natgillin/translations-raw huggingface dataset:
To samé platí pro pravidlo 5 přílohy II ve spojení s pravidlem 6 písm. b) bodem ii).
The same applies with regard to the interaction between Regulation 5 of Annex II and Regulation 6(b)(ii).
V důsledku toho Marpol 73/78 neobsahuje za těchto podmínek žádnou úpravu použitelnou na vypouštění spojené s poškozením.
Consequently, in these circumstances Marpol 73/78 contains no rules on discharge caused by damage.
Neexistence právní úpravy nemůže být obvykle vykládána jako povolení.
The absence of rules cannot normally be construed as authorisation.
Tato ustanovení definují minimální standard závazný pro státy, které jsou smluvní stranou Marpol 73/78, v oblasti ochranných opatření proti vypouštění škodlivých látek z lodí do moře.
These provisions define a minimum standard for provisions to protect against discharges of polluting substances from ships into the sea which is binding on the States that are parties to Marpol 73/78.
Jak již bylo ukázáno, tento minimální standard je z důvodu spojení s ustanoveními úmluvy o mořském právu ve výlučné hospodářské zóně, v průlivech a na volném moři jediným přípustným standardem ochrany.
As has already been shown, by reason of the interaction with provisions of the Convention on the Law of the Sea this minimum standard is the only permitted standard of protection in the exclusive economic zone, in straits and on the high seas.
Mezi výše uvedenými ustanoveními Marpol 73/78 existuje nicméně pouze
However, among the provisions of Marpol 73/78 referred to there is only one, that is to say, the prohibition on the
Zatímco tedy povolení není zjistitelné, znění Marpol 73/78 naopak obsahuje oporu pro to, že za určitých okolností mají být
Thus, whilst no authorisation can be discerned, there is evidence in the wording of Marpol 73/78 that stricter rules are to be
INTERTANKO A DALŠÍ zachází příliš daleko.
INTERTANKO AND OTHERS them.
I když se státy, které jsou stranami úmluvy, nebyly podle tvrzení Řecka a žalobců schopny na takových přísnějších pravidlech dohodnout, ještě z toho nevyplývá, že v rámci Marpol 73/78 přijaly taxativní standard ochrany pro všechny mořské zóny.
Even though the contracting States were unable to agree on such stricter rules, as Greece and the claimants submit, it by no means follows that in Marpol 73/78 they agreed on a definitive standard of protection for all areas of the sea.
přípustná přísnější pravidla.
permitted under certain circumstances.
9 odst. 2 výslovně stanoví, že Marpol 73/78 nemá zasahovat do jurisdikce (jurisdiction) pobřežních států, jak je stanovena v rámci úmluvy o mořském právu.
In particular, Article 9(2) states expressly that Marpol 73/78 is not to prejudice the jurisdiction of coastal States as laid down within the framework of the Convention on the Law of the Sea.
Přitom, jak již bylo uvedeno, úmluva o mořském právu umožňuje v teritoriálním moři přísnější ochranná ustanovení.
As already shown, the Convention on the Law of the Sea does, however, allow stricter protective provisions in the territorial sea.
Navíc druhý odstavec preambule Marpol 73/78 uznává, že mimo jiné nedbalostní a poškozením způsobené vypouštění představuje závažný zdroj znečisťování.
Furthermore, the second paragraph in the preamble to Marpol 73/78 recognises that, inter alia, negligent and accidental release constitutes a serious source of pollution.
Bylo by tedy překvapivé, pokud by Marpol 73/78 měla tyto formy vypouštění za všech okolností osvobozovat.
It would therefore be surprising if Marpol 73/78 were to exempt these forms of discharge under all circumstances.
Návrh Kanady, aby se v Marpol 73/78 stanovilo zmocnění k vydání přísnějších ustanovení, sice byl podle tvrzení žalobců svého času zamítnut, nicméně Komise právem zdůrazňuje, že již materiál o přípravných pracích k Marpol 73/78 předložený samotnými žalobci mluví spíš pro to, že otázka přísnějšího standardu ochrany měla být podle názoru mnoha účastníků na jednání upravena úmluvou o mořském právu. 78
Although, according to the claimants’ submissions, a proposal by Canada to lay down the power to adopt stricter provisions in Marpol 73/78 was rejected at the time, the Commission correctly points out that the material on the history of Marpol 73/78 submitted by the claimants indicates instead that the issue of stricter standards of protection should, in the view of many of the parties to the negotiations, be governed by the Convention on the Law of the Sea. 78
Univerzální platnost ve smyslu pátého odstavce preambule, kterou žalobci zdůrazňují, tomu není na překážku.
This is not precluded by the universal purport within the meaning of the fifth paragraph in the preamble, which is highlighted by the claimants.
Vztahuje se pouze na uvedené látky, a sice na doplnění pravidel o znečistění ropnými látkami pravidly o vypouštění chemických látek.
This relates only to the substances covered, namely to supplementing the rules on oil pollution with rules on the discharge of chemicals.
Z tohoto odstavce naopak nelze vyvodit, zda mají být kritéria odpovědnosti používána taxativně a univerzálně.
On the other hand, this paragraph does not make it clear whether the standards of liability are to apply in a definitive and universal manner.
V rozsahu, v němž byly přísnější standardy diskutovány, šlo státům během jednání především o to, aby zajistily, že požadavky na lodě uvedené v Marpol 73/78 nebudou jednostranně zpřísněny.
In so far as stricter standards were discussed, during the negotiations the States were essentially concerned with ensuring that the requirements on vessels laid down in Marpol 73/78 were not unilaterally rendered more stringent.
To je v současnosti zajištěno pro teritoriální moře odkazem čl. 21
This is at present ensured, with regard to the territorial sea, by a reference in Article 21(2) of the Convention on the Law of the Sea to international shipping standards, that is to say, in particular Marpol
Požadavek Řecka, aby přísnější ochranná ustanovení byla možná jen tehdy, když je Marpol 73/78 výslovně stanoví, tedy
It would therefore be going too far to claim, as Greece does, that stricter protective provisions are possible only where Marpol 73/78 makes express provision for
Souhrnně je proto třeba konstatovat, že přezkum druhé a třetí předběžné otázky neodhalil skutečnosti, jimiž by mohla být dotčena platnost ustanovení směrnice 2005/35.
79By contrast, there is precisely no such reference with regard to the standards disclosed no factor of such a kind as to bring into question the validity of provisions of Directive 2005/35.
odst.
of liability.
D – Ke čtvrté otázce – Zásada právní jistoty
D — Fourth question — the principle of legal certainty
V důsledku toho rovněž historie vzniku Marpol 73/78 svědčí proti tomu, že Marpol 73/78 přijímá taxativní právní úpravu.
Therefore, the background to Marpol 73/78 also suggests that it did not lay down definitive rules.
Spíše je třeba vycházet z toho, že pravomoci pobřežních států vyplývají z úmluvy o mořském právu, která pro teritoriální moře nestanoví žádnou vázanost Marpol 73/78.
It must instead be concluded that the coastal States’ powers derive from the Convention on the Law of the Sea, which does not make Marpol 73/78 binding in respect of the territorial sea.
Čtvrtou otázkou chce předkládající soud zjistit, zda použití pojmu „hrubá nedbalost“ v článku 4 směrnice 2005/35 je v rozporu se zásadou právní jistoty.
By the fourth question, the High Court wishes to find out whether use of the concept of serious negligence in Article 4 of Directive 2005/35 infringes the principle of legal certainty.
V tomto ohledu pomýšlí zejména na riziko, že členské státy tento pojem neprovádějí a nepoužívají jednotně.
In this respect it has particularly in mind the danger that the Member States will not implement and apply this concept in a uniform manner.
Podle jeho názoru je třeba další objasnění k řízení praxe členských států.
In its view, further clarifications are necessary to guide the practice of the Member States.
Proto ani úmluva o mořském právu, ani Marpol 73/78 nepožadují v oblasti teritoriálního moře restriktivní výklad pojmu „hrubá nedbalost“ v souladu s kritériem odpovědnosti podle pravidla 11 písm. b) bodu ii) přílohy I a pravidla 6 písm. b) bodu ii) přílohy II Marpol 73/78.
In summary, it must therefore be stated that examination of the second and third questions referred to the Court has
79 — O přísnější požadavky na lodě a jejich posádku, nikoliv ale o přísnější kritérium odpovědnosti se mimoto jednalo ve společném podání předloženém různými členskými státy v rámci řízení před americkým Supreme Court, které žalobci citují (příloha 16 k vyjádření žalobců).
79 — Moreover, a joint statement by various Member States in respect of a case before the US Supreme Court, to which the claimants refer, related to stricter requirements on ships and their crew but not to a stricter standard of liability (Annex 16 to the claimants’ written observations).
Toto řízení se týkalo přísnějších norem státu Washington (viz Petition for a Writ of Certiorari Spojených států v řízení č. 98-1701, Spojené státy americké v. Gary Locke a další, http://www.usdoj.gov/osg/briefs/1998/2pet/7pet/98-1701.pet.aa.pdf, s. 9).
This case concerned stricter rules of the State of Washington (see the Petition for a Writ of Certiorari of the United States in Case No 98-1701, United States of America v Gary Locke and Others, http://www.usdoj.gov/osg/ briefs/1998/2pet/7pet/98-1701.pet.aa.pdf, p. 9).
Skutečnost, že v tomto spisu byla zdůrazněna nezbytnost jednotného standardu pro lodě a posádku, ale není v rozporu s upřednostněním přísnějšího kritéria odpovědnosti.
However, highlighting the need for uniform standards for ships and crews in that statement is not inconsistent with advocating stricter standards of liability.
Zdá se, že žádný ze zúčastněných nenapadá pojem „hrubá nedbalost“, pokud je – jak je zde zastáváno pro volné moře, průlivy a výlučnou hospodářskou zónu – vykládán v souladu s Marpol 73/78 jako nedbalost s vědomím, že pravděpodobně vznikne škoda.
None of the parties appears to object to the concept of serious negligence where it is construed — as advocated here in respect of the high seas, the straits and the exclusive economic zone — in conformity with Marpol 73/78 as recklessness in the knowledge that damage will probably result.
Předkládající soud by v tomto bodě také neměl mít námitky, protože význam hrubé nedbalosti je tímto výkladem jasně upřesněn.
Nor is it likely that the referring court would have any objections in this regard since the meaning of serious negligence is specified clearly by this interpretation.
Z této zásady vyplývá, že zákon musí jasně stanovit trestné činy a tresty, které za ně hrozí.
81 This principle implies that legislation must define clearly offences and the penalties which they attract.
Tato podmínka je splněna, pokud má právní subjekt možnost se z textu příslušného ustanovení, a v případě potřeby z výkladu, který k němu podaly soudy, dozvědět, z jakých úkonů a opomenutí mu vzniká trestněprávní odpovědnost 82.
That condition is met in the case where the individual concerned is in a position, on the basis of the wording of the relevant provision and with the help of the interpretative assistance given by the courts, to know which acts or omissions will make him criminally liable. 82
Toto stanovisko je zajímavé, protože rovněž terminologie Marpol 73/78 nezaručuje jednotné používání v rámci Společenství.
This position is noteworthy since even the terminology of Marpol 73/78 does not ensure uniform application within the Community.
Studie uskutečněná službou výzkumu a dokumentace Soudního dvora skutečně prokazuje, že pojem „vědomá nedbalost“ není znám ve všech právních řádech Společenství.
In fact, a survey undertaken by the Research and Documentation Service of the Court shows that the notion of recklessness does not exist in all legal systems of the Community.
Částečně je překládán jako hrubá nedbalost.
It is sometimes implemented as serious negligence.
Německé provedení Marpol 73/78 používá kritérium prosté nedbalosti, přestože v německém trestním právu je kritérium vědomé nedbalosti známo.
The German implementation of Marpol 73/78 uses the standard of simple negligence even though the standard of recklessness does exist in German criminal law.
Ve srovnání s těmito odlišnostmi přispívá směrnice 2005/35 podle svého třetího bodu odůvodnění k jednotnému použití Marpol 73/78 ve Společenství.
In comparison with this disparate situation Directive 2005/35 contributes to the uniform application of Marpol 73/78 in the Community in accordance with recital (3) in its preamble.
Směrnice 2005/35 nemusí nicméně toto kritérium splnit, protože nemůže jako směrnice obsahovat přímo použitelné trestní normy 83.
However, Directive 2005/35 does not have to meet this criterion since it cannot, as a directive, contain directly effective penal provisions.
Tyto normy musí naopak přijmout členské státy.
83 Such provisions must be adopted by the Member States.
Pokud nejsou ustanovení směrnice dostatečně přesná, aby splnila požadavky legality, je věcí vnitrostátního zákonodárce, aby to při jejím provedení napravil
Where the provisions of the directive are not sufficiently precise to satisfy the requirements relating to legality, it is for the national legislature to
V tomto případě se ale může jednat jen o otázku, zda je pojem „hrubá nedbalost“ ve vztahu k událostem v teritoriálním moři, ve kterém není jeho výklad omezen na kritérium odpovědnosti stanovené v Marpol 73/78, slučitelný se zásadou právní jistoty.
However, here the only issue can be whether the concept of serious negligence in relation to events in the territorial sea, where the interpretation of that concept is not restricted to the standard of liability laid down in Marpol 73/78, is compatible with the principle of legal certainty.
82 — Rozsudek Advocaten voor de Wereld (uvedený výše v poznámce pod čarou 81, bod 50) s odkazem na rozsudek ESLP Coëme a další v. Belgie ze dne 22. června 2000 (Sbírka rozsudků a rozhodnutí 2000-VII, s. 1, § 145).
82 — Advocaten voor de Wereld, cited in footnote 81, paragraph 50, with reference to the European Court of Human Rights judgment of 22 June 2000 in Coëme and Others v Belgium, Reports 2000-VII, p. 1, § 145.
Viz rovněž rozsudky ESLP Achour v. Francie ze dne 29. března 2006 (§ 41) a Cantoni v. Francie ze dne 15. listopadu 1996, Sbírka rozsudků a rozhodnutí 1996-V, s. 1627, § 29).
See also the European Court of Human Rights judgments of 29 March 2006 in Achour v France, § 41, and of 15 November 1996 in Cantoni v France, Reports 1996-V, p. 1627, § 29.
Zásada právní jistoty vyžaduje zejména, aby právní úprava byla jasná a přesná, tak aby jednotlivci mohli jednoznačně rozpoznat svá práva a povinnosti a postupovat podle toho 80.
The principle of legal certainty requires, in particular, that rules should be clear and precise, so that individuals may ascertain unequivocally what their rights and obligations are and may take steps accordingly.
Je upřesněna v souvislosti s trestnými činy a tresty zásadou legality (nullum crimen, nulla poena sine lege), která je stanovena
80In connection with criminal offences and penalties it is given concrete expression by the principle of legality (nullum crimen, nulla
83 — Viz v tomto ohledu rozsudek X (uvedený výše v poznámce pod čarou 81, bod 24 a násl.), který odkazuje na rozsudky ESLP ze dne 25. května 1993 (Kokkinakis v. Řecko, řada A, č. 260-A, § 52) a ze dne 22. listopadu 1995 (S. W. v. Spojené království a C. R. v. Spojené království, řada A, č. 335-B, § 35, a 335-C, § 33).
83 — See in that regard the judgment of the Court of Justice in X, cited above in footnote 81, paragraphs 24 and 25, with reference to the judgments of the European Court of Human Rights of 25 May 1993 in Kokkinakis v Greece, Series A No 260-A, § 52, and of 22 November 1995 in S.W. v United Kingdom and C.R. v United Kingdom, Series A No 335-B, § 35, and No 335-C, § 33.
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY J. KOKOTT – VĚC C-308/06 a zohlednil přitom zvláštnosti vnitrostátního právního řádu 84.
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-308/06 rectify the situation at the time of implementation in the light of the circumstances of the national legal system.
Platnost směrnice tím není zpochybněna, nanejvýš její harmonizační účinek.
84It is not the validity of the directive but at most its harmonising effect that is thereby brought into question.
péče jistě třeba postupovat značně opatrně.
associated with lawful navigation.
Pokud tedy nejsou povinnosti řádné péče výslovně upraveny ve zvláštních právních instrumentech, musí být v dotčených kruzích veřejnosti pokud možno jednomyslně uznány (lege artis), aby mohly mít trestní dopad.
Therefore, where duties of care are not expressly laid down in special bodies of rules, they must be accepted as unanimously as possible within the circles concerned (lege artis) before they can have criminal implications.
Toto platí obzvláště v rámci článku 4 směrnice 2005/35, protože kritérium odpovědnosti založené na hrubé nedbalosti, které používá, předpokládá oproti prosté nedbalosti vyšší stupeň protiprávního jednání.
This applies especially in connection with Article 4 of Directive 2005/35 since the standard of liability of serious negligence used therein requires a greater degree of misfeasance than does simple negligence.
Ale i kdyby se měla zásada legality použít na ustanovení směrnice, která nejsou přímo použitelná, článek 4 směrnice 2005/35 by splňoval její požadavky.
However, even if it were desired to apply the principle of legality to provisions of a directive that were not directly applicable, Article 4 of Directive 2005/35 would satisfy the requirements of that principle.
Tento článek požaduje, aby v teritoriálním moři bylo stanoveno a používáno kritérium odpovědnosti založené na hrubé nedbalosti.
It requires that the standard of liability of serious negligence be laid down and applied in the territorial sea.
Je nepochybné, že přinejmenším pojem „nedbalost“ je v právních systémech znám a v různých stupních může rovněž zakládat trestní odpovědnost.
It is not disputed that at least the notion of negligence exists in the various legal systems and can, in different forms, also form a basis for criminal liability.
Rozhodující je porušení povinností řádné péče, které žalobci rovněž zdůrazňují.
The breach of duties of care, which is also highlighted by the claimants, is the decisive factor.
Jak Soudní dvůr stanovil v případě zjevné nedbalosti, povinnosti řádné péče musí být definovány dvojím způsobem, a sice jednak na základě objektivního kritéria, které platí pro všechny osoby dotčené skupiny, a jednak na základě toho, co je možné subjektivně očekávat od jednajícího, obzvláště na základě jeho profesní zkušenosti 85.
As the Court has ruled with regard to obvious negligence, duties of care must be established on two bases: firstly, on the basis of an objective criterion which applies to all persons of the category concerned and, secondly, on the basis of what can be expected of the person responsible for the action, in particular with regard to his experience. 85
V případě námořní dopravy, obzvláště přepravy nebezpečných látek, je při přijetí závěru o existenci takových povinností řádné
Great prudence certainly has to be exercised when assuming such duties of care in relation to maritime transport and in particular to the transport of dangerous substances. In principle society accepts the risks
V důsledku toho pohled na směrnici nestačí k tomu, aby se identifikovaly povinnosti řádné péče, které je třeba použít.
Therefore, merely reading the directive is not sufficient to identify the duties of care to be met.
Toto není nicméně nezbytné k dodržení požadavku předvídatelnosti.
That is, however, not necessary to satisfy the requirement of foreseeability.
Význam tohoto pojmu závisí ve velké míře na obsahu dotčených právních předpisů, na oblasti, kterou upravují, jakož i na počtu a vlastnostech jejich adresátů.
This notion depends to a considerable degree on the content of the provisions in issue, the field they are designed to cover and the number and status of those to whom they are addressed.
Předvídatelnosti nebrání skutečnost, že je dotčená osoba nucena využít odborného poradenství, aby mohla v okolnostech konkrétního případu přiměřeně posoudit, jaké důsledky mohou vyplývat z určitého jednání.
The requirement of foreseeability may still be satisfied even if the person concerned has to take expert advice to assess, to a degree that is reasonable in the circumstances, the consequences which a given activity may entail.
To platí zejména pro profesně činné osoby, například osoby profesně činné v námořní dopravě, které jsou zvyklé, že se musí při výkonu své činnosti chovat velmi opatrně.
This is particularly true in relation to persons carrying on a professional activity, for example those working in professional maritime transport, who are used to having to proceed with a high degree of caution when pursuing their occupation.
Od nich je proto možné očekávat, že rizika své činnosti posoudí obzvláště pečlivě 86.
They can on this account be expected to exercise special care in assessing the risks that such an activity entails. 86
84 — Například by se nabízelo použít přímo, místo znění článku 4 směrnice 2005/35, které může být nesprávně pochopeno, formulaci z Marpol 73/78, pokud jde o odpovědnost mimo teritoriální moře.
84 — The obvious course of action with regard to liability outside the territorial sea would be to make direct use of the wording in Marpol 73/78 rather than of the unclear wording of Article 4 of Directive 2005/35.
86 — Rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise (uvedený v poznámce pod čarou 81, bod 219), který odkazuje na rozsudek ESLP Cantoni (uvedený v poznámce pod čarou 82, § 35).
86 — Dansk Rørindustri and Others v Commission, cited in footnote 81, paragraph 219, with reference to the European Court of Human Rights judgment in Cantoni, cited in footnote 82, § 35.
85 — Viz výše, bod 103.
85 — See point 103 above.
INTERTANKO A DALŠÍ vislá rizika občanskoprávní odpovědnosti na základě Mezinárodní úmluvy o občanskoprávní odpovědnosti za škody způsobené ropným znečištěním 88.
INTERTANKO AND OTHERS national Convention on Civil Liability for Oil Pollution. 88
Je sice třeba vycházet z toho, že v konečném důsledku mohou pouze soudy přesně vymezit povinnosti řádné péče. Nicméně to je slučitelné s článkem 7 EÚLP.
Although it must consequently be concluded that ultimately only the courts are able to define precisely duties of care, this is none the less compatible with Article 7 of the ECHR.
Toto ustanovení nemůže být chápáno v tom smyslu, že vylučuje postupné vyjasňování předpisů o trestní odpovědnosti včetně dalšího vývoje trestního práva soudním výkladem případ od případu za předpokladu, že vývoj práva je ve výsledku slučitelný s podstatou protiprávního jednání a dostatečně předvídatelný 87.
That provision cannot be read as outlawing the gradual clarification of the rules on criminal liability and the ongoing development of criminal law through judicial interpretation on a case-by-case basis, provided that the resultant development is consistent with the essence of the offence and is sufficiently foreseeable.
Není mi znám žádný případ, ve kterém by ESLP zpochybnil použití pojmu „nedbalost“ nebo „hrubá nedbalost“ v trestním právu.
87 I know of no case in which the European Court of Human Rights has objected to the application of the terms ‘negligence’ or ‘serious negligence’ in criminal law.
Směrnice tak neupravuje žádný taxativní a jednotný standard, ale pouze minimální požadavky, které přirozeně nemusí být v členských státech provedeny jednotně.
Consequently, the directive does not lay down a definitive, uniform standard but merely minimum requirements which by their nature do not call for uniform transposition in the Member States.
Od námořníků je ostatně možné očekávat, že nebudou své jednání směřovat tak, aby se ocitlo na hranicích toho, co je přípustné podle trestního práva, ale spíše budou jednat s větší péčí, než je trestním právem požadováno.
Moreover, seamen can be expected not to stretch their conduct to the limits of what is permitted under criminal law but rather to exercise greater care than is required under that law.