natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Představitelé evropských zemí založili pracovní skupinu pod vedením tehdejšího ministerského předsedy Lucemburska, Pierra Wernera, která měla vypracovat analýzu způsobu dosažení HMU do roku 1980.
Europe’s leaders set up a high-level group under the then Luxembourg Prime Minister, Pierre Werner, to report on how EMU could be achieved by 1980.
Wernerova zpráva – HMU ve třech fázích
The Werner Report — EMU in three stages
V říjnu roku 1970 podala Wernerova skupina konečnou zprávu, ve které definovala tři fáze procesu dosažení HMU během období deseti let.
The Werner group submitted its final report in October 1970, setting out a three-stage process to achieve EMU within a 10-year period.
Konečným cílem měly být neodvolatelně konvertibilní měny, volný pohyb kapitálu a pevně stanovené směnné kurzy – případně jednotná měna.
The final objective would be irrevocably convertible currencies, free movement of capital, and the permanent locking of exchange rates — or possibly a single currency.
Aby toho bylo dosaženo, zpráva volala po užší koordinaci hospodářské politiky s úrokovými sazbami a správou rezerv na úrovni Společenství, spolu se schválenými rámci pro národní rozpočtové politiky.
To achieve this, the report called for closer economic policy coordination with interest rates and management of reserves decided at Community level, as well as agreed frameworks for national budgetary policies.
0 OD WERNEROVY ZPRÁVY PO EVROPSKÝ MĚNOVÝ SYSTÉM: 1970 AŽ 1979
FROM THE WERNER REPORT TO THE EUROPEAN MONETARY SYSTEM: 1970 TO 1979
Přestože se členské státy lišily v názoru na některá z hlavních doporučení zprávy, v březnu roku 1971 se v zásadě dohodly na přístupu k HMU ve třech etapách.
While the Member States were divided over some of the report’s main recommendations, they agreed in principle in March 1971 on a three-stage approach to EMU.
První etapa měla experimentálně ověřit koncepci zúžení pásem pohybu směnných kurzů, ovšem bez jakýchkoli závazků pro další etapy.
The first stage, narrowing of exchange-rate fluctuations, was to be tried on an experimental basis without any commitment to the other stages.
Wernerova strategie naneštěstí brala pevné směnné kurzy vůči dolaru za dané.
Unfortunately, the Werner strategy took fixed exchange rates against the dollar for granted.
Po srpnu roku 1971, kdy USA fakticky uvolnily kurz dolaru, čerstvá vlna tržní nestability vytlačila vzhůru německou marku a zmařila naději na pevnější provázání měn ve Společenství.
When the United States effectively floated the dollar from August 1971, the fresh wave of market instability put upward pressure on the Deutschmark and squashed hopes of tying the Community’s currencies more closely together.
Aby se situace napravila, v březnu roku 1972 vytvořily členské státy uspořádání známé pod názvem „had v tunelu“ jako mechanismus pro udržování fluktuací měn (had) v úzkém rozpětí vůči rozpětí dolaru (tunel).
To retrieve the situation, in March 1972, the Member States created the ‘snake in the tunnel’ as a mechanism for managing fluctuations of their currencies (the snake) inside narrow limits against the dollar (the tunnel).
Během dvou let had kvůli ropné krizi, rozdílnosti politik a oslabení dolaru ztratil mnoho ze svých složek a zůstala z něj víceméně jen zóna německé marky zahrnující Německo, Dánsko a země Beneluxu.
Hit by oil crises, policy divergence and dollar weakness, within two years the snake had lost many of its component parts and was little more than a Deutschmark zone comprising Germany, Denmark and the Benelux countries.
„Rychlá smrt“ hada nepotlačila snahu o vytvoření oblasti měnové stability.
The ‘quick death’ of the snake did not diminish interest in trying to create an area of currency stability.
Nový návrh HMU byl předložen v roce 1977 tehdejším předsedou Evropské komise Royem Jenkinsem.
A new proposal for EMU was put forward in 1977 by the then President of the European Commission, Roy Jenkins.
Byl přijat v omezenější formě a spuštěn jako Evropský měnový systém (EMS) v březnu roku 1979 s účastí měn všech členských zemí s výjimkou libry šterlinků.
It was taken up in a more limited form and launched as the European Monetary System (EMS) in March 1979 with the participation of all the Member States’ currencies except the pound sterling.
OD ZAČÁTKU EMS PO MAASTRICHT: 1979 AŽ 1991
FROM THE START OF EMS TO MAASTRICHT: 1979 TO 1991
Regulace inflace se stává prioritou Evropského společenství
Controlling inflation becomes EC priority
Evropský měnový systém (EMS) byl vybudován na koncepci stabilních, ale regulovatelných směnných kurzů definovaných ve vztahu k nově vytvořené evropské měnové jednotce (ECU) – košové měně založené na váženém průměru měn EMS.
The European Monetary System (EMS) was built on the concept of stable but adjustable exchange rates defined in relation to the newly created European currency unit (ECU) — a basket currency based on a weighted average of EMS currencies.
V rámci EMS byly fluktuace měn kontrolovány prostřednictvím mechanismu směnných kurzů (ERM) a udržovány v rozmezí ±2,25 % od centrálních parit vůči evropské měnové jednotce, s výjimkou italské liry, která se mohla odchylovat o ±6 %.
Within the EMS, currency fluctuations were controlled through the exchange rate mechanism (ERM) and kept within ±2.25% of the central rates, with the exception of the lira, which was allowed to fluctuate by ±6%.
Přestože primárním cílem EMS bylo omezení nestability směnných kurzů, která byla považována za škodlivou pro obchod, investice a hospodářský růst, jeho vytvoření nepochybně napomohl nový konsenzus mezi členskými státy, že hospodářskou prioritou se musí stát regulace a omezování inflace.
While the EMS’s primary purpose was to reduce exchange-rate instability which was seen as damaging to trade, investment and economic growth, its creation was undoubtedly helped by a new consensus among Member States that controlling and reducing inflation had to become an economic priority.
EMS byl radikálním, novým východiskem, protože směnné kurzy bylo možné změnit pouze po vzájemné dohodě účastnických členských zemí a Komise, což byl bezprecedentní přenos měnové autonomie.
The EMS was a radical new departure because exchange rates could only be changed by mutual agreement of participating Member States and the Commission — an unprecedented transfer of monetary autonomy.
EMS – dekáda úspěchu
EMS — a decade of success
Jednotná měna měla dokončit vytváření jednotného trhu
The single currency would complete the single market n u l l
Během několika prvních let byl EMS mnohokrát dolaďován.
In the first few years, there were many realignments in the EMS.
Nicméně v době jednání o Maastrichtské smlouvě v letech 1990–1991 se EMS ukázal jako úspěšný.
But by the time of the negotiations on the Maastricht Treaty in 1990–91, the EMS had proved a success.
Krátkodobá volatilita směnných kurzů mezi měnami ES byla významně snížena díky kombinaci konvergujících měr inflace, řízení úrokových sazeb, které bylo zacíleno na směnný kurz, společné intervenci na devizovém trhu a kontrole kapitálu.
Short-term volatility of exchange rates between EC currencies was substantially reduced thanks to a mixture of converging inflation rates, interest rate management which targeted the exchange rate, joint intervention in the foreign exchange market and capital controls.
Tento úspěch vytvořil povzbudivé pozadí k diskuzím o HMU spolu s cennou zkušeností ze společného řízení směnných kurzů, získanou centrálními bankami zemí Společenství.
This success formed an encouraging backdrop to the discussions on EMU, together with the valuable experience in the joint management of exchange rates gained by the Community’s central banks.
Delorsova zpráva doporučila HMU ve třech etapách
The Delors Report recommends EMU in three stages
V červnu roku 1988 byl na zasedání Evropské rady v Hannoveru ustaven výbor pro studium hospodářské a měnové unie, kterému předsedal tehdejší předseda Komise, Jacques Delors, a který byl složen z guvernérů centrálních bank členských států.
In June 1988, the European Council meeting at Hanover set up the Committee for the Study of Economic and Monetary Union, chaired by the then President of the Commission, Jacques Delors, and including all EC central bank governors.
Jejich jednomyslná zpráva předložená v dubnu roku 1989 definovala cíl měnové unie jako úplnou liberalizaci pohybu kapitálu, úplnou integraci fi nančních trhů, neodvolatelnou směnitelnost měn, neodvolatelnou fi xaci směnných kurzů a možné nahrazení národních měn jednotnou měnou.
Their unanimous report, submitted in April 1989, defined the monetary union objective as a complete liberalisation of capital movements, full integration of financial markets, irreversible convertibility of currencies, irrevocable fixing of exchange rates and the possible replacement of national currencies with a single currency.
Jacques Delors, předseda Evropské komise v letech 1985 až 1995
The report indicated that this could be achieved in three stages, moving from closer economic and monetary coordination to a single currency with an independent European Central Bank and rules to govern the size and financing of national budget deficits.
Dokončit vnitřní trh a odstranit omezení pro další finanční integraci.
Complete the internal market and remove restrictions on further financial integration.
Zřídit Evropský měnový institut k posílení spolupráce centrálních banka přípravě pro Evropský systém centrálních bank (ESCB).
Establish the European Monetary Institute to strengthen central bank cooperation and prepare for the European System of Central Banks (ESCB).
Naplánovat přechod na euro.
Plan the transition to the euro.
Definovat budoucí systém řízení eurozóny.
Define the future governance of the euro area.
Dosáhnout hospodářské konvergence mezi členskými zeměmi.
Achieve economic convergence between the Member States.
Stanovit konečné směnné kurzy a přechod na euro. Zřídit ECB a ESCB s nezávislou tvorbou měnové politiky.
Fix final exchange rates and transition to the euro.
Zavést závazná rozpočtová pravidla v členských zemích.
Implement binding budgetary rules in the Member States.
OD MAASTRICHTU PO EURO A EUROZÓNU: 1991 AŽ 1999
FROM MAASTRICHT TO THE EURO AND THE EURO AREA: 1991 TO 1999
S dohodou o cíli (HMU) a podmínkách (maastrichtská kritéria) se Evropská unie mohla nyní posunout kupředu.
With agreement on the goal (EMU) and the conditions (the Maastricht criteria), the European Union could now move forward.
Druhá etapa HMU začala v červenci roku 1994 a trvala až do zavedení jednotné měny v roce 1999.
Stage two of EMU began in July 1994 and lasted until the introduction of the single currency in 1999.
V rámci druhé etapy bylo zahájeno velké množství přípravných činností:
Within stage two, a wide variety of preparatory activities were initiated.
Evropský měnový institut (EMI) byl založen ve Frankfurtu v roce 1994.
The European Monetary Institute (EMI) was established in Frankfurt in 1994.
EMI, předchůdce ECB, začal koordinovat měnovou politiku mezi národními centrálními bankami, od kterých Maastrichtská smlouva vyžadovala nezávislost, a pracoval na podrobnostech jednotné měny.
The forerunner of the ECB, the EMI began to coordinate monetary policy among the national central banks, which the Maastricht Treaty required to be independent, as well as working on the details of the single currency.
Evropská rada se na svém zasedání v Madridu v roce 1995 dohodla na názvu nové měny – euro – a vytvořila scénář přechodu na jednotnou měnu, který měl začít 1. ledna 1999.
The 1995 Madrid European Council agreed on the name for the new currency — the euro — and set out the scenario for the transition to the single currency that would start on 1 January 1999.
V roce 1996 představil EMI vítězné grafické návrhy eurobankovek.
In 1996, the EMI presented the winning designs for the euro banknotes.
Mince následovaly krátce nato a všechny měly společnou evropskou stranu, zvolenou veřejností a potvrzenou na zasedání Rady v roce 1997 v Amsterdamu, a národní stranu, jejíž grafické návrhy byly vybrány jednotlivě každou z účastnických zemí.
The coins followed shortly afterwards, all coins bearing a common European side, chosen by the public and confirmed by the 1997 Amsterdam Council, and a national side, the designs for which were chosen by each participating Member State individually.
V letech 1994 až 1998 dosáhly členské státy významného pokroku ve sbližování hospodářských politik a podnikly kroky ke sladění svých rozpočtových pozic s maastrichtskými kritérii.
Between 1994 and 1998, Member States made significant progress in economic policy convergence and took steps to align their budgetary positions with the Maastricht criteria.
Zasedání Evropské rady v roce 1997 v Amsterdamu schválilo pravidla Paktu stability a růstu (Pakt), který má za cíl zajistit rozpočtovou kázeň v rámci HMU.
The 1997 Amsterdam European Council agreed the rules and responsibilities of the Stability and Growth Pact (SGP) that aims to ensure budgetary discipline under EMU.
Evropská komise získala klíčovou odpovědnost za monitorování dodržování Paktu.
The European Commission was given the key responsibility of monitoring adherence to the SGP.
V květnu roku 1998 splnilo 11 členských zemí kritéria konvergence, a vytvořilo tak první vlnu zemí, které přijaly euro jako svou jednotnou měnu.
In May 1998, 11 Member States met the convergence criteria and thus formed the first wave of entrants who would go on to adopt the euro as their single currency.
Zavedení eura: 1999 až 2002
The euro is launched: 1999 to 2002
K 31. prosinci 1998 byly neodvolatelně stanoveny přepočítací koeficienty mezi eurem a měnami účastnických členských zemí.
On 31 December 1998, the conversion rates between the euro and the currencies of the participating Member States were irrevocably fixed.
1. ledna 1999 bylo zavedeno euro a tzv. Eurosystém, složený z ECB a národních centrálních bank (NCB) členských zemí eurozóny, převzal odpovědnost za měnovou politiku v nové eurozóně.
On 1January 1999, the euro was introduced and the Eurosystem, composed of the ECB and the national central banks (NCBs) of the euro area Member States, took over responsibility for monetary policy in the new euro area.
To byl začátek přechodného období, které trvalo tři roky a skončilo zavedením eurobankovek a euromincí a stažením národních bankovek a mincí z oběhu.
This was the beginning of a transitional period that was to last three years and end with the introduction of euro banknotes and coins and the withdrawal of national banknotes and coins.
V roce 2000 Rada rozhodla, že Řecko splnilo potřebné podmínky pro přijetí jednotné měny, a tato země vstoupila do eurozóny k 1. lednu 2001.
In 2000, the Council decided that Greece fulfilled the necessary conditions for the adoption of the single currency, and the country joined the euro area on 1January2001.
Euro sice nahradilo národní měny okamžitě, ale národní měnové jednotky se staly dílčími jednotkami eura a euro zpočátku fungovalo pouze jako bezhotovostní nebo „účetní“ peníze.
While the euro replaced national currencies immediately, with the national currency units becoming sub-units of the euro, it initially existed only as scriptural or ‘book‘ money.
Bankovky a mince národních měn zůstaly prostředkem každodenních hotovostních transakcí.
National currency banknotes and coins remained the means of everyday cash transactions.
Během přechodného období to byl právě svět obchodu a fi nancí, který začal používat euro v každodenních bezhotovostních operacích.
During the transitional period it was the world of business and finance that began to use the euro in their everyday cashless operations.
Na fi nančních trzích tento přechod proběhl okamžitě – půda byla dobře připravena a obchodování na fi nančních trzích probíhalo výhradně v eurech.
For the financial markets this transition happened immediately — the ground was well prepared and trading in financial markets was exclusively in euro.
Správní orgány a podnikatelská sféra absolvovaly delší přechodné období, protože musely postupně převádět své systémy pro účetnictví, tvorbu cen a platby na euro.
For administrations and business there was a longer transition period as they gradually switched their systems for accounting, pricing and payments over to the euro.
Pro občany bylo nejviditelnější částí přechodu uvádění dvojích cen na cenovkách v obchodech a u benzinových stanic atd.
For citizens the most visible part of the transition was the appearance of dual pricing on labels in shops and petrol stations, etc.
Bylo to součástí rozsáhlé propagační kampaně určené k seznámení široké veřejnosti s eurem a nadcházejícím zavedením bankovek a mincí.
This was part of an extensive publicity campaign to familiarise the general public with the euro and the coming introduction of banknotes and coins.
NOVÝ ROK A NOVÁ MĚNA k s p ro v
On 1 January 2002, the greatest cash changeover in history took place.
Celková hodnota bankovek v oběhu mezi rokem 2000 a červnem 2005 (v miliardách EUR) eurobankovkybankovky národních měn
Around EUR144billion in euro cash was provided early by the national central banks to banks (frontloading) and by these banks to retailers (sub-frontloading) to avoid bottlenecks in the supply chain.
K 3. lednu 2002 již 96 % všech bankomatů v eurozóně vydávalo eurobankovky.
By 3January 2002, 96% of all automated teller machines (ATMs) in the euro area were dispensing euro banknotes.
A již jeden týden po zavedení probíhala více než polovina všech hotovostních transakcí v eurech.
And already one week after the introduction, more than half of all cash transactions were being conducted in euro.
Výměna hotovostních prostředků byla dokončena během dvou měsíců.
The cash changeover was completed within two months.
Národní bankovky a mince přestaly být zákonným platidlem nejpozději ke konci února 2002 a v některých členských zemích ještě dříve.
National banknotes and coins ceased to be legal tender by the end of February 2002 at the latest, and earlier in some Member States.
V té době bylo z oběhu staženo více než 6 miliard bankovek a téměř 30 miliard národních mincí a pro více než 300 milionů občanů ve 12 zemích začalo platit euro.
By that time, more than 6billion banknotes and close to 30billion national coins had been withdrawn, and for over 300million citizens in 12 countries the euro had finally arrived.
Organizace hospodářské a měnové unie
Managing economic and monetary union
Podobně jako jednotný trh ani HMU není samoúčelná.
Like the single market, EMU is not an end in itself.
Je nástrojem rozšíření cílů Evropské unie – konkrétně vyrovnaného a udržitelného hospodářského růstu a vysoké zaměstnanosti.
It is an instrument to further the objectives of the European Union — in particular, balanced and sustainable economic growth and high employment.
Činnosti a instituce HMU byly od začátku navrženy tak, aby podporovaly tyto cíle prostřednictvím správy měnových a hospodářských aspektů eurozóny.
The operations and institutions of EMU were designed from the outset to support these objectives through the management of the monetary and economic aspects of the euro area.
Eurozóna má jednu měnu a jednu měnovou politiku a nezávislé, centralizované rozhodování.
The euro area has one currency with one monetary policy and independent, centralised decision making.
ECB a centrální banky všech členských zemí EU tvoří Evropský systém centrálních bank (ESCB).
The ECB and the central banks of all EU Member States form the European System of Central Banks (ESCB).
V rámci ESCB tvoří ECB a centrální banky členských zemí eurozóny tzv.
Within the ESCB, the ECB and the central banks of the euro area Member States form the Eurosystem.
Eurosystém. Rozhodnutí o měnové politice v eurozóně může přijímat pouze Rada guvernérů ECB, která je složena z guvernérů národních centrálních bank členských zemí, které přijaly euro, a ze členů Výkonné rady ECB.
Decisions on monetary policy in the euro area can only be taken by the Governing Council of the ECB, which comprises the governors of the national central banks of those Member States that have adopted the euro and the members of the Executive Board of the ECB.
Rada guvernérů ECB je její nejvyšší rozhodovací orgán.
The Governing Council of the ECB is its supreme decision-making body.
ESCB a Eurosystém
The ESCB and the Eurosystem
Výkonná rada
S C B ) n u l l
CEN T
C EN TR OF
Očekávání rozšíření eurozóny
Looking forward to euro area enlargement
Členské státy, které vstoupily do EU v roce 2004 a 2007, jsou součástí HMU – což znamená, že koordinují tvorbu svých hospodářských politik s ostatními členskými státy EU a jejich centrální banky jsou součástí ESCB.
The 10 Member States that joined the EU in 2004 are part of EMU — which means that they coordinate their economic policymaking with the other EU Member States and that their central banks are part of the ESCB.
Protože ovšem nevstoupily do eurozóny okamžitě po přistoupení, jejich oficiální statut do okamžiku přijetí jednotné měny je „členské státy, na které se vztahuje výjimka“.
However, as they did not join the euro area immediately on accession, their official status until they adopt the single currency is ‘Member States with a derogation’.
Tento statut je poskytován aktem o přistoupení a zavazuje členské státy k tomu, aby se v budoucnu staly řádnými členy eurozóny.
This status is granted by the Act of Accession and obliges them to become full members of the euro area eventually.
Nové členské státy nevstoupily do eurozóny okamžitě po přistoupení, protože nesplňovaly kritéria konvergence.
The new Member States did not join the euro area immediately upon accession because they did not meet the convergence criteria.
Smlouva o přistoupení jim proto poskytuje čas na podniknutí kroků potřebných k dosažení konvergence.
The Treaty of Accession therefore allows them time to undertake the adjustments needed to achieve convergence.
Prvním členským státem, který vstoupil do eurozóny, bylo Slovinsko, a to v roce 2007.
The first of the new Member States to join the euro area is Slovenia in 2007.
Scénáře přijetí eura
Scenarios for adoption of the euro
POTŘEBA KONVERGENCE
THE NEED FOR CONVERGENCE
Madridský scénář
Madrid scenario
Oeura: výměna
Adoption of the euro 01/01/1999
Přijetí eura 1. ledna 1999
€-day: cash changeover 01/01/2002
Kritéria konvergence – maastrichtská kritéria – jsou hospodářské cíle a institucionální změny, kterých musí země dosáhnout před přijetím jednotné měny a vstupem do eurozóny.
The convergence criteria — the Maastricht criteria — are the economic targets and institutional changes that a country must achieve before adopting the single currency and entering the euro area.
Jako měřítko konvergence se používají makroekonomické ukazatele uvedené v tabulce č. 1.
The macroeconomic indicators shown in Table 1 are used as a measure of convergence.
SCÉNÁŘE PŘIJETÍ EURA
SCENARIOS FOR ADOPTION
28. února 2002, konec dvojího oběživa
28/02/2002 end of dual circulation
3. května 1998, rozhodnutí Rady
03/05/1998 Councildecision
Scénář velkého třesku
Big-bang scenario
Přijetí eura Den zavedení eura: výměna oběživa
Adoption of the euro €-day: cash changeover
Země, které chtějí vstoupit do eurozóny, musí splnit kritéria konvergence, ale skutečný proces zavádění eura se může u později vstupujících zemí lišit.
While countries that want to join the euro area have to meet the convergence criteria, the actual process of introducing the euro may differ among later entrants.
Při vytvoření eurozóny měly zakládající členské státy mezi přijetím eura jako „účetních peněz“ pro bezhotovostní transakce v roce 1999 a zavedením hotovostního eura v roce 2002 tříleté přechodné období.
When the euro area was created, the founding Member States had a three-year transitional period between adopting the euro as ‘book money’ for non-cash transactions in 1999 and the introduction of euro cash in 2002.
V tomto takzvaném „madridském scénáři“ umožňuje tříleté přechodné období jednotlivcům a firmám přípravu na jednotnou měnu před tím, než se objeví v jejich peněženkách.
In this ‘Madrid scenario’, as it is called, a three-year transitional period allows individuals and businesses to prepare for the single currency before it appears in their pockets.