natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Skutečně se zdá, že uvedené ustanovení výslovně přiznává švýcarským státním příslušníkům právo volně se pohybovat nejen mezi Švýcarskem a jednotlivými členskými státy, ale rovněž mezi různými částmi území jednotlivého členského státu.
That provision would indeed appear expressly to grant Swiss citizens the right to move freely, not only between Switzerland and the various Member States, but also between different parts of the territory of an individual Member State.
Jakákoli diskriminace vůči takové skupině osob by byla samozřejmě nepřímá,
Any discrimination against that group would, of course, be indirect rather than direct.
Pokud by tomu tak bylo, vedlo by uvedené ustanovení k paradoxní situaci, kdy by švýcarský občan (stejně jako státní příslušník jiného členského státu) měl právo volného pohybu po celém území Belgie,
If so, the paradoxical result would be that a Swiss citizen (like a national of another Member State) would be entitled to freedom of movement throughout Belgium, whilst a Belgian national would merely enjoy such
104 — Smlouva mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy, na straně jedné, a Švýcarskou konfederací, na straně druhé, o volném pohybu osob (Úř. věst. 2002 L 114, s. 6).
104 — Agreement between the European Community and its Member States, of the one part, and the Swiss Confederation, of the other, on the free movement of persons (OJ 2002 L 114, p. 6).
105 — Viz stanovisko generálního advokáta Poiarese Madura ve věci Carbonati, uvedené v poznámce pod čarou 73, body 59 až 71, jež rovněž vychází z výkladu zásady zákazu diskriminace. Viz rovněž E. Spaventa, „From Gebhard to Carpenter: Towards a (non-economic) European Constitution“, Common Market Law Review, 2004, s.
105 — Compare the Opinion of Advocate General Poiares Maduro in Carbonati, cited in footnote 73, at points 59 to 71, also relying on an interpretation of the principle of non-discrimination.
771, kde se naznačuje, že důsledkem kombinace účinku článků 17 ES a 12 ES je přiznání ochrany na základě práva Společenství, spíše než vnitrostátního práva, i státním příslušníkům, kteří nevyužili svých práv volného pohybu.
771, suggesting that the combined effect of Articles 17 and 12 EC is to grant protection, as a matter of Community rather than national law, to citizens who have not exercised their free movement rights.
VLÁDA FRANCOUZSKÉHO SPOLEČENSTVÍ A VALONSKÁ VLÁDA členské státy skutečně přály takové argumenty předložit Soudnímu dvoru; a jejich argumenty by bylo třeba pečlivě posoudit.
States would indeed wish to present such arguments to the Court; and their arguments would need to be considered carefully.
Jsem si plně vědoma, že v projednávané věci předložil vyjádření pouze jeden členský stát (Nizozemsko).
I am fully conscious of the fact that, in the present case, only one Member State (the Netherlands) has intervened.
Zdá se mi, že by za účelem řádného zkoumání okolností, které jsem výše nastínila, byla žádoucí širší účast členských států a (z toho vyplývající) podrobnější vy -jádření Komise.
It would seem desirable for a proper exploration of the elements that I have canvassed above to take place against the background of fuller participation from the Member States and (as a corollary) a more developed presentation by the Commission.
Je možné, že při podrobnějším přezkoumání budou závěry, ke kterým jsem po první úvaze výše dospěla, vyvráceny.
It might be that, on more detailed examination, the prima facie case that I have outlined above is refuted.
a nikoli přímá. Z tohoto důvodu by členské státy mohly argumentovat, že je objektivně odůvodněna.
Member States to raise arguments of objective justification.
Není těžké si představit okolnosti, za kterých by takové objektivní odůvodnění případně mohlo existovat.
It is not difficult to foresee circumstances in which such objective justification could potentially be made out.
Lze si snadno představit (například), že by členský stát na podporu znevýhodněného regionu na jeho území nebo za účelem řešení problému, který je nedílně spojen s určitým regionem, avšak nedotýká se zbytku jeho území, mohl chtít poskytnout určité výhody pouze osobám žijícím v takovém regionu.
One can readily imagine (for example) that, in order to promote a less-developed region within its territory, or to deal with a problem that is endemic to one region but does not affect the rest of its territory, a Member State might wish to make certain advantages available only to those living within a particular region.
V případě existence řádně opodstatněného objektivního odůvodnění by členský stát měl značný prostor pro uplatňování rozdílných pravidel v situacích, které objektivně takové zacházení vyžadují, přičemž by byli chráněni občané Unie proti svévolné diskriminaci, kterou by nebylo možno takto odůvodnit.
Well-founded objective justification would leave Member States ample scope to apply differentiated rules in situations that, objectively, merited such treatment, whilst safeguarding citizens of the Union against arbitrary discrimination that could not be so justified.
Rozboru, který jsem uvedla výše, pokud jde o dopad občanství Unie na čistě vnitro -státní situace, lze samozřejmě oponovat proti -argumenty založenými na trvající pravomoci členských států 106.
It goes without saying that counterarguments to the analysis that I have set out above on the impact of citizenship of the Union on purely internal situations, based upon continuing competences of the Member States, 106could be put forward.
Vzhledem k tomu, že čistě vnitrostátní situace jsou tradičně považovány za situace nespadající do rozsahu působ -nosti práva ES, je pravděpodobné, že by si
Given that purely internal situations have traditionally been viewed as falling outside the scope of EC law, it is likely that Member
106 — Zásadním argumentem v projednávané věci zatím bylo, že členský stát s decentralizovaným ústavním uspořádáním si ponechává pravomoc uplatňovat diskriminaci ve vztahu mezi svými vlastními státními příslušníky, aniž by byl povinen ji objektivně odůvodnit.
106 — Thus far in the present case, the essential argument has been that a Member State with a decentralised constitutional structure thereby retains competence to discriminate between its own citizens without being required to provide objective justification for that discrimination.
Mám za to, že Soudní dvůr nebude chtít rozhodovat o takto zásadní otázce v projednávané věci (pokud se ovšem nerozhodne znovuotevřít ústní část řízení a vyzvat členské státy, aby předložily svá vyjádření k této otázce); a nevidím ani žádnou naléhavou potřebu, aby tak učinil.
The Court would not, I suspect, wish to decide such a fundamental point in the present case (unless, of course, it decides to reopen the oral procedure and invite Member States to make their views on this issue known); and I do not see an overriding need for it to do so.
Mám nicméně za to, že existuje možný argument – argument, který je na první pohled lákavý, neboť by pomohl odstranit svévolnou diskrimina -ci –, že občané Unie se mohou dovolávat svého občanství, ve spojení se zásadou zákazu diskriminace, proti samosprávnému celku, který nepochybně vykonává auctoritas státu, aby se domohli přístupu k dávce, která podle práva Společenství má být obecně dostupná všem pracovníkům a k níž mají jiné skupiny pracovníků přístup na základě zásahu ze strany práva Společenství.
There does nevertheless appear to me to be a possible argument — and one that is prima facie attractive because it would help to eradicate arbitrary discrimination — that citizens of the Union may rely upon that citizenship, in combination with the principle of non-discrimi-nation, as against a decentralised authority that unquestionably exercises the auctoritas of the State, in order to access a benefit that Community law clearly intends should be available widely to all workers and that groups of fellow-workers can indeed access through the intervention of Community law.
K případné použitelnosti nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 107
On the potential applicability of Regulation (EEC) No 1612/68 of the Council 107
Dotčenou věc poté přezkoumá na základě nařízení č. 1612/68 v případech, kdy je nařízení č.
It goes on to examine the case on the basis of Regulation No 1612/68 on the occasions where Regulation No 1408/71 is found to be inapplicable, or where the alleged infringements of that regulation are not made out.
1408/71 shledáno nepoužitelným nebo kdy není zjištěno jeho údajné porušení 111.
111 Given that the scope of Regulation No 1408/71 is the more specific, this seems to me a sensible approach.
Uvedené nařízení je použitelné obecně pro volný pohyb pracovníků.
That regulation applies in general to freedom of movement for workers.
Může se proto vztahovat na sociální výhody, které současně spadají do zvláštní působnosti nařízení č. 1408/71 108.
It may therefore apply to social advantages which, at the same time, come within the specific scope of Regulation No 1408/71.
Uvedená dvě nařízení nemají stejný rozsah osobní působnosti 109.
108The two Regulations do not have the same scope ratione personae.
2 nařízení č. 1612/68 může být širší než pojem dávka sociálního zabezpečení podle nařízení č. 1408/71 110.
109The notion of social advantage in Article 7(2) of Regulation No 1612/68 may also be broader than the notion of social security benefit under Regulation No 1408/71. 110
Pokud bude Soudní dvůr mít za to, že belgičtí státní příslušníci, kteří nevyužili klasického hospodářského práva na volný pohyb, mají nicméně nárok na ochranu podle
If the Court is minded to treat Belgian citizens who have not made use of a classic economic right to freedom of movement as entitled nevertheless to protection under Community law, it would likewise be
109 — Viz rozsudek Komise v. Lucembursko, uvedený v předchozí poznámce pod čarou, bod 20, v souladu se stanoviskem generálního advokáta Jacobse ve stejné věci, body 32 až 34.
109 — Commission v Luxembourg, cited in previous footnote, paragraph 20, following the Opinion of Advocate General Jacobs in the same case, points 32 to 34.
110 — Viz stanovisko generální advokátky Kokott ve věci Hosse, uvedené v poznámce pod čarou 30, bod 104, a stanovisko generální advokátky Kokott ve věci Hendrix (C-287/05, Sb. rozh. s. I-6909, bod 52).
110 — See the Opinion of Advocate General Kokott in Hosse, cited in footnote 30, point 104, and the Opinion of Advocate General Kokott of 29 March 2007 in Case C-287/05 Hendrix, pending, point 52.
I-5325); ze dne 20. března 2001, Fahmi (C-33/99, Recueil, s. I-2415); De Cuyper, uvedený v poznámce pod čarou 30; a Celozzi, rovněž uvedený v poznámce pod čarou 30.
111 — See, inter alia, Schmid, cited in footnote 108; Meints, cited in footnote 52; Case C-35/97 Commission v France [1998] ECR I-5325; Case C-33/99 Fahmi [2001] ECR I-2415; De Cuyper, cited in footnote 30; and Celozzi, also in footnote 30.
Rozsudky Komise v. Lucembursko a Martínez Sala, uvedené v poznámce pod čarou 108, jsou patrně výjimky z tohoto pravidla.
Commission v Luxembourg and Martínez Sala, both cited in footnote 108, appear to be exceptions to this practice.
Pokud Soudní dvůr přijme mnou navrhované odpovědi na první tři otázky, je skutečně třeba na čtvrtou otázku odpovědět.
If the Court shares my view on the answers to be given to the first three questions, it is indeed necessary to answer the fourth question.
práva Společenství, rovněž nebude nutné zkoumat jejich postavení z hlediska nařízení č. 1612/68.
unnecessary to examine their position from the perspective of Regulation No 1612/68.
Výzvou ze dne 17. prosince 2002 Komise oznámila belgické vládě, že podle jejího názoru je znění vyhlášky z roku 2001 v rozporu s články 39 ES a 43 ES, jakož i s nařízením č. 1408/71.
By a letter of formal notice of 17 December 2002, the Commission informed the Belgian Government that in its view the 2001 version of the Decree infringed Articles 39 and 43 EC as well as Regulation No 1408/71.
Komise konkrétně vytýkala podmínku bydliště, podle níž mohou být účastníky vlámského systému pojištění sociální péče pouze osoby s bydlištěm na území vlámského regionu nebo dvojjazyčného regionu Hlavní město Brusel.
The Commission specifically took issue with the residence requirement, under which only persons living in the Flemish region or in the bilingual region of Brussels-Capital could be affiliated to the Flemish care insurance.
Podstatou čtvrté otázky předkládajícího soudu je, jaká situace nastane, pokud by současné znění (z roku 2004) vyhlášky z roku 1999 bylo neslučitelné s právem Společenství.
By its fourth question, the referring court wishes to know what would happen if the current (2004) version of the 1999 Decree were inconsistent with Community law.
Konkrétněji vzniká otázka, zda by právo Společenství bránilo návratu k systému platnému před přijetím vyhlášky z roku 2004, tedy k systému, ve kterém byl přístup k dávkám vlámského pojištění sociální péče jednoznačně podmíněn bydlištěm v nizozemskojazyčném regionu nebo dvojjazyčném regionu Hlavní město Brusel, bez ohledu na kategorii žadatele (dále jen „znění vyhlášky z roku 2001“).
More particularly, the question arises whether Community law would preclude reversion to the system in force before the adoption of the 2004 Decree, i.e. a system where access to benefits under the Flemish care insurance was unequivocally dependent on residence in the Dutchspeaking region or the bilingual region of Brussels-Capital, irrespective of the category of claimant (‘the 2001 version of the Decree’).
Vlámský parlament zohlednil výtky Komise a změnil vyhlášku tak, aby byla slučitelná s právem Společenství 112.
The Flemish Parliament took the Commission’s complaints into account and modified the Decree with the specific intention of making it compatible with Community law. 112
112 — Viz návrh vyhlášky ze dne 30. dubna 2004, Parlementaire Stukken, Vlaams Parlement, 2003–2004, č. 1970/1, s.
112 — See the travaux préparatoires of the Decree of 30 April 2004, Parlementaire Stukken, Vlaams Parlement, 20032004, nr. 1970/1, p.
2: „Ze závěrečné zprávy [odborné komise] vyplývá, že Evropská komise správně upozorňuje, že nařízení (EHS) č. 1408/71 se vztahuje na právní předpisy upravující vlámský systém pojištění sociální péče […] Na žádost Evropské komise musí být tento závěr výslovně promítnut do příslušných právních předpisů.
2: ‘It appears from the final report [of the commission of experts] that the European Commission has rightly pointed out that Regulation (EEC) No 1408/71 applies to the legislation concerning the Flemish care insurance … On the request of the European Commission, this conclusion has to be transposed explicitly into legislation.
Je proto nutné změnit vyhlášku ze dne 30. března 1999 o organizaci pojištění sociální péče […].“
An amendment of the Decree of 30 March 1999 concerning the organisation of the care insurance is therefore necessary …’ (my translation).
Vlámská vláda tvrdí, že na čtvrtou otázku je třeba odpovědět pouze tehdy, pokud je současné znění vyhlášky neslučitelné s právem Společenství, což podle jejího tvrzení není pravda.
The Flemish Government submits that a reply to the fourth question is necessary only if the present version of the Decree is inconsistent with Community law, which, in its submission, is not the case.
Naproti tomu není zcela zřejmé, proč by na základě této pouhé skutečnosti měla být celá situace čistě vnitrostátní.
It is however quite unclear why that fact of itself makes the whole situation a purely internal one.
Vlámská vláda tvrdí, že žalobkyně v původním řízení nesledují zájem podporovat volný pohyb migrujících pracovníků, nýbrž pouze chránit obyvatele francouzskojazyčného regionu.
The Flemish Government argues that the applicants in the main proceedings are not interested in promoting freedom of movement for migrant workers, but only in protecting the inhabitants of the Frenchspeaking region.
Situace je tedy čistě vnitrostátní.
The situation is therefore purely internal.
Opakuje rovněž svůj dřívější argument, že jelikož belgický ústavní uspořádání brání použití vyhlášky (v jakémkoli znění) na obyvatele francouzskojazyčného nebo německojazyčného regionu, neexistuje porušení práva Společenství.
It also repeats its earlier argument that, since the Belgian constitutional structure prevents the Decree (in any of its versions) from being applied to inhabitants of the Frenchspeaking or Germanspeaking regions, there is no infringement of Community law.
Pokud jde o druhý argument, již jsem připomněla, že podle ustálené judikatury nemůže vnitrostátní ústavní uspořádání odůvodnit porušení práva Společenství.
As to the second, I have already recalled that according to the Court’s consistent caselaw, the internal constitutional structure of a Member State cannot excuse an infringement of Community law.
Z výše uvedených důvodů navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl na otázky položené Cour d’arbitrage (Rozhodčím soudem), nyní Cour constitutionnelle (Ústavním soudem), Belgie takto:
For the reasons given above, I consider that the questions referred by the Cour d’arbitrage (Court of Arbitration), now Cour constitutionnelle (Constitutional Court), of Belgium should be answered as follows:
– Takový systém pojištění sociální péče, jaký zavedlo Vlámské společenství, spadá do věcné působnosti nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971
‘— A care insurance scheme such as the one established by the Flemish Community falls within the scope ratione materiae of Council Regulation (EEC) No 1408/71
VLÁDA FRANCOUZSKÉHO SPOLEČENSTVÍ A VALONSKÁ VLÁDA o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, jak je vymezena v článku 4 uvedeného nařízení.
GOVERNMENT OF THE FRENCH COMMUNITY AND WALLOON GOVERNMENT of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to selfemployed persons and to members of their families moving within the Community, as defined in Article 4 thereof.
– Co se týče státních příslušníků jiných členských států, kteří pracují v Belgii, a belgických státních příslušníků, kteří využili svých práv na volný pohyb, články 39 ES a 43 ES a článek 3 nařízení č. 1408/71 brání tomu, aby samosprávné společenství federativního členského státu přijalo právní předpisy, které v rámci výkonu jeho působnosti omezují přístup k pojištění a k výhodám systému sociálního zabezpečení ve smyslu výše uvedeného nařízení pouze na osoby, které mají bydliště na území, kde toto samosprávné společenství vykonává svou působnost, nebo v jiném členském státu, a vylučují z něj osoby bez ohledu na jejich státní příslušnost, které mají bydliště v části území federativního státu, kde svou působnost vykonává jiné samosprávné společenství.
— In so far as nationals of other Member States working in Belgium and Belgian nationals who have exercised rights of freedom of movement are concerned, Articles 39 and 43 EC and Article 3 of Regulation No 1408/71 preclude an autonomous Community of a federal Member State from adopting provisions which, in the exercise of its powers, allow only persons residing in the territory for which that autonomous Community is competent or in another Member State to be insured under and covered by a social security scheme within the meaning of that regulation, to the exclusion of persons, whatever their nationality, who reside in a part of the territory of the same federal State for which another autonomous Community is competent.
– Právo Společenství brání systému, ve kterém je přístup k dávkám vlámského pojištění sociální péče jednoznačně podmíněn bydlištěm v nizozemskojazyčném regionu nebo dvojjazyčném regionu Hlavní město Brusel, bez ohledu na kategorii žadatele.
— Community law would preclude a system where access to benefits under the Flemish care insurance is unequivocally dependent on residence in the Dutchspeaking region or the bilingual region of Brussels-Capital, irrespective of the category of claimant.’
2008 – VĚC C-212/06
2008 — CASE C-212/06
Ve věci C-212/06, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Cour d’arbitrage, nyní Cour constitutionnelle (Belgie) ze dne 19. dubna 2006, došlým Soudnímu dvoru dne 10. května 2006, v řízení
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC, by the Cour d’arbitrage, now the Cour constitutionnelle (Belgium), made by decision of 19 April 2006, received at the Court on 10 May 2006, in the proceedings
Vláda Francouzského společenství,
Government of the French Community, and Walloon Government v
Vlámské vládě,
Flemish Government,
SOUDNÍ DVŮR (velký senát), ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, A. Tizzano (zpravodaj), G. Arestis, předsedové senátů, A. Borg Barthet, M. Ilešič, J. Malenovský a J. Klučka, soudci,
THE COURT (Grand Chamber), composed of V. Skouris, President, P. Jann, C.W.A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, A. Tizzano (Rapporteur), G. Arestis, Presidents of Chambers, A. Borg Barthet, M. Ilešič, J. Malenovský and J. Klučka, Judges,
VLÁDA FRANCOUZSKÉHO SPOLEČENSTVÍ A VALONSKÁ VLÁDA generální advokátka: E. Sharpston, vedoucí soudní kanceláře: M.-A. Gaudissart, vedoucí oddělení, s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 27. března 2007, s ohledem na vyjádření předložená:
Advocate General: E. Sharpston, Registrar: M.-A. Gaudissart, Head of Unit, having regard to the written procedure and further to the hearing on 27 March 2007, after considering the observations submitted on behalf of:
– za vládu Francouzského společenství J. Sambonem a P. Reyniersem, avocats,
— the Government of the French Community, by J. Sambon and P. Reyniers, avocats,
– za valonskou vládu M. Uyttendaelem, J.-M. Bricmontem a J. Sautoisem, avocats,
— the Walloon Government, by M. Uyttendaele, J.-M. Bricmont and J. Sautois, avocats,
– za Komisi Evropských společenství V. Kreuschitzem a J.-P. Keppennem, jako zmocněnci, po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 28. června 2007,
— the Commission of the European Communities, by V. Kreuschitz and J.-P. Keppenne, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 28 June 2007
2008 – VĚC C-212/06 vydává tento
2008 — CASE C-212/06 gives the following
335, dále jen „nařízení č. 1408/71“).
1) (‘Regulation No 1408/71’).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi několika samosprávnými celky Belgického království.
The reference was made in the context of proceedings between several federated entities of the Kingdom of Belgium.
Uvedený spor probíhá mezi vládou Francouzského společenství a valonskou vládou, na straně jedné, a vlámskou vládou, na straně druhé, a týká se podmínek účasti na systému pojištění sociální péče zavedeném Vlámským společenstvím ve prospěch osob s omezenou soběstačností z důvodu vážného a dlouhodobého zdravotního postižení.
In those proceedings, the Government of the French Community and the Walloon Government, on the one hand, and the Flemish Government, on the other, are in dispute over the conditions for affiliation to the care insurance scheme established by the Flemish Community for persons whose autonomy is reduced by serious and prolonged disability.
„Toto nařízení se vztahuje na zaměstnané osoby nebo osoby samostatně výdělečně činné a studenty, kteří podléhají nebo podléhali právním předpisům jednoho nebo více členských států a kteří jsou státními příslušníky jednoho z členských státu nebo kteří jsou osobami bez státní příslušnosti nebo uprchlíky s bydlištěm na území jednoho z členských států, jakož i na jejich rodinné příslušníky nebo pozůstalé po nich.“
‘This Regulation shall apply to employed or selfemployed persons and to students who are or have been subject to the legislation of one or more Member States and who are nationals of one of the Member States or who are stateless persons or refugees residing within the territory of one of the Member States, as well as to the members of their families and their survivors.’
Věcná působnost uvedeného nařízení je pak vymezena v jeho článku 4 následovně:
Article 4 defines the scope ratione materiae of that regulation as follows: