžik promlčení uvedené žaloby by závisel na osobním vnímání skutečné existence škody, které může mít každá strana, což je v rozporu s požadavkem právní jistoty nezbytným pro použití promlčecích dob.
Furthermore, preventing the limitation period for proceedings against the Community for noncontractual liability from starting to run as long as the party who has allegedly been harmed is not personally convinced that he has suffered damage has the result that the point in time at which those proceedings become timebarred varies according to the individual perception that each party may have as to the reality of the damage, something which is at variance with the requirement of legal certainty necessary for the application of limitation periods.
V tomto ohledu znalost skutkového stavu není uvedena mezi náležitostmi, které musejí být splněny pro to, aby promlčecí doba začala běžet.
In that connection, knowledge of the facts is not one of the conditions which must be met in order for the limitation period to start running.
Subjektivní posouzení skutečné existence škody tak nemůže být při určení začátku běhu uvedené doby zohledněno.
The subjective appraisal of the reality of the damage cannot therefore be taken into consideration in order to determine the moment at which that period starts to run.
V tomto ohledu podmínky, na které je vázána povinnost náhrady škod uvedených v čl. 288 druhém pododstavci ES, a tudíž pravidla promlčení, která se vztahují na žaloby domáhající se náhrady uvedených škod, nemohou být založeny na jiných kritériích než kritériích striktně objektivních.
In that connection, the conditions to which the obligation to make good the damage referred to in the second paragraph of Article 288 EC is subject, and, therefore, the rules on limitation periods which govern actions for compensation in respect of that damage may be based only on strictly object- ive criteria.
Pokud by tomu bylo jinak, hrozilo by totiž, že bude narušena zásada právní jistoty, o niž se opírají právě pravidla promlčení a která vyžaduje,
If it were otherwise, there would be a risk of undermining the principle of legal certainty on which the rules on limitation periods specifically rely and which require
(viz body 54, 59–61)
(see paras 54, 59-61)
KOMISE v. CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA A DALŠÍ
COMMISSION v CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA AND OTHERS
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKYELEANOR SHARPSTON přednesené dne 22. listopadu 2007 1
OPINION OF ADVOCATE GENERALSHARPSTON delivered on 22 November 2007 1
Projednávaný kasační opravný prostředek podala Komise proti rozsudku Soudu prvního stupně ve věci T-166/98 Cantina sociale di Dolianova Soc. coop. rl a další v Komise 2.
The Commission has brought the present appeal against the judgment of the Court of First Instance in Case T-166/98 Cantina sociale di Dolianova and Others v Commission. 2
Dne 15. září 1982 přijala Komise nařízení (EHS) č. 2499/82, kterým se stanoví pravidla
On 15 September 1982 the Commission adopted Regulation (EEC) No 2499/82 laying
Toto řízení je důsledkem úpadku palírny Distilleria Agricola Industriale de Terralba („DAI“), díky němuž několik producentů vína neobdrželo podporu Společenství, na kterou měli v zásadě nárok, na destilaci svého vína, která řádně proběhla pod záštitou DAI v první polovině roku 1983.
Those proceedings arose out of the insolvency of the distiller Distilleria Agricola Industriale di Terralba (‘DAI’), as a result of which a number of wine producers did not receive the Community aid to which they were in principle entitled for distillations of their wine that had duly taken place under DAI’s auspices in the first half of 1983.
Původně se uvedení producenti účastnili řízení mezi DAI a Azienda di Stato per gli Interventi nel Mercato Agricolo (italský intervenční orgán, dále jen „AIMA“) před vnitrostátním soudem.
Initially those producers participated in proceedings before the national court between DAI and the Azienda di Stato per gli Interventi nel Mercato Agricolo (the Italian intervention agency, ‘AIMA’).
Uvedené řízení bylo protahováno a bylo neúspěšné.
Those proceedings were protracted and unsuccessful.
Nakonec po dalším pátrání zahájili producenti vína dne 12. října 1998 řízení proti Komisi, ve kterém se domáhali náhrady škody.
Eventually, after further enquiries, on 12 October 1998 the wine producers brought proceedings against the Commission seeking compensation.
Jednou z otázek před Soudem prvního stupně bylo, kdy počala plynout pětiletá promlčecí doba použitelná v řízeních proti Společenství v oblasti mimosmluvní odpovědnosti 3.
One of the issues before the Court of First Instance was when the fiveyear time period applicable to proceedings against the Community in matters arising from noncontractual liability 3started to run.
Projednávaný kasační opravný prostředek se týká výlučně uvedené otázky.
The present appeal is concerned solely with that issue.
5 — Dobrovolná destilace prováděná za účelem stažení předpovídaného přebytku vína s cílem zvýšit ceny.
5 — Voluntary distillation intended to withdraw forecasted wine surplus with a view to improving prices.
1 — Původní jazyk: angličtina.2 — Rozsudek ze dne 23. listopadu 2004, Sb. rozh., s. II-3991.3 — Viz poznámku pod čarou 15 a bod 52 níže.
1 — Original language: English.2 — [2004] ECR II-3991.3 — See footnote 15 and point 52 below.
6 — Uvedené výše v poznámce pod čarou 4.
6 — Cited in footnote 4.
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY E. SHARPSTON – VĚC C-51/05 P o preventivní destilaci pro vinařský rok 1982/1983 7.
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P down provisions concerning preventive distillation for the 1982/83 wine year.
opatření v členských státech plně dosáhnout svého cíle, je třeba stanovit podmínky vyplácení podpor a záloh přizpůsobené správním systémům různých členských států.
7 the Member States, provision should be made for procedures for payment of aids and advances which are suited to the administrative systems of the different Member States.
Článek 8 nařízení č. 2499/82 stanoví, že pro platbu minimální nákupní ceny vína a pro platbu podpory ze strany intervenčního orgánu členské státy použijí podle své volby jeden ze dvou postupů uvedených v článcích 9 a 10.
Article 8 of Regulation No 2499/82 provides that for the payment of the minimum buyingin price for wines and for the payment of aid by the intervention agency, one or other of the procedures referred to in Articles 9 and 10 is to be applied, at the choice of the Member States.
Itálie se rozhodla použít na svém území postup stanovený v článku 9
Italy decided to apply in its territory the procedure referred to in Article 9.
Článek 9 stanoví:
Article 9 provides:
Tato cena obvykle neumožňuje uvedení produktů získaných destilací na trh za tržních podmínek 8.
That price normally renders it impossible to market the products of distillation at market prices.
Článek 6 proto stanoví vyrovnávací mechanismus, přičemž intervenční orgán má za destilované víno vyplácet podporu ve stanovené výši.
8Article 6 therefore lays down a compensation procedure whereby the intervention agency is to pay aid of a prescribed amount for wine distilled.
Palírna zaplatí producentovi minimální nákupní cenu uvedenou v čl.
The minimum buyingin price referred to in the first subparagraph of Article 5(1) shall be paid by the distiller to the producer not later than 90 days after the entry into the distillery [of the total quantity of wine or, where appropriate, of each consignment of wine].