natgillin/translations-raw huggingface dataset:
V tomto ohledu je třeba připomenout, že k tomu, aby členský stát mohl určitá vnitrostátní ustanovení považovat za donucující ustanovení o bezpečnosti, musí se jednat o ustanovení, jejichž dodržování je považováno za natolik klíčové pro zachování politického, sociálního nebo hospodářského uspořádání dotyčného členského státu, že je nutné požadovat jejich dodržování po každé osobě nacházející se na vnitrostátním území tohoto členského státu anebo jejich uplatňování na všechny právní vztahy existující v tomto členském státě (rozsudek ze dne 23. listopadu 1999, Arblade a další, C-369/96 a C-376/96, Recueil, s. I-8453, bod 30).
In that connection, it must be recalled that the classification of national provisions by a Member State as public-order legislation applies to national provisions compliance with which has been deemed to be so crucial for the protection of the political, social or economic order in the Member State concerned as to require compliance therewith by all persons present on the national territory of that Member State and all legal relationships within that State (Joined Cases C-369/96 and C-376/96 Arblade and Others [1999] ECR I-8453, paragraph 30).
Proto na rozdíl od toho, co tvrdí Lucemburské velkovévodství, výhrada veřejného pořádku představuje výjimku ze základní zásady volného pohybu služeb, kterou je třeba vykládat restriktivně a jejíž dosah nemohou členské státy určovat jednostranně (viz, co se týče volného pohybu osob, rozsudek ze dne 31. ledna 2006, Komise v. Španělsko, C-503/03, Sb. rozh. s. I-1097, bod 45).
Therefore, contrary to the Grand Duchy of Luxembourg’s submissions, the public policy exception is a derogation from the fundamental principle of freedom to provide services which must be interpreted strictly, the scope of which cannot be determined unilaterally by the Member States (see, regarding freedom of movement for persons, Case C-503/03 Commission v Spain [2006] ECR I-1097, paragraph 45).
Toto prvně uvedené ustanovení musí tudíž být vykládáno restriktivně.
The first indent of Article 3(10) must therefore be interpreted strictly.
V každém případě toto ustanovení směrnice 96/71 stanoví, že uplatnění možnosti, kterou stanoví, nezbavuje členské státy povinností, které mají podle Smlouvy o ES,
In any event, Article 3(10) of Directive 96/71 provides that availing themselves of the option for which it provides does not exempt the Member States from complying with their obligations under the EC Treaty and, in particular, those relating to the
2008 – VĚC C-319/06 a zejména těch, jež se týkají volného pohybu služeb, jehož podpora je zdůrazněna v pátém bodě odůvodnění této směrnice.
2008 — CASE C-319/06 freedom to provide services, the promotion of which is referred to in recital 5 of the preamble to the directive.
3 odst. 1 prvním pododstavci směrnice 96/71.
As a preliminary point, it is to be noted that that requirement is not a matter mentioned in the list in the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71.
Lucemburské velkovévodství tvrdí jednak, že zpochybňovaný požadavek je pouze připomenutím podmínky uvedené v článcích 2 a 3 směrnice 91/533, a jednak, že spadá do veřejného pořádku, jelikož má za cíl ochranu pracovníků.
The Grand Duchy of Luxembourg submits, first, that the contested requirement is simply a reminder of the condition referred to in Articles 2 and 3 of Directive 91/533 and, second, that it is a matter of public policy in so far as its objective is to protect workers.
Jak zdůrazňuje druhý bod odůvodnění směrnice 91/533, je potřeba podřídit pracovní poměry formálním požadavkům prvořadá za účelem zlepšení ochrany zaměstnanců před možným porušováním jejich práv a za účelem dosažení větší průhlednosti trhu práce.
As stated in the second recital of the preamble to Directive 91/533, the need to subject employment relationships to formal requirements is essential in order better to protect employees against possible infringements of their rights and to create greater transparency on the labour market.
Z článku 9 odst. 1 uvedené směrnice však rovněž vyplývá, že členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s toutéž směrnicí.
However, it is also clear from Article 9(1) of Directive 91/533 that the Member States are to adopt the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with that directive.
Proto má napadené ustanovení za účinek, že podnikům, které vysílají pracovníky do Lucemburska, ukládá povinnost, které již podléhají v členském státě, ve kterém jsou usazeny.
Accordingly, the contested provision has the effect of making undertakings which post workers to Luxembourg subject to an obligation to which they are already subject in the Member State in which they are established.
Ačkoli z ustálené judikatury vyplývá, že právo Společenství nebrání tomu, aby členské státy vztáhly své právní předpisy nebo kolektivní smlouvy uzavřené sociálními partnery na všechny osoby vykonávající byť i jen dočasnou práci v zaměstnaneckém poměru bez ohledu na zemi usazení jejich zaměstnavatele, nemění to nic na tom, že taková možnost podléhá podmínce, že dotyční pracovníci, kteří dočasně vykonávají práce v hostitelském členském státě, již nemohou požívat téže ochrany nebo ochrany v podstatě obdobné na základě povinností, kterým jejich zaměstnavatel již podléhá v členském státě, ve kterém je usazen (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 21. října 2004, Komise v. Lucembursko, C-445/03, Sb. rozh. s. I-10191, bod 29 a citovaná judikatura).
The Court has consistently held that, although Community law does not preclude Member States from applying their legislation or collective labour agreements entered into by both sides of industry to any person who is employed, even temporarily, no matter in which Member State the employer is established, nevertheless such a possibility is subject to the condition that the workers concerned, who are temporarily working in the host Member State, do not already enjoy the same protection, or essentially comparable protection by virtue of obligations to which their employer is already subject in the Member State in which it is established (see, to that effect, Case C-445/03 Commission v Luxembourg [2004] ECR I-10191, paragraph 29 and the caselaw cited).
Konkrétně již bylo rozhodnuto, že volný pohyb služeb, jakožto základní zásada Smlouvy může být omezen pouze předpisy odůvodněnými naléhavými důvody veřejného zájmu, které se uplatňují na všechny osoby nebo podniky vykonávající činnost na území hostitelského členského státu, jestliže tento zájem není chráněn pravidly, jimž poskytovatel služeb podléhá v členském státě, kde je usazen (viz výše uvedený rozsudek Arblade a další, bod 34, jakož i rozsudek ze dne 25. října 2001, Finalarte a další, C-49/98, C-50/98, C-52/98 až C-54/98 a C-68/98 až C-71/98, Recueil, s. I-7831, bod 31).
In particular, the Court has already held that the freedom to provide services, as one of the fundamental principles of the Treaty, may be restricted only by rules justified by overriding requirements relating to the public interest and applicable to all persons and businesses operating in the territory of the State where the service is provided, in so far as that interest is not safeguarded by the rules to which the provider of such a service is subject in the Member State where he is established (see, Arblade and Others, paragraph 34, and Joined Cases C-49/98, C-50/98, C-52/98 to C-54/98 and C-68/98 to C-71/98 Finalarte and Others[2001] ECR I-7831, paragraph 31).
Lucemburské velkovévodství však uvádí, že toto ustanovení směrnice 96/71 umožňuje konkludentně hostitelskému členskému státu uplatňovat svůj systém stanovování veškerých mezd vůči podnikům vysílajícím pracovníky na jeho území.
The Grand Duchy of Luxembourg submits, however, that point (c) of the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71 authorises the host Member State by implication to impose its system for determining all wages on undertakings which post workers to its territory.
3 odst. 10 první odrážky směrnice 96/71 tím, že pracovníky chrání před účinky inflace.
The Grand Duchy of Luxembourg submits, however, that point 2 of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 is aimed at ensuring good labour relations in Luxembourg and that, on that basis, it constitutes a public policy imperative within the meaning of the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71, by protecting workers from the effects of inflation.
Soudní dvůr již měl příležitost upřesnit, že ačkoli členské státy mohou v zásadě nadále určovat požadavky veřejného zájmu podle svých vnitrostátních potřeb, musí v kontextu práva Společenství, a zejména má-li odůvodnit odchylku od základní zásady volného pohybu služeb, být pojem „veřejný zájem“ chápán restriktivně, takže jeho dosah nemůže být určován jednostranně každým členským státem bez kontroly ze strany orgánů Evropského společenství (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 14. října 2004, Omega, C-36/02, Sb. rozh. s. I-9609, bod 30).
Thus the Court has already had occasion to observe that, while the Member States are still, in principle, free to determine the requirements of public policy in the light of their national needs, the notion of public policy in the Community context, particularly when it is cited as justification for a derogation from the fundamental principle of the freedom to provide services, must be interpreted strictly, so that its scope cannot be determined unilaterally by each Member State without any control by the European Community institutions (see, to that effect, Case C-36/02 Omega [2004] ECR I-9609, paragraph 30).
Z toho vyplývá, že je možné se dovolávat veřejného pořádku jen v případě skutečné a dostatečně závažné hrozby, kterou je dotčen základní společenský zájem (viz rozsudek ze dne 14. března 2000, Église de scientologie, C-54/99, Recueil, s. I-1335, bod 17).
It follows that public policy may be relied on only if there is a genuine and sufficiently serious threat to a fundamental interest of society (see Case C-54/99 Église de scientologie [2000] ECR I-1335, paragraph 17).
Je třeba připomenout, že důvody, které mohou být uplatňovány členským státem pro odůvodnění výjimky ze zásady volného pohybu služeb, musí být doprovázeny analýzou účelnosti a přiměřenosti omezujícího opatření přijatého tímto státem, jakož i přesnými skutečnostmi dokládajícími jeho argumentaci (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 7. června 2007, Komise v. Belgie, C-254/05, Sb. rozh. s. I-4269, bod 36 a citovaná judikatura).
It has to be remembered that the reasons which may be invoked by a Member State in order to justify a derogation from the principle of freedom to provide services must be accompanied by appropriate evidence or by an analysis of the expediency and proportionality of the restrictive measure adopted by that State, and precise evidence enabling its arguments to be substantiated (see, to that effect, Case C-254/05 Commission v Belgium [2007] ECR I-4269, paragraph 36, and the caselaw cited).
Aby tedy Soudní dvůr mohl posoudit, zda dotčená opatření jsou nezbytná a přiměřená vzhledem k cíli ochrany veřejného pořádku, mělo Lucemburské velkovévodství předložit skutečnosti umožňující dokázat, zda a v jaké míře uplatňování požadavku automatického přizpůsobení odměňování vývoji životních nákladů na pracovníky vyslané do Lucemburska může přispět k uskutečnění tohoto cíle.
Therefore, in order to enable the Court to determine whether the measures at issue are necessary and proportionate to the objective of safeguarding public policy, the Grand Duchy of Luxembourg should have submitted evidence to establish whether and to what extent the application to workers posted to Luxembourg of the rule concerning automatic adjustment of rates of pay to the cost of living is capable of contributing to the achievement of that objective.
V projednávané věci je však třeba konstatovat, že Lucemburské velkovévodství pouze poukázalo na cíle ochrany kupní síly pracovníků a sociálního smíru, aniž by předložilo jakoukoli skutečnost umožňující posoudit nezbytnost a přiměřenost přijatých opatření.
However, in this case the Grand Duchy of Luxembourg merely cited in a general manner the objectives of protecting the purchasing power of workers and good labour relations, without adducing any evidence to enable the necessity for and proportionality of the measures adopted to be evaluated.
1 odst. 1 bodě 8 zákona ze dne 20. prosince 2002
— The requirement relating to the rules on parttime and fixedterm work laid down in point 8 of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002
267) a směrnicí Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368).
9) and Council Directive 1999/70/EC of 28 June 1999 concerning the framework agreement on fixedterm work concluded by ETUC, UNICE and CEEP (OJ 1999 L 175, p. 43).
3 odst. 1 prvním pododstavci směrnice 96/71.
The requirement referred to above concerns a matter which is not mentioned in the list in the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71.
Jelikož dodržování požadavku stanoveného sporným vnitrostátním ustanovením je předmětem kontroly v členském státě, v němž je usazen podnik, který chce vysílat pracovníky do Lucemburska, nemůže se tedy z týchž důvodů, jako jsou důvody uvedené v bodech 41 až 43 tohoto rozsudku, Lucemburské velkovévodství
Therefore, as compliance with the requirement laid down by the contested national provision is monitored in the Member State in which the undertaking wishing to post workers to Luxembourg is established, the Grand Duchy of Luxembourg cannot rely on the public policy exception in the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71 in
2008 – VĚC C-319/06 pro odůvodnění sporného vnitrostátního požadavku dovolávat výhrady veřejného pořádku vycházející z čl. 3 odst.
2008 — CASE C-319/06 order to justify the national measure in question, for the same reasons as were set out in paragraphs 41 to 43 of this judgment.
3 odst. 10 první odrážkou směrnice 96/71.
It follows that point 8 of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 does not comply with the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71.
Článek 3 odst. 1 první pododstavec směrnice 96/71 definuje nástroje, kterými jsou stanoveny pracovní podmínky hostitelského členského státu, které se týkají oblastí uvedených v témže odstavci písm. a) až g) a které jsou vyslaným pracovníků zaručeny.
The first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71 defines the instruments by which the terms and conditions of employment of the host Member State are laid down covering the matters referred to in points (a) to (g) thereof and which are guaranteed to posted workers.
Druhá odrážka tohoto ustanovení konkrétně uvádí kolektivní smlouvy, které byly prohlášeny za všeobecně použitelné.
The second indent of that provision refers in particular to collective agreements which have been declared universally applicable.
V bodě 11 jsou uvedena ustanovení týkající se kolektivních pracovních smluv.
Point 11 mentions provisions concerning collective agreements.
3 odst. 10 první odrážky směrnice 96/71.
Such a provision cannot, however, constitute a public policy exception within the meaning of the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71.
Zaprvé nic neodůvodňuje, aby ustanovení týkající se kolektivních pracovních smluv, tedy ta ustanovení, která vytvářejí rámec pro vyhotovení a provedení těchto smluv, mohla per se a bez jakéhokoli upřesnění spadat do pojmu „veřejný pořádek“.
First, there is no reason why provisions concerning collective agreements, namely provisions which encompass their drawing up and implementation, should per se and without more fall under the definition of public policy.
Takové konstatování zadruhé nezbytně platí pro samotná ustanovení těchto kolektivních smluv, která rovněž jako celek a pouze z důvodu, že vyplývají z tohoto typu aktů, nemohou spadat do tohoto pojmu.
Second, such a finding must be made as regards the actual provisions of such collective agreements themselves, which in their entirety and for the simple reason that they derive from that type of measure, cannot fall under that definition either.
Toto ustanovení se totiž týká pouze pracovních podmínek stanovených kolektivními smlouvami, které byly prohlášeny za všeobecně použitelné.
Article 3(10) relates exclusively to the terms and conditions of employment laid down in collective agreements which have been declared universally applicable.
3 odst. 10 první odrážkou směrnice 96/71.
Accordingly, point 11 of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 is not in compliance with the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71.
Z výše uvedeného tudíž vyplývá, že první žalobní důvod uplatněný Komisí je opodstatněný.
Consequently, it follows from the foregoing that the Commission’s first complaint is well founded.
3 odst. 1 písm. a) směrnice 96/71 týkajícího se dodržování maximální délky pracovní doby a minimální doby odpočinku
The second complaint: incomplete transposition of Article 3(1)(a) of Directive 96/71 relating to compliance with maximum work periods and minimum rest periods
Lucemburské velkovévodství uznalo opodstatněnost tohoto žalobního důvodu a uvedlo, že přijalo článek 4 zákona ze dne 19. května 2006, kterým se mění zákon ze dne 20. prosince 2002 (Mémorial A 2006, s.
The Grand Duchy of Luxembourg has acknowledged that this complaint is well founded and has stated that it has adopted Article 4 of the Law of 19 May 2006 amending the Law of 20 December 2002 (Mémorial A 2006, p.
1806), aby uvedlo vnitrostátní právní úpravu do souladu s příslušnými ustanoveními Společenství.
1806) in order to bring its national legislation into line with the relevant Community provisions.
Druhý žalobní důvod uplatněný Komisí je tudíž opodstatněný.
Therefore, the Commission’s second complaint is well founded.
7 odst. 1 zákona ze dne 20. prosince 2002 podnikům, které chtějí vysílat pracovníky do Lucemburska, přivodit právní nejistotu.
By its third complaint, the Commission claims that, on account of its lack of clarity, Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 is likely to give rise to legal uncertainty for undertakings wishing to post workers to Luxembourg.
Povinnost každého podniku dát před zahájením práce na základě prosté žádosti a v nejkratší možné lhůtě k dispozici Inspection du travail et des mines údaje nezbytně nutné pro kontrolu se tak v případě vysílání pracovníků zdá být postupem předběžného prohlášení neslučitelným s článkem 49 ES.
Thus, the obligation for all undertakings to make available to the Labour and Mines Inspectorate on demand and within as short a period as possible the basic information necessary for monitoring purposes amounts, in the case of a posting, to a prior notification procedure incompatible with Article 49 EC.
I kdyby tomu tak nebylo, je nicméně podle Komise pro vyloučení veškeré právní nejednoznačnosti nezbytné změnit znění sporného ustanovení.
However, if that should not be the case, the text of the contested provision should nevertheless be amended in order to remove any legal ambiguity.
V tomto ohledu má za to, že předložení údajů nezbytných pro
In that connection, it takes the view that
2008 – VĚC C-319/06 kontrolu „před zahájením práce“ znamená, že uvedené informace mohou být sděleny v den zahájení této práce.
2008 — CASE C-319/06 the need to make available the information necessary for monitoring purposes ‘prior to the commencement of the work’ means that that information may be communicated on the day on which the work commences.
Zaprvé je třeba konstatovat, že jelikož zákon ze dne 20. prosince 2002 nestanoví žádné jiné sdělování informací mezi podnikem, který vysílá pracovníky, a Inspection du travail et des mines, je obtížné si představit, jakým způsobem by Inspection du travail et des mines mohla vyžadovat údaje od tohoto podniku před zahájením práce, jelikož nemohla vědět o přítomnosti uvedeného podniku na lucemburském území, aniž by tento podnik předtím nějakým způsobem svůj příchod oznámil.
First it must be noted that, since the Law of 20 December 2002 does not provide for any other communication of information between an undertaking which posts workers and the Labour and Mines Inspectorate, it is difficult to understand how the latter can request information from that undertaking before the commencement of the work, in so far as it cannot be aware of the presence of that undertaking in Luxembourg unless the latter has previously announced its arrival in some way.
Proto, jak uvedla generální advokátka v bodě 76 svého stanoviska, vzniká otázka, jakou úlohu má podnik, který chce vyslat pracovníky, jež nezbytně předchází jakékoli žádosti o informace ze strany Inspection du travail et des mines a která v každém případě není definována zákonem ze dne 20. prosince 2002.
Therefore, as the Advocate General notes in point 76 of her Opinion, the question arises as to the role accorded to an undertaking wishing to post workers, necessarily prior to any request for information from the Labour and Mines Inspectorate, and which, in any event, is not defined by the Law of 20 December 2002.
Je totiž zjevné, že takový výraz znamená nejen to, že informace musí být poskytnuty v samotný den zahájení práce, nýbrž že také umožňuje vzít v úvahu kratší či delší období před tímto dnem.
It is clear that such an expression means not only that the information must be provided on the actual day on which the work commences, but that it would also cover a somewhat longer period preceding that date.
Zadruhé, jak uvedla generální advokátka v bodě 74 svého stanoviska, z ustanovení zákona ze dne 4. dubna 1974 o reorganizaci Inspection du travail et des
Second, as the Advocate General noted, in point 74 of her Opinion, it follows from the provisions of the Law of 4 April 1974 on the Reorganisation of the Labour
9 odst. 2 zákona ze dne20. prosince 2002 za účelem vymezení kontrolní pravomoci tohoto správního orgánu, a zejména z článků 13 až 17 tohoto zákona ze dne 4. dubna 1974 vyplývá, že Inspection du travail et des mines může nařídit okamžité zastavení činností vyslaného pracovníka, pokud se jeho zaměstnavatel nepodřídí příkazu poskytnout informace, který je mu určen.
486), to which reference is made in Article 9(2) of the Law of 20 December 2002 in respect of the definition of the monitoring powers of that authority, and, in particular from Articles 13 to 17 of the Law of 4 April 1974, that the Labour and Mines Inspectorate may order the immediate cessation of the posted worker’s activities if his employer does not comply with an order addressed to the employer to provide information.
Mimoto článek 28 uvedeného zákona stanoví, že nedodržení této povinnosti může přivodit trestní stíhání proti dotyčnému podniku.
Furthermore, Article 28 of that law provides that failure to comply with that obligation may give rise to criminal proceedings against the undertaking concerned.
Vzhledem k těmto skutečnostem je třeba zdůraznit, že postup předběžného prohlášení, který má dodržet podnik, jenž chce vysílat pracovníky na lucemburské území, není prost nejednoznačnosti.
Having regard to those factors, it must be acknowledged that the prior notification procedure to be followed by an undertaking wishing to post workers to Luxembourg territory is not without ambiguities.
Jednak totiž rozsah práv a povinností těchto podniků z tohoto ustanovení jasně nevyplývá.
On the one hand, the extent of the rights and obligations of those undertakings is not clearly apparent from that provision.
Krom toho jsou podniky, které nedodržely povinnosti stanovené uvedeným ustanovením, vystaveny nezanedbatelným sankcím.
On the other hand, undertakings which have failed to comply with the obligations laid down in that provision incur not inconsiderable penalties.
Článek 7 odst. 1 zákona ze dne 20. prosince 2002 je tudíž z důvodu nejasnosti a nejednoznačnosti, kterou obsahuje, neslučitelný s článkem 49 ES, a třetí žalobní důvod uplatňovaný Komisí je proto opodstatněný.
Accordingly, since Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 is incompatible with Article 49 EC on account of its lack of clarity and the ambiguities that it contains, the Commission’s third complaint is well founded.