natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Pokud se osoba domnívá, že byla poškozena řádným použitím právních předpisů Společenství, které považuje za protiprávní, a pokud je skutečnost údajně vedoucí ke vzniku škody tedy přičitatelná výlučně Společenství, mohla by přípustnost takové žaloby na náhradu škody být v určitých případech závislá na vyčerpání vnitrostátních procesních prostředků.
Where an individual considered that he had been harmed by the lawful application of Community legislation which he considered to be unlawful and the event giving rise to the alleged damage was therefore attributable exclusively to the Community, the admissibility of such an action for damages could, in certain cases, be subject to the prior exhaustion of national remedies.
Aby tomu tak bylo, je nicméně třeba, aby tyto vnitrostátní procesní prostředky účinně zajišťovaly ochranu dotyčných osob a mohly vést k dosažení náhrady údajné škody.
It was none the less a necessary precondition that those national remedies gave effective protection to the individuals concerned and that they were capable of leading to compensation for the damage alleged.
Přípustnost žaloby na náhradu škody založené na článku 235 ES zejména nemůže záviset na předchozím vyčerpání vnitrostátních procesních prostředků, pokud by i přesto, že by napadená pravidla Společenství byla prohlášena Soudním dvorem za neplatná v řízení o předběžné otázce, vnitrostátní soudy nemohly vyhovět žalobě na zaplacení – nebo jakékoli jiné vhodné žalobě – bez předchozího zásahu zákonodárce Společenství z důvodu neexistence ustanovení práva Společenství opravňujícího příslušné vnitrostátní orgány k platbě požadovaných částek.
In particular, the admissibility of an action for damages based on Article 235 EC could not be subject to the prior exhaustion of national remedies where, even if the disputed Community rules were declared invalid by a preliminary ruling of the Court of Justice, the national courts could not allow an action for payment — or any other appropriate action — without the prior intervention of the Community legislature, owing to the lack of a Community provision authorising the competent national agencies to pay the amounts sought.
Za takových okolností je výkon práv jednotlivců, kteří se domnívají, že byli poškozeni, u vnitrostátních soudů mimořádně ztížen.
In those circumstances, the exercise of rights by individuals who considered they had been harmed was rendered excessively difficult before the national courts.
Proto by bylo v rozporu nejen se zásadou řádného výkonu spravedlnosti a s požadavkem procesní ekonomie, ale rovněž s podmínkou ohledně neexistence účinného vnitrostátního procesního prostředku, pokud by byli dotčení jednotlivci povinni vyčerpat vnitrostátní prostředky nápravy a museli čekat, až bude o jejich žalobě s konečnou platností rozhodnuto poté, co dotyčné orgány Společenství případně změní nebo doplní příslušná ustanovení práva Společenství v souladu s rozhodnutím Soudního dvora
It would therefore not be in keeping with either the proper administration of justice and the requirements of procedural efficiency or the condition relating to the absence of an effective domestic remedy to compel the individuals concerned to exhaust national legal remedies and to wait until a final decision was made on their claim, after the Community institutions concerned had, if necessary, amended or supplemented the relevant Community provisions in compliance with a prelimin-
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY E. SHARPSTON – VĚC C-51/05 P v řízení o předběžné otázce, kterým byla zjištěna neplatnost těchto ustanovení 21.
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P ary ruling of the Court of Justice that those provisions were invalid. 21
Zatřetí Komise namítala, že nároky na náhradu škody byly každopádně promlčeny podle článku 46 statutu Soudního dvora, použitelného v řízení před Soudem podle článku 53 téhož statutu.
Third, the Commission had argued that the claims for compensation were in any event timebarred under Article 46 of the Statute of the Court of Justice, applicable to the proceedings before the Court of First Instance under Article 53 of that Statute.
Článek 46 stanoví, že nároky z mimosmluvní odpovědnosti se promlčují za pět let ode dne, kdy nastala skutečnost, na níž se zakládají.
Article 46 provides that proceedings in matters arising from noncontractual liability are barred after a period of five years from the event giving rise thereto.
Tato promlčecí doba počala běžet v okamžiku, kdy se navrhovatelé dozvěděli o skutečnosti, která škodu způsobila.
That limitation period began to run from the time the applicants became aware of the event giving rise to the damage.
V projednávaném případě se o ní navrhovatelé dozvěděli nezávisle na tom, zda tato skutečnost spočívá v nesprávném použití nařízení Společenství nebo v protiprávnosti těchto nařízení, nejpozději v okamžiku takového použití (tj. v červnu 1983).
In the present case, whether that event was the incorrect application of the Community regulations or the unlawfulness of those regulations, the applicants became aware of it at the latest at the time of such application (i.e., in June 1983).
Rozsudek Tribunale civile di Roma ze dne 27. ledna 1989 ani pozdější rozsudky Corte d’appello v Římě a Corte di Cassazione nemohly přerušit běh této promlčecí doby.
Neither the judgment of the Tribunale civile di Rome of 27 January 1989 nor the subsequent judgments of the Corte d’appello in Rome or the Corte di Cassazione could have interrupted that limitation period.
V projednávaném případě v rozporu s tvrzením Komise nepožívali navrhovatelé u vnitrostátních soudů účinné soudní ochrany.
In the present case, contrary to the Commission’s assertion, the applicants did not enjoy any effective judicial protection before the national courts.
Aniž by tím bylo dotčeno posouzení případné opodstatněnosti tvrzení navrhovatelů, vnitrostátní soud v právním kontextu projednávaného sporu každopádně nebyl oprávněn uložit AIMA, aby navrhovatelům zaplatil částku dotčené podpory Společenství, aniž by bylo nařízení č. 2499/82 se zpětnou účinností opraveno.
Without prejudice to the possible merits of the applicants’ claims, in the legal context of the present case a national court was not in any event authorised to order AIMA to pay the applicants the Community aid in question unless Regulation No 2499/82 was rectified retrospectively.
Jak již Soud rozhodl 22, vyžadovala by taková oprava přijetí nařízení Komisí.
As the Court of First Instance had already held, 22that would require the Commission to adopt a regulation.
I kdyby totiž Soudní dvůr v řízení o předběžné otázce případně konstatoval neplatnost některých ustanovení nařízení č.
Even if the Court of Justice were to find, in the context of a preliminary ruling, that some of the provisions of Regulation No 2499/82 were invalid, only intervention by the Community legislature (as the Commission pointed out in its defence) would make it possible to adopt a legal basis authorising such payment. 23
Soud uvedený argument odmítl.
The Court of First Instance dismissed that argument.
Rozhodl, že Komise byla povinna nahradit škodu vzniklou navrhovatelům v důsledku insolvence DAI z důvodu neexistence mechanismu, který by dotyčným producentům v rámci postupu stanoveného v článku 9 nařízení č. 2499/82 zaručil platbu podpory Společenství stanovené uvedeným nařízením.
It ruled that the Commission was required to make good the damage sustained by the applicants following the insolvency of DAI, as a result of the absence of a procedure that would guarantee, under the system introduced by Article 9 of Regulation No 2499/82, payment to the producers concerned of the Community aid provided for in that regulation.
V důsledku toho Soud dospěl k závěru, že důvod odpůrkyně, v rámci něhož se tvrdilo, že existují účinné vnitrostátní procesní prostředky, musí být odmítnut 24.
The Court of First Instance accordingly concluded that the plea alleging that effective domestic remedies existed must be rejected.
Komise ani toto zjištění v rámci projednávaného kasačního opravného prostředku nenapadla.
24Again, the Commission has not challenged that ruling in the present appeal.
Konkrétněji Soud určil, že promlčecí doba počala běžet od okamžiku, kdy navrhovatelům s určitostí vznikla škoda vyplývající z úplné nebo částečné neexistence platby podpory Společenství.
More particularly, the Court of First Instance found that the period of limitation began to run when the damage resulting from the total or partial absence of payment of Community aid was suffered for certain by the applicants.
DAI jim měla
DAI should have paid them the minimum buyingin price by the end of
KOMISE v. CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA A DALŠÍ zaplatit minimální nákupní cenu do konce června 1983 v souladu s čl.
COMMISSION v CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA AND OTHERS
Nicméně, za zvláštních okolností projednávaného případu nemohla být škoda vzniklá navrhovatelům na konci června 1983 z důvodu nezaplacení považována za určitou od tohoto dne, to znamená za bezprostředně hrozící a předvídatelnou 25.
In the specific circumstances of the present case, however, the damage suffered by the applicants at the end of June 1983 due to the absence of payment could not be considered to be certain, that is to say imminent and foreseeable, from that date on. 25
této škody domoci u vnitrostátního soudu vzhledem k nedostatku právního základu opravňujícího k platbě podpory producentům.
No 2499/82, so that they could not obtain redress for that damage before a national court since there was no legal basis authorising the payment of the aid to the producers.
Krom toho mohli navrhovatelé legitimně očekávat, že vnitrostátní soud uloží AIMA zaplatit jim částku podpory Společenství zahrnutou v minimální nákupní ceně, která jim nebyla ze strany DAI zaplacena 27.
Moreover the applicants could legitimately expect that AIMA would be ordered by the national court to pay them the amount of Community aid included in the minimum buyingin price that had not been paid to them by DAI. 27
Soud poté přezkoumal skutkové okolnosti, které považoval za rozhodné 26.
The Court of First Instance then reviewed what it took to be the salient facts.
Byl toho názoru, že za účelem určení, zda byla škoda „určitá“, bylo nutné vzít v úvahu vnitrostátní řízení mezi DAI a AIMA (ve kterých byli navrhovatelé vedlejšími účastníky) o osudu jistoty.
26 It took the view that, in order to assess whether damage was ‘certain’, it was necessary to take into consideration the national proceedings between DAI and AIMA (in which the applicants had intervened) concerning the fate of the security.
Dospěl k závěru, že za výjimečných okolností projednávaného případu bylo pro obezřetný a poučený hospodářský subjekt mimořádně obtížné uvědomit si, že se nemůže domoci platby dotčených podpor u vnitrostátního soudu, a že jsou tedy vnitrostátní procesní prostředky neúčinné.
It concluded that, in the exceptional circumstances of the present case, it was extremely difficult for a prudent and wellinformed economic operator to be aware that he could not obtain payment of the aid concerned before a national court and that national remedies would, therefore, be ineffective.
Neexistence mechanismu, který by v rámci postupu zavedeného článkem 9 nařízení č. 2499/82 zaručoval platbu podpory Společenství dotyčným producentům zejména v případě úpadku palírny, byla i podle názoru Soudu v rozporu s jedním ze základních účelů preventivní destilace.
The absence of a procedure guaranteeing, under the system introduced by Article 9 of Regulation No 2499/82, payment of the Community aid to the producers concerned, in particular in the event of the insolvency of the distiller, was also in the Court of First Instance’s view incompatible with one of the essential purposes of preventive distillation.
Preventivní destilace měla totiž nejen zabránit uvedení vína podprůměrné kvality na trh, ale měla rovněž, jak vyplývá z šestého bodu odůvodnění nařízení č. 2144/82, zvýšit příjem producentům tím, že jim zajistí za určitých podmínek „minimální zaručenou cenu“ stolního vína.
Preventive distillation was intended not only to prevent the marketing of poor quality wines, but also, as was clear from the sixth recital in the preamble to Regulation No 2144/82, to improve the incomes of producers by ensuring that, under certain conditions, they received a ‘guaranteed minimum price’ for table wine.
Navíc podle jedenáctého bodu odůvodnění nařízení č. 2499/82 bylo třeba stanovit, aby minimální cena zaručená producentům jim byla zaplacena v zásadě ve lhůtě, která by jim umožnila dosáhnout příjmu srovnatelného s příjmem, kterého by dosáhli, kdyby se jednalo o obchodní prodej.
In addition, under the 11th recital in the preamble to Regulation No 2499/82, provision needed to be made for the minimum price guaranteed to producers to be paid to them, as a general rule, within a period which would enable them to obtain a profit comparable to that which they would have obtained from a commercial sale.
Za těchto podmínek se podle uvedeného bodu odůvodnění jevilo nezbytným provést platbu dlužných podpor co nejrychleji, ale současně zaručit pomocí vhodného režimu jistot řádný průběh transakcí 28.
In those circumstances, according to that recital, it was essential to pay the aid due to them at the earliest opportunity, while guaranteeing by means of an appropriate system of securities that oper -ations were correctly carried out. 28
Dotčené osoby mohly rozumně opominout skutečnost, že příčina škody, která jim vznikla, spočívá v mezeře v nařízení č. 2499/82, takže se nemohli náhrady
The exchange of correspondence between the applicants and AIMA on the one hand and the Commission on the other, and the proceedings brought before the Italian courts, showed that the applicants clearly initially attributed AIMA’s refusal to pay them the aid concerned to the incorrect application of Regulation No 2499/82.
25 — Body 131 až 133.26 — Body 134 a 135; viz body 18 a 24 výše.
25 — Paragraphs 131 to 133.26 — Paragraphs 134 and 135; see points 18 and 24 above.
Škoda, která navrhovatelům vznikla, proto nemohla být až do uvedeného dne určitá.
Therefore, the damage suffered by the applicants could not have been certain until that date.
Soud proto dospěl k závěru, že za uvedených okolností pětiletá promlčecí doba stanovená v článku 46 statutu nemohla začít běžet před uvedeným dnem.
The Court of First Instance accordingly concluded that in those circumstances, the fiveyear period of limitation provided for in Article 46 of the Statute could not have begun to run before that date.
Projednávaná žaloba na náhradu škody (totiž na náhradu částky odpovídající částkám neuspokojených pohledávek navrhovatelů za palírnou DAI) podaná v roce 1998 nemůže být považována za opožděnou 30.
The present action for damages (namely for compensation equivalent to the amounts owing to the applicants by DAI), brought in 1998, could not be considered to be out of time. 30
Soud určil, že za těchto okolností mohl obezřetný a poučený producent rozumně počítat s obdržením platby dotčené podpory.
The Court of First Instance found that, in those circumstances, a prudent and wellinformed trader could reasonably expect to obtain payment of the aid concerned.
2499/82 v oblasti preventivní destilace stolního vína byla ostatně potvrzena skutečností, že postup stanovený v článku 9 uvedeného nařízení byl mimořádně neobvyklý 29.
The exceptional nature of the situation resulting from the abovementioned lacuna in Regulation No 2499/82 in the area of the prevent- ive distillation of table wine was moreover confirmed by the fact that the system provided for in Article 9 of that regulation was extremely unusual. 29
Komise podala proti rozsudku Soudu kasační opravný prostředek.
The Commission has appealed against the judgment of the Court of First Instance.
Kasační opravný prostředek se omezuje na tu část rozsudku, ve kterém bylo rozhodnuto o výkladu článku 46 statutu Soudního dvora (body 129 až 150, shrnuté v bodech 54 až 58 výše).
The appeal is limited to that part of the judgment ruling on the interpretation of Article 46 of the Statute of the Court of Justice (paragraphs 129 to 150, summarised in points 54 to 58 above).
Ze všech těchto důvodů, vzhledem ke složitosti systému zavedeného nařízením č. 2499/82 a k výjimečným okolnostem, které byly výše popsány, si navrhovatelé uvědomili teprve po zahájení řízení týkajícího se jistoty před italskými soudy, že se prostřednictvím jistoty nedomohou platby dotčené podpory.
For all those reasons, given the complexity of the system introduced by Regulation No 2499/82 and the exceptional circumstances described above, it was only after the proceedings relating to the secur- ity were brought before the Italian courts that the applicants became aware that they would not obtain payment of the aid in question from the security.
V projednávaném případě, i když byla jistota přijata AIMA v únoru 1991 v souladu s rozsudkem Tribunale civile di Roma a v uvedeném roce byla zaúčtována ve prospěch EZOZF, byla totožnost příjemce této jistoty podle nařízení č. 2499/82 italským soudem určena s konečnou platností až po vydání rozsudku Corte di Cassazione
In the present case, although the security was redeemed by AIMA in February 1991 in accordance with the judgment of the Tribunale civile di Roma and entered in the EAGGF accounts for that year, the identity of the beneficiary of that security under Regulation No 2499/82 was
Komise tvrdí, že rozhodnutí Soudu v tom smyslu, že promlčecí doba počala běžet v okamžiku, kdy si navrhovatelé mohli uvědomit, že se nedomohou podpory
The Commission submits that the ruling of the Court of First Instance to the effect that time started to run when the applicants were in a position to realise that they would
29 — Viz právní rámec vysvětlený v bodě 144 rozsudku Soudu.
29 — See the legislative context explained in paragraph 144 of the judgment of the Court of First Instance.
KOMISE v. CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA A DALŠÍ prostřednictvím jistoty poskytnuté DAI ve prospěch AIMA, se zakládá na zjevně nesprávném právním posouzení.
COMMISSION v CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA AND OTHERS not obtain the aid by recourse to the security provided by DAI in favour of AIMA is based on a manifest error of law.
Jejím jediným důvodem kasačního opravného prostředku je tvrzení, že Soud tak porušil článek 46 statutu Soudního dvora.
Its sole ground of appeal is that the Court of First Instance thereby infringed Article 46 of the Statute of the Court of Justice.
Soud rozhodnout, že promlčecí doba počala běžet, když použití režimu nepřímých plateb podpory na destilaci podle článku 9 nařízení č. 2499/82 skutečně způsobilo navrhovatelům škodu tím, že tento režim v případě úpadku palírny nezajistil přímou platbu podpory producentovi.
the basis of that caselaw, the Court of First Instance should have held that time began to run when the application of the system of indirect payment of aid to distillation under Article 9 of Regulation No 2499/82 had actually caused damage to the applicants by failing to provide that the aid would be paid directly to the producer if the distiller became insolvent.
V praxi tomu tak bylo tehdy, když v důsledku insolvence DAI nemohli navrhovatelé obdržet platbu podpory ve lhůtách stanovených nařízením č. 2499/82, tedy nejpozději 90 dní po destilaci.
In practice, that was when, because of DAI’s insolvency, the applicants could not obtain payment of the aid in the timelimits laid down by Regulation No 2499/82, namely at the latest 90 days after distillation.
Soud vlastně rozhodl, že škoda vznikla o mnoho let později, když se navrhovatelé dozvěděli o neúspěchu svých snah domoci se vyplacení podpory prostřednictvím jistoty od vnitrostátních soudů.
In fact the Court of First Instance held that the damage occurred many years later, when the applicants became aware of the failure of their attempts to obtain payment of the aid, by recourse to the security, from the national courts.
Soud měl za to, že vzhledem ke složitosti režimu nepřímých plateb podpory zavedeného nařízením č. 2499/82 mohli navrhovatelé rozumě počítat s obdržením platby dotčených částek prostřednictvím jistoty.
That Court considered that, given the complexity of the system of indirect payment of aid established by Regulation No 2499/82, the applicants could reasonably count on obtaining payment of the amounts in question by recourse to the security.
Škoda vzniklá nezaplacením podpory proto nebyla určitá až do rozsudku Corte di Cassazione ze dne 28. listopadu 1994.
The damage resulting from nonpayment of the aid was therefore not certain until the judgment of the Corte di Cassazione of 28 November 1994.
Komise souhlasí s výchozím bodem použitým Soudem, podle kterého promlčecí doba u žaloby v oblasti mimosmluvní odpovědnosti Společenství nemůže počít běžet před tím, než jsou splněny všechny požadavky pro vznik povinnosti poskytnout náhradu škody, a zejména před tím, než dojde ke škodě, která má být napravena 31.
The Commission agrees with the starting point used by the Court of First Instance, namely that the limitation period for an action for noncontractual liability of the Community cannot begin to run before all the requirements governing an obligation to provide compensation for damage are satisfied and in particular before the damage to be made good has materialised.
V případech, ve kterých odpovědnost Společenství vychází z legislativního aktu, jako je tomu v tomto řízení, nemůže promlčecí doba začít běžet před tím, než nastanou veškeré škodlivé účinky daného aktu, a tudíž před tím, než se stalo zřejmým, že navrhovatelům vznikne škoda, která je svou povahou určitá 32.
31 In cases in which the Community’s liability has its origin in a legislative measure, as in this instance, the limitation period cannot begin to run before all the injurious effects of the measure have been produced and consequently before the time when the applicants were bound to incur damage which was certain in character.
Z toho vyplývá, že promlčecí doba pro žalobu v oblasti mimosmluvní odpovědnosti zakládající se na legislativním aktu počíná běžet od objektivně určitelného okamžiku, ve kterém použití uvedeného aktu skutečně způsobilo škodu na majetku navrhovatele.
32 It follows that the limitation period for an action for noncontractual liability based on a legislative measure begins to run from the objectively ascertainable moment when the application of that measure has actually caused damage to the assets of the applicant.
Komise se domnívá, že Soud poté, co správně shrnul výše uvedenou judikaturu, zaujímá stanovisko, které je s ní zcela v rozporu. Na základě této judikatury měl
The Commission considers that the Court of First Instance, having correctly summarised the above caselaw, takes a position which is diametrically opposed to it. On
31 — Rozsudek ze dne 27. ledna 1982, spojené věci 256/80, 257/80, 265/80, 267/80 a 5/81, Birra Wührer a další v Rada a Komise, Recueil, s. 85, bod 10.
31 — Joined Cases 256/80, 257/80, 265/80 and 267/80 and 5/81 Birra Wührer and Others v Council and Commission [1982] ECR 85, paragraph 10.
Uvedený závěr, u kterého se na první pohled ukazuje, že byl Soudem učiněn pouze na základě skutkových zjištění, je ve skutečnosti (podle Komise) založen na nesprávném právním názoru, že podmínka existence určité škody musí být posouzena subjektivně, a nikoliv objektivně.
That conclusion, which at first sight the Court of First Instance appears to reach on the basis of findings of fact alone, is in reality (says the Commission) based on the incorrect legal view that the condition relating to the existence of certain damage must be determined subjectively rather than objectively.
Jinými slovy, Soud vycházel z myšlenky, že škoda vyplývající z použití protiprávního legislativního aktu může být určitá pouze tehdy, pokud ji
In other words, the Court of First Instance presupposed that the damage flowing from application of an unlawful legislative
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY E. SHARPSTON – VĚC C-51/05 P z hlediska zásad stanovených Soudním dvorem ve věci Adams v Komise 34, o nějž se opírají navrhovatelé ve snaze obejít promlčecí dobu.
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P of First Instance is not sound even on the basis of the principles laid down by the Court in Adams v Commission, 34relied on by the applicants in an attempt to circumvent the limitation period.