natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Netvrdím, že Sacharov je nejznámější jako oběť… ale pokud chceme pochopit naše sdělení, je to nejslavnější muž, který měl všechny materiální výhody a pocty a jednoho dne se rozhodl se jich vzdát, protože mu tak nařizovalo jeho svědomí.
I do not claim that Sakharov is the most famous victim ... but, if people want to understand our message, he is the most famous man who, having all material advantages and all honours, decided one day to give them up because
Najdeme zde„Las Madres de la Plaza de Mayo“, které se v Argentině třicet let snažily nalézt své děti unesené vojenskou diktaturou, i spisovatelku Taslimu Nasrín, zakázanou ve své zemi, v Bangladéši, kvůli svému boji za emancipaci žen a ochranu nemuslimských menšin.
Award of the prize is a symbolic gesture but it also supports the activities of those who work for the values upheld by the European Parliament.
V roce 2007 udělili předsedové politických skupin v Parlamentu, kteří rozhodují v poslední instanci, cenu Salihu Mahnoud Osmanovi.
In 2007 the leaders of Parliament’s political groups decided
Nyní, počátkem roku 2008, tragické události v Tibetu tyto obavy bohužel potvrdily. Lidé na celém světě byli hluboce šokováni represemi, které
On 5 July 2001, eight days before the decision to award the Olympic Games to China, it adopted a resolution in which it invited ‘the International Olympic Committee to reconsider Beijing’s candidacy when
Existuje-li část světa, kde Evropané musí projevit tuto „morální, etickou a právní odpovědnost“, již připomíná Sacharovova cena za rok 2007, pak je to právě ve vztahu k Číně.
The European Parliament has supported these claims on numerous occasions, by calling on the Chinese
2001 Izzat Ghazzawi, Nurit Peled-Elhananová a Dom Zacarias Kamwenho na zahájení Olympijských her, ale nyní si každý zodpovědný politik musí položit otázku, zda tam má jet, pokud čínští představitelé nezahájí dialog s dalajlámou a nebudou usilovat o dosažení dohody.“
2001 Izzat Ghazzawi, Nurit Peled-Elhanan and Dom Zacarias Kamwenho
2003 OSN a její generální tajemník Kofi Annan
2003 The United Nations and its Secretary-General Kofi Annan
2004 Žanna Litvina, předsedkyně běloruského sdružení novinářů
2004 Zhanna Litvina, Chairwoman of the Belarusian Association of Journalists
2005 „Ženy v bílém“, Hauwa Ibrahimová a Reportéři bez hranic
2005 The Ladies in White, Hauwa Ibrahim and Reporters without Borders
Poděkování filatelistovi Jean-Lucu Staedelovi ze Štrasburku
Mr Jean-Luc Staedel, philatelic expert, Strasbourg.
Lucemburk:Úřad pro úřední tisky Evropských společenství
Luxembourg:Oce for Ocial Publications of the European Communities
Fotograe poskytli:Evropský parlament n u l l
Photograph credits:European Parliament n u l l
Každý má právo na přístup k údajům, které o něm byly shromážděny, a má právo na jejich opravu.
Everyone has the right of access to data which has been collected concerning him or her, and the right to have it recti-ed.
Evropský parlament oslavil 19. března 2008 své padesáté výročí.
INTRODUCTION BY PRESIDENT HANSGERT PÖTTERING
tohoto hlediska je Evropský parlament jedinečnou organizací na evropské i na mezinárodní úrovni.
on the basis of nationality. This makes the European Parliament a unique organisation in both European and international terms.
Politické skupiny určují politickou práci Evropského parlamentu.
The political groups play a determining role in the Parliament’s work.
Jsou jeho nejdůležitějšími aktéry a vlastním centrem jeho činnosti.
They are its most important actors and as such are central to its activities.
V současnosti existuje v Parlamentu sedm politických skupin1,
There are currently seven political groups in the Parliament1, each of which is presented in this brochure by its chair.
Již v roce 1952 se shromáždění Společenství uhlí a oceli (ESUO) usneslo, že bude pracovat na základě politických skupin, nikoli – jak by snad někdo očekával – na základě národních delegací. Poslance ve skutečnosti jmenovaly jejich národní parlamenty.
As far back as 1952, the Assembly of the European Coal and Steel Community (ECSC) decided to work on the basis of political groups and not – as one might have expected – on the basis of the national delegations, given that the Members of the Assembly had been appointed by their national parliaments.
Od přímé volby v roce 1979 jsou občané každého členského státu vždy jednou za pět let vyzváni, aby na základě seznamů, které předkládají politické strany na vnitrostátní úrovni, zvolili své poslance Evropského parlamentu.
Since the first direct elections in 1979, citizens in each Member State have been called upon at five-year intervals to elect their representatives to the European Parliament on the basis of lists drawn up by the political parties at national level.
Celkem je v Parlamentu zastoupeno 182 vnitrostátních politických stran.
A total of 182 national parties are represented in the Parliament.
To zdůrazňuje mnoho-strannost a bohatost názorů, které jeho členové hájí, a potvrzuje legitimitu Parlamentem schválených usnesení.
This is an indication of the range and diversity of opinion present and confirms the legitimacy of the decisions adopted by the Parliament.
Dne 19. března 1958 bylo toto usnesení potvrzeno na shromáždění všech tří společenství (ESUO, EHS, EURATOM), které se stalo ná-sledníkem shromáždění ESUO.
On 19 March 1958 the Common Assembly of the three Communities (ECSC – EEC – Euratom), which succeeded the ECSC Assembly, confirmed this decision.
Jeho první předseda, velký Evropan Robert Schuman, zdůraznil význam politických skupin těmito slo-vy: „Vytváření politických skupin již od prvních zasedání umožnilo ve společném shromáždění rozvíjet evropské cítění přesahující národní partikularismus.“
Its first President, the great European Robert Schuman, emphasised the importance of the political groups as follows: “In the Common Assembly, from the very first meetings, the formation of political groups allowed this European feeling to develop above and beyond national particularism”.
Tato analýza je aktuální dodnes.
This analysis is just as relevant today.
Potvrdila se v průběhu následné-ho rozšiřování Evropské unie.
Its truth has been confirmed in the course of successive enlargements.
Zkouškou soudržnosti bylo pro politické skupiny také zvětšení Parlamentu po rozšířeních Unie.
The political groups have shown proof of their unifying power even in a Parliament that has grown with each enlargement.
Kromě toho se vnitrostátní politické strany, jež náleží ke stejné-mu politickému směru, spojily na evropské úrovni v evropské politické strany, které jsou ztělesňovány politickými skupinami.
In addition to this, national parties belonging to the same political family have formed parties at European level, and these European political parties are also represented in the political groups.
Maastrichtskou smlouvou byl uznán význam evropských politických stran pro utváření evropské identity a pro vyjádření politické vůle občanů Unie a také jako „faktor integrace uvnitř Unie“.
The Maastricht Treaty recognised the importance of the European political parties in forming a European consciousness and articulating the political will of the Union’s citizens, and as a ‘factor for integration within the Union’.
V roce 1958 zastupovalo 142 poslanců 168 milionů občanů šesti členských států.
In 1958, 142 Members of Parliament represented 168 million citizens from six Member States.
Dnes zastupuje 785 poslanců z 27 zemí téměř 500 milionů občanů.
Today, 785 Members of Parliament represent almost 500 million citizens from 27 Member States.
Po volbách do Evropského parlamentu se poslanci v Parlamentu sdružují ve skupinách podle svého politického přesvědčení a pří-slušnosti k evropské politické straně, nikoli podle své národnosti. Z
After the European elections, the Members of the European Parliament divide into groups on the basis of their political convictions and their membership of a European political party – and not
Viz nákres.
See diagram.
Parlamentu se proto často mnohem snadněji než Radě ministrů daří nalézat udržitelné kompromisy, jež by se mohly stát základem pro evropskou legislativu.
Conference of Presidents that is based on a weighting corresponding to the number of members in his or her group.
V případě směrnice o službách a nařízení o chemických látkách, dvou obzvláště důležitých legislativních návrhů probíhajícího volebního období Evropského parlamentu, bylo dosaženo rozho-dujících kompromisů v Parlamentu mezi politickými skupinami, a nikoli, jak tomu bylo v minulosti, mezi Radou a Komisí.
But the political groups, unlike parties in the Member States, are not linked to a government or opposition. That is why, in voting, majorities form according to the subject under discussion.
Konference předsedů, ve které zasedají předsedové politických skupin, nese politickou odpovědnost za práci Parlamentu: Rozhoduje o organizaci práce Parlamentu a o veškerých otázkách v souvislosti s plánováním a legislativou: o časovém plánu a po-řadu jednání plenárních zasedání, o složení výborů a delegací, o rozdělení pravomocí a o plánování aktivit v oblasti legislativy.
Since no political group alone carries a majority of the Members, cooperation usually emerges among a number of political groups.
Hraje důležitou roli, pokud jde o vztahy Evropského parlamentu ke zbý-vajícím orgánům Společenství, třetím státům a organizacím mimo Společenství.
The European Parliament’s political groups play the determining political role in Parliament.
Jsou v ní zastoupeni také tzv. nezařazení poslanci, kteří nepatří do žádné politické skupiny.
In the European elections in June 2009, voters will decide the make-up of the European Parliament from 2009 to 2014.
Na konferenci předsedů má každý předseda určitý počet hlasů, který odpovídá počtu členů jeho politické skupiny.
This often allows the Parliament to reach viable compromises that can form the basis of European legislation much more easily than the Council of Ministers.
Politické skupiny Evropského parlamentu mají v tomto Parlamentu rozhodující politickou úlohu.
It plays an important role in relations between the European Parliament and the other Community bodies, third countries and organisations outside the Community.
Ve volbách do Evropského parlamentu v červnu 2009 rozhodnou voliči o jeho složení v období 2009-2014.
The ‘non-attached’ Members, who belong to no political group, are also represented in the Conference of Presidents.
Jsou to totiž voliči, kdo má v této otázce poslední slovo.
Each group chair has a number of votes in the
SVĚDECTVÍ PŘEDSEDŮ POLITICKÝCH SKUPIN EVROPSKÉHO PARLAMENTU
CONTRIBUTIONS OF THE PRESIDENTS OF THE EUROPEAN PARLIAMENT’S POLITICAL GROUPS
EVROPSKÁ LIDOVÁ STRANA KŘESŤANŠTÍ DEMOKRATÉ A EVROPŠTÍ DEMOKRATÉ PPEDE
GROUP OF THE EUROPEAN PEOPLE’S PARTY CHRISTIAN DEMOCRATS AND EUROPEAN DEMOCRATS
Vzhledem k tomu, že Evropský parlament slaví padesátileté výročí svého založení, požádal jeho předseda Hans-Gert Pöttering předsedy jednotlivých politických skupin, aby prostřednictvím této publikace přispěli k lepší znalosti historie každé z nich.
To mark the fiftieth anniversary of the European Parliament’s establishment, its President, Hans-Gert Pöttering, has asked the chairmen of Parliament’s political groups to help people to gain a better understanding of the history of each group through this publication.
Skupina PPE-DE, která působila nejprve pod názvem Skupina křesťanských demokratů, měla v roce 1958 v Parlamentním shromáždění tří Společenství 67 poslanců z celkového počtu 142 a zaujímala tak první místo.
The EPP-ED Group, which was initially called the Christian Democratic Group, held a majority of seats (67 out of a total of 142) in the Parliamentary Assembly of the three Communities in 1958.
Od roku 1999 je opět nejpočetnější politickou skupinou: v roce 2008 čítá 289 poslanců.
It returned to being the largest group in 1999 and now, in 2008, holds 289 seats.
Je to navíc jediná skupina, v níž jsou zastoupeni poslanci ze všech 27 zemí Unie.
The EPP-ED is the only group in the European Parliament to have members from all 27 EU Member States.
Skupina PPE-DE má dlouhou a významnou historii a je nástupkyní hlavní politické síly, která od svých prvopočátků neustále a odhodlaně pracovala ve prospěch jednotné Evropy.
The EPP-ED Group has a long and compelling history and is the direct heir to the political movement that was the main driving force behind efforts to secure European unity from the outset.
Při založení ESUO v roce 1953 vznikla Skupina křesťanských demokratů kolem poslanců ze šesti zakládajících zemí Společenství, kteří se hlásili k našemu politickému proudu.
When the ECSC was established in 1953, the Christian Democratic Group was formed from Members from the six founding Member States who shared our political beliefs.
Gasperi, stejně jako nejbližší spolupracovníci Konrada Adenauera, a skupina tak ztělesňovala skutečné hnutí za usmíření a vizi mírové budoucnosti pro Evropany, jež vedla k založení Evropského společenství.
of the most eminent founding fathers of Europe and of Christian Democracy, Robert Schuman and Alcide de Gasperi, as well as close colleagues of Konrad Adenauer, thus embodying the strong urge towards reconciliation and the vision of a peaceful future for Europeans that led to the founding of the European Community.
Parlamentu založený na většinovém hlasování a na společném výkonu svěřených pravomocí.
the Council, the Commission and Parliament on the basis of majority voting and the joint exercise of delegated sovereign powers.
Byli jsme proti zavedení práva veta, které paralyzuje činnost a znamená návrat k mezivládním praktikám.
We opposed the introduction of a right of veto, which acts as a brake on progress and means a return to intergovernmental methods.
Právě díky „metodě Společenství“ mohla být kámen po kameni, během dlouhých zasedání Rady nazývaných „maratóny“, vysta-věna společná zemědělská politika, a to ku prospěchu jak našich zemědělců, jejichž konkurenceschopnost i příjmy se zvýšily, tak i spotřebitelů, pro něž se rozšířila a zlevnila nabídka potravin.
It was the Community method that made it possible to establish, step by step, during the course of long Council meetings which became known as ‘marathons’, the common agricultural policy which has been so beneficial to our farmers, making them more competitive and raising their incomes, and to consumers, who have enjoyed a cheaper and more varied supply of food.
Skupina křesťanských demokratů tvořila předvoj ve všech politických bitvách, které bylo v 50. a 60. letech 20. století potřeba usku-tečnit, aby vizionářský ideál zakladatelů EU získal konkrétní podo-bu.
The Christian Democratic Group was in the forefront of all the political battles that needed to be fought in the ‘50s and ‘60s in order to breathe life into the founding fathers’ visionary ideal.
Skupina, příznivě nakloněná myšlence vytvoření Evropského obranného společenství v roce 1954, prohloubení integrace navrženému v Messině v roce 1955 i podpisu nových Římských smluv v roce 1957, podpořila v roce 1958 i založení společného Parlamentu, který vznikl sloučením Parlamentních shromáždění EHS, Euratomu a ESUO.
The group was in favour of the European Defence Community in 1954, the Messina ‘relaunch’ in 1955 and the new Treaties of Rome in 1957, thus paving the way to the establishment of a single Parliament in 1958, through the merging of the EEC, Euratom and ECSC Assemblies.
Došlo tím ke sjednocení a posílení demokratické moci, která tak mohla lépe plnit svou úlohu vůči třem výkonným orgánům.
The democratic arm of the Community was thus consolidated and placed in a stronger position to perform its role vis-à-vis the three executives.
V 60. a 70. letech 20. století naše skupina soustavně podporovala tzv. metodu Společenství – vyvážený dialog Rady, Komise a
During the ‘60s and ‘70s our group staunchly supported the ‘Community method’ consisting in balanced dialogue between
V předsednictví naší skupiny se v těchto letech bojů a vytrvalosti vystřídaly silné osobnosti: Alain Poher, Joseph Illerhaus či Alfred Bertrand.
During this period of sustained struggle, our group was led by men of character such as Alain Poher, Joseph Illerhaus and Alfred Bertrand.
Od roku 1960 se naše skupina zasazovala o přijetí první úmluvy o volbě poslanců Evropského parlamentu všeobecným přímým hlasováním. Bylo však třeba vyčkat do prosince roku 1974, kdy se díky iniciativě Valéryho Giscarda d‘Estaing v Evropské radě Francie přestala stavět proti přímému hlasování.
In 1960, the group was behind the adoption of the first convention on the election of Parliament by direct universal suffrage, but it was not until the European Council meeting in December 1974 that, at the instigation of Valéry Giscard d’Estaing,
D stran Evropského společenství, která připravila předvolební kampaň a pomohla vybudovat strukturu skupiny, z níž se v červenci 1979 stala Skupina Evropské lidové strany (Skupina křesťanských demokratů).
D in the European Community), which was the first truly integrated party at Community level, organised the election campaign and helped to shape the group, which became the Group of the European People’s Party (Christian Democratic Group) in July 1979.
Prostřednictvím úsilí Íñiga Méndese de Vigo a Elmara Broka jsme jej aktivně podporovali v jeho funkci předsedy Konventu, jenž měl v období od ledna 2002 do července 2003 vypracovat Evropskou ústavu.
Thanks to the efforts of Íñigo Méndez de Vigo and Elmar Brok, we were able to provide him with active support in his work as President of the Convention responsible for drafting the European Constitution between January 2002 and July 2003.
V té době bylo ve skupině 107 poslanců.
At the time, the group held 107 seats.
V roce 1981 do ní vstoupili řečtí poslanci a v roce 1986 poslanci portugalští a španělští.
It subsequently took in members from Greece in 1981 and Portugal and Spain in 1986.
Naše skupina stála v čele všech bojů, kterými evropská dvanáct-ka prošla v letech 1986 až 1995.
Our group was in the forefront of all the battles fought within the 12-Member-State European Community between 1986 and 1995.
První přímé volby, jež proběhly v červnu roku 1979, znamenaly v životě Evropského parlamentu skutečnou revoluci.
The first direct elections in June 1979 marked the start of a fully fledged revolution in the history of the European Parliament.
Parlament, který měl nyní stabilní složení, pětiletý mandát a dvojnásobný počet poslanců a jehož finanční prostředky i počet zaměstnanců značně vzrostly, rázně vstoupil na interinstitucionální půdu: do budoucna s ním bylo třeba počítat.
Armed with a stable membership, a five-year term, twice as many Members and a substantial increase in funding and staff, Parliament made a spectacular entrance onto the institutional stage. It was now a force to be reckoned with.
Skupina křesťanských demokratů si to v plné míře uvědomi-la v roce 1976, kdy byla z podnětu tří významných osobností založena Evropská lidová strana.
The Christian Democratic Group foresaw this in 1976 when the European People’s Party was founded at the instigation of three figures who were later to go on to lead the group: Hans-August Lücker, Leo Tindemans and Wilfried Martens.
Těmito třemi muži, kteří se později vystřídali ve funkci předsedy strany, byli Hans-August Lücker, Leo Tindemans a Wilfried Martens.
The European People’s Party (the federation of Christian Democratic parties
Nejprve šlo o spory o rozpočet, kdy bylo třeba, aby Komise a zejména Rada přiznaly volenému shromáždění evropské úrovni legitimní pravomoci.
These included, first and foremost, the budgetary battles required in order for the Commission and, above all, the Council to acknowledge that an elected European Parliament had a legitimate right to exercise certain powers in this area.
Tento požadavek byl oprávněný tím spíše, že finanční smlouva z roku 1970 a postupné zavádění vlastních zdrojů zbavovaly národní parlamenty možnosti kontrolovat vý-daje z rozpočtu Společenství.
This was particularly necessary in view of the fact that the financial treaty adopted in 1970 and the gradual introduction of the ‘own resources’ system
a posílen Maastrichtskou smlouvou, která od 1. listopadu 1993 zavedla skutečné „legislativní spolurozhodování“ Rady a Parlamentu.
This ‘democratic deficit’ was ultimately made good at the end of a protracted and patient budgetary struggle which the European Parliament finally won, thanks in particular to the efforts of its Committee on Budgets.
Rozpočtového výboru, nakonec zvítězil. Pamětníci si jistě vybaví bojovnost našich mluvčích v oblasti rozpočtu – Horsta Langese, Harryho Nottenbooma a Heinricha Aignera – i dlouhé večery, kdy probíhala jednání ve výborech a ve skupině, jejichž cílem bylo připravit výsledné kompromisy.
Those present at the time will remember the fighting spirit of our budgetary spokesmen Horst Langes, Harry Notenboom and Heinrich Aigner and the long evenings spent in committee and group meetings putting the finishing touches to the compromise solutions required to take the process forward.
Předsedové naší skupiny Egon A. Klepsch, Paolo Barbi, Leo Tindemans, Wilfried Martens či Hans-Gert Pöttering soustavně podporovali koordinátory, zpravodaje a četné předsedy parlamentních výborů náležející k našemu politickému proudu, a to při každé příležitosti, kdy práva Parlamentu, a tím i práva občanů, mohla být v interinstitucionálním dialogu lépe zohledněna.Poté započala dlouhá cesta k jednotnému trhu a ke splnění cíle z roku 1992.
Then came the long march towards the internal market – a goal finally realised in 1992.
Přípravu na splnění tohoto úkolu usnadnil v únoru 1986 podpis Jednotného evropského aktu, v němž byl stanoven harmonogram a díky němuž získaly orgány Společenství další rozhodovací pravomoci.
The attainment of this goal was facilitated by the signing of the Single European Act in 1986, which laid down a schedule and gave the institutions new decision-mak-ing powers.
K tomuto datu se také rodí zá-konodárná moc Parlamentu ve formě složitého postupu nazý-vaného „postup legislativní spolupráce“, jenž byl zjednodušen
This was when Parliament obtained its first legislative powers in the form of a complex ‘legislative cooperation’ procedure, which was fortunately simplified and consolidated by the Maastricht Treaty which, on 1 November 1993, introduced a system of genuine legislative codecision between the Council and Parliament.
Již 6. května 1982 organizuje Skupina PPE v Cáchách akci na-zvanou „Evropa bez hranic“.
On 6 May 1982, the EPP Group held an event entitled ‘Europe without borders’ in Aachen.
Kolika směrnic, změn a hlasování, kolika dohodovacích řízení s Komisí a Radou, kolika bitev na každém zasedání Parlamentu ve Štrasburku a v Bruselu bylo třeba, aby se ten obrovský kolos jednotného trhu posunul o kousek vpřed!
Endless amendment of and voting on directives, endless conciliation meetings with the Commission and the Council and endless battles at each part-session in Strasbourg and Brussels were required in order to make progress with the massive task of establishing an internal market.
Naše skupina se v tomto boji naplno angažuje, neboť si je vědoma rozsahu globalizace, s níž je náš svět konfrontován.
Today, we continue to take this process further at each part-session, because the completion of an area within which persons, capital,
Ingo Friedrich a Efthimios Christodoulou, skuteční „křižáci“ války o euro. Fakta jim dala za pravdu.
D good and services can move freely – an essential precondition for sustained growth and competitiveness – is a longterm undertaking.
ve světových obchodních a měnových otázkách máme šanci zůstat aktivními partnery v hospodářské globalizaci a čelit nově vznikajícím mocnostem.
The internal market and its corollary, the euro, which was brought into circulation in January 2002, are Europe’s eloquent response to the need to keep pace with international events.