natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Směrnice Rady 65/65/EHS ze dne 26. ledna 1965 o sbližování právních a správních předpisů o farmaceutických specialitách (Úř. věst. 1965, L 22, s. 369).
Council Directive 65/65/EEC of 26 January 1965 on the approximation of provisions laid down by law, regulation or administrative action relating to proprietary medicinal products (OJ, English Special Edition 1965-1966, p. 20).
14. prosince 2004, C-463/01, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí) a Radlberger Getränke a S. Spitz (rozsudek ze dne 14. prosince 2004, C-309/02, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí).
In two separate cases, Case C-463/01 Commission v Germany (judgment of 14 December 2004, not yet published in the ECR) and Case C-309/02 Radlberger Getränke and S. Spitz (judgment of 14 December 2004, not yet published in the ECR), the Court was called on to rule on the permissibility with respect to the Community rules of measures adopted in Germany to cope with the environmental problem created by drinks packaging.
V uvedeném členském státě podléhají zpravidla výrobci a distributoři nápojů balených v obalech na jedno použití povinnosti zálohování a zpětného odběru.
In that Member State, producers and distributors of drinks in nonreusable packaging are subject in principle to the obligation to charge a deposit and take back packaging.
Této povinnosti se však mohou zprostit účastí v hromadném systému sběru.
They may, however, comply with this by participating in a global collection system.
Tato možnost zaniká, pokud v průběhu dvou po sobě následujících let podíl nápojů uvedených na trh balených v opakovaně použitelných obalech klesne v Německu pod určitou prahovou hodnotu.
That option is withdrawn if, for two years in a row, the percentage of drinks marketed in reusable packaging in Germany falls below a certain threshold.
Věc C-463/01 se týká žaloby pro nesplnění povinnosti podané Komisí proti Německu.
Case C-463/01 concerned an action for failure to fulfil obligations brought by the Commission against Germany.
Podle názoru této strážkyně primárního práva představuje uvedená právní úprava překážku obchodu.
According to the guardian of the treaties, the above rules constitute a barrier to trade.
Na výrobce minerálních vod, kteří na základě jedné ze směrnic Společenství musejí všichni plnit vody do láhví u zdroje, dopadá totiž podle ní zvláštní zátěž, pokud jsou usazeni v jiných členských státech.
Producers of mineral water, who all have to bottle at source under a Community directive, are subject to a particular burden if they are established in other Member States.
Rozhodnutí o předběžné otázce vydané ve věci C-309/02 se vztahuje ke stejnému meritornímu problému.
The judgment giving a preliminary ruling in Case C-309/02 concerned the same basic problem.
Rakouské podniky Radlberger a Spitz vyvážejí osvěžující nápoje do Německa a připojily se k hromadnému systému sběru odpadů „Der Grüne Punkt“.
The Austrian undertakings Radlberger and Spitz export soft drinks to Germany and belong to a global system of waste collection, ‘Der Grüne Punkt’.
Tyto dva podniky podaly u Verwaltungsgericht Stuttgart žalobu, ve které tvrdí, že německý režim kvót pro opakovaně použitelné obaly a povinnosti s ním spojené jsou v rozporu se směrnicí 94/624 a s ustanoveními Smlouvy o volném pohybu zboží.
Those two undertakings brought proceedings in the Verwaltungsgericht Stuttgart (Administrative Court, Stuttgart), arguing that the German rules on quotas for reusable packaging and the related obligations were contrary to Directive 94/62 4 and the provisions of the Treaty on the free movement of goods.
Německý soud se rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru předběžné otázky.
The German court decided to stay the proceedings and make a reference to the Court of Justice for a preliminary ruling.
Podle Soudního dvora, jelikož směrnice 94/62 neprovádí úplnou harmonizaci vnitrostátních systémů opakovaného použití obalů, musí být možné německé právní předpisy posuzovat podle ustanovení Smlouvy o ES týkajících se volného pohybu zboží.
According to the Court, since Directive 94/62 does not carry out a complete harmonisation of national systems for the reuse of packaging, the German legislation must be capable of assessment in the light of the provisions of the EC Treaty relating to the free movement of goods.
I když je tato vnitrostátní právní úprava použitelná bez rozlišení, neovlivňuje stejným způsobem obchodování s nápoji vyrobenými v Německu a s nápoji, které pocházejí z jiných členských států.
Although applying without distinction, the national legislation does not affect the marketing of drinks produced in Germany and that of drinks from other Member States in the same manner.
Přechod z hromadného systému sběru obalů na systém zálohování a individuálního zpětného odběru obecně způsobuje pro každého výrobce dodatečné náklady.
The changeover from a global system of waste collection to a deposit and return system results generally in additional costs for all producers.
Výrobci se sídlem mimo Německo však užívají obaly na jedno použití mnohem častěji než němečtí výrobci.
However, producers established outside Germany use considerably more nonreusable packaging than German producers.
V důsledku toho mohou tato opatření způsobit na německém trhu překážku obchodování s vodami dováženými z ostatních členských států.
Those measures are therefore such as to hinder the marketing of water from other Member States.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/62/ES ze dne 20. prosince 1994 o obalech a obalových odpadech (Úř. věst. 1994, L 365, s. 10).
Directive 94/62/EC of the European Parliament and the Council of 20 December 1994 on packaging and packaging waste (OJ 1994 L 365, p. 10).
Ve věci C-309/02 Soudní dvůr rozhodl, že je věcí vnitrostátního soudce, aby posoudil, zda tento požadavek je splněn.
In Case C-309/02 the Court held that it was for the national court to assess whether that requirement was satisfied.
Ve věci C-463/01, pokud jde o minerální vody, které musejí být plněny do láhví u zdroje, Soudní dvůr rozhodl, že vnitrostátní právní úprava není v souladu se zásadou proporcionality, jelikož přechodná lhůta poskytnutá vnitrostátními orgány činí pouze 6 měsíců.
In Case C-463/01, in the case of mineral water which must be bottled at source, the Court held that the national legislation did not comply with the principle of proportionality, since the transition period allowed by the authorities was only six months.
V oblasti volného pohybu pracovníků zasluhují zvláštní zmínku čtyři věci předložené Soudnímu dvoru na základě žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce.
In the area of freedom of movement for workers, four cases submitted to the Court by way of preliminary reference merit special mention.
I-2703), vyvstala v rámci sporu předloženého k rozhodnutí jednomu ze soudů Spojeného království.
The first, Case C-138/02 Collins [2004] ECR I-2703, was a reference in a dispute before a tribunal in the United Kingdom.
V tomto členském státu podléhá udělení „přídavku pro hledání zaměstnání“ uchazečům o zaměstnání podmínce obvyklého pobytu nebo podmínce, že uchazeč má postavení pracovníka ve smyslu nařízení č. 1612/685 nebo postavení osoby oprávněné pobývat ve Spojeném království v souladu se směrnicí 68/360.
In that Member State, the grant of a ‘jobseeker’s allowance’ to persons seeking employment is subject to a condition of habitual residence or to the condition that the person is a worker for the purposes of Regulation No 1612/68 5 or a person with a right to reside in the United Kingdom pursuant to Directive 68/360.
Brian Francis Collins, narozený ve Spojených státech, má dvojí občanství, americké a irské.
Brian Francis Collins was born in the United States and has dual American and Irish nationality.
Poté, co pobýval ve Spojeném království po dobu jednoho semestru v roce 1978 v rámci svého univerzitního studia a poté po dobu deseti měsíců v roce 1980 a 1981, kdy příležitostně pracoval v barech a v prodejním odvětví, se tam vrátil v roce 1998 za účelem nalezení zaměstnání.
Having spent one semester in the United Kingdom in 1978 as part of his university studies and having worked for 10 months in 1980 and 1981 on a part-time and casual basis in bars and the sales sector, he returned to the United Kingdom in 1998 for the purpose of seeking employment.
Požádal o přídavek pro hledání zaměstnání, který mu byl zamítnut z důvodu nedostatku obvyklého bydliště a z důvodu, že nebyl pracovníkem pro účely nařízení č. 1612/68 ani neměl právo pobývat v uvedeném státu ve smyslu směrnice č. 68/3606.
He applied for a jobseeker’s allowance but was refused on the grounds that he was not habitually resident in the United Kingdom and was not a worker for the purposes of Regulation No 1612/68 or entitled to reside in that State pursuant to Directive 68/360.
7 odst.
The
Směrnice Rady 68/360/EHS ze dne 15. října 1968 o odstranění omezení pohybu a pobytu pracovníků členských států a jejich rodinných příslušníků uvnitř Společenství (Úř. věst. 1968, L 257, s. 13).
Council Directive 68/360/EEC of 15 October 1968 on the abolition of restrictions on movement and residence within the Community for workers of Member States and their families (OJ, English Special Edition 1968(II), p. 485).
Soudní dvůr
Court of Justice situation of Mr Collins, the Court ruled, was comparable to that of any person seeking his first employment.
Co se týče směrnice 68/360, Soudní dvůr předně připomíná, že samotná Smlouva uděluje státním příslušníkům členských států, kteří hledají zaměstnání na trhu ostatních členských států, právo pobytu, které může být časově omezeno.
With regard to Directive 68/360, the Court first pointed out that the Treaty itself confers a right of residence, which may be limited in time, on nationals of Member States who are seeking employment in other Member States.
Pokud jde o právo pobytu v členském státě přiznané směrnicí 68/360, to je vyhrazeno státním příslušníkům, kteří jsou již v tomto členském státě zaměstnáni.
The right to reside in a Member State which Directive 68/360 confers is reserved for nationals who are already employed in that Member State.
Vzhledem k tomu, že v případě p. Collinse tomu tak není, nemůže se odvolávat na uvedenou směrnici.
Mr Collins was not in that position and he could therefore not rely on that directive.
Soudní dvůr konečně posuzuje právní úpravu Spojeného království s přihlédnutím k základní zásadě rovného zacházení.
The Court concluded by examining the United Kingdom legislation in the light of the fundamental principle of equal treatment.
Státní příslušníci členského státu, kteří hledají zaměstnání v jiném členském státě, tvrdí Soudní dvůr, spadají do působnosti článku 48 Smlouvy, a tudíž mají právo na rovné zacházení stanovené v odstavci 2 uvedeného ustanovení.
Nationals of one Member State who are seeking employment in another Member State come in that regard, the Court held, within the scope of application of Article 48 of the EC Treaty and are thus entitled to benefit from the right to equal treatment set out in Article 48(2).
Vztahuje se však toto právo na rovné zacházení rovněž na plnění finanční povahy, jako je přídavek pro hledání zaměstnání?
However, does that right to equal treatment extend to benefits of a financial nature such as the jobseeker’s allowance?
Odpověď je a priori záporná s ohledem na výše uvedenou judikaturu Soudního dvora, podle které platí rovnost zacházení, co se týče sociálních a daňových výhod, pouze pro osoby, které již vstoupily na pracovní trh, přičemž na ostatní osoby se tato zásada vztahuje právě pouze potud, pokud jde o přístup k zaměstnání.
In principle the answer must be in the negative in the light of the case-law previously cited of the Court, which states that equality of treatment in regard to social and financial benefits applies only to persons who have already entered the employment market, while others specifically benefit from it only as regards access to employment.
V projednávaném případě může být podmínka pobytu uložená britským právním řádem snadněji splněna u státních příslušníků Spojeného království.
In the present case, the residence condition imposed by the United Kingdom legislation was likely to be more easily satisfied by United Kingdom nationals.
Mohla by být odůvodněna pouze tehdy, pokud by se zakládala na objektivních důvodech nezávislých na státní příslušnosti dotčených osob a přiměřených cíli legitimně sledovanému vnitrostátním právním řádem.
It could be justified only if it was based on objective considerations that were independent of the nationality of the persons concerned and proportionate to the legitimate aim of the national law.
Soudní dvůr přitom připomíná, že je legitimní, že vnitrostátní zákonodárce si přeje zajistit existenci skutečného vztahu mezi žadatelem o dávku a pracovním trhem mimo jiné zjištěním, že dotyčná osoba po přiměřenou dobu účinně a skutečně hledala zaměstnání.
It was, the Court pointed out, legitimate for the national legislature to wish to ensure that there was a genuine link between an applicant for the allowance and the employment market, in particular by establishing that the person concerned was, for a reasonable period, in fact genuinely seeking work.
Aby však byla přiměřená, nesmí doba pobytu požadovaná za tímto účelem přesáhnout dobu, která je nezbytná k tomu, aby se vnitrostátní orgány mohly ujistit, že dotyčná osoba skutečně hledá zaměstnání.
However, if it is to be proportionate, a period of residence required for that purpose may not exceed what is necessary in order to enable the national authorities to be satisfied that the person concerned is genuinely seeking work.
Co se týče práva pobytu jako pracovník, Soudní dvůr předně připomíná dosah pojmu „pracovníka“ v právu Společenství. Pracovní poměr spočívá v okolnosti, že určitá osoba
The second case, Case C-456/02 Trojani (judgment of 7 September 2004, not yet published in the ECR), involved a destitute French national who had been given
Činnost vykonává po určitou dobu ve prospěch jiné osoby a pod jejím vedením činnosti, za které protihodnotou pobírá odměnu.
Proceedings accommodation in a Salvation Army hostel in Brussels where, in return for his board and lodging and a small amount of pocket money, he performed a variety of jobs for about 30 hours per week as part of a personal socio-occupational reintegration programme.
Právní povaha sui generis pracovního poměru z pohledu vnitrostátního práva, vyšší či nižší úroveň produktivity dotčené osoby, původ prostředků, z nichž je odměňována, ani omezená výše její odměny nemohou mít v tomto ohledu jakýkoli dopad.
The question which arose was whether he could claim a right of residence as a worker, a selfemployed worker or a person providing or receiving services within the terms of Articles 39 EC, 43 EC and 49 EC respectively.
Je však ještě třeba určit, zda tato plnění jsou svou povahou skutečná a efektivní; pokud jsou naopak činnosti natolik omezené, že jsou čistě okrajové a vedlejší, musí být vyloučeno, že by se jednalo o pracovníka.
If not, could he benefit from that right by direct application of Article 18 EC in his capacity merely as a citizen of the Union?
Soudní dvůr mimoto vylučuje použitelnost ustanovení o právu usazování, neboť v projednávaném případě je prokázána existence zaměstnaneckých činností, jakož i ustanovení o volném pohybu služeb, které se nevztahují na činnosti vykonávané trvale nebo každopádně bez předvídatelného časového omezení.
It was in fact in respect of the right of residence that the Tribunal du travail de Bruxelles (Labour Court, Brussels) questioned the Court, even though the case had been brought before it following the refusal by the Centre public d’aide sociale de Bruxelles (CPAS) to grant Mr Trojani the minimum subsistence allowance (‘minimex’).
Co se týče práva pobytu občanů Unie stanoveného článkem 18 ES, Soudní dvůr připomíná přímý účinek tohoto ustanovení, ale ihned upřesňuje, že právo se jej dovolávat není bezpodmínečné: může podléhat omezením a podmínkám, mezi nimi článku 1 směrnice 90/3647, který umožňuje členským státům upřít právo pobytu občanům Unie, kteří nemají dostatečné prostředky.
On the issue of the right of residence as a worker, the Court first pointed out the Community scope of the concept of ‘worker’. The essential feature of an employment relationship is that for a certain period of time a person performs services for and under the direction of another person in return for which he receives remuneration.
Těchto omezení a podmínek je však třeba používat v souladu s právem Společenství, a zejména se zásadou proporcionality.
Neither the sui generis nature of the employment relationship under national law, nor the level of productivity of the person concerned, the origin of the funds from which the remuneration is paid or the limited amount of that remuneration can have any consequence in that regard.
V projednávaném případě Soudní dvůr uvádí, že nedostatek prostředků přiměl dotyčnou osobu požádat o minimex, což odůvodňuje použití směrnice 90/364 a vylučuje, aby se mohl dovolávat článku 18 ES.
The Court found that, in this case, the constituent elements of any paid employment relationship, that is to say, the relationship of subordination and payment of remuneration, were present: the benefits in kind and in cash which the Salvation Army provided for Mr Trojani constituted the consideration for the services which he performed for and under the direction of the hostel.
Soudní dvůr však poznamenává, že dotyčná osoba měla doklad o pobytu.
In that connection the Court left it to the national court to determine whether those services were real and genuine.
Z vlastní iniciativy tedy upřesňuje, že co se týče dávky sociální péče, jako je minimex, dotyčná osoba se může dovolávat článku 12 ES za tím účelem, aby se domohla zacházení rovného se zacházením, jaké je vyhrazeno vlastním státním příslušníkům.
It did, however, provide some guidelines: the national court had, in particular, to ascertain whether the services performed were capable of being treated as forming part of the normal labour market, regard being had to the status and practices of the hostel, the content of the social reintegration programme, and the nature and details of performance of the services.
Třetí věc, Baldinger (rozsudek ze dne 16. září 2004, C-386/02, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), se týkala uplatňování rakouského zákona o odškodnění válečných zajatců, přijatého v roce 2000, který stanoví poskytnutí měsíční finanční dávky bývalým válečným zajatcům, přičemž tato dávka je však vázána na podmínku rakouské státní příslušnosti.
The Court also rejected the argument that the provisions governing the right of establishment might be applicable inasmuch as it had been established in the case that the activities performed were in the nature of employment.
Soudnímu dvoru byla položena předběžná otázka týkající se souladu takového právního předpisu s ustanoveními v oblasti volného pohybu pracovníků.
The Court likewise ruled out the applicability of the provisions on the freedom to provide services, which exclude any activity carried out on a permanent basis or, at least, without a foreseeable limit to its duration.
V projednávaném případě byla předmětná dávka zamítnuta bývalému rakouskému státnímu příslušníku, který byl válečným zajatcem v SSSR v letech 1945 až 1947, ale tím, že roku 1967 nabyl švédskou státní příslušnost, pozbyl rakouskou státní příslušnost.
With regard to the right of residence of citizens of the Union under Article 18 EC, the Court pointed out that this provision is directly effective but stated immediately that the right to rely on it is not unconditional: it may be subject to limitations and conditions, including Article 1 of Directive 90/364, 7 which allows Member States to refuse a right of residence to citizens of the Union who do not have sufficient resources. Those limitations and
Soudní dvůr posuzuje předmětný právní předpis postupně s přihlédnutím k nařízení č. 1408/718
Court of Justice conditions must, however, be applied in compliance with Community law and, in particular, in accordance with the principle of proportionality.
, nařízení č. 1612/689 a čl.
The Court did, however, note that Mr Trojani had a residence permit.
Co se týče nařízení č. 1408/71, Soudní dvůr podotýká, že taková dávka je z něho vyňata, neboť se na ni vztahuje jeho čl.
The third case, Case C-386/02 Baldinger (judgment of 16 September 2004, not yet published in the ECR), concerned application of the Austrian Law on Compensation for Prisoners of War, adopted in 2000, which provides for the grant of a monthly financial benefit to former prisoners of war but which is also subject to the condition that the recipient is an Austrian national.
4 odst. 4, podle kterého se nařízení nevztahuje „na systémy dávek pro oběti války a jejích důsledků“.
The question referred to the Court for a preliminary ruling asked whether such legislation was compatible with the provisions governing the free movement of workers.
Soudní dvůr totiž konstatuje, že dotčená dávka je poskytnuta za účelem poskytnout bývalým válečným zajatcům, kteří prokáží své déletrvající zajetí, projev národního uznání za utrpení, které museli snášet, a je poskytnuta jako protihodnota za služby odvedené jejich zemi.
In this case, the allowance in question had been refused to a former Austrian national who had been a prisoner of war in the USSR from 1945 to 1947, but who had acquired Swedish nationality in 1967, at the same time forfeiting his Austrian nationality.
Soudní dvůr argumentuje stejnými důvody, co se týče nařízení č.
The Court successively examined the legislation in question in the light of Regulation No
2 nařízení č. 1612/68.
Regulation No 1612/68 9 and Article 39(2) EC.
Podle něj se toto ustanovení nemůže vztahovat na dávky odškodnění, jejichž důvod spočívá ve službách poskytnutých občany v době války jejich zemi a jejichž hlavním cílem je poskytnout těmto občanům zvýhodnění za utrpení, které museli snášet pro tuto zemi.
The Court found that the allowance in question was provided to former prisoners of war who proved that they had undergone a long period of captivity, in testimony of national gratitude for the hardships which they had endured and was thus paid as a quid pro quo for the service which they had rendered to their country.
Čtvrtá věc, Merida (rozsudek ze dne 16. září 2004, C-400/02, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), vyvstala ve sporu před německým soudem. V Německu stanoví kolektivní smlouva vztahující se na civilní zaměstnance zahraničních ozbrojených sil umístěných na německém území mimo jiné vyplácení „dočasné podpory“ německým státem těmto zaměstnancům, jestliže s nimi je rozvázán pracovní poměr.
The Court reasoned along identical lines in regard to Regulation No 1612/68: an allowance of the kind in issue in the case was excluded from the scope of that regulation as it also did not come within the category of advantages granted to national workers principally because of their status as workers or national residents and, as a result, did not fulfil the essential characteristics of the ‘social advantages’ referred to in Article 7(2) of Regulation No 1612/68.
Zatímco totiž použití takovéhoto způsobu výpočtu zajišťuje německým státním příslušníkům v prvním roce následujícím po skončení pracovního poměru příjem rovný příjmu aktivních pracovníků, není tomu tak u francouzských státních příslušníků, jejichž podpora stejně tak jako jejich plat podléhá zdanění ve Francii.
Proceedings rendered in wartime by citizens to their own country and the essential aim of which was to provide those citizens with a benefit because of the hardships which they had endured for that country.
Soudní dvůr jednoznačně odmítá tyto námitky, které nemohou v žádném případě odůvodnit nedodržování povinností vyplývajících ze Smlouvy o ES.
The fourth case, Case C-400/02 Merida (judgment of 16 September 2004, not yet published in the ECR), was a reference in a dispute brought before a German court.
Omega, která je společností podle německého práva, provozovala v Bonnu (Německo) zařízení určené k provádění sportu – „laserového sportu” – inspirovaného filmem„Star Wars“ a využívajícího moderní laserovou techniku.
Mr Merida, a French resident who worked until 1999 for the French forces stationed in Baden-Baden, received that allowance with effect from that time.