natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Poté, co kancelář Grimshaw nejprve odmítla přijetí žaloby z důvodu, že chyběl překlad do angličtiny, byla jí dne 23. května 2003 v Londýně předána anglická verze této žaloby a nepřeložené přílohy v němčině.
After Grimshaw had initially refused to accept the application on the ground that there was no English translation, an English translation of the application and the annexes in German, which were not translated, were delivered to it in London on 23 May 2003.
Ve svém vyjádření ze dne 13. června 2003 označila kancelář Grimshaw doručení za vadné z důvodu, že přílohy nebyly přeloženy do angličtiny.
By written pleading of 13 June 2003, Grimshaw complained that service was defective because the annexes had not been translated into English.
Kancelář Grimshaw vznáší námitku promlčení.
Grimshaw raises the objection that the application is time-barred.
Landgericht Berlin určil, že žaloba byla řádně doručena dne 23. května 2003.
The Landgericht Berlin held that the application was properly served on 23 May 2003.
Odvolání podané kanceláří Grimshaw bylo Kammergericht Berlin zamítnuto.
Grimshaw’s appeal against that decision was dismissed by the Kammergericht Berlin.
Kancelář Weiss podala proti rozsudku vydanému v odvolacím řízení opravný prostředek „Revision“ k Bundesgerichtshof.
Weiss lodged an appeal on a point of law before the Bundesgerichtshof against the judgment on the appeal.
Předkládající soud uvádí, že podle německého soudního řádu tvoří žaloba, která odkazuje na připojené přílohy, s těmito přílohami jeden celek a že žalovaný musí být obeznámen se všemi okolnostmi, které jsou nezbytné pro jeho obranu a kterých se žalobce dovolává.
The Bundesgerichtshof states that, under the German Code of Procedure, an application which refers to annexes attached forms a whole with those annexes and that all the evidence relied on by the applicant which is necessary for the defendant’s defence must be made available to him.
Není proto přípustné posuzovat účinnost doručení žaloby bez ohledu na doručení příloh s tím, že základní informace již vyplývají z žaloby a že právo být vyslechnut je zachováno z důvodu, že se žalovaný, pokud jde o obsah příloh, může ještě dostatečně bránit během řízení.
It is not therefore appropriate to determine whether an application has been properly served without having regard to the service of the annexes, on the assumption that the essential information is already clear from the application and the right to be heard remains protected by virtue of the fact that the defendant can still adequately prepare his defence in the proceedings in so far as concerns the content of the annexes.
Výjimka z této zásady je přípustná tehdy, pokud to není podstatným způsobem v rozporu s potřebou žalovaného být informován, například proto, že příloha, která není připojena k žalobě, byla odeslána téměř současně s podáním žaloby nebo že žalovaný byl s těmito dokumenty již obeznámen před tím, než byla žaloba podána.
An exception to that principle is permissible if the defendant’s need for information is not significantly prejudiced, for example, because an annex which was not attached to the application was sent at virtually the same time as the action was brought or because the defendant was already familiar with the documents before the proceedings were instituted.
Předkládající soud uvádí, že v projednávané věci nebyly kanceláři Grimshaw známy všechny písemnosti, zejména písemnosti týkající se zjištění vad a jejich odstranění, jakož i s nimi souvisejících nákladů.
The Bundesgerichtshof states that, in the present case, Grimshaw was not familiar with all the documents, in particular those establishing the defects and how to remedy them as well as those relating to costs.
Tyto písemnosti nemohou být považovány za bezvýznamné podrobnosti, jelikož na jejich posouzení může záviset rozhodnutí předložit žalobní odpověď.
Such documents cannot be regarded as insignificant since the decision on whether to submit a defence may be dependent on their content being assessed.
Předkládající soud si klade otázku, zda kancelář Grimshaw žalobu odmítla oprávněně.
The referring court is uncertain whether Grimshaw was correct to refuse the application.
Uvedené ustanovení se totiž k odmítnutí přijetí příloh nevyjadřuje.
According to the Bundesgerichtshof, Article 8(1) of Regulation No 1348/2000 can be interpreted as meaning that service cannot be refused on the ground that annexes have not been translated.
Krom toho jednotný formulář stanovený uvedeným nařízením podle jeho čl.
That provision is in fact silent on the refusal to accept the service of annexes.
4 odst. 3 první věty pro žádosti o doručení v členských státech Evropské unie vyžaduje uvedení údajů o povaze a jazyce dokumentu pouze tehdy, pokud jde o písemnost určenou k doručení (body 6.1 a 6.3), ale nikoliv tehdy, pokud jde o přílohy, u nichž pouze vyžaduje, aby byl uveden jejich počet (bod 6.4).
Moreover, the standard form to be used pursuant to the first sentence of Article 4(3) of the regulation for requests for service in the Member States of the European Union requires information on the nature and language of the document only as regards the document to be served (Paragraphs 6.1 and 6.3) and not as regards the annexes attached to it, for which only the number is required to be stated (Paragraph 6.4).
Toto ujednání totiž neznamená, že by žalovaná tento jazyk znala ve smyslu uvedeného nařízení.
That clause does not mean that the defendant understands that language within the meaning of that regulation.
Jak však uvádí předkládající soud, názory nauky se liší, přičemž někteří autoři se domnívají, že ujednání o užívání jazyka v rámci smluvních vztahů může zakládat domněnku znalosti tohoto jazyka ve smyslu uvedeného nařízení.
However, as the referring court pointed out, academic opinion is divided, some writers considering that a clause specifying the use of a particular language in a contractual relationship may give rise to a presumption of knowledge of that language for the purpose of that regulation.
Konečně, a pro případ, že by smluvní ujednání nemohlo zakládat domněnku znalosti dotyčného jazyka, se předkládající soud ptá, zda je možné ve všech případech odmítnout doručení žaloby, jejíž přílohy nejsou přeloženy, nebo zda existují výjimky, například pokud má žalovaná překlad příloh již k dispozici nebo pokud je obsah přílohy doslovně převzatý v přeložené žalobě.
Finally, where knowledge of the language in question cannot be inferred from a contractual provision, the Bundesgerichtshof is uncertain whether it is possible in all cases to refuse service of an application where the annexes are not translated or whether there are exceptions, for example, if the defendant already has a translation of the annexes or if the content of the annex is reproduced word-for-word in the translated application.
Tak by tomu mohlo být rovněž v případě, že jsou přiložené písemnosti vyhotoveny v jazyce, který si strany právoplatně zvolily v rámci smlouvy.
That could also apply if the annexed documents were in a language which was validly chosen by the parties pursuant to a contract.
Předkládající soud uvádí případ slabší strany, kterou by případně bylo třeba chránit, jako jsou příhraniční spotřebitelé, kteří by ve smlouvě souhlasili s tím, že se písemný styk povede v jazyce podnikatele.
The referring court also mentions the case of weaker parties who may need protection, such as crossborder consumers who have contractually agreed that correspondence is to be conducted in the language of the undertaking.
Uvádí však, že ve věci v původním řízení kancelář Grimshaw smlouvu uzavřela v rámci své podnikatelské činnosti.
The Bundesgerichtshof states, however, that in the case in the main proceedings Grimshaw concluded the contract in the course of its business.
Nevidí žádnou zvláštní potřebu tuto kancelář chránit, a domnívá se tedy, že není nutné jí přiznat právo odmítnout přijetí písemnosti.
It sees no special need to protect that firm or therefore any need to recognise that it has a right to refuse to accept service.
Za těchto okolností se Bundesgerichtshof rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
Against that background, the Bundesgerichtshof decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court of Justice for a preliminary ruling:
WEISS UND PARTNER písemnosti určené k doručení nejsou vyhotoveny v jazyce přijímajícího členského státu nebo v jazyce odesílajícího členského státu, který adresát zná?
WEISS UND PARTNER where only the annexes to a document to be served are not in the language of the Member State addressed or in a language of the Member State of transmission which the addressee understands?
K první otázce
The questions
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 8 odst.
The first question
1348/2000 se použije na písemnosti, které mají být doručeny, které mohou být velmi rozdílné povahy podle toho, zda se jedná o soudní nebo mimosoudní písemnosti, a v prvním případě podle toho, zda se jedná o návrh na zahájení řízení, o rozhodnutí soudu, vykonávací opatření nebo jakoukoli jinou písemnost.
A preliminary point to be noted is that Regulation No 1348/2000 applies to documents to be served which can be very different in nature, depending on whether they are judicial or extrajudicial documents and, if the former, on whether it is a document instituting the proceedings, a judicial decision, an enforcement measure or any other document.
Otázka položená Soudnímu dvoru se týká návrhu na zahájení řízení.
The question referred to the Court concerns a document instituting proceedings.
Jelikož se může úloha a důležitost příloh písemnosti určené k doručení lišit podle povahy této písemnosti, je třeba argumentaci a odpovědi uvedené v tomto rozsudku omezit pouze na návrh na zahájení řízení.
Since the role and importance of annexes to a document to be served may vary according to the nature of the document, the reasoning and answers in this judgment must be confined to documents instituting proceedings.
V tomto ohledu z vyjádření předložených Soudnímu dvoru vyplývá, že počet a povaha dokumentů, které musí být přiloženy k návrhu na zahájení řízení, se v jednotlivých právních řádech podstatně liší.
It is apparent from the observations submitted to the Court that the number and nature of documents which must be annexed to a document instituting proceedings vary considerably according to the legal system concerned.
V některých z nich totiž musí taková písemnost obsahovat pouze předmět návrhu a uvedení skutkových a právních
Under some systems, such a document need only contain the subjectmatter and a summary of the pleas
WEISS UND PARTNER okolností, na nichž spočívají důvody návrhu, přičemž listinné důkazy jsou dodány zvlášť, zatímco v jiných právních řádech, jako v německém právu, musí být přílohy doručeny současně s návrhem a tvoří jeho nedílnou součást.
WEISS UND PARTNER of fact and law of the application, the documentary evidence being communicated separately, whereas under other legal systems, such as German law, the annexes must be produced at the same time as the application and form an integral part of it.
1348/2000 o přílohách písemnosti určené k doručení nezmiňuje.
Article 8 of Regulation No 1348/2000 does not refer to annexes to a document to be served.
Nicméně z výrazu „písemnosti, pro které byl vyžádán překlad,“ uvedeného v odstavci 2 tohoto článku vyplývá, že písemnost může sestávat z několika dokumentů.
However, the reference in paragraph 2 of that article to ‘documents of which a translation is requested’ indicates that a ‘document to be served’ may consist of a number of documents.
Jak vyplývá z druhého bodu odůvodnění nařízení č. 1348/2000, má toto nařízení za cíl zdokonalit a urychlit zasílání písemností.
As is apparent from recital 2 of the preamble, the objectives of Regulation No 1348/2000 are to improve and expedite the transmission of documents.
Tyto cíle jsou připomenuty v šestém až osmém bodě odůvodnění.
Those objectives are reiterated in recitals 6 to 8.
Posledně uvedený bod odůvodnění tak uvádí, že „[k] zajištění účinnosti tohoto nařízení je možnost odmítnout žádost o doručení písemnosti omezena na výjimečné situace“. Článek 4 odst.
Recital 8 thus states that ‘[t]o secure the effectiveness of this Regulation, the possibility of refusing service of documents is confined to exceptional situations’.
1 tohoto nařízení navíc stanoví, že soudní písemnosti jsou zasílány nejrychlejším možným způsobem.
In addition, Article 4(1) of that regulation provides that judicial documents are to be transmitted as soon as possible.
Tato práva, která jsou odvozena z práva na spravedlivý proces zakotveného v článku 6 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod (dále jen „EÚLP“), totiž představují základní práva, která jsou součástí obecných právních zásad, jejichž dodržování Soudní dvůr zajišťuje (viz zejména výše uvedený rozsudek ASML, bod 26).
Those rights, which derive from the right to a fair hearing guaranteed by Article 6 of the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms (‘ECHR’), constitute a fundamental right forming part of the general principles of law whose observance the Court ensures (see, inter alia, ASML, paragraph 26).
Je proto důležité usilovat o to, aby zejména při výkladu článku 8 nařízení č. 1348/2000 a konkrétně pojmu „písemnost určená k doručení“ v případě, že je touto písemností návrh na zahájení řízení, byly za účelem určení, zda taková písemnost musí zahrnovat přiložené listinné důkazy, vyváženy cíle efektivity a rychlosti zasílání procesních písemností nezbytné pro řádný výkon spravedlnosti a cíl ochrany práv obhajoby.
Every effort must therefore be made to reconcile the objectives of effectiveness and speed in the transmission of procedural documents, which are necessary for the sound administration of justice, with that of the protection of the rights of the defence, in particular in interpreting Article 8 of the Regulation No 1348/2000 and, specifically, the term ‘document to be served’, where that is a document instituting proceedings, in order to be able to determine whether such a document must include annexes consisting of documentary evidence.
1 nařízení č. 1348/2000 vyložit pojem „návrh na zahájení řízení“ za účelem určení, zda taková písemnost může nebo musí zahrnovat přílohy.
It is clear that the term ‘document instituting the proceedings’ in the context of Article 8(1) of Regulation No 1348/2000 cannot be interpreted in the light of the objectives of that regulation alone for the purpose of determining whether such a document can or must include annexes.
Neumožňují ani zjistit, zda je překlad návrhu na zahájení řízení základním aspektem práv obhajoby žalovaného, což by mohlo vyjasnit dosah povinnosti překladu uvedené v článku 8 uvedeného nařízení.
Nor do those objectives make it possible to establish whether the translation of a document instituting the proceedings is a vital component of the defendant’s rights of defence, which might clarify the scope of the translation obligation referred to in Article 8 of that regulation.
Haagská úmluva a většina těchto dohod přitom nestanoví obecnou povinnost přeložit všechny písemnosti určené k doručení, takže vnitrostátní soudy měly za to, že práva obhajoby jsou dostatečně chráněna, pokud měl adresát doručené písemnosti k dispozici lhůtu, která mu umožnila nechat tuto písemnost přeložit a připravit se na jednání před soudem.
However, The Hague Convention and the majority of those agreements do not lay down a general obligation to translate all the documents to be served, so that the national courts have considered that the rights of the defence are adequately protected if the addressee of a document served has had sufficient time to enable him to have it translated and prepare his defence.
Krom toho samotné nařízení č. 1348/2000 neupřesňuje, zda právo odmítnout písemnost v případě chybějícího překladu rovněž existuje v případě doručování poštou prováděného v souladu s článkem 14 uvedeného nařízení.
Moreover, Regulation No 1348/2000 itself does not specify whether the right to refuse a document if it has not been translated also exists in the case of service by post effected in accordance with Article 14 of that regulation.
Za účelem výkladu tohoto posledně zmíněného ustanovení je vhodné zkoumat vysvětlující zprávu k Úmluvě o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech Evropské unie, která byla přijata aktem Rady Evropské unie ze dne 26. května 1997 (Úř. věst. C 261, s.
In order to interpret that provision, it is necessary to examine the Explanatory Report on the Convention on the service in the Member States of the European Union of judicial and extrajudicial documents in civil or commercial matters, drawn up by an act of the Council of the European Union dated 26 May 1997 (OJ 1997 C 261, p.
1, dále jen „Úmluva z roku 1997“; vysvětlující zpráva, s.
1, ‘the 1997 Convention’; explanatory report, p.
„Tento článek stanoví zásadu přípustnosti doručování poštou.
‘This Article establishes the principle that service may be effected by post.
Členské státy však mohou s cílem poskytnout záruky adresátům s bydlištěm na jejich území upřesnit podmínky, za kterých mohou být těmto adresátům písemnosti doručovány poštou.
However, Member States may, in order to provide guarantees for persons residing in their territory, specify the conditions under which service may be effected in their regard by post.
Může být například vyžadováno zaslání doporučeně nebo použití pravidel Úmluvy o překladu písemností.“ (neoficiální překlad)
Such conditions might for instance include the use of registered post or the application of the Convention’s rules on the translation of documents.’
2 nařízení č. 1348/2000 vyplývá, že v oblastech, jichž se tato ustanovení týkají, nepovažuje ani zákonodárce Společenství, ani členské státy provedení překladu návrhu na zahájení řízení žalobcem za nepostradatelné pro výkon práv obhajoby žalovaného, který musí pouze mít k dispozici dostatečnou lhůtu na to, aby mu umožnila nechat písemnost přeložit a připravit se na jednání před soudem.
It follows from the examination of the provisions of the 1965 Hague Convention, the Brussels Convention and the 1997 Convention, Regulation Nos 1348/2000 and 44/2001 and the information communicated by the Member States under Article 14(2) of Regulation No 1348/2000 that, in the areas covered by those provisions, neither the Community legislature nor the Member States consider it to be a necessary component of the exercise of the defendant’s rights of defence that the applicant provide a translation of the document instituting the proceedings, since the defendant must simply be given sufficient time to enable him to have that document translated and to prepare his defence.
Taková volba zákonodárce Společenství a členských států není v rozporu s ochranou základních práv, jak vyplývá z EÚLP.
Such a choice on the part of the Community legislature and the Member States does not undermine the protection of fundamental rights, which is guaranteed by the ECHR.
Článek 6 odst. 3 písm. a) této Úmluvy, podle něhož každý, kdo je obviněn z trestného činu, má zejména právo být neprodleně
In fact, Article 6(3)(a) of that convention, which provides that everyone charged with a criminal offence has the minimum right to be informed promptly, in
WEISS UND PARTNER a v jazyce, jemuž rozumí, podrobně seznámen s povahou a důvodem obvinění proti němu, se totiž pouze vztahuje na trestněprávní oblast.
WEISS UND PARTNER a language which he understands and in detail, of the nature and cause of the accusation against him, is applicable only in criminal matters.
Žádné ustanovení EÚLP neukládá povinnost překladu návrhu na zahájení řízení v občanských a obchodních věcech.
There is no provision in the ECHR requiring a document instituting proceedings in civil or commercial matters to be translated.
V důsledku toho, pokud se zákonodárce Společenství v článku 8 nařízení č. 1348/2000 rozhodl umožnit adresátovi písemnosti, aby ji odmítl, pokud není přeložena do úředního jazyka přijímajícího členského státu nebo do jazyka odesílajícího členského státu, který adresát zná, je tomu tak hlavně proto, aby jednotně stanovil, kdo musí zajistit překlad takové písemnosti a nést za něj náklady ve fázi jejího doručení.
Consequently, if the Community legislature chose, by Article 8 of Regulation No 1348/2000, to permit the addressee of a document to refuse it if it is not translated into an official language of the Member State addressed or a language of the Member State of transmission which he understands, that is principally to establish in a consistent manner who is responsible for the translation of such a document and liable for the cost thereof at the stage when it is served.
Jelikož přezkum mezinárodního práva a práva Společenství, pokud jde o dosah zásady ochrany práv obhajoby a zejména o nezbytnost překladu návrhu na zahájení řízení, umožnil upřesnit účel článku 8 nařízení č. 1348/2000, je třeba z hlediska tohoto účelu určit, co zahrnuje pojem „písemnost určená k doručení“ ve smyslu uvedeného článku 8 v případě, že je touto písemností návrh na zahájení řízení, a zda taková písemnost může nebo musí v příloze zahrnovat listinné důkazy.
Since the examination of international and Community law concerning the scope of the principle of the protection of the rights of the defence, and in particular the need for a translation of a document instituting proceedings, has enabled the purpose of Article 8 of Regulation No 1348/2000 to be clarified, it is in the light of that purpose that it is necessary to determine what is covered by the term ‘document to be served’ within the meaning of that article where the document is a document instituting proceedings and whether such a document can or must include annexes consisting of documentary evidence.
Aby mohlo být nařízení č. 1348/2000 jednotně uplatňováno, musí být předmětem autonomního výkladu (výše uvedený rozsudek Leffler, body 45 a 46).
Regulation No 1348/2000 must be given an autonomous interpretation so that it may be applied in a uniform manner (Leffler, paragraphs 45 and 46).
Soudní dvůr, když rozhodoval o výkladu čl. 27 bodu 2 Bruselské úmluvy týkajícího se uznávání rozhodnutí, vymezil pojem „návrh na zahájení řízení nebo jiná rovnocenná
Ruling on the interpretation of Article 27(2) of the Brussels Convention concerning recognition of judgments, the Court defined the term ‘document which instituted
2008 – VĚC C-14/07 písemnost“ ve smyslu tohoto ustanovení tak, že označuje písemnost nebo písemnosti, jejichž řádné a včasné doručení žalovanému mu umožňuje uplatnit svá práva předtím, než je v odesílajícím státě vydán vykonatelný rozsudek (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 13. července 1995, Hengst Import, C-474/93, Recueil, s. I-2113, bod 19).
2008 — CASE C-14/07 the proceedings or … equivalent document’ within the meaning of that provision as meaning the document or documents which must be duly served on the defendant in due time in order to enable him to assert his rights before an enforceable judgment is given in the State of origin (see, to that effect, Case C-474/93 Hengst Import [1995] ECR I-2113, paragraph 19).
Soudní dvůr tak rozhodl, že ve věci, ve které byl vydán výše uvedený rozsudek Hengst Import, spočíval návrh na zahájení řízení v platebním rozkazu („decreto ingiuntivo“) vydaném italským soudem v souladu s článkem 641 italského občanského soudního řádu ve spojení s žalobou.
The Court thus held that in the case giving rise to the judgment in Hengst Import the document which instituted the proceedings was constituted by the combination of the order to pay (‘decreto ingiuntivo’) issued by an Italian court in accordance with Article 641 of the Italian Code of Civil Procedure and the plaintiff’s application.
Současným doručením uvedených dvou dokumentů totiž počíná plynout lhůta, během níž může žalovaný podat odpor.
It is the joint service of both those documents which starts time running for the defendant to oppose the order.
Na druhou stranu žalobce nemůže před uplynutím této lhůty získat vykonatelné rozhodnutí (výše uvedený rozsudek Hengst Import, bod 20).
Moreover, the plaintiff cannot obtain an enforceable order before the expiry of that timelimit (Hengst Import, paragraph 20).