natgillin/translations-raw huggingface dataset:
V důsledku toho se Spolková republika Německo nemůže dovolávat implicitního povolení těchto podpor, které Komise údajně vydala na základě článku 67 UO.
Consequently, the Federal Republic of Germany cannot rely on an implicit authorisation of the aid allegedly granted by the Commission on the basis of Article 67 CS.
305 odst. 1 ES stanoví, že „ustanovení […] Smlouvy [ES] nemění ustanovení Smlouvy [ESUO], zejména pokud jde o práva a povinnosti členských států, pravomoci orgánů tohoto Společenství a pravidla stanovená zmíněnou smlouvou pro fungování společného trhu s uhlím a ocelí“.
As regards the reasoning of the Court of First Instance that the adoption of the Second and the Third Steel Aid Code constituted a partial withdrawal by the Commission of the 1971 decision not to object to the application of the ZRFG which led to uncertainty as to the legal regime concerning the ZRFG, it must be held that Article 305(1) EC states that ’the provisions of the … [EC] Treaty shall not affect the provisions of the [ECSC] Treaty, in particular as regards the rights and obligations of Member States, the powers of the institutions of that Community and the rules laid down by that Treaty for the functioning of the common market in coal and steel.’
Z toho vyplývá, že Smlouvy o ES a ESUO jsou autonomní a že Smlouva o ES, jakož i sekundární právo vydané na jejím základě nemohou vyvolávat účinky v oblasti působnosti Smlouvy o ESUO (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 6. července 1982, Francie a další v. Komise, 188/80 až 190/80, Recueil, s. 2545, bod 31).
It follows from this that the EC Treaty and the ECSC Treaty are independent treaties and that, consequently, the EC Treaty and the secondary legislation enacted on the basis of it cannot produce effects in areas that fall within the scope of the ECSC Treaty (see, to that effect, Joined Cases 188/80 to 190/80 France and Others v Commission [1982] ECR 2545, paragraph 31).
Ustanovení Smlouvy o ES se použijí pouze podpůrně v případě neexistence zvláštní právní úpravy ve Smlouvě o ESUO (viz zejména rozsudek ze dne 15. prosince 1987, Deutsche Babcock, 328/85, Recueil, s. 5119, body 6 až 14).
The provisions of the EC Treaty only apply in the alternative, in situations in which there is no specific rule under the ECSC Treaty (see, in particular, Case 328/85 Deutsche Babcock [1987] ECR 5119, paragraphs 6 to 14).
Tím, že článek 1 třetího kodexu podpor ocelářskému průmyslu zakázal jak podpory specifické pro ocelářské odvětví, tak i podpory, které pro toto odvětví specifické nejsou, tedy Komise nemohla vzít implicitně zpět rozhodnutí z roku 1971.
Consequently, given that Article 1 of the Third Steel Aid Code prohibited both aid that was and aid that was not specific to the steel sector, the Commission could not implicitly withdraw the 1971 Decision.
Pokud jde o konstatování Soudu, podle kterého se přijetí druhého a třetího kodexu podpor ocelářskému průmyslu projevilo dvojznačností vyplývající z nejistoty ohledně otázky, zda následné použití ZRFG mělo být oznámeno jako „záměr“ ve smyslu článku 6 uvedeného třetího kodexu, je třeba nejprve konstatovat, že tento článek stanoví výslovně povinnost informovat Komisi o záměrech, kterými mají být na odvětví ocelářského průmyslu použity režimy podpor, o nichž již Komise rozhodla na základě ustanovení Smlouvy o ES.
As regards the Court of First Instance’s finding that the adoption of the Second and the Third Steel Aid Code led to ambiguity as to whether subsequent application of the ZRFG had to be notified as a ’plan’ within the meaning of Article 6 of that third code, it must, first, be held that that article expressly provides that there is an obligation to inform the Commission of plans to grant aid to the steel industry under schemes on which it has already taken a decision under the EC Treaty.
Navíc, na rozdíl od Smlouvy o ES nerozlišuje Smlouva o ESUO mezi novými a existujícími podporami, jelikož čl.
Moreover, in contrast to the EC Treaty, the ECSC Treaty does not distinguish between new aid and existing aid.
4 písm. c) UO zakazuje podpory udělené členskými státy v jakékoli formě.
Article 4(c) CS prohibits, purely and simply, aid granted by Member States in any form whatsoever.
Soudní dvůr rovněž rozhodl, že slučitelnost podpor se společným trhem může být v rámci kodexů podpor ocelářskému průmyslu posouzena pouze z hlediska pravidel, která platila v době, kdy byly skutečně vyplaceny (výše uvedený rozsudek Falck a Acciaierie di Bolzano v. Komise, bod 117).
The Court has also held that the compatibility of aid with the common market can be assessed, in the context of the Steel Aid Codes, only in the light of the rules in force on the date on which it is actually paid (Falck and Acciaierie di Bolzano v Commission, paragraph 117).
Z toho plyne, jak tvrdí Komise, že článek 6 třetího kodexu podpor ocelářskému průmyslu stanovil jasně a jednoznačně povinnost oznámit Komisi podpory, které mohly být společnosti Salzgitter uděleny podle ZRFG od vstupu uvedeného kodexu v platnost.
It follows, as the Commission submits, that Article 6 of the Third Steel Aid Code provided clearly and unequivocally that there was an obligation to notify to the Commission aid that might be granted to Salzgitter under the ZRFG as soon as that code came into force.
V důsledku toho se Soud dopustil nesprávného právního posouzení tím, že rozhodl jednak, že přijetí třetího kodexu podpor ocelářskému průmyslu vedlo implicitně k částečnému zpětvzetí povolení ZRFG plynoucího z rozhodnutí z roku 1971, a jednak, že článek 6 tohoto kodexu neumožňuje jasně určit, zda použití ZRFG po přijetí uvedeného kodexu podléhá oznamovací povinnosti „záměrů“, která je upravena tímto článkem.
Consequently, the Court of First Instance committed an error of law in holding, first, that the adoption of the Third Steel Aid Code led, implicitly, to a partial withdrawal of the authorisation of the ZRFG granted by the 1971 Decision and, second, that Article 6 of that code did not make it possible to determine clearly whether application of the ZRFG after adoption of that code was covered by the obligation to notify ’plans’ laid down in that article.
K pozdní reakci Komise
The Commission’s late reaction
Komise zpochybňuje, že o použití ZRFG na Salzgitter věděla před začátkem roku 1998, a že tedy reagovala opožděně.
The Commission contests that it had knowledge, prior to the start of 1998, of Salzgitter receiving aid under the ZRFG and, therefore, that it had been slow to react.
Komise uvádí, že podniky, které jsou příjemci podpory, mohou mít v zásadě legitimní očekávání, že je tato podpora legální, pouze v případě, že byla oznámena, přičemž s řádnou péčí postupující hospodářský subjekt musí být běžně schopen ujistit se o tom, že byl tento postup dodržen (rozsudek ze dne 20. března 1997, Alcan Deutschland, C-24/95, Recueil, s.
The Commission submits that undertakings to which aid has been granted cannot entertain a legitimate expectation that the aid is lawful unless it has been notified and a diligent businessman is normally able to determine whether that procedure has been followed (C-24/95 Alcan Deutschland [1997] ECR I-1591, paragraph 25).
I-1591, bod 25), a že řešení přijaté Soudem porušuje právní jistotu a zvýhodňuje příjemce protiprávních podpor.
Moreover, the approach adopted by the Court of First Instance undermines legal certainty and favours beneficiaries of illegal aid.
Salzgitter a německá vláda tvrdí, že případ, o který se jednalo ve věci, ve které byl vydán výše uvedený rozsudek Alcan Deutschland, je rozdílný, neboť zde se jedná nikoli o otázku, zda se hospodářský subjekt mohl oprávněně spoléhat na legalitu aktů vnitrostátního orgánu, ale o určení, zda Komise jednala, či nejednala včas.
Salzgitter and the German Government contend that the situation in the case that led to the judgment in Alcan Deutschland is different, because the question here is not whether a diligent business man was fully entitled to rely on the legality of measures taken by a national authority, but to determine whether or not the Commission acted in sufficient time.
Za účelem zrušení části sporného rozhodnutí týkající se povinnosti Spolkové republiky Německo požadovat zpět podpory obdržené společností Salzgitter měl Soud dále za to, že Komise věděla o těchto podporách již od konce roku 1988, a že jelikož nereagovala před rokem 1998, porušila přijetím tohoto rozhodnutí zásadu právní jistoty.
In annulling the part of the contested decision relating to the Federal Republic of Germany’s obligation to recover the aid received by Salzgitter, the Court of First Instance again held that the Commission had known of that aid since the end of 1988 and that, given that it did not react until 1998, it had, in taking that decision, breached the principle of legal certainty.
Aniž by bylo třeba vyslovit se k otázce, zda se Soud mohl správně domnívat, že Komise věděla o dotčených podporách již od konce roku 1988, což Komise zpochybňuje, je třeba konstatovat, že odůvodnění napadeného rozsudku je, pokud jde o porušení zásady právní jistoty, nesprávné.
It must be held that the reasoning followed by the judgment under appeal as regards breaching the principle of legal certainty is incorrect, and there is no need to rule on whether the Court of First Instance was entitled to hold that the Commission had knowledge of the aid in issue since the end of 1988, which the latter disputes.
Je pravda, že Soudní dvůr rozhodl, že i při neexistenci promlčecí lhůty upravené zákonodárcem Společenství brání základní požadavek právní jistoty tomu, aby Komise mohla stále odkládat výkon svých pravomocí (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 14. července 1972, Geigy v. Komise, 52/69, Recueil, s. 787, bod 21, jakož i ohledně státních podpor spadajících pod Smlouvu o ESUO, výše uvedený rozsudek Falck a Acciaierie di Bolzano v. Komise, body 140 a 141).
Admittedly, the Court has held that, even if the Community legislature has not laid down any period of limitation, the fundamental requirement of legal certainty has the effect of preventing the Commission from indefinitely delaying the exercise of its powers (see, to that effect, 52/69 Geigy v Commission [1972] ECR 787, paragraph 21, and, as regards State aid falling within the scope of the ECSC Treaty, Falck and Acciaierie di Bolzano v Commission, paragraphs 140 and 141).
V tomto ohledu je třeba připomenout, že pokud jde o státní podpory, na které se vztahuje Smlouva o ES, stanoví čl.
In this respect, it must be held that, as regards State aid falling within the scope of the EC Treaty, Article 10(1) of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty (OJ 1999 L 83, p.
Krom toho článek 15 nařízení č. 659/1999 stanoví, že navrácení protiprávních podpor podléhá promlčecí lhůtě deseti let ode dne, kdy byly uděleny.
Moreover, Article 15 of Regulation No 659/1999 provides that recovery of illegal aid is subject to a limitation period of 10 years, beginning on the day it is granted.
Jak vyplývá ze čtrnáctého bodu odůvodnění tohoto nařízení, tato promlčecí lhůta je zavedena z důvodů právní jistoty.
As stated in recital 14 of the preamble to that regulation, this limitation period has been established for reasons of legal certainty.
Ačkoli je pravda, že se tato pravidla jako taková neuplatní v oblasti působnosti Smlouvy o ESUO, vycházejí v oblasti státních podpor ze základního požadavku právní jistoty.
Even though it is true that, for the purposes of the ECSC Treaty, those rules do not apply as such, they were based, in the domain of State aid, on the fundamental requirement of legal certainty.
Z toho vyplývá, že i v případě, kdy zákonodárce Společenství výslovně nestanovil promlčecí lhůtu, nemůže Komise neustále odkládat výkon svých pravomocí.
It follows that, even in a situation in which the Community legislature has not expressly laid down any period of limitation, the Commission cannot indefinitely delay the exercise of its power.
Nelze nicméně opomenout, že oznámení státních podpor je ústředním prvkem souboru pravidel práva Společenství upravujících jejich kontroly a že podniky, které
However, it must not be forgotten that the notification of State aid is a central element of Community rules for supervising that aid and that undertakings to which such aid has been granted may not entertain a legitimate expectation that the aid is
2008 – VĚC C-408/04 P jsou příjemci těchto podpor, se nemohou dovolávat legitimního očekávání, pokud jde o jejich legalitu, jestliže nebyly uděleny v souladu s tímto postupem (výše uvedený rozsudek Alcan Deutschland, bod 25).
2008 — CASE C-408/04 P lawful if it has not been granted in compliance with that procedure (Alcan Deutschland, paragraph 25).
Krom toho je třeba zohlednit skutečnost, že režim stanovený Smlouvou o ESUO týkající se státních podpor se odlišuje svým zvláště striktním charakterem od režimu, na který se vztahuje Smlouva o ES (viz v tomto ohledu výše uvedený rozsudek Falck a Acciaierie di Bolzano v. Komise, body 101 a 102).
It must also be taken into consideration that the particularly strict nature of the State aid regime under the ECSC Treaty sets it apart from the State aid regime under the EC Treaty (see, in this respect, Falck and Acciaierie di Bolzano v Commission, paragraphs 101 and 102).
Z toho vyplývá, že pokud byla v rámci Smlouvy o ESUO udělena určitá podpora, aniž by byla oznámena, vede zpoždění ze strany Komise při výkonu jejích kontrolních pravomocí a při nařízení navrácení této podpory k protiprávnosti tohoto rozhodnutí o navrácení pouze ve výjimečných případech, kdy Komise zůstala zjevně nečinná a jasně porušila svou povinnost řádné péče.
It follows from the above that, where aid was granted under the ECSC Treaty without having been notified, a delay by the Commission in exercising its supervisory powers and ordering recovery of the aid does not render that recovery decision unlawful, except in exceptional cases which show that the Commission manifestly failed to act and clearly breached its duty of diligence.
Ačkoli tedy Soud mohl právem rozhodnout, že se příjemce státní podpory může na podporu žaloby na neplatnost rozhodnutí, které ukládá navrácení této podpory, dovolávat zásady právní jistoty, použil tuto zásadu ve věci, kterou projednával, nesprávně, jelikož nezkoumal, zda Komise nezůstala při výkonu svých kontrolních pravomocí zjevně nečinná a nedopustila se jasného porušení své povinnosti řádné péče, což jsou jediné okolnosti, které ve výjimečných případech mohou vést k protiprávnosti rozhodnutí Komise nařizujícího v rámci Smlouvy o ESUO navrácení neoznámené podpory.
Consequently, even though the Court of First Instance was entitled to hold that a beneficiary of State aid can rely on the principle of legal certainty to support an action for annulment of a decision ordering recovery of that aid, it wrongly applied this principle in the case before it when it failed to examine whether the Commission had manifestly failed to act and clearly breached its duty of diligence in the exercise of its supervisory powers, the sole grounds which, in exceptional cases, can render illegal a Commission decision ordering recovery, under the ECSC Treaty, of non-notified aid.
Z výše uvedeného vyplývá, že hlavnímu kasačnímu opravnému prostředku je třeba vyhovět a napadený rozsudek zrušit v rozsahu, v němž zrušuje články 2 a 3 sporného rozhodnutí.
It follows from the above that the main appeal must be upheld and that the judgment under appeal must be set aside to the extent that it annuls Articles 2 and 3 of the contested decision.
K vrácení věci Soudu
Referral of the case to the Court of First Instance
Z tohoto rozsudku vyplývá, že Soud v napadeném rozsudku správně rozhodl, že Salzgitter obdržela podpory, které jsou z hlediska Smlouvy o ESUO protiprávní, ale že je tento rozsudek naopak stižen vadou spočívající v nesprávném právním posouzení v rozsahu, v němž zrušuje část sporného rozhodnutí, v níž se nařizuje navrácení dotčených podpor.
It follows from the present judgment that the Court of First Instance rightly held in the judgment under appeal that, for the purposes of the ECSC Treaty, Salzgitter received illegal aid, but that, on the other hand, that judgment is vitiated by an error of law in so far as it annuls the part of the contested decision ordering recovery of the aid in question.
Přísluší tedy Soudu, aby jednak rozhodl o otázce, zda Komise za okolností projednávané věci zůstala zjevně nečinná a zda se dopustila jasného porušení své povinnosti řádné péče, a jednak případně přezkoumal další žalobní důvody, ke kterým se nemusel vyjadřovat z důvodu, že zrušil články 2 a 3 sporného rozhodnutí, jež vycházejí z toho, že Komise nesprávně posoudila určité investice jako investice, na které se vztahuje Smlouva o ESUO, že část dotčených podpor měla být posouzena jako podpory ve prospěch životního prostředí a že zvolená rozhodná aktualizační sazba byla nesprávná.
Therefore, the Court of First Instance must rule on the question whether, in the circumstances of the present case, the Commission manifestly failed to act and breached its duty of diligence and, if necessary, examine the other pleas which, quite lawfully, it declined to rule on since it had already annulled Articles 2 and 3 of the contested decision, and which alleged, respectively, that the Commission wrongly considered certain investments as falling under the ECSC Treaty, that part of the aid at issue should have been regarded as aid for environmental protection and that the decisive discount rate selected was wrong.
Tyto jednotlivé aspekty sporu totiž vyžadují přezkoumání komplexních skutkových otázek na základě skutečností, které nebyly posouzeny Soudem ani projednány před Soudním dvorem, z čehož vyplývá, že věc nelze ohledně těchto bodů rozhodnout.
Those different aspects of the case require examination of complex questions of fact based on elements which the Court of First Instance did not assess and which were not discussed before the Court of Justice, so that, as regards those points, the case cannot be decided.
Věc tedy musí být vrácena Soudu.
Therefore, the case has to be referred back to the Court of First Instance.
Věc C-201/05
Case C-201/05
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division] „Článek 104 odstavec 3 první pododstavec jednacího řádu – Svoboda usazování – Volný pohyb kapitálu – Přímé daně – Korporační daň – Akciové dividendy, které společnost-nerezident platí společnosti-rezidentovi – Předpisy o ovládaných zahraničních společnostech (OZS) – Situace týkající se třetí země – Kvalifikace dostupných žalob proti daňové správě – Odpovědnost členského státu za porušení práva Společenství“
(First subparagraph of Article 104(3) of the Rules of Procedure — Freedom of establishment — Free movement of capital — Direct taxation — Corporation tax — Share dividends paid to a resident company by a nonresident company — Rules on controlled foreign companies (‘CFCs’) — Situation as regards a nonmember country — Classification of claims brought against the tax authority — Liability of a Member State for breach of Community law)
Usnesení Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 23. dubna 2008 . . . . . .
Order of the Court (Fourth Chamber), 23 April 2008 . . . . . . . . . . . .
Volný pohyb osob – Svoboda usazování – Daňové právní předpisy – Korporační daň – Osvobození dividend vnitrostátního původu od daně
Freedom of movement for persons — Freedom of establishment — Tax legislation — Corporation tax — Exemption of nationally-sourced dividends
(Článek 43 ES)
(Art. 43 EC)
SHRNUTÍ – VĚC C-201/05
SUMMARY — CASE C-201/05
Volný pohyb kapitálu – Omezení – Daňové právní předpisy – Korporační daň – Osvobo­zení dividend vnitrostátního původu od daně
Free movement of capital — Restrictions — Tax legislation — Corporation tax — Exemption of nationally-sourced dividends
(Článek 56 ES)
(Art. 56 EC)
Volný pohyb osob – Svoboda usazování – Daňové právní předpisy – Daň z příjmů společností
Freedom of movement for persons — Freedom of establishment — Tax legislation — Taxation of company profits
(Články 43 ES a 48 ES)
(Arts 43 EC and 48 EC)
Volný pohyb kapitálu – Omezení – Daňové právní předpisy – Korporační daň (Články 56 ES, 57 ES a 58 ES)
Free movement of capital — Restrictions — Tax legislation — Corporation tax (Arts 56 EC, 57 EC and 58 EC)
Právo Společenství – Práva přiznaná jednotlivcům – Porušení členským státem – Povinnost nahradit škodu způsobenou jednotlivcům
Community law — Rights conferred on individuals — Infringement by a Member State — Obligation to make good damage caused to individuals
vliv na rozhodování této společnosti, a tak určovat její činnost, přičemž poskytují slevu na dani v souvislosti s daní skutečně uhrazenou rozdělující společností v členském státě, jehož je rezidentem, nepřevyšuje-li daňová sazba použitelná na dividendy zahraničního původu daňovou sazbu použitelnou na dividendy vnitrostátního původu a je-li sleva na dani alespoň rovna částce uhrazené
Article 43 EC is to be interpreted as meaning that it does not preclude legislation of a Member State which exempts from corporation tax dividends which a resident company receives from another resident company, when that State imposes corporation tax on dividends which a resident company receives from a nonresident company in which the resident company has a shareholding enabling it to exercise a definite influence over the decisions of that nonresident company and to determine its activities, while at the same time granting a tax credit for the tax actually paid by the company making the distribution in the Member State in which it is resident, provided that the rate of tax applied to foreignsourced dividends is no higher than the rate of tax applied to nation-ally-sourced dividends and that the tax credit is at least equal to the amount paid in the Member State of the company making the distribution, up to the limit
v členském státě rozdělující společnosti až do výše částky daně uplatněné v členském státě společnosti-příjemce.
of the amount of the tax charged in the Member State of the company receiving the distribution.
(viz bod 43, výrok 1)
43, operative part 1)
Článek 56 ES musí být vykládán v tom smyslu, že brání právním předpisům členského státu, které osvobozují od korporační daně dividendy, které společnostrezident obdrží od jiné společnostirezidenta, zatímco této dani podrobují dividendy, které společnostrezident obdrží od společnostinerezidenta, ve které vlastní méně než 10 % hlasovacích práv, aniž by této společnosti-rezidentu poskytly slevu na dani v souvislosti s daní skutečně uhrazenou rozdělující společností ve státě, jehož je rezidentem.
Article 56 EC is to be interpreted as meaning that it precludes legislation of a Member State which exempts from corporation tax dividends which a resident company receives from another resident company, where that State levies corporation tax on dividends which a resident company receives from a nonresident company in which it holds less than 10% of the voting rights, without granting the company receiving the dividends a tax credit for the tax actually paid by the company making the distribution in the State in which the latter is resident.
Samotná skutečnost, že pro takové podíly přísluší členskému státu, aby určil, zda a v jakém rozsahu musí být zabráněno řetězovému zdanění rozdělovaných zisků, ještě totiž neznamená, že může uplatňovat režim, ve kterém s dividendami zahraničního původu a s dividendami vnitrostátního původu není zacházeno rovnocenně.
The mere fact that it is for a Member State to determine for such holdings whether, and to what extent, the imposition of a series of charges to tax on distributed profits is to be avoided does not of itself mean that it may operate a system under which foreignsourced dividends and nationally-sourced dividends are not treated in the same way.