natgillin/translations-raw huggingface dataset:
15 — Viz body 9 až 11 její žalobní odpovědi.
15 — See paragraphs 9 to 11 of its defence.
PARLAMENT v. RADA určení bezpečných třetích evropských zemí „důsledky pro žadatele při omezeném nebo neprovedeném posouzení“ 16.
PARLIAMENT v COUNCIL
vyplývá, že si Rada „může vyhradit přímý výkon prováděcích pravomocí pouze ve zvláštních případech, přičemž toto rozhodnutí musí podrobně odůvodnit“ 18.
18 That is borne grounds for such a decision’.
Jinými slovy je Rada „povinna jasně ukázat důvody“ vyhrazení prováděcí pravomoci „v závislosti na povaze a obsahu základního aktu, který má být prováděn nebo pozměněn“ 20.
16 in specific and substantiated cases where the basic instrument reserves to the Council the right to exercise directly certain implementing powers itself, such powers shall be conferred on the Commission in accordance with the relevant provisions in the basic instrument’.
Musí tudíž prokázat, že povaha a obsah prováděcí pravomoci mají zvláštní povahu, aby si mohla vyhradit její výkon cestou výjimky ze zásady, že v daných záležitostech je dána pravomoc Komise 21.
20It must therefore show that the nature and content of the implementing power are specific in character, so that it may reserve the right to exercise that power as an exception to the principle that the Commission has the relevant competence. 21
Pokud by bylo v napadených ustanoveních skutečně
If, in fact, the contested provisions should be regarded as a reservation of implementing powers, it would be evident that there was
18 — Tamtéž, bod 50; viz již rozsudek ze dne 24. října 1989, Komise v. Rada (16/88, Recueil, s. 3457, bod 10).
18 — Ibid., paragraph 50; see Case 16/88 Commission v Council [1989] ECR 3457, paragraph 10.
V projednávaném případě však není nutné tuto otázku řešit.
It is, however, not necessary to resolve that question in the present case.
Za předpokladu, že jmenovité určení bezpečných zemí netvoří součást „zásadních prvků upravované oblasti“ a že napadená ustanovení vyhrazují výkonné pravomoci, je třeba souhlasit s tím, že neodpovídají jejich podmínkám legality.
Even if the naming of safe countries were not to constitute part of the ‘basic elements of the matter to be dealt with’ and the contested provisions were to be regarded as a reservation of implementing powers, it must be agreed that they do not comply with the conditions governing legality.
Od změn, které článek 145 Smlouvy o ES (nyní článek 202 ES) doznal v důsledku Jednotného evropského aktu, vyplývá, jak víme, z ustanovení třetí odrážky článku 202 ES ve spojení s čtvrtou odrážkou článku 211 ES „pravidlo, podle kterého v systému Smlouvy, je-li namístě přijmout na úrovni Společenství opatření k provedení základního aktu, přísluší zpravidla výkon této pravomoci Komisi“ 17.
Since the amendments made to Article 145 EC (now Article 202 EC) by the Single European Act, under the third indent of Article 202 EC, read in conjunction with the fourth indent of Article 211 EC, there is a ‘rule that, under the system established by the Treaty, when measures implementing a basic instrument need to be taken at Community level, it is the Commission which, in the normal course of events, is responsible for exercising that power’.
Ve spojení s obecnou povinností odůvodnění uloženou článkem 253 ES z toho
17Together with the general obligation to state reasons laid down by Article 253 EC, this means that the Council ‘may reserve the right to exercise implementing powers directly only in specific cases, and it must state in detail the
19 — Rozhodnutí Rady ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi, Úř. věst. L 184, s. 23.
19 — Council Decision 1999/468/EC of 28 June 1999 laying down the procedures for the exercise of implementing powers conferred on the Commission (OJ 1999 L 184, p. 23).
20 — Výše citovaný rozsudek ze dne 18. ledna 2005, Komise v. Rada, bod 51.
20 — Commission v Council, paragraph 51.
16 — Devatenáctý a dvacátý čtvrtý bod odůvodnění směrnice 2005/85.
16 — Recitals 19 and 24 in the preamble to Directive 2005/85.
21 — Jak zdůraznil generální advokát Léger, v odůvodnění má být uvedeno, „proč je důležité, aby byl mimořádně výkon těchto pravomocí svěřen Radě, a nikoli Komisi“ (stanovisko ve výše citované věci Komise v. Rada, bod 54).
21 — As Advocate General Léger has pointed out, the statement of reasons must state ‘why it is important that it is the Council rather than the Commission which, exceptionally is to exercise’ the implementing power in question (Opinion in Commission v Council, point 54).
17 — Rozsudek ze dne 18. ledna 2005, Komise v. Rada (C-257/01, Sb. rozh. s. I-345, bod 51).
17 — Case C-257/01 Commission v Council [2005] ECR I-345, paragraph 51.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA M. POIARESE MADURA – VĚC C-133/06 připouští ingerenci zákonodárné moci do oblasti prováděcích předpisů. I kdyby bylo nutné se domnívat, že je vskutku namístě pokládat napadená ustanovení za výraz vůle Rady řešit otázku určení bezpečných zemí legislativní cestou, byť i zjednodušeným postupem, je třeba zkoumat legalitu přijímání zákonných opatření na bázi odvozeného právního základu.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-133/06 the contested provisions as an expression of the Council’s wish to deal with the question of the designation of safe countries, albeit following a simplified procedure, by way of legislation, one has to wonder whether it is lawful to have recourse to a secondary legal basis in order to adopt legislative measures.
Důvody uvedené v devatenáctém a dvacátém čtvrtém bodě odůvodnění sporné směrnice v žádném případě takovéto vyhrazení neodůvodňují, ale naopak, jak jsem již zdůraznil 22, obsahují spíše důvody pro konzultaci s Parlamentem ohledně přijímání a změn seznamů bezpečných zemí.
Recitals 19 and 24 in the preamble to the contested directive are not conducive in any way to justifying such a reservation, but on the contrary, as I stated above, 22give grounds for consultation of the Parliament in respect of the establishment of the lists and the amendments to be made to them.
Otázka legality odvozených právních základů
The question of the legality of secondary legal bases
Lze přijímat zákonné akty na právním základě stanoveném nikoli v primárních, nýbrž v odvozených právních předpisech, postupem, jejž stanoví tyto odvozené předpisy a který je ve srovnání s postupem podle primárního práva zjednodušený?
Is it possible to adopt legislative measures on a legal basis which is provided for, not in the original legislation, but in secondary legislation, following a procedure laid down by the latter which is simplified in relation to that provided for by the former?
To je rozhodující právní otázkou projednávané věci.
That is the fundamental legal issue in this case.
Tato otázka je zároveň otázkou přípustnosti přenášení zákonodárných pravomocí v institucionálním systému Společenství.
The issue is none other than that of the permissibility, under the Community institutional system, of delegations of legislative power.
Dále by ovšem bylo možno namítat, že i kdyby jmenovité určení bezpečných zemí spadalo do působnosti prováděcích předpisů, Rada neměla v úmyslu vyhradit si v napadených ustanoveních prováděcí pravomoci.
It could, indeed, still be contended that even if the naming of safe countries does fall under the heading of executive matters, the Council had no intention, by the contested provisions, of reserving to itself implementing power.
Naopak chtěla záležitost uchopit jakožto zákonodárce, aby ji mohla řešit zjednodušeným postupem podle odvozeného právního základu.
On the contrary, it wished to raise that matter qua legislator in order to deal with it under a simplified procedure founded on a secondary legal basis.
Je známo, že zatímco některé vnitrostátní právní řády připouštějí možnost ingerence zákonodárné moci do sféry moci výkonné, jiné naopak přiznávají výkonné moci výlučnou a chráněnou pravomoc, stejně tak jako vyhrazují vlastní oblast působnosti zákonu.
While some national legal systems acknowledge the possibility that the legislature may encroach upon the executive sphere, others, conversely, grant to the executive power an exclusive and protected sphere of competence, just as they ensure that the law has its own sphere.
Institucionální systém Společenství a priori nezakazuje, aby zákonodárce prováděl víc než úpravu zásadních prvků určité oblasti a přijímal i opatření prováděcí povahy.
The Community institutional system does not in principle prohibit the legislature from going beyond regulation of the basic elements of a matter and adopting provisions that are executive in nature.
Uvedená otázka není úplně nová.
That question is not entirely without precedent.
Otázka legality použití odvozeného právního základu k výkonu zákonodárné činnosti byla Soud-
The legality of recourse to a secondary legal basis in order to carry out a legislative activity has already been brought
22 — Viz výše bod 19 tohoto stanoviska.
22 — See above, point 19 of this Opinion.
Určité vnitrostátní právní systémy umožňují přenášení legislativních pravomocí.
Some national legal systems sanction the possibility of delegating legislative power.
Tak je tomu například ve Francii (článek 38 Ústavy ze dne 4. října 1958 27) nebo v Itálii (článek 76 Ústavy ze dne 27. prosince 1947).
Such is, for example, the case of France with Article 38 of the Constitution of 4 October 1958 27or of Italy with Article 76 of the Constitution of 27 December 1947.
Nicméně je třeba zdůraznit, že nezřídka lze toto přenesení pravomocí uplatnit pouze při tvorbě předpisů v přesně vymezené oblasti, jak dokládá například článek 82 španělské Ústavy ze dne 27. prosince 1978 nebo články 164 a 165 portugalské Ústavy ze dne 2. dubna 1976.
It must, however, be emphasised that very often such delegation can relate only to certain legislative matters, as is illustrated by Article 82 of the Spanish Constitution of 27 December 1978 or Articles 164 and 165 of the Portuguese Constitution of 2 April 1976.
Smlouva o Evropské unii neobsahuje výslovná ustanovení o přenosu zákonodárné pravomoci a Smlouva o ES upravuje ve svém článku 202 pouze přenos prováděcích pravomocí.
The Treaty on European Union does not provide expressly for the delegation of legislative power, only the delegation of implementing powers is provided for in Article 202 EC.
Je proto zapotřebí určit, zda právo Společenství implicitně zmocňuje zákonodárce Společenství, anebo mu přinejmenším nebrání v tom, aby místo
It must therefore be ascertained whether Community law authorises by implication, or at least does not preclude, the Community legislature from introducing, in an act which
1997, kterým se stanoví systém identifikace a evidence skotu a které se týká označování hovězího masa a výrobků z hovězího masa (neoficiální překlad) 24, jež Rada přijala na základě článku 43 Smlouvy o ES (nyní, po změně, článek 37 ES), stanovilo ve svém článku 19, že počínaje dnem 1. ledna 2000 budou přijímána obecná pravidla označování hovězího masa kvalifikovanou většinou Rady na návrh Komise.
Council on the basis of Article 43 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 37 EC), provided in Article 19 thereof for the adoption by the Council by a qualified majority, on a proposal from the Commission, of the general rules for a beef-labelling system to apply as from 1 January 2000.
Na tomto základě přijala Rada nařízení napadené Parlamentem z důvodu protiprávnosti odvozeného právního základu, který by umožnil přijímání nikoli prováděcího opatření, ale legislativního aktu v rámci společné zemědělské politiky zjednodušeným rozhodovacím postupem bez konzultace s Evropským parlamentem v rozporu s článkem 37 ES.
On that basis, the Council had adopted a regulation, which was challenged by the Parliament on the ground of the illegality of the secondary legal basis; this the Council claimed, permitted the adoption, by means of a simplified decision-making procedure which did not provide for consultation of the European Parliament, not of an implementing measure, but of a legislative act within the context of the common agricultural policy, ignoring Article 37 EC.
S poukazem na to, že napadené nařízení neobsahovalo obecná pravidla povinného systému označování hovězího masa, ale mělo za cíl prodloužení fakultativního systému označování tak, aby platil i po 31. prosinci 1999, dospěl Soudní dvůr k závěru, že není kryto zmocněním uděleným základním nařízením a ve skutečnosti posledně uvedené nařízení mění.
Pointing out that the contested regulation did not contain general rules for a compulsory beef-labelling system but aimed to prolong the optional labelling system beyond 31 December 1999, the Court concluded that this was not covered by the powers conferred by the basic regulation and that the regulation sought in fact to amend that basic regulation.
Rozhodl, že změnu základního nařízení „lze provést pouze na právním základě, který je rovnocenný právnímu základu, o který se opíralo základní nařízení, tedy na základě samotné Smlouvy o ES a při dodržení rozhodovacího postupu, který je v ní stanoven“ 25.
It held that the basic regulation ‘could only be amended on a legal basis equivalent to that on which it had been adopted, that is to say, on the basis of the Treaty itself, and in conformity with the decision-making process provided for by the Treaty’.
V důsledku toho rozhodl o zrušení uvedeného nařízení z důvodu porušení souběžnosti pravomocí a postupů, aniž by bylo „nutné řešit otázku, zda si může Rada bez porušení pravidel Smlouvy o ES o pravomoci orgánů Společenství nárokovat pravomoc rozhodnout kvalifikovanou většinou na návrh Komise o vydání obecných pravidel povin-
25 Consequently, it ordered that the regulation be annulled for infringement of the parallelism of competences and procedures, without there being any ‘need to rule on the question whether the Council was able, without infringing the rules regarding the powers of the institutions,
27 — Je však třeba zdůraznit, že toto ustanovení neupravuje skutečné přenesení zákonodárné pravomoci, ale přesněji řečeno rozšíření pravomoci vlády vydávat předpisy v oblasti jinak vyhrazené zákonodárci.
27 — It must be stated again that that provision does not strictly speaking provide for a delegation of legislative power but more precisely an extension of the government’s regulatory power in the area of the law.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA M. POIARESE MADURA – VĚC C-133/06 vyčerpávající úpravy určité právní oblasti přijaté v souladu s postupem stanoveným Smlouvou, vytvořil formou právního aktu, který přijme zmíněným postupem, odvozený právní základ umožňující upravit určité aspekty této právní oblasti postupem zjednodušeným.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-133/06 writers 29have shown themselves in favour of the acknowledgment by the Community legal order of the existence of Community customs where the conditions necessary for their emergence are met.
dvou prvků: prvku hmotného (repetitio), který spočívá ve všeobecném a dlouhodobém užívání v řetězci shodných precedentů a prvku psychologického (opinio juris necessitatis), neboli přesvědčení těch, kdo se uvedenou zvyklostí řídí, že jednají na základě závazného pravidla.
it adopts in compliance with the procedure provided for by the Treaty, a secondary legal basis empowering it to deal with certain aspects of a legislative matter by following a simplified procedure, rather than regulating the legislative matter in its entirety according to the procedure provided for by the Treaty.
Soudní dvůr se dosud závazně nevyslovil.
The Court itself has not yet formally ruled on that issue.
Nicméně se nejeví, že by v tomto ohledu projevil zásadní nepřízeň.
Nevertheless, it has not appeared to manifest hostility thereto in principle.
Pokud odmítl vzít na zřetel určitou praxi a spatřovat v ní a fortiori obyčej, bylo to proto, že nevykazovala veškeré konstitutivní prvky 30.
Although it has refused to take into account certain practices, or to go even further and detect in them a custom, that is because they do not satisfy the necessary constitutive conditions.
Navíc Soudní dvůr, třebaže výslovně neoznačil
30 Furthermore, whilst it has not expressly categorised the practices referred to as customs, the Court has acknowledged the legality of a resolution of the Parliament to hold meetings of its committees and political groups in Brus-
Ve svém stanovisku ve věci Parlament v. Rada ze dne 13. prosince 2001 odpověděla generální advokátka C. Stix-Hackl na tuto otázku kladně poté, co dospěla k závěru, aniž se ovšem vyslovila šíře, že odvozený právní základ „je při splnění určitých podmínek v zásadě přípustný“ 28.
In her Opinion in Parliament v Council of 13 December 2001, Advocate General Stix-Hackl replied in the affirmative, taking the view, without however giving any further explanation, that a secondary legal basis ‘is, in principle, permissible provided that certain requirements are fulfilled’.
Na podporu legality užití odvozených právních základů uvádí Rada existenci praxe, jež se podle ní průběhem doby vytvořila.
28In support of the legality of recourse to secondary legal bases, the Council for its part, submits that there is a practice which has developed to that effect.
Cituje celou řadu právních aktů přijatých dříve než sporná směrnice, které již údajně obsahovaly odvozené právní základy.
It refers to a series of measures which were adopted before the contested directive and already contained secondary legal bases.
Za předpokladu, že tyto precedenty jsou vskutku relevantní, je třeba zodpovědět otázku, zda je určitá praxe pouze dočasným důsledkem okolností a politických kompromisů a ztrácí svou relevanci, jakmile se změní poměr sil, anebo zda se z ní může cestou obyčejové konsolidace vyvinout právní pravidlo.
Even if those precedents were actually relevant, the question is whether a practice constitutes merely the temporary result of circumstances and political compromises which lose their cogency once the balance of power changes, or whether it may give rise to a rule of law following a process of consolidation through custom.
30 — Viz například rozsudek ze dne 10. února 1983, Lucembursko v. Parlament (230/81, Recueil, s. 255, bod 44): jestliže byl zamítnut žalobní důvod spočívající v porušení zvyklosti Parlamentu konat část svých plenárních zasedání v Lucemburku, uplatněný proti usnesení Parlamentu, jímž bylo rozhodnuto konat všechna jeho plenární zasedání ve Štrasburku, bylo to proto, že tato zvyklost, která nebyla schválena členskými státy a naopak byla napadena Francií, se nemohla stát obyčejovým pravidlem.
30 — See, for example, Case 230/81 Luxembourg v Parliament [1983] ECR 255, paragraph 44: although the plea alleging an infringement of the Parliament’s practice of holding part of its plenary sittings in Luxembourg which was relied on against a resolution of the Parliament by which it decided to hold all its plenary sittings in Strasbourg was rejected, that was because that practice could not have given rise to a custom as it had not been approved by the Member States but had, on the contrary, been challenged by France.
Jinak řečeno scházelo v tomto případě opinio juris.
In other words, there was no opinio juris.
28 — Stanovisko ve výše citované věci C-93/00, bod 41.
28 — Case C-93/00, point 41.
PARLAMENT v. RADA ani členské státy, ani samotné orgány“ 35. Soudní dvůr rovněž upřel právní účinek precedentům jak ze strany orgánů Spole-
PARLIAMENT v COUNCIL precedents from both the institutions 36and the Member States, 37on the ground that a practice cannot derogate from or override the rules of the Treaty.
, tak i ze strany členských států dotčenou praxi za zvyk, uznal legalitu usnesení Parlamentu pořádat schůze svých výborů a politických skupin v Bruselu, a také legalitu postupu řídícího výboru, jelikož odpovídaly parlamentní praxi nezpochybněné členskými státy 31, respektive „ustálené praxi orgánů Společenství“ 32.
sels and the legality of the management committee procedure, because they corresponded respectively to a parliamentary practice which had not been called into question by the Member States 31 and to ‘a consistent practice of the Community institutions’. 32
Nelze proto sdílet názor Rady podpořený francouzskou vládou, podle nějž nic ve Smlouvě nebrání tomu, aby právní akt přijatý na základě některého z ustanovení Smlouvy a v rámci postupu tímto ustanovením upraveného odkázal na přijímání doplňujících legislativních opatření zjednodušeným postupem.
Consequently, I cannot share the view of the Council, supported by the French Government, that nothing in the Treaty precludes a measure which is adopted on the basis of a Treaty provision and under the procedure provided for therein from referring to the adoption of supplementary legislative measures under a simplified procedure.
Užití odvozených právních základů brání zásada svěření působnosti stanovená článkem 7 ES, podle níž „[k]aždý orgán jedná v mezích působnosti, kterou mu svěřuje tato smlouva“ 38.
Recourse to secondary legal bases is precluded by the principle, laid down by Article 7 EC, that the institutions must act within the limits of their powers; ‘[e]ach institution shall act within the limits of the powers conferred upon it by this Treaty’.
Postupy přijímání
38 It is the Treaties that lay down the procedures culminating in the adoption of legislative measures.
35 — Rozsudek ze dne 23. února 1988, Spojené království v. Rada (68/86, Recueil, s. 855, bod 38).
An institution cannot therefore itself freely decide upon the way in which it
Případné uznání právní hodnoty zvyklostí vytvářených orgány Společenství nebo členskými státy musí být nicméně každopádně podrobeno přísným podmínkám.
Nevertheless, the possible acknowledgment of the legal value of practices emanating either from the institutions or the Member States must in any event be strictly delimited.
Postavení právních pravidel lze přiznat těm zvyklostem, jež vykazují veškeré konstitutivní prvky obyčeje a směřují ke zmírnění nejasností zakládacích smluv, ne-li přímo k překlenutí mezer v těchto smlouvách, s cílem zajistit účinnost rozhodovacího procesu.
The status of rules of law may be conferred on practices which, combining the elements which go to make up a custom, have the effect of mitigating the terseness of the Treaties or helping to fill their lacunae in order to ensure the effectiveness of the decision-making process.
Tímto způsobem mohou ovšem být do právního řádu včleněny pouze obyčeje praeter legem, zatímco zvyklosti, které Smlouvám odporují, nelze v žádném případě akceptovat.
While extra-statutory customs may thus be sanctioned, practices which run counter to the Treaties cannot under any circumstances be accepted.
Přijetí obyčejů contra legem by bylo popřením rigidní povahy zakládacích smluv, jež nelze měnit jinak než formálním postupem upraveným za tímto účelem 33.
To accept customs contrary to the law would be to disregard the rigid nature of the founding Treaties, which may be revised only in accordance with the formal procedure laid down for that purpose.
Soudní dvůr totiž považuje zakládací smlouvy za ústavní listinu Společenství vytvářející právní řád, jehož subjekty jsou občané Evropské unie 34.
33 The Court treats the founding Treaties as a constitutional charter giving rise to a legal order the subjects of which are the citizens of the European Union.
Tato zvýšená legitimita značí, že pravidly vytvořenými Smlouvami „nemohou disponovat
34That reinforced legitimacy implies that the rules laid down by the Treaties ‘are not at the disposal of the Member States or of the institutions themselves’. 35
36 — Viz zejména rozsudek ze dne 9. srpna 1994, Francie v. Komise (C-327/91, Recueil, s.
Thus, the Court has rejected the validity of
I-3641): v odpovědi na žalobní důvod vycházející z nedostatku pravomoci k uzavření smlouvy mezi EHS a Spojenými státy ohledně užití pravidel hospodářské soutěže oběma stranami této smlouvy se Komise odvolávala na praxi, která ji opravňovala k uzavírání správních smluv.
36 — See, inter alia, Case C-327/91 France v Commission [1994] ECR I-3641: in reply to a plea alleging that it did not have the competence to conclude the Agreement between the Commission and the United States regarding their respective competition laws, the Commission relied on a practice followed whereby it had competence to conclude administrative agreements.