natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Žáci-přistěhovalci, jejichž rodiče se narodili v zahraničí 9"Země, které se nepodílely na sběru dat Žáci, kteří doma mluví jiným než vyučovacím jazykem a jejichž jazyk zároveň není jedním z úředních či autochtonních jazyků dané země
Immigrant pupils whose parents were born abroad 9"Countries that did not contribute to the collection of data Pupils who at home speak a language other than the language of instruction, which is not one of the country’s official or indigenous languages
NEJVĚTŠÍ PROCENTO 15LETÝCH ŽÁKŮ, JEJICHŽ MATEŘŠTINA NENÍ VYUČOVACÍM JAZYKEM, ZIJE V MALÝCH A STŘEDNĚ VELKÝCH ČI VĚTŠÍCH MĚSTECH
SMALL AND MEDIUM-SIZED TOWNS, OR CITIES, HAVE THE HIGHEST PROPORTIONS OF 15-YEAR-OLDS WHOSE MOTHER TONGUE IS NOT THE LANGUAGE OF INSTRUCTION
Na základě údajů získaných během výzkumu PISA 2000 můžeme porovnat poměrné zastoupení 15letých žáků, kteří doma mluví jiným než vyučovacím jazykem, a 15letých žáků, kteří mluví vyučovacím jazykem, v závislosti na počtu obyvatel v oblasti, v níž sídlí jejich škola.
From the PISA 2000 data one can compare the breakdown, by school area population, of 15-year-old pupils who at home speak a language other than the language of instruction, with the corresponding breakdown for pupils aged 15 who speak the language of instruction.
Toto srovnání přesvědčivě dokládá, že 15letí žáci, kteří doma mluví jiným než vyučovacím jazykem, jsou zpravidla poměrně početnější ve školách, které se nacházejí v sídlech do 100 000 obyvatel (‚malých městech‘) nebo v městských oblastech (‚větších městech‘).
This comparison reveals clearly that, as a general rule, pupils aged 15 who at home use a language other than the language of instruction are proportionally more numerous in schools in locations of under 100,000 inhabitants (‘small towns’) or urban areas (‘towns/cities’).
Tento trend je rovněž patrný v hlavních městech či největších velkoměstech některých zemí.
The same trend is also apparent in the capitals or largest cities of some countries.
V Kodani, Athénách, Vídni či Londýně jsou žáci, kteří mluví jinými jazyky, než používají jejich učitelé při výuce, v populaci žáků relativně více zastoupeni než kdekoli jinde v daných zemích.
In Copenhagen, Athens, Vienna or London, pupils speaking languages other than those of their teachers in the classroom are proportionally more numerous than elsewhere in the country.
Naopak v téměř všech zemích je ve ‚vesnicích‘ do 15 000 obyvatel relativně vyšší procento žáků, kteří mluví pouze vyučovacím jazykem.
Conversely, in nearly all countries the proportion of pupils who speak solely the language of instruction is relatively higher in ‘villages’ with under 15 000 inhabitants.
Výjimku představuje Španělsko, Itálie a především Bulharsko.
The exceptions are Spain, Italy and above all Bulgaria in which the proportions of pupils in rural areas who speak a language other than the language of instruction are much higher.
V těchto zemích jsou procentní podíly žáků, kteří mluví jiným než vyučovacím jazykem, na venkově podstatně větší, což může vysvětlit to, že ve všech třech zemích existuje více než jeden autochtonní jazyk.
The fact that more than one language is native to each of these three countries may account for this.
Doplňující poznámka (obr. A4)
Additional note (Figure A4)
Nizozemsko: Počet respondentů ve výzkumu PISA 2000 se pokládal za příliš nízký na to, aby umožnil smysluplné srovnání.
Netherlands: The response rate to the PISA 2000 survey was considered to be too low for purposes of meaningful comparison.
Z toho důvodu nejsou získané údaje (vesnice: vyučovací jazyk (11,5) / jiný jazyk (13,8); malé město: vyučovací jazyk (59,4) / jiný jazyk (60,3); větší město: vyučovací jazyk (29,1) / jiný jazyk (25,9); velkoměsta: vyučovací jazyk (0) / jiný jazyk (0)) v diagramu zachyceny.
This explains why the data (village: language of instruction (11.5)/another language (13.8); small town: language of instruction (59.4)/another language (60.3); town/city: language of instruction (29.1)/another language (25.9); large cities: language of instruction (0)/another language (0)) are not shown in the Figure.
Diagram znázorňuje u všech čtyř hlavních kategorií oblasti (‚vesnice‘, ‚malé město‘, ‚větší město‘ a ‚velkoměsto‘) poměrné zastoupení 15letých žáků, kteří doma mluví vyučovacím jazykem, a pod ním odpovídající podíl stejně starých žáků, kteří doma mluví jiným jazykem.
For each of the four main area categories (‘village’, ‘small town’, ‘town/city’ and ‘large city’), the Figure shows the breakdown of 15-year-old pupils who at home speak the language of instruction and then, underneath, the corresponding breakdown for pupils of the same age who at home speak another language.
Vyučovací jazyk: Úřední jazyk země, který se používá při výuce.
Language of instruction: Official language of the country used to teach pupils.
Jiný než vyučovací jazyk: Tato kategorie zahrnuje ostatní jazyky dané země (úřední nebo bez statusu úředního jazyka) a veškeré další jazyky.
A language other than the language of instruction: This category covers the other languages of the country (with or without official status) and all further languages.
Obr. A4: Procentní podíl 15letých žáků, kteří prohlašují, že doma mluví převážně vyučovacím jazykem nebo jiným než vyučovacím jazykem, ve vztahu k počtu obyvatel v oblasti, v níž sídlí jejich škola, 1999/2000
Figure A4: Proportions of 15-year-old pupils who say that at home they mainly speak the language of instruction or a language other than the language of instruction, with respect to school area population, 1999/2000
Větší město
Town/city
Velkoměsto
Large city
( < 15 000 obyvatel) ( < 100 000 obyvatel) ( < 1 000 000 obyvatel) ( > 1 000 000 obyvatel) %
( < 15 000 inhabitants) ( < 100 000 inhabitants) ( < 1 000 000 inhabitants) ( > 1 000 000 inhabitants) %
Vyučovací jazyk
Language of instruction
Jiný jazyk
Another language
NĚKTERÉ ŠKOLY PŘIJÍMAJÍ VELKÉ MNOŽSTVÍ ŽÁKŮ, JEJICHŽ MATEŘŠTINA NENÍ VYUČOVACÍM JAZYKEM
CERTAIN SCHOOLS ENROL LARGE NUMBERS OF PUPILS WHOSE MOTHER TONGUE IS NOT THE LANGUAGE OF INSTRUCTION
Některé školy v Evropě se musí mnohem více než jiné vyrovnávat s jazykovou rozmanitostí, kterou se vyznačuje jejich žactvo.
In Europe, some schools have to cater significantly more than others for language diversity in their pupil intake.
Velké procento žáků, kteří do nich docházejí, mluví doma jiným než vyučovacím jazykem.
A large proportion of their pupils speak a language at home other than the language of instruction.
Příslušné údaje převzaté z databáze PISA 2000 dokládají, že školy v takových zemích, jako je Belgie (Vlámské společenství), Lucembursko a Lichtenštejnsko, řeší nesmírně složitou situaci, pokud jde o jazyky, jimiž hovoří jejich žáci.
Data on this taken from the PISA 2000 database show that countries such as Belgium (Flemish Community), Luxembourg and Liechtenstein face a very complex situation in their schools as far as the languages spoken by their pupils are concerned.
V populaci žáků, kteří jsou přijímáni téměř do všech škol v těchto zemích, se projevuje charakteristický model jazykové rozmanitosti.
The intake at almost all schools in these countries reflects a distinctive pattern of language diversity.
Ve třídách a na hřištích jsou žáci, kteří mluví pouze vyučovacím jazykem, v nepřetržitém kontaktu se svými spolužáky, kteří doma hovoří jiným jazykem.
In their classrooms and playgrounds, pupils speaking only the language of instruction are in constant contact with those who at home speak another language.
Se stejným jevem se v menší míře setkáváme i v Belgii (ve Francouzském společenství), ve Španělsku a v Itálii.
The same phenomenon is also apparent to a lesser extent in Belgium (French Community), Spain and Italy.
Obr. A5: Podíl 15letých žáků, kteří navštěvují školu, v níž minimálně 20 % zapsaných žáků prohlašuje, že doma mluví převážně jiným než vyučovacím jazykem, 1999/2000
Figure A5: Proportion of 15-year-old pupils attending a school that enrols at least 20 % of pupils who say that at home they mainly speak a language other than the language of instruction, 1999/2000
Belgie (BE nl): Procento uvedené v diagramu souvisí převážně s mluvčími vlámského dialektu.
Belgium (BE nl): The percentage shown relates mainly to the Flemish dialect.
Irsko: Údaje se vztahují na žáky, pro něž je vyučovacím jazykem irská gaelština (irština).
Ireland: Data correspond to the situation of pupils for whom Irish is the language of instruction at school.
Z toho důvodu nejsou získané údaje (28,5) v diagramu zachyceny.
This explains why the data (28.5) are not shown in the Figure.
Vysvětlivka Vyučovací jazyk: Úřední jazyk země, který se používá při výuce.
Explanatory note Language of instruction: Official language of the country used to teach pupils.
CIZÍ JAZYK JE VE VĚTŠINĚ EVROPSKÝCH ZEMÍ POVINNÝ JIŽ NA PRIMÁRNÍ ÚROVNI
COMPULSORY LEARNING OF A FOREIGN LANGUAGE STARTS AT PRIMARY SCHOOL IN MOST EUROPEAN COUNTRIES
Informace z diagramů na obr. B1 a B2 společně podávají celkový přehled organizace výuky cizích jazyků v rámci minimálního rozsahu poskytovaného vzdělávání.
Figures B1 and B2 read in conjunction with each other give an overall view of how the teaching of foreign languages is organised within the minimum level of educational provision.
Propojíme-li tyto diagramy s údaji o skutečných procentních podílech žáků, kteří si osvojují cizí jazyky (obr. C1 až C10), získáme ještě přesnější obrázek celé situace.
Relating these Figures to the real proportions of pupils engaged in learning foreign languages (Figures C1 to C10) clarifies the picture still further.
Tento výzkum doplňují informace o procentu celkové vyučovací doby, která je ve vzdělávacích programech vyčleněna na výuku cizích jazyků (kapitola E).
The investigation is supplemented with information on the percentage of overall taught time devoted to them in the curriculum (Chapter E).
Ve školním roce 2002/03 se ve všech zemích kromě Irska a Spojeného království (Skotska) všichni žáci v rámci školní docházky učili alespoň jeden cizí jazyk jako povinný vyučovací předmět.
In 2002/03 in all countries except Ireland and the United Kingdom (Scotland), all pupils learnt at least one foreign language as a compulsory subject while at school.
V Irsku se všichni žáci učí irskou gaelštinu (irštinu) a angličtinu, které však nejsou cizími jazyky.
In Ireland, all pupils learn Irish and English which are not foreign languages.
V závislosti na příslušných požadavcích se v ostatních zemích s výjimkou Belgie (Vlámského společenství mimo region Brusel), Slovenska, Spojeného království a Bulharska musí toto osvojování jazyka zahájit na úrovni primárního vzdělávání.
Depending on requirements, this language learning has to begin in primary education, except in Belgium (the Flemish Community outside the region of Brussels), Slovakia, the United Kingdom and Bulgaria.
V praxi však ve všech čtyřech uvedených zemích jazyková výuka na úrovni primárního vzdělávání probíhá (obr. C4).
In these countries, however, language learning does occur in practice at primary level (Figure C4).
V několika zemích se cizí jazyk vyučuje jako povinný předmět od prvního ročníku primárního vzdělávání, nebo – konkrétně v některých autonomních komunitách Španělska – se tato výuka zahajuje dokonce ještě dříve.
In several countries, a foreign language is taught as a compulsory subject from the first year of primary education onwards, or even earlier in some Autonomous Communities in Spain.
Autonomní komunity a rovněž školy v Estonsku, Nizozemsku, Finsku a ve Švédsku se mohou do jisté míry nezávisle rozhodnout, ve kterém ročníku povinnou výuku prvního jazyka zahájí.
The Autonomous Communities, along with schools in Estonia, the Netherlands, Finland and Sweden, are to some extent free to determine the year in which the first language is introduced as a compulsory subject.
Ne všichni žáci se proto začnou učit jazyk již od počátku docházky do primární školy.
Not all pupils therefore begin language learning as soon as they attend primary school.
Platí to však v případě Lucemburska, Malty a Norska.
This has however been the case in Luxembourg, Malta and Norway.
Po reformách, které v některých zemích proběhly, se situace rychle mění.
Following reforms in some countries, the situation is rapidly changing.
V Bulharsku se od školního roku 2003/04 musí žáci na primární úrovni učit cizí jazyk povinně a v Belgii (ve Vlámském společenství) je jeho osvojování na této úrovni vzdělávání povinné od školního roku 2004/05.
It has become compulsory to learn a foreign language in primary education since 2003/04 in Bulgaria and since 2004/05 in Belgium (the Flemish Community).
V Dánsku se povinné osvojování cizího jazyka zahajuje již v 9 letech věku, v Řecku v 8 letech věku.
The point at which this occurs has been brought forward to the age of 9 in Denmark and 8 in Greece.
V Belgii (Německy mluvícím společenství), v Bádensku-Würtembersku v Německu a rovněž v Itálii a v Rakousku se nyní musí výuka cizího jazyka zahajovat v prvním ročníku primárního vzdělávání.
In Belgium (the Germanspeaking Community), Baden-Wurtemberg in Germany, as well as in Italy and Austria, a foreign language now has to be taught from the first year of primary education onwards.
Všichni žáci – kromě žáků v Itálii a ve Spojeném království (ve Walesu) – musí pokračovat ve výuce minimálně jednoho cizího jazyka alespoň do konce povinné školní docházky.
All pupils are obliged to learn a minimum of one foreign language at least up to the end of compulsory education, except in Italy and the United Kingdom (Wales).
Osvojování dvou cizích jazyků vyžadují vzdělávací programy pro všeobecné sekundární vzdělávání ve všech zemích střední a východní Evropy, ve všech zemích ESVO/EHP a přibližně v 10 zemích bývalé „patnáctky“.
Learning two foreign languages is a curricular requirement in general secondary education in all countries of central and eastern Europe, all EFTA/EEA countries, and around 10 countries in the EU-15.
Pouze ve čtyřech zemích (v Estonsku, Lucembursku, ve Švédsku a na Islandu) si žáci začínají dva jazyky osvojovat již na úrovni primárního vzdělávání.
These languages are learnt from primary education onwards in just four countries (Estonia, Luxembourg, Sweden and Iceland).
V Lucembursku se všichni žáci od druhého ročníku primární školy učí francouzštinu a němčinu.
In Luxembourg, all pupils learn both French and German from the second year of primary school.
I když němčina i francouzština mají status úředního jazyka, ve vzdělávacích programech se obě přesto považují za cizí jazyky.
Although both have official language status, they are nonetheless regarded as foreign languages in the curriculum.
Ústřední (či nejvyšší příslušné) orgány školské správy v několika zemích vyžadují, aby na úrovni sekundárního vzdělávání školy zařadily do nabídky povinně volitelných předmětů alespoň jeden cizí jazyk.
In secondary education in several countries, the central (or top-level) education authorities require that schools include at least one foreign language among their core curriculum options.
Tento systém umožňuje všem žákům bez ohledu na to, kterou školu navštěvují, aby si zvolili studium dalšího jazyka.
This arrangement enables each pupil, whatever his or her school, to opt for learning an additional language.
Uplatňuje se například v Belgii (ve Francouzském a Německy mluvícím společenství) a ve Španělsku, kde vzdělávací programy pro sekundární úroveň zahrnují jako povinný předmět pouze jeden cizí jazyk.
It exists for example in Belgium (the French and Germanspeaking Communities) and Spain, in which secondary education curricula only include one foreign language as a compulsory subject.
Závěrem je třeba říci, že v určitých oborových zaměřeních sekundárního vzdělávání se může vyučovat více povinných cizích jazyků nebo cizích jazyků jako povinně volitelných předmětů (nebo v obou těchto formách), než se obecně vyžaduje nebo nabízí všem ostatním žákům.
Finally, in certain branches of secondary education, the number of compulsory foreign languages or foreign languages as core curriculum options (or both) may be greater than what is required or offered to all pupils at the same time.
Obr. B1: Věk zahájení výuky cizích jazyků jako povinného nebo povinně volitelného předmětu a délka této výuky na úrovni preprimárního, primárního či všeobecného sekundárního vzdělávání stanovená ústředními (nejvyššími příslušnými) orgány školské správy, 2002/03
Figure B1: Age at which pupils are first taught foreign languages as a compulsory subject or core curriculum option and the duration of this provision in pre-primary, primary, or general secondary education, as determined by the central (toplevel) education authorities, 2002/03
Povinný předmět
Compulsory subject
Povinně volitelný předmět
Core curriculum option
X"Cizí jazyk není povinný předmět
No foreign languages X"as a compulsory subject
Podmínky závisí na typu vzdělávání a/nebo oborovém zaměření studia
The situation depends on the type of education and/or area of study
Výuka cizího jazyka se zavádí
A foreign language is being phased in
Belgie (BE de): Od září 2004 se musí žáci povinně učit cizí jazyk od prvního ročníku primárního vzdělávání.
Belgium (BE de): Learning a foreign language has been compulsory from the first year of primary education since September 2004.
Nedávno vydaná vyhláška pouze oficiálně potvrzuje stav, který fakticky trvá téměř ve všech školách již po několik desetiletí.
A recent decree does no more than officially confirm a situation that has existed de facto in virtually all schools for several decades.
Vyhláška rovněž předepsala určité aktivity v oblasti osvojování cizích jazyků pro děti od 3 let věku.
It also prescribed activities in foreign languages from the age of 3 onwards.
Belgie (BE nl): Vyhláška schválená v roce 2004 předepisuje s platností od září 2004 povinné osvojování cizího jazyka od 10 let věku.
Belgium (BE nl): A decree approved in 2004 makes learning a foreign language compulsory from the age of 10 onwards with effect from September 2004.
Zvláštní předpisy platné pro Brusel se nemění.
Special regulations applicable to Brussels remain unchanged.
Dánsko: Od srpna 2004 se děti od 9 let věku povinně učí cizí jazyk.
Denmark: Since August 2004, it has been compulsory to learn a foreign language from the age of 9.
Německo: V Bádensku-Würtembersku je od srpna 2003 výuka cizího jazyka povinná pro děti od 6 let věku.
Germany: In Baden-Wurtemberg, a foreign language from the age of 6 onwards has been compulsory since August 2003.
Řecko a Bulharsko: Od školního roku 2003/04 je výuka cizího jazyka povinná pro děti od 8 let věku.
Greece and Bulgaria: Since 2003/04, a foreign language has been compulsory from the age of 8 onwards.
Španělsko: V souladu s požadavky vzdělávacích programů platných v celé zemi se všichni žáci musí učit cizí jazyk od 8 let věku.
Spain: According to curricular requirements applicable to the whole country, all pupils have to learn a foreign language from the age of 8 onwards.
Od roku 2002 se v některých autonomních komunitách mohly začít učit cizí jazyk již tříleté děti.
Since 2002 in certain Autonomous Communities, they have been able to begin doing so from the age of 3 onwards.
Francie: Nové vzdělávací programy pro primární vzdělávání vytvořené v roce 2002 stanoví, že se cizí nebo regionální jazyk musí s platností od září 2005 vyučovat od posledního ročníku mateřské školy (od 5 let věku).
France: New primary education curricula drawn up in 2002 state that a foreign or regional language must be taught from the final year of nursery school onwards (five-year-olds) with effect from September 2005.
Irsko: Výuka cizích jazyků není povinná.
Ireland: The teaching of foreign languages is not compulsory.
Všichni žáci absolvují výuku úředních jazyků – angličtiny a irské gaelštiny (irštiny).
The official languages of English and Irish are taught to all pupils.
Itálie: Od školního roku 2003/04 je od prvního ročníku primárního vzdělávání zavedena výuka cizího jazyka jako povinného předmětu.
Italy: Since 2003/04, a foreign language has been included as a compulsory subject from the first year of primary education onwards.
Pro žáky navštěvující liceo artistico není cizí jazyk povinný, pokud ovšem nedocházejí do experimentální třídy, pro niž může škola povinnou výuku cizího jazyka předepsat.
Pupils at a liceo artistico do not learn a foreign language as a compulsory subject unless they enrol in an experimental class, for which the school may make the teaching of a foreign language compulsory.
Kypr: Během posledních dvou ročníků vyššího sekundárního vzdělávání žáci rovněž mohou dobrovolně absolvovat doplňkovou jazykovou výuku, aby si rozšířili znalost jednoho ze dvou jazyků, které studují jako povinný vyučovací předmět.
Cyprus: During the final two years of upper secondary education, pupils may also opt for extra lessons to extend their knowledge of one of the two languages learnt as a compulsory subject.
Lucembursko: V „klasickém“ zaměření se výuka angličtiny zahajuje ve věku 14 let namísto běžného zahájení ve věku 13 let.
Luxembourg: In the classical section, English is started at the age of 14 instead of 13.
Nizozemsko: Na úrovni primárního vzdělávání se žáci povinně učí cizí jazyk.
Netherlands: Learning a foreign language is compulsory in primary education.
V praxi tuto výuku absolvují žáci od 10 do 12 let věku.
In practice, it is taught to pupils between the ages of 10 and 12.
Rakousko: Od školního roku 2003/04 je osvojování cizího jazyka povinné od 6 let věku.
Austria: Since 2003/04, learning a foreign language has been compulsory from the age of 6 onwards.
Finsko: V praxi se u většiny žáků zahajuje výuka cizího jazyka jako povinného předmětu ve třetím ročníku.
Finland: In practice most pupils are first taught a foreign language as a compulsory subject in the third year.
Vzdělávací program pro (vyšší sekundární) lukio/gymnasium nepředepisuje počet cizích jazyků, jejichž výuku musí školy nabízet, ale doporučuje jim, aby žákům umožnily studium čtyř jazyků.
The curriculum for the (upper secondary) lukio/gymnasium does not specify the number of foreign languages schools have to offer, but encourages them to enable pupils to study four.
Švédsko: Žáci mohou místo osvojování druhého cizího jazyka jako povinného předmětu absolvovat rozšířenou výuku angličtiny a švédštiny.
Sweden: Pupils can deepen their study in English and Swedish instead of learning a second foreign language as a compulsory subject.
Mateřštinou většiny žáků, kteří si vybrali tuto alternativu, je cizí jazyk.
Most pupils who chose this option are of foreign mother tongue.
Na úrovni vyššího sekundárního vzdělávání závisí počet cizích jazyků na tom, co si žáci zvolí.
In upper secondary education, the number of foreign languages depends on what pupils choose.
Učební osnovy nepředepisují počet jazyků, ale pouze jim přidělují kredity.
Syllabuses do not specify the number of languages but simply the credits allocated to them.
Žáci se tedy mohou rozhodnout, že si prohloubí znalost cizího jazyka, který již studovali, nebo že si osvojí jeden nebo několik dalších cizích jazyků.
Pupils may therefore choose to extend their knowledge of a foreign language they have already studied, or to learn one or several other foreign languages.
Spojené království (ENG): Od září 2004 již nejsou cizí jazyky pro žáky ve věku od 14 do 16 let povinným vyučovacím předmětem, ale školy jsou nadále povinny nabízet všem žákům výuku alespoň jednoho jazyka.
United Kingdom (ENG): Since September 2004, foreign languages are no longer a compulsory subject for pupils aged from 14 to 16, but schools are still obliged to offer all pupils at least one language.
Spojené království (SCT): Právní předpisy nepředepisují obsah vzdělávání.
United Kingdom (SCT): The curriculum is non-statutory.
Školy a orgány místní správy mohou samostatně interpretovat a přizpůsobit příslušné směrnice specifickým podmínkám dané školy a obce.
Schools and local authorities are free to interpret and adapt the guidelines according to the specific context of the school and the community.