natgillin/translations-raw huggingface dataset:
60 — Směrnice Rady ze dne 20. prosince 1985 o ochraně spotřebitele v případě smluv uzavřených mimo obchodní prostory (Úř. věst. L 372, s. 31; Zvl. vyd. 15/01, s. 262).
60 — Council directive of 20 December 1985 to protect the consumer in respect of contracts negotiated away from business premises (OJ 1985 L 372, p. 31).
58 — Viz například rozsudky ze dne 15. dubna 1986, Komise v. Belgie (237/84, Recueil, s.
59 — Cited above, footnote 17.
1247, bod 17), a ze dne 10. prosince 1991, Komise v. Řecko (C-306/89, Recueil, s. I-5863, bod 8).
For a similar decision see Case C-229/04 Crailsheimer Volksbank [2005] ECR I-9273.
QUELLE vzájemného vrácení získaných výhod, ale zásadou výkladu smlouvy favor contractus, podle níž smlouva zůstává v platnosti, je-li to možné, a výměna zboží tedy směřuje k plnění smlouvy.
QUELLE ciple of mutual surrender of benefits received but on the principle that contracts are to be interpreted favor contractus, in accordance with which the contract is maintained in force so far as is possible; the purpose of replacing the goods is performance of the contract.
Zaplacením kupní ceny spotřebitel řádně splnil svou povinnost, která mu přísluší podle synallagmatické smlouvy o prodeji spotřebního zboží, zatímco prodávající nesplnil svou povinnost tak, jak se k tomu ve smlouvě zavázal.
62By paying the purchase price, the consumer has properly fulfilled his obligation under the contract for the sale of consumer goods, whereas the seller has not performed his contractual obligation.
Ve světle zásady pacta sunt servanda tedy žádost o výměnu zboží znamená pouze žádost, aby prodávající splnil své smluvní povinnosti.
Accordingly, in the light of the principle pacta sunt servanda, the claim for replacement of the goods is no more than a claim that the seller should perform his contractual obligations.
Každá smluvní strana totiž musí sama nést riziko vadného splnění své povinnosti.
Each party to the contract must accept the risk that it may not perform its obligations thereunder properly and in full.
Odpovědnost za skutečnost, že dochází k výměně zboží, nenese spotřebitel; spotřebitel si pouze přeje, aby mohl zboží běžným způsobem užívat, což mu prodávající musí umožnit.
Responsibility for the fact that goods have to be replaced does not lie with the consumer: all he wants is to use the goods normally, and the seller is required to enable him to do so.
V rozsudku Schulte je dále uvedena zásada, podle které nemá spotřebitel v případě odstoupení od smlouvy nutně povinnost vrátit půjčku navýšenou o úroky, nesplnila-li druhá smluvní strana řádně své povinnosti.
In the second place, Schulte clearly establishes the principle that where a contract is rescinded the consumer is not necessarily obliged to return the loan plus interest if the other contracting party has not properly fulfilled its obligations.
V bodě 94 uvedeného rozsudku Soudní dvůr rozhodl, že neexistuje rozpor se směrnicí 85/577, pokud se vnitrostátní pravidla, podle kterých spotřebitel musí v případě odstoupení od smlouvy vrátit půjčku navýšenou o úroky, neuplatní v případě, že poskytovatel půjčky nedodržel informační povinnost, která pro něj vyplývala z uvedené směrnice.
In paragraph 94 of the judgment in Schulte, the Court held that it was not incompatible with Direct- ive 85/577 for rules of national law under which a consumer who cancels a credit agreement must immediately repay the loan in full with interest at the market rate not to apply in cases where the trader has failed to comply with his obligation under the direct- ive to provide information.
V rámci pravidla, podle kterého musí smluvní strana, která nesplnila řádně svoji povinnost, nést sama odpovědnost za toto vadné plnění, je tedy možné přirovnat odstoupení od smlouvy k výměně vadného zboží.
In the context of the principle that the contracting party who has not properly fulfilled his obligations is himself liable for his faulty performance, it is accordingly possible to compare rescission of the contract with replacement of defective goods.
Jde však opět o argument ve prospěch toho, aby prodávající v případě výměny vadného zboží musel nést plnou odpovědnost za vadné plnění a v tomto ohledu rovněž veškeré náklady vztahující se k této výměně.
However, that again supports the view that, in the case of the replacement of defect- ive goods, the seller must bear full responsibility for his faulty performance, and in consequence pay all the related costs.
V důsledku toho je nepřijatelné, aby spotřebitel, který řádně splnil svou smluvní povinnost, musel zaplatit náhradu za užívání vadného zboží prodávajícímu, který svou povinnost řádně nesplnil.
It would therefore be unacceptable if the consumer, having properly performed his contractual obligation, were required to pay compensation to the seller, who has not properly performed his obligation, for use of defective goods.
Obdržením nového zboží spotřebitel získává pouze to, na co má nárok, tedy zboží odpovídající smlouvě; nelze tedy v projednávané věci vůbec hovořit o bezdůvodném obohacení spotřebitele.
The receipt of the new goods signifies merely that the consumer is receiving what he is entitled to receive — namely goods which are in conformity with the contract — and, accordingly, it is not seriously arguable in the present case that the consumer has been unjustifiably enriched.
62 — Jelikož v této oblasti neexistují výslovná ustanovení práva Společenství, otázky bezdůvodného obohacení vyvstávají v judikatuře Soudního dvora zejména ve vztahu k podmínkám vracení bezdůvodně vybraných daní a cel.
62 — Because Community law does not expressly make provision for this area, questions as to unjustified enrichment arise in the Court’s caselaw principally in connection with the requirements for the repayment of taxes and duties which have been unlawfully demanded.
V tomto ohledu viz například rozsudek ze dne 9. února 1999, Dilexport (C-343/96, Recueil, s. I-579).
On this, see inter alia Case C-343/96 Dilexport [1999] ECR I-579.
V projednávané věci rovněž nelze tvrdit že se spotřebitel bezdůvodně oboha-
Nor is it possible in the present case to maintain that the consumer has been
S ohledem na všechny předcházející úvahy se domnívám, že směrnice 1999/44 brání německé právní úpravě, podle níž má prodávající právo v případě výměny vadného zboží požadovat od kupujícího zaplacení náhrady za užívání tohoto zboží.
For all those reasons, I am of the opinion that Directive 1999/44 precludes the German legislation under which, in cases where consumer goods are replaced, the seller has the right to require the consumer to pay compensation for use of those goods.
3 odst. 3 třetím pododstavcem směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES ze dne 25. května 1999 o některých aspektech prodeje spotřebního zboží a záruk na toto zboží je nutno vykládat v tom smyslu, že brání ustanovení vnitrostátního práva, podle něhož prodávající může v případě uvedení zboží do souladu se smlouvou prostřednictvím jeho výměny požadovat od spotřebitele náhradu za užívání původně dodaného zboží, které bylo v rozporu se smlouvou.
On the basis of the foregoing considerations, I suggest that the Court should reply that Article 3(2) of Directive 1999/44/EC of the European Parliament and of the Council of 25 May 1999 on certain aspects of the sale of consumer goods and associated guarantees, read in conjunction with the first subparagraph of Article 3(3) and Article 3(4) of that directive, or the third subparagraph of Article 3(3) thereof, is to be interpreted as precluding national legislation under which, where consumer goods are brought into conformity with the contract by means of their replacement, the seller may require the consumer to pay compensation for use of the goods originally supplied, which were not in conformity with the contract.
Ve věci C-404/06, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Bundesgerichtshof (Německo) ze dne 16. srpna 2006, došlým Soudnímu dvoru dne 28. září 2006, v řízení
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC, by the Bundesgerichtshof (Germany), made by decision of 16 August 2006, received at the Court on 28 September 2006, in the proceedings
SOUDNÍ DVŮR (první senát), ve složení P. Jann (zpravodaj), předseda senátu, A. Tizzano, A. Borg Barthet, M. Ilešič a E. Levits, soudci, generální advokátka: V. Trstenjak, vedoucí soudní kanceláře: B. Fülöp, rada,
THE COURT (First Chamber), composed of P. Jann (Rapporteur), President of the Chamber, A. Tizzano, A. Borg Barthet, M. Ilešič and E. Levits, Judges,
2008 – VĚC C-404/06 s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 4. října 2007, s ohledem na vyjádření předložená:
2008 — CASE C-404/06 having regard to the written procedure and further to the hearing on 4 October 2007, after considering the observations submitted on behalf of:
– za německou vládu M. Lummou a J. Kemper, jako zmocněnci,
— the German Government, by M. Lumma and J. Kemper, acting as Agents,
– za španělskou vládu N. Díaz Abad, jako zmocněnkyní,
— the Spanish Government, by N. Díaz Abad, acting as Agent,
– za Komisi Evropských společenství A. Aresu a B. Schimou, jakož i I. Kaufmann-Bühler, jako zmocněnci, po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 15. listopadu 2007,
— the Commission of the European Communities, by A. Aresu and B. Schima, and by I. Kaufmann-Bühler, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 15 November 2007,
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES ze dne 25. května 1999 o některých aspektech prodeje spotřebního zboží a záruk na toto zboží (Úř. věst. L 171, s. 12; Zvl. vyd. 15/04, s.
This reference for a preliminary ruling relates to the interpretation of Article 3 of Directive 1999/44/EC of the European Parliament and of the Council of 25 May 1999 on certain aspects of the sale of consumer goods and associated guarantees (OJ 1999 L 171, p.
Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi Quelle AG (dále jen „Quelle“), podnikem provozujícím zásilkový prodej, a Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände (dále jen „Bundesverband“), schváleným sdružením spotřebitelů, jež obdrželo zmocnění paní Brüning, která je zákaznicí tohoto podniku.
The reference has been made in the course of proceedings between Quelle AG (‘Quelle’), a mailorder company, and the Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände (‘the Bundesverband’), an authorised consumers’ association acting on behalf of Ms Brüning, one of Quelle’s customers.
Směrnice byla přijata na základě článku 95 ES.
The Directive was adopted on the basis of Article 95 EC.
153 odst. 1 a 3 ES Evropské společenství přispěje k dosažení vysoké úrovně ochrany spotřebitele prostřednictvím opatření, která Společenství přijme podle článku 95 ES.
The first recital in the preamble thereto states that, in accordance with Article 153(1) and (3) EC, the European Community must contribute to the achievement of a high level of consumer protection by the measures it adopts pursuant to Article 95 EC.
2008 – VĚC C-404/06
2008 — CASE C-404/06
Článek 3 směrnice, nazvaný „Práva spotřebitele“, stanoví:
Article 3 of the Directive, entitled ‘Rights of the consumer’, provides:
V případě rozporu se smlouvou má spotřebitel nárok buď na bezplatné uvedení spotřebního zboží do stavu odpovídajícího smlouvě prostřednictvím opravy, nebo náhradního dodání zboží [výměny] podle ustanovení odstavce 3 nebo na přiměřené snížení kupní ceny nebo na odstoupení od smlouvy podle ustanovení odstavců 5 a 6.
In the case of a lack of conformity, the consumer shall be entitled to have the goods brought into conformity free of charge by repair or replacement, in accordance with paragraph 3, or to have an appropriate reduction made in the price or the contract rescinded with regard to those goods, in accordance with paragraphs 5 and 6.
Zjednání nápravy se považuje za nepoměrné [nepřiměřené] v případě, že by pro prodávajícího znamenalo vznik nákladů, které by ve srovnání s ostatními možnostmi zjednání nápravy zohlednily [byly nepřiměřené s ohledem na] […].
A remedy shall be deemed to be disproportionate if it imposes costs on the seller which, in comparison with the alternative remedy, are unreasonable, … .
– jestliže nemá nárok na opravu ani na náhradní dodání [výměnu] zboží nebo
— if the consumer is entitled to neither repair nor replacement, or
– jestliže prodávající nezjednal nápravu v přiměřené lhůtě nebo
— if the seller has not completed the remedy within a reasonable time, or
Podle patnáctého bodu odůvodnění směrnice „členské státy mohou stanovit, že náhrada, která má být vyplacena spotřebiteli, se může snížit s ohledem na dobu, po kterou spotřebitel zboží od doby dodání používal [na použití zboží spotřebitelem od doby jeho dodání]; […] pravidla o způsobech odstoupení od smlouvy mohou být stanovena ve vnitrostátních předpisech“.
The 15th recital in the preamble to the Directive states that ‘Member States may provide that any reimbursement to the consumer may be reduced to take account of the use the consumer has had of the goods since they were delivered to him; … the detailed arrangements whereby rescission of the contract is effected may be laid down in national law’.
5 odst. 1 první věty směrnice, nazvaného „Lhůty“:
Under the first sentence of Article 5(1) of the Directive (that article being entitled ‘Time limits’):
„Prodávající odpovídá podle ustanovení článku 3 v případě, že se rozpor se smlouvou projeví ve lhůtě dvou let po dodání zboží.“
‘The seller shall be held liable under Article 3 where the lack of conformity becomes apparent within two years as from delivery of the goods.’
Článek 8 odst. 2 směrnice, nazvaný „Vnitrostátní právo a minimální ochrana“, stanoví:
Article 8(2) of the Directive (that article being entitled ‘National law and minimum protection’), provides:
„Členské státy mohou za účelem zajištění vyšší úrovně ochrany spotřebitele v oblasti působnosti této směrnice přijmout nebo ponechat v platnosti přísnější předpisy, které jsou v souladu se Smlouvou.“
‘Member States may adopt or maintain in force more stringent provisions, compatible with the Treaty in the field covered by this Directive, to ensure a higher level of consumer protection.’
K ustanovením německého občanského zákoníku (Bürgerliches Gesetzbuch, dále jen „BGB“) přijatým za účelem provedení směrnice do německého právního řádu patří zejména § 439 a § 346 tohoto zákoníku.
Paragraphs 439 and 346 are among the provisions of the German Civil Code (Bürgerliches Gesetzbuch; ‘the BGB’) adopted in order to transpose the Directive into German domestic law.
Ustanovení § 439 odst. 4 BGB, nazvaného „Dodatečné splnění závazku“, stanoví:
Paragraph 439(4) of the BGB, entitled ‘Subsequent performance’, states:
Dodá-li prodávající v rámci dodatečného splnění závazku bezvadné zboží, může od kupujícího požadovat vrácení vadného zboží v souladu s ustanoveními § 346 až § 348.“
‘Where a seller delivers goods free from defects for the purposes of subsequent performance, he may require the purchaser to return the defective goods pursuant to Paragraphs 346 to 348.’
Ustanovení § 346 odst. 1 až 3 BGB, nazvaného „Účinky odstoupení od smlouvy“, zní následovně:
Paragraph 346(1) to (3) of the BGB, entitled ‘Effects of termination of the contract’, states as follows:
V případě, že si smluvní strana ve smlouvě vyhradila právo odstoupení nebo, že jí takové právo náleží ze zákona, musí být v případě odstoupení vrácena přijatá plnění a vydány získané užitky.
If one party to a contract has reserved the right to terminate the contract or if he has a statutory right of termination, then, if termination occurs, any performance received shall be returned, and the benefits derived from such performance shall be surrendered.
Dlužník je povinen namísto vrácení plnění nebo vydání užitků zaplatit náhradu, jestliže:
The debtor shall pay compensation for value, in lieu of restitution or surrender, where:
1) je vrácení nebo vydání vyloučeno z důvodu povahy toho, co bylo získáno,
(1) restitution or surrender is excluded by virtue of the nature of what has been obtained;
2) obdrženou věc spotřeboval, převedl, zatížil, zpracoval nebo přeměnil,
(2) he has used up, transferred, encumbered, processed or transformed the object received;
3) obdržená věc se opotřebovala nebo zanikla; opotřebení způsobené užíváním věci k zamýšlenému účelu však není bráno v úvahu.
(3) the object received has deteriorated or has been destroyed, any deterioration resulting from the proper use of the object for its intended purposes being disregarded.
Stanoví-li smlouva protiplnění, musí být toto protiplnění základem pro výpočet náhrady; má-li být náhrada zaplacena za výhodu vyplývající z poskytnuté půjčky, lze prokázat, že hodnota výhody byla nižší.
If the contract specifies a counter-performance, such counter-performance shall be taken as a basis for calculation of the compensation for value; if compensation is to be paid for the benefit deriving from a loan, it shall be sufficient to show that the value of such benefit was lower.
1) jestliže se vada opravňující k odstoupení od smlouvy stala zjevnou až během zpracování nebo přeměny věci,
(1) if the defect which gives the right to termination became apparent only during the processing or transformation of the object;
2) v rozsahu, v němž věřitel odpovídá za opotřebení nebo zánik nebo v němž by škoda nastala stejně tak i u něj,
(2) in so far as the creditor is responsible for the deterioration or destruction, or in so far as the damage would also have occurred in his hands;
3) jestliže v případě práva na odstoupení od smlouvy ze zákona nastalo opotřebení nebo zánik na straně oprávněné osoby, ačkoliv vynaložila stejnou péči, jakou běžně vynakládá ve vlastních záležitostech.
(3) if, in the case of a statutory right of termination, the deterioration or destruction has occurred in the hands of the person entitled, even though he has taken the care that he customarily exercises in relation to his own affairs.
Jakékoliv další obohacení musí být vydáno.“
Any remaining enrichment must be surrendered.’
„Pojmem ‚užitky‘ se rozumí plody a výnosy věci nebo práva, jakož i výhody vyplývající z užívání věci nebo výkonu práva.“
‘Benefits are the fruits of a thing or of a right, including the benefits arising from use of the thing or exercise of the right’.
V srpnu 2002 dodala Quelle paní Brüning „sporákovou kombinaci“ k soukromému užívání.
In August 2002, Quelle delivered a ‘stove-set’ to Ms Brüning for her private use.
Začátkem roku 2004 paní Brüning zjistila, že spotřebič je v rozporu se smlouvou.
In early 2004, Ms Brüning noticed that the appliance was not in conformity.
Vzhledem k tomu, že jeho oprava nebyla možná, paní Brüning vrátila spotřebič Quelle, která jej vyměnila za nový.
Since repair was not possible, Ms Brüning returned the appliance to Quelle, who replaced it with a new appliance.
Tato společnost nicméně požadovala, aby jí paní Brüning zaplatila částku 69,97 eur jako náhradu za výhody, které měla z užívání původně dodaného spotřebiče.
However, Quelle required Ms Brüning to pay EUR 69.97 by way of compensation for the benefit which she had obtained from use of the appliance initially delivered.
Bundesverband, které jedná jako zmocněnec paní Brüning, požadovalo, aby výše uvedená částka byla paní Brüning vrácena. Mimoto požadovalo, aby bylo Quelle
The Bundesverband, acting as Ms Brüning’s authorised representative, demanded reimbursement to her of that amount.
QUELLE uloženo, aby v případě výměny zboží, které je v rozporu se smlouvou o prodeji (dále jen „zboží, které je v rozporu se smlouvou“), již neúčtovala částky za jeho užívání.
Quelle, in cases where goods not in conformity with the contract of sale (‘not in conformity’) are replaced, from invoicing consumers for the use of those goods.
Soud prvního stupně vyhověl návrhu na vrácení náhrady a zamítl návrhová žádání, která směřovala k tomu, aby nařídil Quelle, aby již neúčtovala částky za užívání zboží, které bylo v rozporu se smlouvou.
The court hearing the case at first instance granted the application for reimbursement, but dismissed the arguments seeking an order directing Quelle not to invoice customers for the use of goods not in conformity.
Odvolání podaná proti tomuto rozsudku jak Quelle, tak i Bundesverband, byla zamítnuta.
The appeals brought against that judgment — both by Quelle and by the Bundesverband — were dismissed.
I když Bundesgerichtshof vyjadřuje své výhrady k jednostranné povinnosti takto uložené kupujícímu, uvádí, že nespatřuje žádnou možnost nápravy vnitrostátní právní úpravy prostřednictvím výkladu.
While expressing doubts regarding the unilateral burden thus placed on the purchaser, the Bundesgerichtshof states that it sees no way of correcting the national legislation by means of interpretation.
Nicméně vzhledem k tomu, že Bundesgerichtshof má pochybnosti o slučitelnosti ustanovení BGB s právní úpravou Společenství, rozhodl se přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
Being unsure, however, whether the provisions of the BGB are in compliance with Community legislation, the Bundesgerichtshof decided to stay proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
3 odst. 3 třetím pododstavcem směrnice […] vykládána
‘Are the provisions of Article 3(2) of [the Directive], read in conjunction with the first subparagraph of Article 3(3) and Article 3(4) thereof, or of the third subparagraph of
2008 – VĚC C-404/06 v tom smyslu, že brání ustanovení vnitrostátního práva, podle něhož prodávající může v případě uvedení zboží do souladu se smlouvou prostřednictvím jeho výměny požadovat od spotřebitele náhradu za užívání původně dodaného zboží, které bylo v rozporu se smlouvou?“
Article 3(3) of [the Directive] … to be interpreted as precluding national legislation which provides that, where consumer goods are brought into conformity with the contract by means of delivery of replacement goods, the seller may require compensation from the consumer for use of the goods originally delivered, which were not in conformity with the contract?’
Podstatou této otázky předkládajícího soudu je, zda článek 3 směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, jež umožňuje prodávajícímu, aby v případě, že prodal spotřební zboží, které bylo v rozporu se smlouvou, požadoval od spotřebitele náhradu za užívání zboží, které bylo v rozporu se smlouvou, až do jeho výměny za nové zboží.
By its question, the national court essentially asks whether Article 3 of the Directive is to be interpreted as precluding national legislation under which a seller who has sold consumer goods which are not in conformity may require the consumer to pay compensation for the use of those defective goods until their replacement with new goods.
Quelle na jednání tvrdila, že předběžná otázka není přípustná, jelikož předkládající soud uvedl, že vnitrostátní ustanovení provádějící směrnici připouštějí pouze jediný výklad a že německé ústavní právo mu zakazuje výklad contra legem.
At the hearing, Quelle argued that the question referred for a preliminary ruling is not admissible, given that the national court has stated that the provisions of national law implementing the Directive are open to only one interpretation and that German constitutional law prohibits the national court from espousing an interpretation contra legem.
Kdyby Soudní dvůr vyložil článek 3 směrnice v jiném smyslu, nemohl by uvedený soud zohlednit odpověď Soudního dvora.
In consequence, if the Court of Justice were to place a different construction on Article 3 of the Directive, the national court would not be able to take account of the Court’s answer.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že v rámci řízení upraveného v článku 234 ES založeného na jasné dělbě činností mezi vnitrostátními soudy a Soudním dvorem,
In that regard, it must be recalled that, in proceedings under Article 234 EC, which are based on a clear separation of functions between the national courts and the