natgillin/translations-raw huggingface dataset:
2008 – SPOJENÉ VĚCI C-402/05 P a C-415/05 P ze Smlouvy o ES coby autonomního právního systému, který nemůže být narušen mezinárodní dohodou.
2008 — JOINED CASES C-402/05 P AND C-415/05 P guarantee stemming from the EC Treaty as an autonomous legal system which is not to be prejudiced by an international agreement.
Otázka příslušnosti Soudního dvora vyvstává totiž v rámci vnitřního a autonomního právního řádu Společenství, do něhož patří sporné nařízení a v němž je Soudní dvůr příslušný k přezkumu platnosti aktů Společenství z hlediska základních práv.
The question of the Court’s jurisdiction arises in the context of the internal and autonomous legal order of the Community, within whose ambit the contested regulation falls and in which the Court has jurisdiction to review the validity of Community measures in the light of fundamental rights.
Dále bylo předloženo tvrzení, že s ohledem na respekt, k němuž jsou orgány Společenství povinovány ve vztahu k orgánům Spojených národů, by měl Soudní dvůr upustit od přezkumu legality sporného nařízení z hlediska základních práv, i kdyby byl takovýto přezkum možný, neboť v rámci režimu sankcí zavedeného Spojenými národy, zejména pak vzhledem k přezkumnému řízení, které bylo v nedávné době podstatným způsobem zkvalitněno několika rezolucemi Rady bezpečnosti, jsou základní práva dostatečně chráněna.
It has in addition been maintained that, having regard to the deference required of the Community institutions vis-à-vis the institutions of the United Nations, the Court must forgo the exercise of any review of the lawfulness of the contested regulation in the light of fundamental rights, even if such review were possible, given that, under the system of sanctions set up by the United Nations, having particular regard to the re-examination procedure which has recently been significantly improved by various resolutions of the Security Council, fundamental rights are adequately protected.
Komise je toho názoru, že pokud mají dotčení jednotlivci a subjekty v uvedeném režimu sankcí přijatelnou možnost být vyslechnuti díky správnímu kontrolnímu mechanismu v rámci právního systému Spojených národů, neměl by Soudní dvůr žádným způsobem zasahovat.
According to the Commission, so long as under that system of sanctions the individuals or entities concerned have an acceptable opportunity to be heard through a mechanism of administrative review forming part of the United Nations legal system, the Court must not intervene in any way whatsoever.
K tomu je třeba nejprve uvést, že i když byl na základě několika rezolucí přijatých Radou bezpečnosti režim omezujících opatření zavedený Spojenými národy pozměněn, pokud jde o zápisy a výmazy v konsolidovaném seznamu [viz konkrétně rezoluci 1730 (2006) ze dne 19. prosince 2006 a rezoluci 1735 (2006) ze dne 22. prosince 2006], došlo k těmto změnám až po přijetí sporného nařízení, takže k nim v rámci tohoto kasačního opravného prostředku v zásadě nelze přihlížet.
In this connection it may be observed, first of all, that if in fact, as a result of the Security Council’s adoption of various resolutions, amendments have been made to the system of restrictive measures set up by the United Nations with regard both to entry in the summary list and to removal from it [see, in particular, Resolutions 1730 (2006) of 19 December 2006, and 1735 (2006) of 22 December 2006], those amendments were made after the contested regulation had been adopted so that, in principle, they cannot be taken into consideration in these appeals.
V každém případě důsledkem skutečnosti, že v rámci systému Spojených národů existuje přezkumné řízení prováděné před Výborem pro sankce, nemůže být, ani při zohlednění nedávných změn učiněných v uvedeném řízení, všeobecná soudní imunita v rámci vnitřního právního řádu Společenství.
In any event, the existence, within that United Nations system, of the re-examination procedure before the Sanctions Committee, even having regard to the amendments recently made to it, cannot give rise to generalised immunity from jurisdiction within the internal legal order of the Community.
Nezdá se totiž, že by pro takovouto imunitu, která by byla významnou odchylkou od režimu soudní ochrany základních práv stanoveného Smlouvou o ES, existovalo odůvodnění, neboť toto přezkumné řízení neposkytuje zjevně záruky soudní ochrany.
Indeed, such immunity, constituting a significant derogation from the scheme of judicial protection of fundamental rights laid down by the EC Treaty, appears unjustified, for clearly that re-examination procedure does not offer the guarantees of judicial protection.
I když je v tomto ohledu nyní možné, aby se kterákoli osoba nebo subjekt obrátil přímo na Výbor pro sankce s žádostí o výmaz z konsolidovaného seznamu v tzv. „přijímacím středisku“, nelze než konstatovat, že řízení před Výborem pro sankce si i nadále zachovává převážně mezistátní a diplomatickou povahu, neboť dotčené osoby a subjekty nemají skutečnou možnost hájit svá práva a uvedený Výbor přijímá svá rozhodnutí na základě konsensu, přičemž každý z jeho členů má právo veta.
In that regard, although it is now open to any person or entity to approach the Sanctions Committee directly, submitting a request to be removed from the summary list at what is called the ‘focal’ point, the fact remains that the procedure before that Committee is still in essence diplomatic and intergovernmental, the persons or entities concerned having no real opportunity of asserting their rights and that committee taking its decisions by consensus, each of its members having a right of veto.
Ze směrnic Výboru pro sankce, ve znění posledních změn ze dne 12. února 2007, v tomto ohledu vyplývá, že žadatel, který podal žádost o výmaz, nemůže během řízení před Výborem pro sankce sám jakkoli uplatnit svá práva ani nemůže být pro tyto účely zastoupen, neboť předat případná vyjádření k této žádosti může pouze vláda státu jeho pobytu nebo státní příslušnosti.
The Guidelines of the Sanctions Committee, as last amended on 12 February 2007, make it plain that an applicant submitting a request for removal from the list may in no way assert his rights himself during the procedure before the Sanctions Committee or be represented for that purpose, the Government of his State of residence or of citizenship alone having the right to submit observations on that request.
Nadto uvedené směrnice neukládají Výboru pro sankce povinnost sdělit žadateli důvody a důkazy odůvodňující jeho zápis do konsolidovaného seznamu ani povinnost poskytnout mu přístup k těmto údajům, byť i jen omezený.
Moreover, those Guidelines do not require the Sanctions Committee to communicate to the applicant the reasons and evidence justifying his appearance in the summary list or to give him access, even restricted, to that information.
Navíc v případě, že tento výbor žádost o výmaz zamítne, nemá povinnost uvést odůvodnění.
Last, if that Committee rejects the request for removal from the list, it is under no obligation to give reasons.
Z výše uvedeného vyplývá, že soudy Společenství musí v souladu s pravomocemi, které jim byly svěřeny na základě Smlouvy o ES, zajišťovat v zásadě úplný přezkum legality veškerých aktů Společenství z hlediska základních práv, která jsou součástí obecných zásad práva Společenství, a to včetně aktů Společenství, které stejně jako sporné nařízení provádí rezoluce přijaté Radou bezpečnosti na základě kapitoly VII Chaty Spojených národů.
It follows from the foregoing that the Community judicature must, in accordance with the powers conferred on it by the EC Treaty, ensure the review, in principle the full review, of the lawfulness of all Community acts in the light of the fundamental rights forming an integral part of the general principles of Community law, including review of Community measures which, like the contested regulation, are designed to give effect to the resolutions adopted by the Security Council under Chapter VII of the Charter of the United Nations.
Soud se tedy dopustil nesprávného právního posouzení, když dospěl v bodech 212 až 231 napadeného rozsudku Kadi a v bodech 263 až 282 napadeného rozsudku Yusuf a Al Barakaat k závěru, že ze zásad, kterými se řídí vzájemné vztahy mezinárodního právního řádu vytvořeného v rámci Spojených národů a právního řádu Společenství, vyplývá, že vzhledem k tomu, že sporné nařízení provádí rezoluci přijatou Radou bezpečnosti na základě kapitoly VII Charty Spojených národů, která neponechává v tomto ohledu žádný prostor pro uvážení, musí se na něj vztahovat soudní imunita, co se týče jeho vnitřní legality, s výjimkou přezkumu jeho slučitelnosti s normami z oblasti ius cogens.
The Court of First Instance erred in law, therefore, when it held, in paragraphs 212 to 231 of Kadi and 263 to 282 of Yusuf and Al Barakaat, that it followed from the principles governing the relationship between the international legal order under the United Nations and the Community legal order that the contested regulation, since it is designed to give effect to a resolution adopted by the Security Council under Chapter VII of the Charter of the United Nations affording no latitude in that respect, must enjoy immunity from jurisdiction so far as concerns its internal lawfulness save with regard to its compatibility with the norms of jus cogens.
Důvody kasačních opravných prostředků jsou tedy v tomto ohledu opodstatněné, takže je třeba napadené rozsudky v příslušné části zrušit.
The appellants’ grounds of appeal are therefore well founded on that point, with the result that the judgments under appeal must be set aside in this respect.
Z toho plyne, že není třeba dále zkoumat výtky směřující proti té části napadených rozsudků, která se týká přezkumu sporného nařízení z hlediska norem mezinárodního práva, které patří do ius cogens, a tudíž není ani třeba přezkoumávat vzájemný opravný prostředek podaný Spojeným královstvím k tomuto bodu.
It follows that there is no longer any need to examine the heads of claim directed against that part of the judgments under appeal relating to review of the contested regulation in the light of the rules of international law falling within the ambit of jus cogens and that it is, therefore, no longer necessary to examine the United Kingdom’s cross-appeal on this point either.
Dále vzhledem k tomu, že v navazující části napadených rozsudků, která se týká konkrétních základních práv, jichž se navrhovatelé dovolávali, se Soud omezil na přezkum legality sporného nařízení pouze z hlediska těchto norem, ačkoli byl povinen provést v zásadě úplný přezkum z hlediska základních práv, která patří mezi
Furthermore, given that in the latter part of the judgments under appeal, relating to the specific fundamental rights invoked by the appellants, the Court of First Instance confined itself to examining the lawfulness of the contested regulation in the light of those rules alone, when it was its duty to carry out an examination, in principle a full
KADI A AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v. RADA A KOMISE obecné zásady práva Společenství, je třeba zrušit rovněž tuto navazující část napadených rozsudků.
KADI AND AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION examination, in the light of the fundamental rights forming part of the general principles of Community law, the latter part of those judgments must also be set aside.
K řízení před Soudem
Concerning the actions before the Court of First Instance
Článek 61 první pododstavec druhá věta statutu Soudního dvora stanoví, že v případě zrušení rozhodnutí Soudu může Soudní dvůr vydat sám konečné rozhodnutí ve věci, pokud to soudní řízení dovoluje.
As provided in the second sentence of the first paragraph of Article 61 of the Statute of the Court of Justice, the latter, when it quashes the decision of the Court of First Instance, may give final judgment in the matter where the state of proceedings so permits.
V projednávané věci má Soudní dvůr za to, že soudní řízení dovoluje rozhodnout o žalobách na neplatnost sporného nařízení podaných navrhovateli a že je důvodné vydat konečné rozhodnutí.
In the circumstances, the Court considers that the actions for annulment of the contested regulation brought by the appellants are ready for judgment and that it is necessary to give final judgment in them.
Zaprvé je třeba přezkoumat výtky, které Y. A. Kadi a Al Barakaat uplatňují ohledně porušení práv obhajoby, konkrétně práva být vyslechnut, a práva na účinnou soudní kontrolu, které podle nich způsobují taková opatření spočívající ve zmrazení prostředků, jaká proti nim byla sporným nařízením zavedena.
It is appropriate to examine, first, the claims made by Mr Kadi and Al Barakaat with regard to the breach of the rights of the defence, in particular the right to be heard, and of the right to effective judicial review, caused by the measures for the freezing of funds as they were imposed on the appellants by the contested regulation.
Vzhledem ke konkrétním okolnostem, které provázely zápis jmen navrhovatelů na seznam osob a subjektů, na něž se vztahují omezující opatření, uvedený v příloze I sporného nařízení, je třeba v tomto ohledu dospět k závěru, že jejich práva obhajoby, konkrétně právo být vyslechnut, a právo na účinnou soudní ochranu, nebyla zjevně zachována.
In this regard, in the light of the actual circumstances surrounding the inclusion of the appellants’ names in the list of persons and entities covered by the restrictive measures contained in Annex I to the contested regulation, it must be held that the rights of the defence, in particular the right to be heard, and the right to effective judicial review of those rights, were patently not respected.
Podle ustálené judikatury totiž platí, že zásada účinné soudní ochrany je obecnou zásadou práva Společenství, která vyplývá z ústavních tradic společných členským státům a která byla zakotvena články 6 a 13 EÚLP, přičemž tato zásada byla znovu stvrzena v článku 47 Listiny základních práv Evropské unie vyhlášené dne 7. prosince 2000 v Nice (Úř. věst. C 364, s.
According to settled caselaw, the principle of effective judicial protection is a general principle of Community law stemming from the constitutional traditions common to the Member States, which has been enshrined in Articles 6 and 13 of the ECHR, this principle having furthermore been reaffirmed by Article 47 of the Charter of fundamental rights of the European Union, proclaimed on 7 December 2000 in Nice (OJ 2000 C 364, p.
1) (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 13. března 2007, Unibet, C-432/05, Sb. rozh. s. I-2271, bod 37).
1) (see, to this effect, Case C-432/05 Unibet [2007] ECR I-2271, paragraph 37).
Dodržení této povinnosti sdělit odůvodnění je totiž nezbytné jak k tomu, aby adresátům omezujících opatření bylo umožněno hájit svá práva za co nejpříznivějších podmínek a rozhodnout se s plnou znalostí věci, zda je účelné obrátit se na soud Společenství (viz v tomto smyslu výše citovaný rozsudek Heylens a další, bod 15), tak i k tomu, aby byl soud Společenství plně schopen provést přezkum legality dotčeného aktu Společenství, jenž mu přísluší na základě Smlouvy o ES.
Observance of that obligation to communicate the grounds is necessary both to enable the persons to whom restrictive measures are addressed to defend their rights in the best possible conditions and to decide, with full knowledge of the relevant facts, whether there is any point in their applying to the Community judicature (see, to that effect, Heylens and Others, paragraph 15), and to put the latter fully in a position in which it may carry out the review of the lawfulness of the Community measure in question which is its duty under the EC Treaty.
Pokud jde o práva obhajoby, konkrétně pak právo být vyslechnut, v případě takových omezujících opatření, jako jsou opatření, která ukládá sporné nařízení, nelze od orgánů Společenství vyžadovat, aby uvedené důvody sdělily před prvotním zápisem osoby nebo subjektu na uvedený seznam.
So far as concerns the rights of the defence, in particular the right to be heard, with regard to restrictive measures such as those imposed by the contested regulation, the Community authorities cannot be required to communicate those grounds before the name of a person or entity is entered in that list for the first time.
Jak Soud uvedl v bodu 308 napadeného rozsudku Yusuf a Al Barakaat, takovéto předchozí sdělení by totiž mohlo ohrozit účinnost zmrazení prostředků a hospodářských zdrojů stanovených tímto nařízením.
As the Court of First Instance stated in paragraph 308 of Yusuf and Al Barakaat, such prior communication would be liable to jeopardise the effectiveness of the freezing of funds and resources imposed by that regulation.
K dosažení cíle sledovaného tímto nařízením musí takováto opatření, jak vyplývá z jejich povahy, využít účinku překvapení a, jak Soudní dvůr již uvedl, musí být uplatněna s okamžitou účinností (viz v tomto smyslu výše citovaný rozsudek Möllendorf a Möllendorf-Niehuus, bod 63).
In order to attain the objective pursued by that regulation, such measures must, by their very nature, take advantage of a surprise effect and, as the Court has previously stated, apply with immediate effect (Möllendorf and Möllendorf­Niehuus, paragraph 63).
Z důvodů, které se vážou rovněž k cíli sporného nařízení a účinnosti opatření stanovených tímto nařízením, orgány Společenství neměly ani povinnost dát navrhovatelům možnost vyjádřit se před prvotním zápisem jejich jména a názvu na seznam uvedený v příloze I tohoto nařízení.
Nor were the Community authorities bound to hear the appellants before their names were included for the first time in the list set out in Annex I to that regulation, for reasons also connected to the objective pursued by the contested regulation and to the effectiveness of the measures provided by the latter.
Dále vzhledem k tomu, že jde o akt Společenství, kterým se provádí rezoluce Rady bezpečnosti v rámci boje proti terorismu, jsou to dále bezpečnostní imperativy nebo důvody spojené s mezinárodními vztahy Společenství a jeho členských států, jež mohou bránit sdělení určitých informací dotčeným osobám a subjektům, a tedy jejich vyslechnutí s ohledem na tyto informace.
In addition, with regard to a Community measure intended to give effect to a resolution adopted by the Security Council in connection with the fight against terrorism, overriding considerations to do with safety or the conduct of the international relations of the Community and of its Member States may militate against the communication of certain matters to the persons concerned and, therefore, against their being heard on those matters.
To však neznamená, že, pokud jde o dodržení zásady účinné soudní ochrany, taková omezující opatření, jaká byla zavedena sporným nařízením, nepodléhají žádné kontrole soudu Společenství, jakmile je tvrzeno, že akt, který je stanoví, se dotýká národní bezpečnosti a terorismu.
However, that does not mean, with regard to the principle of effective judicial protection, that restrictive measures such as those imposed by the contested regulation escape all review by the Community judicature once it has been claimed that the act laying them down concerns national security and terrorism.
V takovém případě je nicméně na soudu Společenství, aby při provádění soudního přezkumu použil techniky, které umožňují skloubit jednak legitimní bezpečnostní zájmy týkající se povahy a zdroje informací, k nimž bylo přihlíženo při přijímání předmětného aktu, a jednak nutnost poskytnout jednotlivcům v dostatečné míře možnost využít procesních pravidel (viz v tomto smyslu ESLP rozsudek Chahal v. Spojené království ze dne 15. listopadu 1996, Sbírka rozsudků a rozhodnutí 1996-V, § 131).
In such a case, it is none the less the task of the Community judicature to apply, in the course of the judicial review it carries out, techniques which accommodate, on the one hand, legitimate security concerns about the nature and sources of information taken into account in the adoption of the act concerned and, on the other, the need to accord the individual a sufficient measure of procedural justice (see, to that effect, the judgment of the European Court of Human Rights in Chahal v. United Kingdom of 15 November 1996, Reports of Judgments and Decisions 1996-V, § 131).
V projednávané věci je třeba nejprve konstatovat, že sporné nařízení ani společný postoj 2002/402, na který nařízení odkazuje, neupravují postup pro sdělení skutečností, které odůvodňují zápis jména nebo názvu dotčených osob nebo subjektů na seznam v příloze I uvedeného nařízení, a pro jejich vyslechnutí, ať již při zápisu, nebo po něm.
In the circumstances, the inevitable conclusion is, first of all, that neither the contested regulation nor Common Position 2002/402 to which the former refers provides for a procedure for communicating the evidence justifying the inclusion of the names of the persons concerned in Annex I to that regulation and for hearing those persons, either at the same time as that inclusion or later.
Dále je třeba poukázat na to, že Rada navrhovatele nikdy neinformovala o skutečnostech, které proti nim svědčí a které odůvodňovaly prvotní zápis jejich jména nebo názvu do seznamu v příloze I sporného nařízení a následné zavedení omezujících opatření stanovených tímto nařízením.
It has next to be pointed out that the Council at no time informed the appellants of the evidence adduced against them that allegedly justified the inclusion of their names for the first time in Annex I to the contested regulation and, consequently, the imposition of the restrictive measures laid down by the latter.
Vzhledem k tomu, že Rada neuvědomila navrhovatele o skutečnostech svědčících v jejich neprospěch, o něž se opírají omezující opatření, která vůči nim byla zavedena, ani jim neumožnila se s těmito skutečnostmi seznámit v přiměřené lhůtě po zavedení
Because the Council neither communicated to the appellants the evidence used against them to justify the restrictive measures imposed on them nor afforded them the right to be informed of that evidence within a reasonable period after those measures were enacted, the appellants were not in a position to make their point of view
KADI A AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v. RADA A KOMISE těchto opatření, navrhovatelé k nim nemohli účelně zaujmout stanovisko.
KADI AND AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION in that respect known to advantage.
Z toho plyne, že práva obhajoby, konkrétně pak právo být vyslechnut, nebyla respektována.
Therefore, the appellants’ rights of defence, in particular the right to be heard, were not respected.
Dále vzhledem k tomu, že navrhovatelé nebyli informováni o skutečnostech svědčících v jejich neprospěch, a vzhledem ke vztahům mezi právy obhajoby a právem na účinnou soudní ochranu, o nichž bylo již pojednáno v bodech 336 a 337 tohoto rozsudku, nemohli navrhovatelé chránit svá práva ve vztahu k těmto informacím za uspokojivých podmínek ani před soudem Společenství, takže musí být učiněn závěr, že došlo i k porušení uvedeného práva na účinnou soudní ochranu.
In addition, given the failure to inform them of the evidence adduced against them and having regard to the relationship, referred to in paragraphs 336 and 337 above, between the rights of the defence and the right to an effective legal remedy, the appellants were also unable to defend their rights with regard to that evidence in satisfactory conditions before the Community judicature, with the result that it must be held that their right to an effective legal remedy has also been infringed.
Konečně je třeba uvést, že toto porušení nebylo zhojeno ani v rámci tohoto řízení.
Last, it must be stated that that infringement has not been remedied in the course of these actions.
Vzhledem k tomu, že Rada zaujala principiální postoj, že žádná skutečnost této povahy nemůže být předmětem přezkumu prováděného soudem Společenství, žádnou takovouto skutečnost nepředložila.
Indeed, given that, according to the fundamental position adopted by the Council, no evidence of that kind may be the subject of investigation by the Community judicature, the Council has adduced no evidence to that effect.