natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Oberlandesgericht měl za to, že vzhledem k tomu, že soulad s relevantními ustanoveními EnWG by nepředstavoval pro FLH nepřiměřenou zátěž, dotčená soustava nemůže být považována za „soustavu služeb“ v souladu s § 110 odst. 1 bodem 2 EnWG.
The Oberlandesgericht considered that since compliance with the relevant provisions of the EnWG would not impose an unreasonable burden on FLH, the system at issue could not be regarded as a ‘service network’ in accordance with Paragraph 110(1)(2) of the EnWG.
Soustava však splňuje podmínky stanovené v § 110 odst. 1 bodě 1 EnWG, a mohla by tedy být kvalifikována jako „provozní soustava“, na kterou se mimo jiné nepoužijí ustanovení EnWG o přístupu třetích osob.
However, the system fulfils the conditions laid down in Paragraph 110(1)(1) of the EnWG and could thus be qualified as an ‘operation network’ and be exempted inter alia from the provisions of the EnWG on third party access.
Žaloba předložená citiworks nemá tudíž v zásadě oporu ve vnitrostátním právu.
The action brought by citiworks is therefore, in principle, unfounded under national law.
Citiworks poukazuje na to, že jedním z hlavních cílů směrnice je zajistit poskytovatelům elektrické energie právo na přístup k celé energetické soustavě tak, aby si zákazníci mohli svobodně vybrat svého poskytovatele.
Citiworks observes that one of the main objectives of the directive is to guarantee to energy providers the right to access the entire energy network so as to ensure that customers can freely choose their provider.
Avšak § 110 odst. 1 bod 1 EnWG porušuje povinnost zajistit přístup k soustavě.
However, Paragraph 110(1)(1) of the EnWG violates the obligation to guarantee access to the network.
Citiworks poukazuje na to, že vynětí podle § 110 odst. 1 bodu 1 EnWG je ve skutečnosti automatické.
Citiworks indicates that the exemption pursuant to Paragraph 110(1)(1) of the EnWG is in practice automatic.
1 bod 1 EnWG přímo uplatní, pokud jsou splněny podmínky, které stanoví.
According to a majority of competent regulators at Federal
Soudní dvůr obdržel vyjádření od citiworks, saského ministerstva hospodářství a zaměstnanosti jako regulačního orgánu této spolkové země, FLH, Komise a německé vlády, polské vlády a vlády Spojeného království.
The Court has received observations from citiworks, the Saxon Ministry of the Economy and Employment as regulatory authority for the Land, FLH, the Commission, and the German, Polish and United Kingdom Governments.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA J. MAZÁKA – VĚC C-439/06 odůvodnit takové obecné a automatické vynětí, jakým je vynětí obsažené v § 110 odst. 1 bodě 1 EnWG.
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-439/06 cannot justify a general and automatic exemption such as that contained in Paragraph 110(1)(1) of the EnWG.
soustav předložilo žádost za účelem prohlášení, že se toto ustanovení vztahuje na jejich soustavu, ostatní mají za to, že splňují požadavky tohoto ustanovení, a vydání takového prohlášení ani nepožadují.
While many system operators have submitted applications for the provision to be declared applicable to their system, others presume that they fulfil the requirements of that provision and do not even seek a declaration to that effect.
Mimoto ve směrnici neexistuje žádné ustanovení, jež by umožňovalo členským státům volně vymezit situace, ve kterých se mohou odchýlit od zásady volného přístupu k soustavě.
Moreover, there is nothing in the directive to allow Member States to determine freely those situations in which they may derogate from the principle of freedom of access to the network.
FLH především tvrdí, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce je nepřípustná, jelikož otázka položená Soudnímu dvoru je hypotetická.
First of all, FLH submits that the reference for a preliminary ruling is inadmissible because the question referred to the Court is hypothetical.
Předkládající soud totiž ve své otázce odkazuje na znění § 110 odst. 1 bodu 1 EnWG, které ve skutečnosti neexistuje.
Indeed, the referring court refers in its question to a wording of Paragraph 110(1)(1) of the EnWG which does not actually exist.
Navíc odpověď na tuto otázku není pro vyřešení sporu před předkládajícím soudem relevantní.
Moreover, the answer to that question is not relevant for the solution of the dispute before the referring court.
Ze směrnice nelze vyvodit obecné vynětí soustav z povinností přístupu třetích osob ze strukturálních důvodů.
A general exemption of systems from third party access obligations for structural reasons cannot be inferred from the directive.
I když může být pravda, že povinnosti ohledně přístupu třetích osob představují pro malé soustavy nepřiměřeně těžkou zátěž, nemůže to
While it may be true that third party ac- cess obligations impose a disproportionately heavy burden on small systems, this
Pokud jde o věc samou, FLH tvrdí, že § 110 odst. 1 bod 1 EnWG je slučitelný s právem Společenství.
On the substance, FLH submits that Paragraph 110(1)(1) of the EnWG is compatible with Community law.
Toto ustanovení se vztahuje na vnitřní soustavy vytvořené společnostmi za účelem samozásobování a tyto soustavy nemají vliv na hospodářskou soutěž.
The systems falling within that provision are internal systems created by companies for the purposes of their own consumption and they do not affect competition.
Směrnice se na ně proto nevztahuje.
Therefore they do not fall within the scope of the directive.
To dokládá i skutečnost, že spotřeba dané soustavy je mnohem nižší než spotřeba „izolované mikrosoustavy“, jak je definovaná v čl. 2 bodu 27 směrnice 6.
This is illustrated by the fact that the consumption of the system in question is far below that of a ‘micro isolated system’ as defined in Article 2, point 27 of the Directive.
Je proto nepravděpodobné, že by vyloučení takové soustavy mohlo způsobit významné narušení hospodářské soutěže na vnitřním trhu s energií.
6 The exclusion of such a system is therefore unlikely to imply a significant distortion of competition on the internal market for energy.
20 odst. 1 směrnice totiž stanoví několik možných odchylek od ustanovení o oddělení provozovatelů, připojení a přístupu k soustavě.
Articles 3(8), 13, 15(2)(d), 15(2), last sentence, and 20(1) of the Directive provide indeed for a number of possibilities to derogate from the provisions on unbundling, connection and access to the network.
Tento zúčastněný tvrdí, že soustava, o kterou se v tomto řízení jedná a která může být podle § 110 odst. 1 EnWG osvobozena od povinností, není přenosovou ani distribuční soustavou ve smyslu směrnice, ale soustavou, která v převážné míře slouží k samozásobování FLH.
This party submits that the system at issue in the present proceedings, which may be exempted under Paragraph 110(1) of the EnWG, is neither a transmission system nor a distribution system within the meaning of the directive but a system which serves predominantly for to supply FLH’s own consumption.
Na tuto soustavu se proto směrnice nevztahuje a neexistuje žádná povinnost zajistit přístup třetích osob k této soustavě podle ustanovení směrnice.
Therefore the system does not fall within the scope of the directive and there is no obligation to give third parties access to that system pursuant to the provisions of the directive.
Její povinností je spravovat letiště.
It bears the obligation of running an airport.
Soukromá zásobovací soustava, kterou provozuje, proto není distribuční soustavou ve smyslu směrnice.
Therefore the private supply system that it operates is not a distribution system within the meaning of the directive.
6 — „Izolovaná mikrosoustava“ je soustava, která měla v roce 1996 spotřebu nižší než 500 GWh.
6 — A ‘micro isolated system’ is a system which had a consumption of less than 500 GWh in the year 1996.
Spotřeba dotčené soustavy v roce 1996 není známa, ale ze spisu se jeví, že se v letech 2000 až 2007 pohybovala od 19 do 23 GWh.
The consumption of the network in question is not known for 1996 but it appears from the file that it varied between 19 GWh and 23 GWh between 2000 and 2007.
Ustanovení § 110 odst. 1 bodu 1 EnWG se tudíž týká pouze soustav, na které se směr-
Therefore Paragraph 110(1)(1) EnWG only concerns systems which do not fall within the scope of the directive and it
Právní normy o liberalizaci trhu s elektrickou energií se proto vztahují pouze na soustavy s účastí třetích osob.
Therefore the rules on energy market liberalisation apply only to systems with third party participation.
D – Německá vláda
D — The German Government
Německá vláda tvrdí, že na základě systémového a teleologického výkladu směrnice nepatří „zákaznická zařízení“ do její působnosti.
The German Government submits that on a systemic and teleological interpretation of the directive ‘customer installations’ do not fall within its scope.
Zákaznické zařízení je elektrické zařízení konečného spotřebitele, které zahrnuje i soustavy vytvořené takovými spotřebiteli a které distribuuje elektrickou energii v rámci uzavřeného zařízení.
A customer installation is the electricity installation of a final consumer which also includes systems set up by such consumers and which distribute energy within a closed installation.
I když některé soustavy dodávají energii několika fyzickým nebo právnickým osobám jakožto zákazníkům, je třeba je považovat za zákaznická zařízení, pokud takové zákazníky nelze považovat za skutečné třetí osoby.
Although they supply several physical or legal persons as customers, some systems must be regarded as customer installations, when such customers cannot be regarded as true third parties.
To je případ subjektů, které jsou s provozovatelem zákaznického zařízení sdružené v „zásobovacím společenství“, což může být výsledkem faktických nebo právních okolností.
This is the case for parties which are associated with the operator of the customer installation in a ‘supply community’, which may be the result of factual or legal circumstances.
Jelikož takoví zákazníci nejsou ve vztahu k provozovateli soustavy skutečnými třetími osobami, není třeba zajistit jejich právo na svobodný výběr dodavatele elektrické energie a právní normy o liberalizaci trhu s elektrickou energií se na ně nevztahují.
Since such customers are not true third parties vis-à-vis the system operator, it is not necessary to ensure their right to choose freely their electricity supplier and the rules on energy market liberalisation do not apply to them.
2 odst. 6 směrnice a z povinností takových provozovatelů stanovených v jejím článku 14, směrnice se týká pouze společností provozujících distribuční soustavy, které jsou zaměřené na dodávky elektrické energie veřejnosti, což vylučuje zákaznická zařízení.
As is apparent from the definition of a ‘distribution system operator’ contained in Article 2(6) of the Directive and the obligations of such operators set out in Article 14 of the Directive, the directive concerns only companies operating distribution systems which are aimed at the supply of energy to the public, which excludes customer installations.
Navíc cílem právních norem o liberalizaci trhu s elektrickou energií je zajistit třetím osobám právo svobodně si vybrat svého poskytovatele.
Moreover the legal rules on energy market liberalisation aim at giving third parties the right freely to choose their provider.
V případě zákaznických
In the case of a customer installation, there are however no such third parties.
20 odst. 1 směrnice.
It is therefore compatible with Article 20(1) of the Directive.
E – Polská vláda
E — The Polish Government relating to third party access, it is necessary to examine whether the fulfilment of these obligations would entail disproportionate costs.
Polská vláda má za to, že § 110 odst. 1 bod 1 EnWG není slučitelný se směrnicí.
The Polish Government takes the view that Paragraph 110(1)(1) of the EnWG is not compatible with the directive.
3 odst. 8 směrnice je zjevné, že členské státy mohou stanovit vynětí ze zásady přístupu třetích osob k soustavě, avšak není zde žádný prostor pro obecná vynětí.
The Polish Government recalls that it appears especially from the 11th recital to and Article 3(8) of the Directive that Member States can provide for exemptions from the principle of third party access to the network, but there is no scope for general exemptions.
F – Spojené království
F — United Kingdom
Z bodu 11 odůvodnění směrnice jasně vyplývá, že osvobození provozovatelů malých soustav od povinností zajistit přístup třetích osob předpokládá existenci nepřiměřeného finančního nebo administrativního zatížení.
The 11th recital to the Directive clearly implies that an exemption of small system operators from the obligations to provide third party access requires the existence of a disproportionate financial and administrative burden.
Je pravděpodobné, že pro malé provozovatele bude naplnění administrativních požadavků stanovených směrnicí větší zátěží a že se budou hůře vyrovnávat s náklady s nimi souvisejícími vzhledem k relativně omezenému objemu elektrické energie, kterou prodávají.
It is likely that for small operators compliance with administrative requirements laid out by the directive is more burdensome and related costs will be more difficult to offset given the relatively limited amount of electricity which they sell.
Navíc v projednávané věci je provozovatel přenosové soustavy také povinen přispívat k bezpečnosti dodávek elektrické energie.
Moreover, in the present case, the operator of the transmission system is also required to contribute to the security of electricity supply.
Avšak předtím, než lze provozovatele malé soustavy osvobodit od povinností
However, before the operator of a small system can be exempted from obligations
Připomíná, že jedním z hlavních cílů směrnice bylo zavést volnou hospodářskou soutěž a že směrnice byla zvláště zaměřena na společnosti v monopolním nebo
It recalls that one of the main objectives of the directive was to establish free competition and that it targeted especially
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA J. MAZÁKA – VĚC C-439/06 ale zjevně není případ FLH, která samotná spotřebuje 85,4 % elektrické energie přenášené přes její soustavu.
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-439/06
Uplatňování ustanovení směrnice i na nejmenší soustavy by bylo absurdní a nepřiměřené.
The application of the provisions of the directive to even the smallest systems would be absurd and unreasonable.
Dodržování povinností zajistit přístup třetím osobám by způsobilo, že provozování malých a nových soustav by bylo příliš náročné a že tyto soustavy by obtížněji soutěžily s většími elektro-energetickými podniky.
Compliance with third party access obligations would make it too burdensome to run small and new systems and thus harder for them to compete effectively with larger-scale electricity undertakings.
Naopak pokud by byly zproštěny požadavků na přístup třetích osob, mělo by to zanedbatelný vliv na liberalizaci trhu s elektrickou energií vzhledem k jejich velmi omezené sféře působnosti.
In contrast, their exclusion from third party access requirements would have a negligible impact on the liberalisation of the electricity market given their very limited sphere of operation.
Tvrdí, že článek 20 směrnice, který vyžaduje, aby měly třetí osoby přístup k přenosovým a distribučním soustavám, se uplatní za skutkových okolností, které vedly ke sporu před předkládajícím soudem.
It submits that Article 20 of the Directive, which requires that third parties are granted access to transmission and distribution systems, is applicable to the factual situation which gave rise to the dispute before the referring court.
Dotčená soustava je distribuční soustavou ve smyslu čl.
The system in question is a distribution system within the meaning of Article 2(6) of the Directive because it serves to distribute electricity to FLH and further 93 companies located at the airport.
6 směrnice, jelikož slouží k distribuci elektrické energie pro FLH a dalších 93 společností umístěných se na letišti.
As is apparent from the 6th and 7th recitals to the Directive, the principle of third party access is essential in order to ensure the full achievement of the internal energy market.
2 odst. 5 směrnice se tato provádí „s cílem jejích dodávek zákazníkům“.
Lastly, according to the wording of the definition of ‘distribution’ in Article 2(5) of the Directive, it is made ‘with a view to its delivery to customers’.
Dodávky energie zákazníkům musí být tudíž hlavním účelem distribuční soustavy, což
Therefore, delivery to customers must be the main objective of a distribution system, but this is obviously not the case of FLH which itself consumes 85.4% of the electricity transported through its system.
Omezení této zásady lze proto připustit pouze za přesně vymezených okolností.
FLH’s main objective is the operation of an airport.
20 odst. 2 a souvisí s nedostatkem nezbytné kapacity provozovatele soustavy.
That exception is set out in Article 20(2) and is linked to the lack of necessary capacity of the system operator.
Toto ustanovení směrnice ale nemůže odůvodnit obecnou, zákonem definovanou výjimku, protože provozní soustavy ve smyslu § 110 odst. 1 bodu 1 EnWG nemusí nutně a trvale postrádat takovou kapacitu.
However, this provision of the directive cannot justify a general exception defined by law because operation networks within the meaning of Paragraph 110(1)(1) of the EnWG are neither necessarily nor permanently subject to such a lack of capacity.
FLH zpochybnila přípustnost položené otázky v podstatě z toho důvodu, že se zaobírá hypotézou, kterou dotčené vnitrostátní právo neupravuje, a že je proto hypotetická.
FLH challenged the admissibility of the question referred essentially on the ground that it envisages a hypothesis which is not the one formulated by the national law in question and it is therefore hypothetical.
Malá velikost některých soustav a jejich omezený hospodářský význam nejsou důvodem k tomu, aby byly tyto soustavy a priori vyňaty ze zásady volného přístupu.
The small size of some systems and their limited economic importance do not justify their exclusion, as a matter of principle, from the principle of the freedom of access.
Podle ustálené judikatury je věcí pouze vnitrostátního soudu posoudit s ohledem na konkrétní okolnosti věci jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání jeho rozsudku, tak i relevanci otázek, které klade Soudnímu dvoru.
According to consistent caselaw, it is solely for the national court to determine, in the light of the particular circumstances of the case, both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court.
Odmítnutí žádosti podané vnitrostátním soudem ze strany Soudního dvora je možné pouze tehdy, pokud je zjevné, že žádaný výklad práva Společenství nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení nebo jestliže se jedná o obecný nebo hypotetický problém 7.
The Court can refuse a request submitted by a national court only where it is quite obvious that the ruling sought by that court on the interpretation of Community law bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose or where the problem is general or hypothetical. 7
Článek 13 směrnice neposkytuje žádné odůvodnění pro osvobození určitých soustav od povinností zajistit přístup třetích osob.
Article 13 of the Directive does not offer any justification for an exemption of certain systems from third party access obligations.
Tak tomu ale v tomto případě není.
This, however, is not the case here.
Z předkládacího usnesení je zjevné, že předkládající soud má pochybnosti, zda je dikce
It is clear from the order for reference that the referring court has doubts as to whether Paragraph 110(1)(1) of the EnWG, as it
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA J. MAZÁKA – VĚC C-439/06 a slouží převážně k zásobování energií v rámci vlastního nebo spojeného podniku.
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-439/06 serve to supply the energy needs of the undertaking itself or of connected undertakings.
20 odst. 1 směrnice.
stands, is compatible with Article 20(1) of the Directive.
VI – K věci samé
VI — Substance
Směrnice 2003/54 představuje druhou fázi liberalizace trhu s elektrickou energií v Evropském společenství.
Directive 2003/54 marks the second phase of the liberalisation of the market in electricity within the European Community.
Jejím cílem je dotvořit vnitřní trh s elektrickou energií, jehož vytváření bylo zahájeno směrnicí 96/92/ES 8(„první směrnice o elektrické energii“) 9.
Its objective is to complete the internal market in electricity launched by Directive 96/92/EC 8(the ‘first electricity directive’). 9
Je pravda, že otázka položená Soudnímu dvoru neodkazuje pouze na vlastní znění §101 odst. 1 bodu 1 EnWG, ale je do ní doplněna věta „a to ani tehdy, pokud by takový přístup k soustavě nepředstavoval nepřiměřenou zátěž“.
It is true that the question referred to the Court not only refers to the actual formulation of Paragraph 110(1)(1) of the EnWG, but adds the phrase ‘even where such system access would not impose an unreasonable burden’.
Takovým doplněním předkládající soud pouze označuje, v čem podle jeho názoru spočívá problém slučitelnosti vnitrostátního práva provádějícího směrnici se směrnicí, konkrétně v tom, že výjimka z povinností zajistit přístup třetích osob se uděluje bez dalšího zohlednění skutečné zátěže, kterou by plnění takových povinností mohlo ve skutečnosti způsobit provozovateli soustavy, přičemž podle názoru předkládajícího soudu požadavek zohlednění této zátěže vyplývá ze směrnice.
By such a statement the referring court merely identifies where in its view the problem of compatibility of the implementing national law with the directive arises, namely in the fact that the derogation from third party access obligations is granted without further consideration of the actual burden that compliance with such obligations may actually impose on the system operator, whereas, in the referring court’s view, a requirement to take that burden into account follows from the directive.
To ale nezpůsobuje hypotetičnost otázky.
However, this does not make the question hypothetical.
Jedním z klíčových prvků liberalizace vnitřního trhu s elektrickou energií je přístup třetích osob k soustavě.
One of the key elements of the liberalisation of the internal market for electricity is third party access to the network.
20 odst. 1, který od členských států vyžaduje, aby zajistily zavedení systému pro přístup třetích
In the directive the principle of third party access is reflected in Article 20(1), which requires Member States to ensure the implementation of third party access to transmission
9 — Třetí legislativní balíček byl předložen Komisí dne 19. září 2007 (viz tisková zpráva Komise IP/07/1361 a důvodová zpráva k třetímu energetickému balíčku, dostupná na http://ec.europa.eu/energy/electricity/package_2007/doc/2007_09_19_explanatory_memorandum_en.pdf).
9 — A third legislative package has been presented by the Commission on 19 September 2007 (see Commission press release IP/07/1361 and Explanatory Memorandum of the third energy package, available at http://ec.europa.eu/energy/ electricity/package_2007/doc/2007_09_19_explanatory_ memorandum_en.pdf).
Zdá se, že se navrhované změny netýkají ustanovení, o které se jedná v projednávaném řízení.
It appears that the changes proposed do not concern the provision at issue in the present proceedings.
CITIWORKS osob k přenosové a distribuční soustavě. Z čl.
CITIWORKS
Relevantní otázkou v projednávané věci tudíž je, zda taková soustava, jakou provozuje FLH, která může být na základě sporné německé právní úpravy osvobozena od povinností, není ve skutečnosti „distribuční soustavou“ ve smyslu směrnice.
Therefore the relevant issue in the present case is whether a system, such as that operated by FLH and which may be exempted in application of contested German legislation, is in fact a ‘distribution system’ within the meaning of the directive.
Je nesporné, že taková soustava, jakou provozuje FLH, není přenosovou 10soustavou.
It is undisputed that a system such as that operated by FLH is not a transmission 10