natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Bod 105 napadeného rozsudku se totiž netýká zásady rovného zacházení v obecném smyslu, ale týká se „zásady stejné kupní síly“, která je pouze jedním z možných prostředků k zajištění rovného zacházení.
Paragraph 105 of the judgment under appeal refers not to the principle of equal treatment in general but simply to the ‘principle of equality of purchasing power’, which is simply one possible way of ensuring equal treatment.
Krom toho metoda „státu“, stejně jako metoda „hlavního města“, dodržuje zásadu rovného zacházení a ani nenarušuje volný pohyb důchodců.
Moreover, the ‘country method’ complies with the principle of equal treatment in exactly the same way as the ‘capital method’ and does not undermine the freedom of movement of pensioners.
Dřívější systém totiž ve stejném rozsahu jako současný systém zvýhodňoval volbu místa, kde jsou životní náklady nižší uvnitř státu, a tak ovlivňoval volbu místa bydliště.
The former system favoured the choice of places within a State where the cost of living was less expensive to the same extent as the present system and thereby affected the choice of place of residence.
Svou kritikou posouzení Soudem argumentu vycházejícího z porušení zásady rovného zacházení z důvodu, že nová metoda „státu“ nezaručuje stejnou kupní sílu všem důchodcům, se navrhovatel v podstatě snaží dosáhnout toho, aby bylo prohlášeno, že Soud nesprávně rozhodl, že zákonodárce Společenství tím, že nahradil metodu „hlavního města“ metodou „státu“ pro účely stanovení koeficientů v rámci přechodného důchodového režimu, nepřekročil meze své posuzovací pravomoci v dané oblasti.
In criticising the findings made by the Court of First Instance concerning the argument alleging infringement of the principle of equal treatment on the basis that the new ‘country method’ does not guarantee equality of purchasing power for all pensioners, the appellant is essentially seeking a declaration that the Court of First Instance erred in holding that the Community legislature did not exceed its discretion in this domain by substituting the ‘country method’ for the ‘capital method’ for the purpose of determining the correction coefficients in the transitional pension arrangements.
K posouzení opodstatněnosti této argumentace je třeba nejdříve zjistit, zda použití jednotného koeficientu pro stát, vypočítaného podle metody „státu“, na důchody je slučitelné se zásadou rovného zacházení.
In order to determine whether that argument is well founded, it must first be established whether it is compatible with the principle of equal treatment to apply to pensions a single correction coefficient per country, calculated in accordance with the ‘country method’.
Pokud jde o články dřívějšího služebního řádu, které stanoví použití koeficientu na odměny a důchody úředníků, Soudní dvůr již rozhodl, že nelze tvrdit, že ustanovení, jehož cílem je zachovat stejnou kupní sílu všem úředníkům v důchodu bez ohledu na jejich bydliště, je neslučitelné se zásadou rovného zacházení (viz usnesení ze dne 29. dubna 2004, Drouvis v. Komise,C-187/03 P, body 25 a 26 a citovaná judikatura).
With regard to the provisions of the old Staff Regulations providing for the application of a correction coefficient to the remuneration and pensions of officials, the Court has already held that it is unsustainable to contend that a provision whose objective is to maintain equality of purchasing power for all retired officials regardless of their place of residence is incompatible with the principle of equal treatment (see the order of 29 April 2004 in Case C-187/03 P Drouvis v Commission, paragraphs 25 and 26 and the caselaw cited).
Jak přitom správně uvedl Soud v bodech 99 až 101 napadeného rozsudku, systém koeficientu z důvodu své povahy nemůže zajistit absolutně rovné zacházení s bývalými úředníky vzhledem k tomu, že je zjevně nemožné zohlednit životní náklady a jejich odchylky na všech místech jednotlivých členských států, kde si důchodci mohou zřídit své bydliště, a použít pro každé z těchto míst zvláštní koeficient.
However, as the Court of First Instance rightly pointed out at paragraphs 99 to 101 of the judgment under appeal, a system of correction coefficients, by its very nature, cannot ensure absolutely equal treatment for former officials, since it is clearly impossible to take account of the cost of living and its variations in all areas of the various Member States in which pensioners may establish their residence and to apply a specific correction coefficient to each of those areas.
Za těchto podmínek jednotný koeficient pro stát může představovat vhodný ukazatel, který by odrážel nutně přibližné životní náklady v určitém členském státu.
Under those circumstances, a single correction coefficient per country can constitute an appropriate indicator to reflect, in a necessarily approximate way, the cost of living in a Member State.
Co se týče metody, která má být zvolena pro výpočet takového jednotného koeficientu pro stát, je nesporné, jak uvádí generální advokát v bodech 69 a 70 svého stanoviska, že nehledě na zvolený systém tento systém může představovat nanejvýš racionální přibližnost skutečných životních nákladů každého bývalého úředníka a že
With regard to the method to be chosen for the calculation of such a single correction coefficient per country, it is common ground, as the Advocate General pointed out in points 69 and 70 of his Opinion, that, whatever system is chosen, it can at best constitute a reasonable approximation of the actual cost of living of each former
2008 – VĚC C-71/07 P z tohoto pohledu jak metoda „hlavního města“, tak metoda „státu“ mají své výhody a nevýhody.
2008 — CASE C-71/07 P official and that, viewed in that light, both the ‘capital method’ and the ‘country method’ have advantages and disadvantages.
S ohledem na nutně přibližný charakter jednotného koeficientu pro stát musí být totiž cíl spočívající v zajištění určité stejné kupní síly bývalých úředníků, kteří mají bydliště v různých členských státech, považován za splněný, pokud je tento jednotný koeficient stanoven podle kritérií, které zaručují jeho reprezentativnost.
Given the necessarily approximate nature of a single correction coefficient per country, it must be considered that the goal of ensuring a certain parity of purchasing power among former officials residing in the various Member States has been attained, to the extent that the single correction coefficient is determined according to criteria which ensure that it is representative.
Přitom je nesporné, že metoda „státu“ odráží životní náklady v určitém státu způsobem nejméně tak reprezentativním jako metoda „hlavního města“.
It is undeniable that the ‘country method’ reflects the cost of living in a State in a manner that is at least as representative as the ‘capital method’.
Vzhledem k tomu, že metoda „státu“ tudíž představuje způsob výpočtu, který je v mezích možností vhodný k zajištění stejné kupní síly všem důchodcům, Soud se nedopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že zákonodárce Společenství neporušil zásadu rovného zacházení tím, že nahradil metodu „hlavního města“ metodou „státu“ pro účely stanovení koeficientů v rámci přechodného důchodového režimu.
Since the ‘country method’ is therefore an appropriate method of calculation for the purpose of ensuring, as far as possible, equality of purchasing power for all pensioners, the Court of First Instance did not err in law in holding that the Community legislature had not infringed the principle of equal treatment by substituting the ‘country method’ for the ‘capital method’ for the purpose of determining correction coefficients in the transitional pension arrangements.
Pokud jde o kritiku navrhovatele namířenou proti bodu 105 napadeného rozsudku, je třeba ji považovat za neopodstatněnou.
The appellant’s criticisms of paragraph 105 of the judgment under appeal must be regarded as unfounded.
Z úvah uvedených v bodech 99 až 104 napadeného rozsudku vyplývá, že na rozdíl od tvrzení navrhovatele Soud skutečně odpověděl záporně na otázku, zda nová metoda stanovení koeficientů představuje svévolné nebo zjevně nepřiměřené rozlišení s ohledem na sledovaný cíl.
It is clear from the reasoning set out at paragraphs 99 to 104 of the judgment under appeal that, contrary to the appellant’s argument, the Court of First Instance gave a negative answer to the question whether the new method of determining correction coefficients constitutes an arbitrary or manifestly inappropriate differentiation in the light of the objective to be achieved.
Tímto Soud v žádném případě neshledal, že jedinou mezí pravomoci zákonodárce je existence dostatečně dlouhého přechodného období, jak uvádí navrhovatel, ale naopak přezkoumal na základě obdobných úvah, jako je úvaha uvedená v bodech 51 až 54 tohoto rozsudku, otázku, zda zákonodárce Společenství porušil zásadu rovného zacházení, když nahradil metodu „hlavního města“ metodou „státu“.
In so doing, it in no way held that the existence of a sufficiently long transitional period is the sole restriction on the legislature’s power, as the appellant suggests, but, on the contrary and on the basis of reasoning similar to that set out at paragraphs 51 to 54 of the present judgment, examined the question whether the Community legislature had infringed the principle of equal treatment by substituting the ‘country method’ for the ‘capital method’.
Ze znění zpochybněného bodu, čteného ve svém kontextu, je tedy zřejmé, že úvaha Soudu není založena na předpokladu, že při úpravě důchodového systému je zákonodárce Společenství vázán zásadami právní jistoty a nabytých práv, ale nikoliv zásadou rovného zacházení.
When the paragraph at issue is read in its proper context, it is therefore clear that the reasoning of the Court of First Instance is not based on the premiss that, in restructuring the pension scheme, the Community legislature was bound by the principles of legal certainty and acquired rights but not by the principle of equal treatment.
Z výše uvedeného vyplývá, že první část jediného důvodu kasačního opravného prostředku, vycházející z porušení zásady rovného zacházení a povinnosti soudu Společenství uvést odůvodnění, musí být zamítnuta jako neopodstatněná.
It follows from the foregoing that the first part of the sole ground of appeal, alleging infringement of the principle of equal treatment and the obligation to state reasons, which is binding on the Community judicature, must be rejected as unfounded.
K posouzení Soudem čtvrtého argumentu vycházejícího z existence diskriminace oproti důchodcům, kteří mají bydliště v jednom z „levnějších“ členských států, z důvodu zavedení minimálního koeficientu ve výši 100 % a) Argumentace účastníků řízení
The findings of the Court of First Instance concerning the fourth argument, alleging discrimination in comparison with pensioners residing in one of the ‘less expensive’ Member States on the basis of the introduction of a minimum correction coefficient of 100%
Navrhovatel tvrdí, že na rozdíl od toho, co bylo uvedeno v bodech 132 až 135 napadeného rozsudku, má právní zájem na podání žaloby.
The appellant claims that, contrary to what was held at paragraphs 132 to 135 of the judgment under appeal, he can establish an interest in bringing proceedings.
Zpochybňuje skutečnost, že takový zájem může vyplývat pouze z obohacení důchodců, kteří mají bydliště v „levnějších“ členských státech, na úkor důchodců, kteří mají bydliště v „drahých“ členských státech, přičemž zdůrazňuje, že jeho kritika je založená na zásahu do „zásady stejné kupní síly“.
He disputes that such an interest can flow only from the enrichment of pensioners living in a ‘less expensive’ Member State at the expense of pensioners residing in an ‘expensive’ Member State and states that his criticism is based on infringement of the ‘principle of equality of purchasing power’.
I kdyby bylo třeba zabývat se otázkou vztahů mezi dávkami vyplácenými jedné skupině důchodců a dávkami, které jsou vypláceny druhé skupině, bylo by třeba, konstatovat, že náklady vzniklé použitím minimálního koeficientu ve výši 100 % jsou „vyváženy“ zavedením metody „státu“.
Even if it were necessary to consider the relationship between the benefits paid to one group of pensioners and those paid to another group, it would have to be concluded that the cost incurred in applying the minimum correction coefficient of 100% is ‘compensated for’ by the introduction of the ‘country method’.
Pokud jde o zjištění Soudu obsažené v bodě 136 napadeného rozsudku, podle něhož zavedení minimálního koeficientu ve výši 100 % nemůže být v žádném případě kvalifikováno jako zjevně svévolné nebo nepřiměřené, navrhovatel namítá, že pouhý odkaz na širokou pravomoc zákonodárce a na cíl sblížení přechodného režimu s definitivním režimem nemůže odůvodnit tento závěr.
With regard to the finding made by the Court of First Instance at paragraph 136 of the judgment under appeal that the introduction of a minimum correction coefficient of 100% cannot in any event be characterised as manifestly arbitrary or inappropriate, the appellant claims that the simple reference to the legislature’s wide power and to the objective of bringing the transitional arrangements into line with the definitive rules cannot justify that conclusion.
Krom toho nebyl stanoven žádný přechodný režim pro důchodce, kteří mají bydliště v „levnějších“ státech.
In addition, no transitional arrangements were made for pensioners residing in ‘less expensive’ countries.
Rozlišení vyplývající ze skutečnosti, že pravidlo zavádějící minimální koeficient přiznává těmto důchodcům nárok na dávky, které podstatně překračují životní náklady v jejich místě bydliště, nemůže být objektivně odůvodněno povahou a vlastnostmi přechodného režimu.
There is no objective justification in the nature or the substance of the transitional arrangements for the differentiation resulting from the fact that the introduction of a minimum correction coefficient conferred upon those pensioners benefits which substantially exceeded the cost of living in their place of residence.
Komise a Rada se domnívají, že Soud právem prohlásil argument navrhovatele za nepřípustný.
The Commission and the Council consider that the Court of First Instance was correct in declaring the appellant’s argument inadmissible.
Poukazují v tomto ohledu na to, že i kdyby Soud rozhodl, že tento argument je opodstatněný, vyplynulo by z něj snížení částky důchodu důchodcům, kteří mají bydliště v „levnějších“ členských státech, což by nijak nezměnilo situaci navrhovatele.
They contend that, even if the Court of First Instance had considered the argument well founded, the consequence would have been a reduction in the amount of the pension paid to pensioners residing in ‘less expensive’ Member States, which would not have made any change whatsoever in the appellant’s situation.
Podpůrně tvrdí, že zákonodárce tím, že vyrovnal přechodný režim s definitivním režimem pro velký počet členských států a ve prospěch důchodců, kteří mají bydliště v „levnějších“ členských státech, učinil soudržnou a přiměřenou volbu.
In the alternative, they contend that, by aligning the transitional arrangements with the definitive rules for a large number of Member States and to the advantage of pensioners residing in ‘less expensive’ Member States, the legislature made a consistent and appropriate choice.
Rada zdůrazňuje, že tito posledně uvedení důchodci nemají legitimní očekávání, která by měla být chráněna, což vysvětluje, že ve vztahu k nim nebyla přechodná opatření nezbytná.
The Council points out that, for that group of pensioners, there were no legitimate expectations to be protected, which explains why no transitional measures were necessary for them.
Kritika odůvodnění napadeného rozsudku, kterým Soud odmítl argument navrhovatele vycházející z diskriminace oproti důchodcům, kteří mají bydliště v jednom z „levnějších“ členských států, která vyplývá ze zavedení minimálního koeficientu ve výši 100 %, se vztahuje jak k posouzení Soudem přípustnosti tohoto argumentu, tak i k přezkumu merita tohoto argumentu.
The criticisms of the grounds on which the Court of First Instance, in the judgment under appeal, rejected the appellant’s argument alleging discrimination by comparison with pensioners residing in one of the ‘less expensive’ Member States as a result of the introduction of a minimum correction coefficient of 100% relate both to that Court’s findings on the admissibility of that argument and its examination of the substance of the argument.
Navrhovatel se totiž snaží prokázat, že na rozdíl od rozhodnutí Soudu je tento argument přípustný a opodstatněný.
In fact, the appellant is seeking to show that, contrary to what the Court of First Instance held, that argument is admissible and well founded.
Před podáním odpovědi na tuto kritiku je třeba přezkoumat námitku nepřípustnosti vznesenou Komisí.
Before addressing those criticisms, the objection of inadmissibility raised by the Commission must be considered.
Komise poukazuje na to, že Soud měl z úřední povinnosti prohlásit argument za nepřípustný, neboť jej navrhovatel předložil až ve fázi repliky v rámci řízení v prvním stupni, takže se jedná o nový argument.
The Commission contends that the Court of First Instance should have declared the argument inadmissible of its own motion, since it was put forward by the appellant for the first time only in his reply in the proceedings at first instance and is therefore a new argument.
V tomto ohledu stačí konstatovat, jak uvedl generální advokát v bodech 103 a 104 svého stanoviska, že dotčený argument byl uveden, byť v zárodku, v části žaloby věnované zneužití pravomoci, jakož i porušení zásady proporcionality a povinnosti
It is sufficient to note in that regard that, as the Advocate General pointed out at points 103 and 104 of his Opinion, the argument in question appeared, albeit in embryonic form, in the part of the application alleging misuse of powers and
CAMPOLI v. KOMISE uvést odůvodnění.
CAMPOLI v COMMISSION infringement of the principle of proportionality and the obligation to state reasons.
Co se týče opodstatněnosti kritiky navrhovatele, je třeba nejdříve přezkoumat kritiku směřující proti bodu 136 napadeného rozsudku, v němž Soud poté, co dospěl k závěru o nepřípustnosti dotčeného argumentu pro nedostatek právního zájmu navrhovatele na podání žaloby, rozhodl, že zavedení minimálního koeficientu ve výši 100 % nemůže být v žádném případě kvalifikováno jako zjevně svévolné nebo nepřiměřené vzhledem k tomu, že toto pravidlo bylo přijato za účelem co možná největšího sblížení přechodného režimu, který zachovává koeficienty použitelné na důchody, s definitivním režimem, který je zrušuje.
As to whether the appellant’s criticisms are well founded, consideration must first be given to those made in regard to paragraph 136 of the judgment under appeal, in which the Court of First Instance, having concluded that the argument in question was inadmissible on the basis that the appellant had failed to establish an interest in bringing proceedings, held that, in any event, the introduction of a minimum correction coefficient of 100% cannot be characterised as manifestly arbitrary or inappropriate, since that rule was adopted in order to bring the transitional arrangements protecting the correction coefficients applicable to pensions as far as possible into line with the definitive rules, which abolish them.
Pouze v případě, kdyby toto zjištění bylo stiženo vadou spočívající v nesprávném právním posouzení, by totiž mohlo být vyhověno této části důvodu kasačního opravného prostředku dovolávaného navrhovatelem.
It is only if that finding were vitiated by an error of law that that part of the plea relied on by the appellant could ultimately succeed.
Tak tomu však není.
That, however, is not the case.
Jak právem uvedl Soud, zavedení minimálního koeficientu ve výši 100 % v rámci přechodného režimu pouze předjímá u určité části důchodců zrušení koeficientů stanovené definitivním režimem.
As the Court of First Instance correctly pointed out, the introduction, as part of the transitional arrangements, of a minimum correction coefficient of 100% simply anticipates the abolition of correction coefficients for certain pensioners provided for under the new rules.
Slučitelnost přechodného systému se zásadou rovného zacházení musí být tedy posouzena z tohoto hlediska.
Whether the transitional rules are in conformity with the principle of equal treatment must therefore be analysed from that perspective.
Přitom je nutno konstatovat, že rozhodnutí zákonodárce Společenství provést reformu důchodového režimu zrušením koeficientů použitelných na důchody není neslučitelné se zásadou rovného zacházení.
The decision of the Community legislature to reform the pension scheme by abolishing the correction coefficients applicable to pensions is not incompatible with the principle of equal treatment.
I když je pravda, že dřívější důchodový režim, který byl založen na systému koeficientů, a v důsledku toho na určitém vyrovnání kupní síly podle členského státu bydliště důchodce, představoval vhodný prostředek k provedení uvedené zásady, nelze z toho vyvodit, že jakýkoli jiný systém je neslučitelný s touto zásadou.
Although the former pension scheme, based on a system of correction coefficients and, consequently, on a certain compensation for loss of purchasing power according to the Member State in which the pensioner resided, constituted an appropriate way of implementing that principle, it cannot be inferred from this that any other system is incompatible with that principle.
Jak totiž Rada správně uvedla, důchodový režim, jehož cílem je stejná kupní síla, je pouze jedním z možných prostředků zajištění zásady rovného zacházení.
As the Council rightly pointed out, a pension scheme intended to create equality of purchasing power is just one possible way of ensuring compliance with the principle of equal treatment.
Tuto zásadu dodržuje rovněž systém, v němž důchodci v případě, že platili stejný příspěvek, obdrží stejný nominální důchod, což ostatně obecně platí, jak konstatovala Komise, v případě důchodových režimů existujících v členských státech a v jiných mezinárodních organizacích.
That principle is just as equally complied with by a scheme under which pensioners receive, for an equivalent contribution, the same nominal pension, which is also, as the Commission noted, generally the case under existing pension schemes in the Member States and in other international organisations.
Vzhledem k tomu, že definitivní důchodový režim, který vyplývá z nového služebního řádu, je tudíž v rozsahu, v němž již nesleduje cíl spočívající v zajištění určité stejné kupní síly důchodcům nezávisle na místě jejich bydliště, slučitelný se zásadou rovného zacházení, nemůže přechodný režim, který pouze předjímá zásadu důchodu v „jednotné“ výši ve prospěch důchodců, pro něž je tato zásada příznivější, představovat diskriminaci.
Since the definitive pension scheme under the new Staff Regulations, inasmuch as it no longer pursues the objective of guaranteeing a certain equality of purchasing power among officials, regardless of their place of residence, is therefore compatible with the principle of equal treatment, the transitional arrangements, which simply anticipate the principle whereby a ‘single’ amount pension is paid to pensioners for whom that principle is favourable, cannot constitute discrimination.
Je tedy třeba konstatovat, že Soud právem považoval za neopodstatněný argument navrhovatele vycházející z diskriminace oproti důchodcům, kteří mají bydliště v jednom z „levnějších“ členských států, z důvodu zavedení minimálního koeficientu ve výši 100 % přechodným režimem.
It must therefore be held that the Court of First Instance was correct in finding that the appellant’s argument alleging discrimination by comparison with pensioners residing in one of the ‘less expensive’ Member States was unfounded, since the transitional arrangements introduced a minimum correction coefficient of 100%.
Za těchto podmínek není již důvodné, aby se Soudní dvůr zabýval námitkou vycházející z toho, že uvedený argument je nepřípustný pro nedostatek právního zájmu navrhovatele na podání žaloby.
Under those circumstances, there is no further need to consider the objection that that argument is inadmissible since the appellant does not have locus standi.