natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Začtvrté se žalobkyně domnívá, že oznámení námitek ostatních účastníků týkajících se přípustnosti odvolání neospravedlňuje nedostatek péče odvolacího senátu při výkonu jeho povinnosti stanovené článkem 49 prováděcího nařízení.
Fourthly, the applicant considers that informing it of the other parties’ objections to the admissibility of the appeal does not justify the Board of Appeal’s lack of care and attention in fulfilling its obligation under Article 49 of the implementing regulation.
Odvolací senát nemůže učinit respektování svých povinností závislým na zkoumání obsahu tvrzení účastníků, ani jednat pouze v případě, kdy účastníci nepoukáží na nedostatky uváděné v článku 49 prováděcího nařízení.
The Board cannot make the fulfilment of its obligation subject to a consideration of the contents of the parties’ allegations nor act only if the parties make no reference to deficiencies referred to in Article 49 of the implementing regulation.
Nejedná se totiž o „postup urovnání sporu mezi subjekty soukromého práva“.
The proceedings at issue are not a ‘private judicial procedure’.
Zapáté má žalobkyně za to, že odvolací senát nevzal na vědomí správní povahu odvolacího řízení, když měl za to, že umožnit žalobkyni, aby odstranila nedostatek aktivní legitimace k podání odvolání, by se rovnalo předjímání otázky, která je mezi účastníky řízení sporná.
Fifthly, the applicant considers that the Board of Appeal overlooked the administrative nature of the proceedings when it formed the view that permitting the applicant to remedy its lack of locus standi would amount to pre-judging an issue that was the subject of dispute between the parties.
Připomíná, že nepřípustnost představuje otázku veřejného pořádku, kterou musí orgán, k němuž bylo podáno odvolání, zkoumat z úřední povinnosti.
It points out that inadmissibility is a matter of public policy which the body before which the matter is brought must consider of its own motion.
Není tudíž podstatné, zda byl nedostatek aktivní legitimace uplatněn účastníky řízení.
It is thus of no consequence whether or not a lack of locus standi has been raised by the parties.
Konečně žalobkyně uvedla poprvé na jednání před Soudem, že jediný dokument, který jí byl předán odvolacím senátem před ústním jednáním, bylo rozhodnutí o přerušení řízení ze dne 27. června 2005, podle něhož, aniž by bylo dotčeno konečné rozhodnutí, odvolací senát neměl za to, že by odvolání bylo zjevně neopodstatněné.
Finally, the applicant indicated for the first time at the hearing before the Court that the only document transmitted to it by the Board of Appeal before the hearing was a decision, dated 27 June 2005, staying the proceedings in which, without prejudice to the final decision, the Board of Appeal did not take the view that the appeal was manifestly unfounded.
CPVO má za to, že výklad článku 49 prováděcího nařízení navrhovaný žalobkyní je neopodstatněný.
The CPVO considers that the interpretation of Article 49 of the implementing regulation put forward by the applicant is without foundation.
CPVO se domnívá, že nedostatek aktivní legitimace lze stěží zhojit, a tvrdí, že odkaz na článek 68 základního nařízení učiněný článkem 49 prováděcího nařízení se může týkat pouze odstranění chyb čistě formálních.
Since it considers that lack of locus standi is difficult to remedy, the CPVO contends that the reference to Article 49 of the implementing regulation made in Article 68 of the basic regulation can concern only the correction of purely formal errors.
Jelikož navíc žalobkyně v písemné fázi odpověděla na tvrzení předložená vedlejší účastnicí, týkající se nedostatku přímého a osobního dotčení, stala se aktivní legitimace žalobkyně
In addition, since the applicant replied during the written procedure to the intervener’s allegations concerning the absence of direct and individual concern, the question of the applicant’s locus standi had become a ‘question of substance’ in the case. It was thus unnecessary for
2008 – VĚC T-95/06 k podání odvolání v tomto řízení „otázkou opodstatněnosti“ věci.
2008 — CASE T-95/06 the Board of Appeal to correct that defect as if it were a formal error.
Nebylo tudíž nutné, aby se odvolací senát snažil zajistit nápravu tohoto nedostatku, jakoby to byla formální chyba. Krom toho podle CPVO připuštění zmocnění daného jednotlivými pěstiteli by se rovnalo svolení, aby se účastníkem řízení stal nový subjekt, přestože lhůta k podání odvolání již uplynula.
Moreover, in the CPVO’s view, accepting the powers of attorney granted by the individual growers would have amounted to permitting a new entity to become a party to the proceedings notwithstanding the fact that the period within which an appeal had to be brought had expired.
Jelikož žalobkyně podala odvolání svým jménem, nemohla se při ústním jednání odvolávat na zmocnění udělená jednotlivými pěstiteli, kteří nejsou přímými členy její organizace.
Having brought the appeal in its own name, the applicant could not rely at the hearing on powers of attorney granted by individual growers who were not directly members of its organisation.
Podle vedlejší účastnice není odvolací senát povinen předem zjišťovat, zda z písemností předložených žalobkyní vyplývá, že skutečně má aktivní legitimaci.
In the intervener’s view, the Board of Appeal is not required to ascertain in advance whether it is clear from the documents produced by the applicant that it actually has locus standi.
Žalobkyně má povinnost uplatnit svou aktivní legitimaci a předložit za tímto účelem odpovídající důkazní prostředky.
It is for the applicant to invoke its locus standi and submit relevant evidence thereof.
Článek 49 prováděcího nařízení zavazuje odvolací senát, aby ověřil, zda je tato formální podmínka splněna, ale neukládá mu, aby ověřil, zda žalobkyně skutečně má aktivní legitimaci.
Article 49 of the implementing regulation requires the Board of Appeal to ascertain whether that formal condition has been fulfilled but does not require it to ascertain whether the applicant actually has locus standi.
Závěry Soudu
— Findings of the Court
V této části vytýká žalobkyně odvolacímu senátu, že jí jednak neoznámil, že podle jeho názoru nemá aktivní legitimaci k podání odvolání, a jednak ji nevyzval, aby prokázala, že aktivní legitimaci má.
In the present branch of its argument, the applicant claims, on the one hand, that the Board of Appeal did not inform it that it considered that the applicant did not have locus standi and, on the other, did not call upon it to show that it had such locus standi.
V tomto ohledu je třeba nejprve uvést, že zmíněné ustanovení ukládá odvolacímu senátu jednak povinnost, aby ověřil soulad odvolání s ustanoveními základního i prováděcího nařízení, a jednak uvědomil odvolatele o zjištěných nedostatcích a požádal ho, aby je podle možností odstranil ve lhůtě, kterou stanoví.
It should, as a preliminary point, be noted that that provision requires the Board of Appeal, on the one hand, to ascertain whether the appeal complies with the provisions of the basic regulation and the implementing regulation and, on the other, to inform an appellant of the deficiencies found and require it to remedy them, if possible, within such period as it may specify.
49 odst. 1 prováděcího nařízení požadují soulad odvolání s veškerými ustanoveními obou zmíněných nařízení, zatímco francouzská a řecká verze žádají, aby odvolací senát provedl přezkum, zda je odvolání v souladu toliko s ustanoveními článků 67, 68 a 69 základního nařízení a článku 45 prováděcího nařízení.
With regard to the obligation to ascertain whether the appeal complies with the provisions of the basic regulation and the implementing regulation, it should be noted that the other language versions of Article 49(1) of the implementing regulation refer to the compliance of the appeal with all the provisions of both regulations, whereas the French and Greek versions refer to a check by the Board of Appeal of compliance by the appeal only with Articles 67, 68 and 69 of the basic regulation and Article 45 of the implementing regulation.
Toto ustanovení tudíž v rozporu s tím, co tvrdí žalobkyně, zavazuje odvolací senát, aby posoudil možnost odvolatele odstranit určitý nedostatek s cílem omezit jemu adresované výzvy na opravy, které jsou proveditelné.
Thus, contrary to what the applicant claims, that provision requires the Board of Appeal to assess whether it is possible for an appellant to remedy a deficiency in order to limit the request for remedial action to corrections which are possible.
Jak však uvádí CPVO a vedlejší účastnice, nedostatek aktivní legitimace k podání odvolání nelze odstranit.
However, as the CPVO and the intervener point out, a lack of locus standi cannot be remedied.
49 odst. 1 prováděcího nařízení označuje to, co má být odstraněno, slovy „irrégularités“ ve francouzštině, „Mängel“ v němčině, „deficiencies“ v angličtině,
In addition, Article 49(1) of the implementing regulation designates the matters which are to be remedied as ‘irrégularités’ in French, ‘Mängel’ in German,
Zadruhé je třeba shledat, že oznamovací povinnost je spjata s povinností vyzvat k odstranění nedostatků, které odstranit lze.
Secondly, it must be considered that the obligation to inform is linked to that of requiring the applicant to remedy deficiencies capable of being remedied.
Článek 49 odst. 1 prováděcího nařízení totiž zavazuje odvolací senát, aby přezkoumal soulad odvolání s veškerými ustanoveními základního a prováděcího nařízení, přičemž tento senát by jinak byl povinen oznámit jakoukoli vadu přípustnosti, včetně těch, které nemohou být zhojeny, což by odporovalo cíli zmíněného ustanovení vyloženému výše v bodě 34.
Since Article 49(1) of the implementing regulation requires the Board of Appeal to ascertain whether the appeal complies with all the provisions of the basic regulation and the implementing regulation, it would otherwise be obliged to inform the applicant of all problems relating to admissibility, including those which could not be remedied, which would be contrary to the objective of that provision, as set out in paragraph 34 above.
Třebaže ve zvláštních případech může oznámení vady přípustnosti, kterou nelze zhojit, sloužit ochraně odvolatele před rozhodnutím založeným na argumentaci, jež nebyla předmětem projednání, byla by takto obecně pojatá oznamovací povinnost ve většině případů příliš zatěžující pro odvolací senát a zároveň bezpředmětná, neboť odvolatel by takovouto vadu nemohl odstranit. Navíc je třeba připomenout, že v projedná-
Although, in specific situations, informing an appellant of a problem of admissibility which cannot be remedied may certainly protect that appellant from a decision based on reasoning which has not been subject to an exchange of views, such a general obligation to inform would most often be a burden for the Board of Appeal and, at the same time, ineffective, since that appellant would be unable to
Žalobkyně byla totiž již k okamžiku podání návrhu na vedlejší účastenství ze dne 24. února 2005 na tento problém upozorněna, takže oznámení odvolacího senátu nebylo již nutné k tomu, aby byla s to zaujmout k danému problému stanovisko.
At the time of the application for leave to intervene, made on 24 February 2005, the applicant had been warned of the problem, with the effect that information from the Board of Appeal was no longer necessary for it to state its views.
Ve svém vyjádření ze dne 14. dubna 2005 žalobkyně totiž odpověděla na tvrzení vedlejší účastnice a předložila důvody, proč se považovala za aktivně legitimovanou k podání odvolání.
In its written statement of 14 April 2005, the applicant reacted to the intervener’s allegations and set out the reasons why it considered that it had locus standi.
Vedlejší účastnice krom toho upřesnila ve svém vyjádření ze dne 29. července 2005 svou argumentaci ohledně nedostatku aktivní legitimace žalobkyně a taktéž CPVO ve svém vyjádření tvrdil, že žalobkyně nemá aktivní legitimaci k podání odvolání.
In addition, the intervener, in its written statement of 29 July 2005, set out its arguments as to why the applicant lacked locus standi and the CPVO also argued in its written statement that the applicant did not have locus standi.
Jelikož kupříkladu zmíněné ustanovení přiznává právnickým osobám aktivní legitimaci k podání odvolání, jsou tyto osoby podle článku 82 základního nařízení povinny označit své sídlo nebo místo usazení, anebo bydliště zástupce v řízení. Nejsou-li tyto údaje uvedeny, je odvolací senát povinen oznámit tuto vadu odvolateli a vyzvat jej, aby ji odstranil.
For example, since that provision provides a legal remedy available to legal persons, they are required by Article 82 of the basic regulation to indicate the location of their seat or establishment, or the domicile of a procedural representative.
Zadruhé je ohledně tvrzeného porušení zásad povinnosti řádné péče a řádné správy třeba uvést, že žalobkyně neuvedla žádné okolnosti, jež by umožňovaly konstatovat porušení těchto zásad, kromě skutečnosti, že jí odvolací senát neoznámil nedostatek
Secondly, with regard to the alleged infringement of the principle of care and attention and the principle of sound administration, it should be noted that the applicant did not mention any circumstances pointing to an infringement of those principles,
2008 – VĚC T-95/06 aktivní legitimace, který zjistil, a že ji nevyzval, aby tento nedostatek odstranila.
2008 — CASE T-95/06 other than the fact that the Board of Appeal did not inform it of its view that the applicant did not have locus standi and did not call on it to remedy that deficiency.
Konečně co se týče tvrzení žalobkyně ohledně jejího legitimního očekávání, že její aktivní legitimace k podání odvolání byla dostatečně prokázána před zahájením ústního jednání, je třeba uvést, že žalobkyně tento argument poprvé vznesla na jednání před Soudem.
Finally, with regard to the applicant’s claim that it had a legitimate expectation that its locus standi had been sufficiently established before the hearing, it must be pointed out that the applicant raised that argument for the first time in the course of the hearing before the Court.
Rozhodnutí o přerušení řízení ze dne 27. června 2005, kterého se žalobkyně dovolává na podporu svého legitimního očekávání, však bylo vydáno na návrh vedlejší účastnice ke zrušení odkladného účinku odvolání podaného žalobkyní proti rozhodnutí o udělení práva.
However, the suspensory decision of 25 June 2005, on which the applicant relies in support of its legitimate expectation, was delivered in response to an application by the intervener that the suspensory effect of the applicant’s appeal against the decision granting the plant variety right be lifted.
Je třeba uvést, že toto rozhodnutí nebylo přijato odvolacím senátem, ale zvláštním výborem, který má pravomoc vydávat rozhodnutí zrušující odkladný účinek odvolání, a který se navíc neskládal ze stejných osob jako odvolací senát.
It must be pointed out that that decision was adopted, not by the Board of Appeal, but by a separate committee empowered to issue decisions lifting the suspensory effect of appeals, the members of which, moreover, are not the same as those of the Board of Appeal.
Tento výbor krom toho, v bodě 10 svého rozhodnutí, uvedl, že je za současného stavu řízení nesnadné posoudit opodstatněnost odvolání žalobkyně k odvolacímu senátu zejména proto, že vedlejší účastnice dosud nepředložila svůj spis.
In addition, in paragraph 10 of its decision, the committee stated that it was difficult to assess, at that stage of the procedure, whether the applicant’s appeal to the Board of Appeal was well founded, in particular because the intervener had not yet lodged its statement in intervention.
Následně uvedl, že, aniž by byl dotčen konečný postoj CPVO, nedospělo se v této fázi prozatím k závěru, že odvolání bylo zjevně neopodstatněné.
It also pointed out that, without prejudice to the final position of the CPVO, it had not, however, been decided at that stage that the appeal was manifestly unfounded.
Z toho plyne, že výbor neprovedl konkrétní posouzení přípustnosti odvolání žalobkyně ani nezmínil žádné rozhodnutí odvolacího senátu obsahující takovéto posouzení.
It follows that the committee neither made a specific assessment as to the admissibility of the appeal nor referred to any such decision of the Board of Appeal.
Svá zjištění navíc předložil s výhradou konečného rozhodnutí.
In addition, it made its assessments subject to the final decision.
Za těchto okolností je důvodné dospět k závěru, že toto rozhodnutí nemohlo u žalobkyně vyvolat legitimní očekávání, že byla dána její aktivní legitimace k podání odvolání před odvolacím senátem.
Under those circumstances, the view must be taken that that decision could not have given rise to a legitimate expectation on the applicant’s part that it had established its locus standi before the Board of Appeal.
Tento argument musí být tudíž odmítnut.
Consequently, that argument must be rejected.
Z tohoto plyne, že je třeba první část zamítnout.
It follows that the first branch must be rejected.
K druhé části, vycházející z porušení článku 50 prováděcího nařízení, jakož i zásad povinnosti řádné péče a řádné správy
The second branch: infringement of Article 50 of the implementing regulation, of the principle of care and attention and of the principle of sound administration
Žalobkyně má za to, že odvolací senát měl na základě článku 50 prováděcího nařízení provést druhé ústní jednání, aby bylo ostatním účastníkům umožněno prozkoumat listiny, které hodlala předložit k prokázání přípustnosti svého odvolání.
The applicant takes the view that the Board of Appeal ought to have held a further hearing under Article 50 of the implementing regulation in order to allow the other parties to examine the documents which it intended to produce with a view to establishing the admissibility of its appeal.
V této souvislosti žalobkyně uvádí, že ústní jednání je, podle znění článku 50 prováděcího nařízení, fází řízení, v jejímž průběhu se provádí dokazování.
The applicant observes in this regard that, according to the terms of Article 50 of the implementing regulation, the hearing is the stage of the procedure at which evidence is taken.
Vyvozuje z toho, že odvolací senát má na základě zásady řádné správy umožnit předložení všech důkazních prostředků, jež strany považují za nutné, anebo, pokud to není možné, provést druhé ústní jednání, jak to výslovně stanoví prováděcí nařízení.
It concludes that the Board of Appeal must, in application of the principle of sound administration, permit the production of all evidence which the parties consider necessary or, if that is not possible, hold a further hearing, as expressly provided for in the implementing regulation.
Podle žalobkyně mají sice orgány Společenství při výkonu svých pravomocí určitou posuzovací pravomoc, skutečností však zůstává, že tato pravomoc je vyvážena zásadami povinnosti řádné péče a řádné správy, které vyžadují, aby orgány přijímaly rozhodnutí s plnou znalostí věci.
In the applicant’s view, although the Community institutions have a certain discretion in the exercise of their powers, that discretion is none the less balanced by the principle of care and attention and the principle of sound administration, which require them to adopt decisions with full knowledge of all the facts.
Judikatura tak uznala, že v případech, kdy orgány Společenství mají posuzovací pravomoc, má zásadní význam respektování záruk poskytovaných právním řádem Společenství ve správních řízeních, k nimž náleží i povinnost příslušného orgánu pečlivě a nestranně zkoumat veškeré relevantní skutečnosti projednávané věci.
It can be seen from the caselaw that where the Community institutions have a discretion, respect for the guarantees conferred by the Community legal order in regard to administrative procedures, among which is the obligation devolving on the competent institution to consider, carefully and impartially, all the relevant facts of the case, is of fundamental importance.
Pokud by zjištění, že žalobkyně nemá aktivní legitimaci k podání odvolání proti rozhodnutí o udělení práva, mělo za následek to, že by byla zbavena jediné možnosti účinného opravného prostředku, kterou jí poskytuje právo Společenství nebo právo vnitrostátní, odvolací senát jí měl, podle jejího názoru, poskytnout možnost vyřešení otázky přípustnosti, ohledně níž měl odvolací senát pochybnosti.
If the finding that the applicant did not have locus standi to challenge the decision to grant a plant variety right means that it is deprived of the effective legal remedy available to it, whether under Community law or national law, the Board of Appeal ought, in the applicant’s view, to have permitted it to resolve the issue of admissibility with regard to which the Board had doubts.
CPVO se domnívá, že odvolací senát neměl povinnost povolit předložení písemností požadované žalobkyní, neboť tyto písemnosti nebyly relevantní pro účely posouzení aktivní legitimace k podání odvolání žalobkyně, která podala odvolání svým vlastním jménem, a nikoli jménem určitých jednotlivých pěstitelů.
The CPVO takes the view that the Board of Appeal was under no obligation to permit the applicant to produce the documents it wished, because those documents were irrelevant for the purpose of analysing the locus standi of the applicant, which had brought the appeal in its own name and not on behalf of specific individual growers.
Připuštění těchto písemností by bylo představovalo porušení procesních záruk v důsledku podstatné změny odvolání ve fázi ústního jednání.
Admitting those documents would have constituted a failure to respect procedural guarantees by substantially modifying the appeal at the hearing stage.
CPVO se navíc domnívá, že jelikož odvolací senát uznal, že dodavatelé materiálu odrůdy Nadorcott se mohou považovat za dotčené rozhodnutím o udělení práva, předložení smlouvy o placení licenčních poplatků mezi Geslive a Anecoop při ústním jednání neměla vliv na zkoumání aktivní legitimace žalobkyně.
Moreover, the CPVO considers that since the Board of Appeal had decided that suppliers of material of the Nadorcott variety could be affected by the decision granting the plant variety right, the production at the hearing of a contract between Geslive and Anecoop concerning the payment of royalties would have had no effect on consideration of the applicant’s locus standi.
Navíc předpisy upravující řízení před odvolacím senátem nebránily žalobkyni v předložení písemných připomínek k argumentům ohledně nepřípustnosti obsaženým ve vyjádřeních vedlejší účastnice ze dne 29. července 2005 a CPVO ze dne 15. září 2005.
In addition, the rules governing procedure before the Board of Appeal did not prevent the applicant from submitting written observations on the arguments concerning inadmissibility contained in the intervener’s statement of 29 July 2005 and the CPVO’s statement of 15 September 2005.
Konečně rozhodnutí ohledně účelnosti druhého ústního jednání spadá podle CPVO do oblasti nezávislosti odvolacího senátu ohledně otázek hospodárnosti řízení.
Finally, the decision as to whether a further hearing was appropriate is a matter which, in the CPVO’s view, comes within the scope of the independence which a Board of Appeal should enjoy in regard to matters of procedural organisation.
Vedlejší účastnice má krom toho za to, že odvolací senát právem zamítl žádost žalobkyně, neboť připuštění nových písemností by si vyžádalo konání nového ústního jednání, čímž by byla porušena zásada jediného ústního jednání zakotvená v článku 50 prováděcího nařízení.
The intervener considers, in addition, that the Board of Appeal was entitled to dismiss the applicant’s appeal, since the admission of new documents would have necessitated the holding of a further hearing, contrary to the principle of a single hearing laid down in Article 50 of the implementing regulation.
– Závěry Soudu
— Findings of the Court