natgillin/translations-raw huggingface dataset:
2004/18 musejí podléhat pravidlům první nebo druhé z uvedených směrnic, jestliže lze účinnými opatřeními dosáhnout jasného oddělení činností, které tento subjekt vykonává za účelem splnění svého úkolu uspokojovat potřeby obecného zájmu, a činností, které vykonává v podmínkách hospodářské soutěže, s vyloučením křížového financování mezi oběma druhy činnosti.
AIGNER or Directive 2004/18, are to be subject to the rules of one or the other of those directives if, through effective precautions, a clear separation is possible between the activities carried out by that body to accomplish its task of meeting needs in the general interest and the activities which it carries out in competitive conditions, so that cross financing between the two types of activities can be excluded.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že problém, kterého se týká tato otázka, byl poprvé předmětem přezkumu Soudního dvora ve věci, v níž byl vydán výše uvedený rozsudek Mannesmann Anlagenbau Austria a další, týkající se výkladu směrnice 93/37 o zadávání veřejných zakázek na stavební práce. Soudní dvůr dospěl v bodě 35 uvedeného rozsudku k závěru, že veškeré zakázky zadávané subjektem, který má postavení veřejného zadavatele, musejí podléhat pravidlům uvedené směrnice bez ohledu na svou povahu.
It should be borne in mind in that regard that the problem underlying that question was examined by the Court for the first time in the case which gave rise to the judgment in Mannesmann Anlagenbau Austria and Others relating to the interpretation of Directive 93/37 on public works contracts, and that the Court came to the conclusion, in paragraph 35 of that judgment, that all contracts, of whatever nature, entered into by a contracting authority were to be subject to the rules of that directive.
Soudní dvůr tento závěr znovu zopakoval ohledně veřejných zakázek na služby ve výše uvedených rozsudcích BFI Holding (body 55 a 56) a Korhonen a další (body 57 a 58), jakož i, ohledně veřejných zakázek na dodávky, ve výše uvedeném rozsudku Adolf Truley (bod 56).
The Court reiterated that position, with regard to public service contracts, in the judgments in BFI Holding (paragraphs 55 and 56) and Korhonen (paragraphs 57 and 58) and, with regard to public supply contracts, in the judgment in Adolf Truley (paragraph 56).
Tento závěr se vztahuje rovněž na směrnici 2004/18, která je přepracováním ustanovení všech předcházejících směrnic v oblasti zadávání veřejných zakázek, které nahradila (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Bayerischer Rundfunk a další, bod 30).
That position also applies to Directive 2004/18, which represents a recasting of the provisions of all the preceding directives on the award of public contracts which it follows (see, to that effect, Bayerischer Rundfunk, paragraph 30).
Uvedený závěr platí rovněž v případě subjektů, které vedou účetnictví s cílem jasného interního oddělení činností vykonávaných za účelem splnění svého úkolu uspokojovat potřeby obecného zájmu a činností vykonávaných v podmínkách hospodářské soutěže.
That conclusion is inescapable also in respect of entities which use an accounting system intended to make a clear internal separation between the activities carried out by them to accomplish their task of meeting needs in the general interest and activities which they carry out in competitive conditions.
Jak totiž zdůraznil generální advokát v bodech 64 a 65 svého stanoviska, lze vážně pochybovat o skutečné možnosti provést takové oddělení jednotlivých činností
As the Advocate General points out in points 64 and 65 of his Opinion, there must be serious doubts that, in reality, it is possible to establish such a separation between
2008 – VĚC C-393/06 subjektu, který je jedinou právnickou osobu, jehož majetkový režim a vlastnictví jsou jednotné a jehož rozhodnutí o řízení a správě jsou přijímána jednotně, a to i pokud odhlédneme od řady dalších překážek praktického rázu týkajících se kontroly, ex ante a ex post, úplného oddělení jednotlivých oblastí činností dotčeného subjektu a příslušnosti dotčené činnosti do té či oné oblasti.
2008 — CASE C-393/06 the different activities of one entity consisting of a single legal person which has a single system of assets and property and whose administrative and management decisions are taken in unitary fashion, even ignoring the many other practical obs- tacles with regard to reviewing before and after the event the total separation between the different spheres of activity of the entity concerned and the classification of the activity in question as belonging to a particular sphere.
Vzhledem k důvodům právní jistoty, transparence a předvídatelnosti, jimž podléhá provádění postupů pro všechny veřejné zakázky, je třeba se držet judikatury Soudního dvora uvedené v bodech 50 a 51 tohoto rozsudku.
Thus, having regard to the reasons of legal certainty, transparency and predictability which govern the implementation of procedures for all public procurement, the caselaw of the Court set out in paragraphs 50 and 51 of the present judgment must be followed.
Nicméně, jak vyplývá z bodu 49 tohoto rozsudku, otázka předkládajícího soudu se týká zároveň směrnice 2004/17 a směrnice 2004/18.
Nevertheless, as is apparent from paragraph 49 of the present judgment, the question posed by the referring court at the same time relates to Directives 2004/17 and 2004/18.
V tomto ohledu je třeba uvést, že v rámci přezkumu druhé předběžné otázky bylo konstatováno, že subjekt, jako je Fernwärme Wien, musí být považován za veřejnoprávní subjekt ve smyslu směrnice 2004/17 a směrnice 2004/18.
In that regard, it should be noted that, in the context of the examination of the second question referred for a preliminary ruling, it was held that an entity such as Fernwärme Wien is to be regarded as a body governed by public law within the meaning of Directive 2004/17 or of Directive 2004/18.
Krom toho při přezkumu první předběžné otázky Soudní dvůr dospěl k závěru, že zadavatel ve smyslu směrnice 2004/17 je povinen uplatnit postup stanovený uvedenou směrnicí pouze na zadávání zakázek souvisejících s činnostmi, které tento subjekt vykonává v jednom či více odvětvích uvedených v článcích 3 až 7 uvedené směrnice.
Furthermore, in examining the first question referred for a preliminary ruling, the Court concluded that a contracting entity, within the meaning of Directive 2004/17, is required to apply the procedure laid down in that directive only for the award of contracts which relate to activities carried out by that entity in one or more of the sectors listed in Articles 3 to 7 thereof.
Je třeba upřesnit, že podle judikatury Soudního dvora do působnosti směrnice 2004/17 spadají zakázky zadávané v rámci některé z činností výslovně uvedených v článcích 3 až 7 uvedené směrnice, jakož i zakázky, které ačkoli mají odlišnou povahu, a mohly by tedy běžně spadat do působnosti směrnice 2004/18, slouží
It is appropriate to state that, in accordance with the caselaw of the Court, contracts awarded in the sphere of one of the activities expressly listed in Articles 3 to 7 of Directive 2004/17 and contracts which, although different in nature and thus capable normally, as such, of falling within the scope of Directive 2004/18, are used in the
AIGNER k výkonu činností vymezených ve směrnici 2004/17 (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Strabag a Kostmann, body 41 a 42).
AIGNER exercise of activities defined in Directive 2004/17 fall within the scope of the latter directive (see, to that effect, Strabag and Kostmann, paragraphs 41 and 42).
V důsledku toho se zakázky zadávané subjektem, jako je Fernwärme Wien, řídí postupy stanovenými směrnicí 2004/17 v rozsahu, v jakém jsou spojeny s činností, kterou tento subjekt vykonává v odvětvích uvedených v článcích 3 až 7 uvedené směrnice.
Consequently, the contracts awarded by an entity such as Fernwärme Wien are covered by the procedures laid down in Directive 2004/17 since they are connected with an activity which it carries out in the sectors listed in Articles 3 to 7 thereof.
Naproti tomu se všechny ostatní zakázky zadávané daným subjektem v souvislosti s výkonem jiných činností řídí postupy stanovenými směrnicí 2004/18.
However, all other contracts awarded by such an entity in connection with the exercise of other activities are covered by the procedures laid down in Directive 2004/18.
Na třetí otázku je tedy třeba odpovědět tak, že zakázky zadávané subjektem v postavení veřejnoprávního subjektu ve smyslu směrnice 2004/17 a směrnice 2004/18, které jsou spojeny s výkonem činnosti tohoto subjektu v jednom či více odvětvích uvedených v článcích 3 až 7 směrnice 2004/17, se musejí řídit postupy stanovenými uvedenou směrnicí.
The answer to the third question must therefore be that all contracts awarded by an entity which is a body governed by public law, within the meaning of Directive 2004/17 or Directive 2004/18, which relate to activities carried out by that entity in one or more of the sectors listed in Articles 3 to 7 of Directive 2004/17 must be subject to the procedures laid down in that directive.
Každá z těchto směrnic se uplatní bez rozlišení mezi činnostmi, které tento subjekt vykonává za účelem splnění svého úkolu uspokojovat potřeby obecného zájmu, a činnostmi, které vykonává v podmínkách hospodářské soutěže, a to i pokud je vedeno účetnictví s cílem zajistit oddělení odvětví činností dotčeného subjektu za účelem zabránění křížovému financování mezi uvedenými odvětvími.
Each of these two directives applies without distinction between the activities carried out by that entity to accomplish its task of meeting needs in the general interest and activities which it carries out under competitive conditions, and even where there is an accounting system intended to make a clear internal separation between those activities in order to avoid crossfinancing between those sectors.
1 odst. 9 druhého pododstavce směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby.
An entity such as Fernwärme Wien GmbH is to be regarded as a body governed by public law within the meaning of the second subparagraph of Article 2(1)(a) of Directive 2004/17 and the second subparagraph of Article 1(9) of Directive 2004/18/EC of the European Parliament and of the Council of 31 March 2004 on the coordination of procedures for the award of public works contracts, public supply contracts and public service contracts.
Věc C-412/06
Case C-412/06
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Stuttgart)
(Reference for a preliminary ruling from the Oberlandesgericht Stuttgart)
Stanovisko generálního advokáta M. Poiarese Madura přednesené dne 21. listopadu 2007 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Opinion of Advocate General Poiares Maduro delivered on 21 November 2007 I - 2385Judgment of the Court (First Chamber), 10 April 2008 . . . . . . . . . . . .
Sbližování právních předpisů – Ochrana spotřebitele v případě smluv uzavřených mimo obchodní prostory – Směrnice 85/577
Approximation of laws — Protection of consumers in respect of contracts negotiated away from business premises — Directive 85/577
SHRNUTÍ – VĚC C-412/06 pokud byl spotřebitel nesprávně poučen o podmínkách výkonu uvedeného práva.
SUMMARY — CASE C-412/06 under a contract for long-term credit, where the consumer has been given defective notice concerning the exercise of that right.
(viz bod 49 a výrok)
49, operative part)
V roce 1998 A. Hamilton konstatovala podstatné snížení měsíčních výnosů z fondu, které jí měly umožnit krýt podstatnou část úroků z půjčky.
In 1998, Ms Hamilton noted a significant reduction in the monthly distributions from the fund, which were intended to cover a substantial part of the loan interest.
Rozhodla se tedy využít možnosti přejít na nové splátkové termíny svého dluhu prostřednictvím uzavření smlouvy o stavebním spoření a přijetí překlenovacího úvěru, takže na konci dubna 1998 splatila v plné výši půjčku Volksbank Filder eG, která v důsledku toho vrátila záruku složenou na prvotní půjčku.
She therefore decided to reschedule her debt by concluding a building society savings contract and taking out a bridging loan with the result that, at the end of April 1998, she had repaid in full the amount owed to the Volksbank Filder eG and, consequently, the bank returned the security for the initial loan.
I – Spor v původním řízení, právní rámec a předběžné otázky
I — The main proceedings, the legal framework and the questions referred for a preliminary ruling
I když v souladu s § 7 odst. 2 třetí větou zákona o spotřebitelském úvěru (Verbraucherkreditgesetz) byla žalobkyně poučena o svém právu na odstoupení od smlouvy, toto poučení se ukázalo nesprávným, jelikož se netýkalo podmínek práva na odstoupení od smlouvy v rámci podomního prodeje.
Although, as required under the third sentence of Paragraph 7(2) of the Law on consumer credit (Verbraucherkreditgesetz), Ms Hamilton had received a notice concerning her right of cancellation, that notice was incorrect inasmuch as it did not concern the conditions for the exercise of the right of cancellation in a doorstep-selling situation.
Žalobkyně v původním řízení, A. Hamilton, uzavřela v roce 1992 smlouvu o půjčce ve svém bydlišti se zástupcem Volksbank Filder eG za účelem financování nabytí podílů ve fondu nemovitostí.
In 1992, the plaintiff in the main proceedings, Ms Hamilton, concluded at her home, with a representative of Volksbank Filder eG, a contract for a loan in order to finance the acquisition of shares in a real property fund.
1 — Původní jazyk: francouzština.2 — Úř. věst. L 372, s. 31; Zvl. vyd. 15/01, s. 262.
1 — Original language: French.2 — OJ 1985 L 372, p. 31.
Je třeba upřesnit, že v německém právu se nesprávné poučení o právu na odstoupení od smlouvy rovná neuvedení poučení.
It should be pointed out that, in German law, an incorrect notice concerning the right of cancellation is equivalent to no notice.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA M. POIARESE MADURA – VĚC C-412/06
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-412/06
Článek 4 směrnice totiž stanoví, že:
Article 4 of Directive 85/577 provides as follows:
„V případě transakcí spadajících do oblasti působnosti článku 1 se od dodavatelů vyžaduje, aby písemně poučili spotřebitele o jejich právu odstoupit od smlouvy ve lhůtě stanovené v článku 5 a současně jim sdělili jméno a adresu osoby, vůči které mohou toto právo uplatnit.
‘In the case of transactions within the scope of Article 1, traders shall be required to give consumers written notice of their right of cancellation within the period laid down in Article 5, together with the name and address of a person against whom that right may be exercised.
„Pokud k poučení nedošlo, zaniká právo zákazníka odstoupit od smlouvy až po uplynutí jednoho měsíce od úplného splnění závazku oběma smluvními stranami.“
‘If that notice is not given, the consumer’s right of cancellation shall not lapse until one month after both parties have performed in full their obligations under the agreement’.
Annelore Hamilton přitom odstoupila od smlouvy o prvotní půjčce až dne 16. května 2002, a sice několik let po úplném splnění závazku oběma smluvními stranami, zatímco § 2 odst. 1 čtvrtá věta HwiG omezuje tuto možnost na jeden měsíc od úplného splnění smlouvy.
Ms Hamilton did not cancel the initial loan contract until 16 May 2002, that is to say, several years after all the obligations thereunder had been performed by both parties whereas, under the fourth sentence of Paragraph 2(1) of the Law on the cancellation of doorstep transactions and analogous transactions, cancellation is only possible within the month following full performance of the contract.
Členské státy zajistí, aby jejich vnitrostátní právní předpisy stanovily vhodná opatření na ochranu spotřebitele v případech, kdy poučení uvedené v tomto článku nebude vydáno.“
Member States shall ensure that their national legislation lays down appropriate consumer protection measures in cases where the information referred to in this Article is not supplied.’
Podle článku 5 směrnice 85/577:
By virtue of Article 5 of Directive 85/577:
3 — Toto ustanovení bylo následně změněno zákonem, kterým se mění závazkové právo (Schuldrechtsmodernisierungsgesetz, BGBl. 2001 I, s. 3138).
3 — That provision was amended subsequently by the Law on the modernisation of the law of obligations (Schuldrechtsmodemisierungsgesetz, BGBl 2001 I, p. 3138).
Zákon vstoupil v platnost dne 1. ledna 2002 a stanovil, že právo na odstoupení od smlouvy nezaniká, pokud spotřebitel nebyl řádně poučen.
That law came into force on 1 January 2002 and provides that the right of cancellation no longer lapses if the consumer has not been properly notified of that right.
Jelikož však toto nové ustanovení nemá zpětný účinek, projednávaný spor se řídí § 2 odst. 1 čtvrtou větou HWiG.
However, since that new provision does not have retroactive effect, the dispute is governed by the fourth sentence of Paragraph 2(1) of the Law on the cancellation of doorstep transactions and analogous transactions.
Spotřebitel s postupem v souladu vnitrostátním má právo stanoveným
The consumer shall have the right to renounce the effects of his undertaking by
HAMILTON právem zrušit účinky svého závazku zasláním oznámení ve lhůtě alespoň sedmi dnů po datu, ke kterému mu bylo vydáno poučení uvedené v článku 4.
HAMILTON sending notice within a period of not less than seven days from receipt by the consumer of the notice referred to in Article 4, in accordance with the procedure laid down by national law.
Pokud jde o předmětnou lhůtu, postačí, je-li oznámení odesláno před jejím uplynutím.
It shall be sufficient if the notice is dispatched before the end of such period.
být počítána od ‚dat[a], ke kterému mu bylo vydáno poučení‘ o jeho právu na odstoupení od smlouvy a že povinnost poskytnout toto poučení přísluší dodavateli.
days prescribed for cancellation must be calculated “from receipt by the consumer of the notice” concerning his right of cancellation, and that it is on the trader that the obligation falls to provide that information.
Tato ustanovení lze vysvětlit skutečností, že pokud spotřebitel neví o existenci práva na odstoupení od smlouvy, nemůže toto právo vykonat.
Those provisions are explained by the fact that if the consumer is not aware of the existence of the right of cancellation, he will not be able to exercise that right.
Zaslání oznámení má za následek, že spotřebitel je zproštěn všech závazků vyplývajících ze zrušené smlouvy.“
The giving of the notice shall have the effect of releasing the consumer from any obligations under the cancelled contract.’
S ohledem na znění článku 5 směrnice o podomním prodeji a na jeho účel nelze čl. 4 třetí pododstavec této směrnice vykládat tak, že umožňuje vnitrostátnímu zákonodárci stanovit, že právo spotřebitele na odstoupení od smlouvy musí být v každém případě vykonáno ve lhůtě jednoho roku, i když dodavatel spotřebitele o existenci tohoto práva nepoučil.
Having regard to the wording and purpose of Article 5 of the doorstep-selling directive, it is not possible to construe the third paragraph of Article 4 as enabling the national legislature to provide that the consumer’s right of cancellation must in any event be exercised within a period of one year, even if the trader has not notified the consumer of the existence of that right.
5 odst. 1 směrnice 85/577 v rozsudku Heininger 4.
The Court has already had occasion to rule on the interpretation of the third paragraph of Article 4 and Article 5(1) of Directive 85/577 in Heininger 4.
Žalobkyně v této věci nebyla poučena o svém právu na odstoupení od smlouvy.
The applicant in that case had received no information about his right of cancellation.
Za těchto okolností německé právní předpisy nicméně stanovily omezení lhůty pro výkon tohoto práva na jeden rok od uzavření smlouvy.
The German legislation none the less laid down a timelimit of one year from the conclusion of the contract for the exercise of that right in such circumstances.
Soudní dvůr rozhodl, že:
The Court decided as follows:
Je třeba […] zdůraznit, že směrnice o podomním prodeji výslovně stanoví, že minimální lhůta sedmi dnů stanovená pro odstoupení spotřebitele od smlouvy musí
It should […] be pointed out that the doorstep-selling directive thus expressly provides that the minimum period of seven
Konečně co se týče argumentu, podle kterého je nezbytné omezit lhůtu pro výkon práva na odstoupení od smlouvy z důvodů právní jistoty, je třeba uvést, že těchto důvodů se nelze dovolávat, jelikož předpokládají omezení práv výslovně přiznaných spotřebiteli směrnicí o podomním prodeji za účelem jeho ochrany před riziky vyplývajícími ze skutečnosti, že úvěrové instituce se rozhodly uzavírat smlouvy o hypotečním úvěru mimo své obchodní prostory. […]“
Finally, as regards the argument that it is essential, for reasons of legal certainty, to restrict the period within which the right of cancellation may be exercised, such reasons cannot prevail since they imply a limitation of the rights expressly conferred on consumers by the doorstep-selling directive in order to protect them against the risks arising from the fact that the credit institutions have chosen to enter into agreements away from their business premises. …’
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA M. POIARESE MADURA – VĚC C-412/06 spotřebitel nesprávně poučen, tak, že toto právo zanikne po uplynutí jednoho měsíce od úplného splnění závazku vyplývajícího ze smlouvy oběma smluvními stranami?
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-412/06 defective notice, so that it expires one month after both parties have performed their obligations under the agreement in full?
Právě poté, co se dozvěděla o výše citovaném rozsudku Heininger, A. Hamilton odstoupila dne 16. května 2002 od smlouvy o prvotní půjčce.
It was precisely after becoming aware of the judgment in Heininger, cited above, that Ms Hamilton cancelled the initial loan contract on 16 May 2002.
Dne 27. prosince 2004 podala žalobu směřující k vrácení úroků a půjčené částky, které zaplatila, jakož i k náhradě škody za úroky zaplacené stavební spořitelně.
On 27 December 2004, she brought an action for reimbursement of the interest and the amount of the loan that she had paid, and for compensation for the interest she had paid to the building society.
V případě, že Soudní dvůr na první předběžnou otázku odpoví záporně:
In the event that the Court answers the first question referred in the negative:
Předkládající soud si však klade otázku přesného dosahu výše citovaného rozsudku Heininger, jelikož nemůže jasně z této věci vyvodit, že směrnice 85/577 v každém případě zakazuje vnitrostátnímu zákonodárci omezit právo na odstoupení od smlouvy.
The national court is unsure as to the precise implications of the Heininger judgment, cited above, inasmuch as it cannot clearly deduce from that case whether Direct- ive 85/577 precludes the national legislature from limiting the right of cancellation in all situations.
2) Je třeba směrnici 85/577/EHS vykládat tak, že spotřebitel nemůže pozbýt svého práva na odstoupení od smlouvy – zejména po splnění smlouvy –, pokud nebyl podle čl. 4 prvního pododstavce směrnice poučen?“
(2) Should Directive 85/577/EEC be interpreted as meaning that the right of renunciation cannot be forfeited by the consumer — in particular after the completion of the contract — if he has not been given notice in accordance with the first paragraph of Article 4 of the Directive?’
Rozhodnutím ze dne 2. října 2006 se tudíž Oberlandesgericht Stuttgart rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
By decision of 2 October 2006, the Oberlandesgericht (Higher Regional Court) Stuttgart therefore decided to stay proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Článek 4 směrnice 85/577 stanoví zásadu, že se od „dodavatelů vyžaduje, aby písemně poučili spotřebitele o jejich právu odstoupit od smlouvy ve lhůtě stanovené v článku 5 […]“.
Article 4 of Directive 85/577 lays down the principle that ‘traders shall be required to give consumers written notice of their right of cancellation within the period laid down in Article 5’.