natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tento zápočet měl za následek zvýšení korporační daně za oba předmětné kalendářní roky. Z tohoto důvodu byly vydány dva dodatečné daňové výměry.
That set-off gave rise to increases in corporation tax for the two years in question in the main proceedings and, therefore, to the issue, in particular, of two amended tax assessments.
Burda tyto výměry napadla žalobou u Finanzgericht Hamburg, v níž zpochybnila použití § 28 odst. 4 KStG 1996 z důvodu, že zápočet zisků vyplacených RCS na EK 02 byl chybný.
Burda brought an action before the Finanzgericht Hamburg against the assessments, disputing the application of Paragraph 28(4) of the KStG 1996 on the ground that setting off the profit distributions to RCS against EK 02 was erroneous.
Burda tvrdila, že disponovala peněžitými vklady kategorie EK 04, které podle ní postačovaly k financování rozdělení zisků, a že v žádném případě nedisponovala přírůstky obchodního majetku z kategorie EK 02.
In that connection, Burda claimed that it had available cash contributions falling within category EK 04 which were sufficient to finance the profit distributions and that in any case it had no additional assets falling within EK 02.
Finanzgericht Hamburg rozsudkem ze dne 29. dubna 2005 žalobě společnosti Burda vyhověl.
By judgment of 29 April 2005 the Finanzgericht Hamburg allowed Burda’s claim.
Měl v podstatě za to, že ustanovení § 28 odst. 3 KStG 1996 mělo být použito v tom smyslu, že ta část zisku, která byla vyplacena RCS, měla být započtena na EK04.
The court found, in substance, that Paragraph 28(3) of the KStG should be applied in the sense that the part of the distribution paid to RCS ought to have been charged to EK 04.
Finanzamt proti tomuto rozsudku podal opravný prostředek „Revision“ k Bundesfinanzhof.
The Finanzamt appealed to the Bundesfinanzhof on a point of law against the judgment.
Bundesfinanzhof měl za to, že je třeba odmítnout výklad § 28 odst. 4 KStG 1996, ke kterému se přiklonil Finanzgericht Hamburg.
The latter found that the Finanzgericht Hamburg’s interpretation of Paragraph 28(4) of the KStG 1996 should be rejected.
Bundesfinanzhof byl toho názoru, že rozsah působnosti tohoto ustanovení nemůže být omezen na akcionáře, kteří mají nárok na započtení, a tedy nemůže vyloučit takové akcionáře, jakým je RCS, kteří nárok na zápočet daně nemají.
According to the Bundesfinanzhof, the scope of that provision cannot be limited to shareholders with a right of set-off, thus excluding shareholders such as RCS who are not entitled to a tax credit.
Bundesfinanzhof nicméně vyjádřil pochybnosti ohledně otázky, zda zdanění rozdělení zisků kategorie EK 02 je slučitelné se směrnicí 90/435 vzhledem k tomu, že by mohlo být považováno za srážkovou daň, případně s ustanoveními Smlouvy o ES, která upravují volný pohyb kapitálu a svobodu usazování.
However, the Bundesfinanzhof expressed doubt as to whether the assessment of tax on distributions made from EK 02 was compatible with Directive 90/435 — inasmuch as it constitutes a withholding tax — and, as the case may be, with the provisions of the EC Treaty on the free movement of capital or the freedom of establishment.
Za těchto podmínek Bundesfinanzhof rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
In those circumstances, the Bundesginanzhof decided to stay proceedings and to refer the following two questions to the Court for a preliminary ruling:
2) Je v případě záporné odpovědi na první otázku slučitelná s [články 52, 73b a 73d Smlouvy o ES] vnitrostátní úprava, která stanoví odchylné započtení rozdělování zisků kapitálové společnosti na podíly vlastního kapitálu této společnosti s tím důsledkem, že dojde k daňovému zatížení také v případech, kdy kapitálová společnost doloží, že vyplácela dividendy společníkům nebo akcionářům-nerezi-dentům, ačkoli takový společník nebo akcionář podle vnitrostátního práva není na rozdíl od společníka-rezidenta či akcionáře-rezidenta oprávněn stanovenou korporační daň odečíst od své vlastní daně?“
(2) Should Question 1 be answered in the negative: is it compatible with [Articles 52, 73b and 73d of the Treaty] for a national rule to provide for divergent set-off arrangements for the distribution of profits by a capital company using portions of its own capital, resulting in consequent tax liability even in cases in which the capital company demonstrates that it has distributed dividends to nonresident shareholders, even though, under national law, such nonresident shareholders, unlike resident shareholders, are not entitled to set off against their own tax the corporation tax thus determined?’
Podáním došlým kanceláři Soudního dvora dne 18. února 2008 společnost Burda navrhla, aby Soudní dvůr nařídil znovuotevření ústní části řízení podle článku 61 jednacího řádu za účelem přijetí „organizačních procesních opatřeních“.
By document lodged at the Registry of the Court of Justice on 18 February 2008, Burda requested the Court of Justice to order the reopening of the oral procedure, pursuant to Article 61 of the Rules of Procedure, with a view to prescribing ‘measures of organisation of procedure’.
K návrhu na znovuotevření ústní části řízení a přijetí organizačních procesních opatření
The application to have the oral procedure re-opened and the prescribing of measures of organisation of procedure
Pro účely svého návrhu Burda zaprvé uvádí, že generální advokát ve svém stanovisku nebere v úvahu ustanovení § 78 odst. 5 německého oběžníku o korporační dani ( „Körperschaftsteuerrichtlinien“, dále jen „KStR“).
In support of its application, Burda argues, first, that the Advocate General did not take account in his Opinion of the provisions of Paragraph 78(5) of the German Circular on Corporation Tax (Körperschaftsteuerrichtlinien, ’the KStR’).
K tomu je třeba uvést, že Soudnímu dvoru v rámci řízení podle článku 234 ES nepřísluší určovat relevantní ustanovení, která jsou použitelná na věc v původním řízení.
It should be pointed out that in proceedings brought under Article 234 EC, it is not for the Court to specify the relevant provisions of national law applicable to the main proceedings.
Je přitom nesporné, že předkládající soud ve svém předkládacím rozhodnutí ustanovení § 78 odst. 5 KStR nezmiňuje.
It is common ground, however, that the court making the reference did not mention Paragraph 78(5) of the KStR in its order for reference.
Burda ve svých tvrzeních ve skutečnosti kritizuje stanovisko, které zaujal generální advokát ohledně výkladu § 28 odst. 4 a § 30 KStG 1996, a skutečnost, že se generální advokát neztotožnil s její analýzou.
In reality, Burda is criticising the position adopted by the Advocate General in regard to the interpretation of Paragraph 28(4) of the KStG 1996 and the fact that he did not agree with Burda’s analysis.
Z judikatury Soudního dvora však vyplývá, že statut Soudního dvora ani jeho jednací řád nedávají účastníkům řízení možnost podat vyjádření v reakci na stanovisko přednesené generálním advokátem (viz zejména výše uvedený rozsudek SGAE, bod 26 a citovaná judikatura).
However, it is clear from the caselaw that neither the Statute of the Court of Justice nor the Rules of Procedure make provision for the parties to submit observations in response to the Advocate General’s Opinion (see, in particular, SGAE, paragraph 26 and the caselaw cited therein).
Burda zadruhé tvrdí, že na rozdíl od toho, co tvrdí generální advokát, nedisponovala rozdělitelným ziskem, který by mohl být zdaněn sazbou 30 %, a že dividenda nebyla ničím jiným než vrácením peněžitých vkladů učiněných společníky, jež je osvobozeno od daně.
Secondly, Burda claims that, contrary to the Advocate General’s view, it did not have profits available for distribution liable to be taxed at 30% and that the dividend was no more than the repayment, exempt from tax, of cash contributions made by the members.
Společnost Burda v podstatě tvrdí, že některá skutková východiska, o něž se opírá analýza generálního advokáta, jsou nesprávná či neúplná.
In making those claims, Burda is essentially arguing that certain factual premises on which the Advocate General’s analysis is based are incorrect or incomplete.
K tomu je třeba uvést, že je na předkládajícím soudu, aby vymezil skutkový rámec, ze kterého vychází otázky, které pokládá, nebo aby alespoň vysvětlil skutkové předpoklady, na kterých jsou tyto otázky založeny.
It should be pointed out that only the court making the reference may define the factual context in which the questions which it asks arise or, at very least, explain the factual assumptions on which the questions are based.
Z předběžné otázky však vyplývá, že skutkové okolnosti, na které poukazuje Burda, nebyly předkládajícím soudem v rámci jeho žádosti předestřeny.
It is clear from the questions referred to the Court that the facts raised by Burda in its application were not set out by the national court.
V důsledku toho nemohou ani tvrzení uvedená v bodě 43 tohoto rozsudku odůvodnit, za podmínek stanovených článkem 61 jednacího řádu Soudního dvora, znovuotevření ústní části řízení.
It follows that the claims mentioned in paragraph 43 of the present judgment cannot justify the reopening of the oral procedure, having regard to the requirements laid down in Article 61 of the Rules of Procedure.
Za těchto okolností Soudní dvůr po vyslechnutí generálního advokáta dospěl k závěru, že v projednávané věci disponuje všemi poznatky nezbytnými pro zodpovězení otázek položených předkládajícím soudem.
Under those circumstances, the Court, after hearing the Advocate General, finds that it has before it all the information and arguments necessary to reply to the questions referred by the national court.
Není proto namístě nařídit znovuotevření ústní části řízení. Je tedy třeba rovněž zamítnout související návrh na přijetí organizačních procesních opatření.
Therefore, there are no grounds for ordering the reopening of the oral procedure and, consequently, the related application to prescribe measures of organisation of procedure must be rejected.
Podle ustálené judikatury je cílem uvedené směrnice, která, jak vyplývá z bodů 5 a 24 tohoto rozsudku, se použije na věc v původním řízení, zamezit jakémukoli
According to settled caselaw, the aim of that directive — which, as can be seen from paragraphs 5 and 24 of the present judgment, is applicable in the main proceedings — is to eliminate, through the introduction of a common system of taxation, any
2008 – VĚC C-284/06 znevýhodnění spolupráce mezi společnostmi různých členských států oproti spolupráci mezi společnostmi jednoho a téhož členského státu tím, že se zavede společný daňový systém, a usnadnit tak přeshraniční spolupráci.
2008 — CASE C-284/06 disadvantage to cooperation between companies of different Member States as compared with cooperation between companies of the same Member State, and thereby to facilitate crossborder cooperation.
Pokud jde konkrétně o zákaz, uložený členským státům v článku 5 směrnice 90/435, vybírat srážkovou daň ze zisků vyplácených dceřinou společností-rezidentem její mateřské společnosti, která je rezidentem v jiném členském státě, Soudní dvůr již rozhodl, že srážkovou daň tvoří jakékoli zdanění příjmů obdržených ve státě, ve kterém jsou dividendy rozdělovány, ke kterému dochází na základě výplaty dividend nebo jakéhokoli jiného výnosu z cenných papírů, je-li základem této daně výnos z uvedených cenných papírů a je-li osoba povinná k dani držitelem týchž cenných papírů (výše uvedené rozsudky Epson Europe, bod 23; Athinaïki Zythopoiïa, body 28 a 29, Océ van der Grinten, bod 47, a Test Claimants in the FII Group Litigation, bod 108).
As regards, in particular, the prohibition laid down in Article 5 of Directive 90/435 on Member States levying a withholding tax on profits distributed by a resident subsidiary to its parent company, where that parent company is resident in another Member State, the Court has already held that any tax on income received in the State in which dividends are distributed is a withholding tax on distributed profits where the chargeable event for the tax is the payment of dividends or of any other income from shares, the taxable amount is the income from those shares and the taxable person is the holder of the shares (Epson Europe, paragraph 23; Athinaïki Zithopoiïa, paragraphs 28 and 29; Océ Van der Grinten, paragraph 47; and Test Claimants in the FII Group Litigation, paragraph 108).
Německá vláda v tomto ohledu tvrdila, že třetí z podmínek, na něž je poukázáno v bodě 52 tohoto rozsudku, tj. že osoba povinná k dani musí být „držitelem cenných papírů“, není ve věci v původním řízení splněna.
The German Government argues that the third condition referred to in paragraph 52 of the present judgment — that the taxable person must be the ‘holder of the shares’ — is not fulfilled in the case before the referring court.
Nelze než konstatovat, že Burda je v případě rozdělování zisků povinná ke korporační dani, zatímco držiteli cenných papírů jsou Burda International a RCS.
It must be stated that Burda is liable to corporation tax when it distributes profits, but the holders of the shares are Burda International and RCS.
Tento závěr nemůže být zpochybněn argumenty, které Burda a Komise Evropských společenství čerpají z výše uvedeného rozsudku Athinaïki Zythopoiïa a kterými odůvodňují tvrzení, že Soudní dvůr ve skutečnosti uvedenou podmínku neuplatňuje a dává přednost přístupu založenému na posouzení ekonomických hledisek.
That assessment is not called into question by the arguments which Burda and the Commission of the European Communities draw from Athinaïki Zithopoiïa order to maintain that the Court does not in fact apply the abovementioned condition and prefers an approach based on economic assessments.
V opačném případě by byla ohrožena použitelnost tohoto ustanovení v těch nejčastějších případech, a sice pokaždé, když by dceřiná společnost vyplácela dividendy svým mateřským společnostem, jsou-li tyto mateřské společnosti rezidenty v jiném členském státě, než je stát dceřiné společnosti.
If that is not done, the provision will be compromised in the most frequent cases, that is to say, every time a subsidiary distributes dividends to its parent companies where the latter are resident in a Member State other than the one in which the subsidiary is resident.
Komise k tomu dodává, že ekonomický účinek zdanění dceřiné společnosti odpovídá zdanění mateřské společnosti, neboť daň je sražena společností rozdělující zisky a je přímo uhrazena orgánům daňové správy.
In that regard, the Commission adds that the economic effect of taxing the subsidiary corresponds to taxing the parent company inasmuch as the tax is withheld by the company distributing the profits and paid directly to the tax authorities.
Výše uvedeným tvrzením nelze přisvědčit.
The preceding arguments cannot be accepted.
Tento závěr nemůže být ostatně vyvrácen ani na základě údajných ekonomických aspektů, které jsou vlastní mechanismu srážkové daně, na něž poukazovala Komise.
Moreover, that finding cannot be set aside on the basis of supposed economic considerations inherent in the withholding tax mechanism, such as those invoked by the Commission.
Podstatou druhé otázky položené předkládajícím soudem Soudnímu dvoru je, zda články 52, 73b a 73d Smlouvy musí být vykládány tak, že brání použití takového ustanovení vnitrostátního práva, jakým je § 28 odst. 4 KStG, na jehož základě se na zdanění zisků vyplacených dceřinou společností, která je rezidentem v členském státě, její mateřské společnosti uplatní tentýž opravný mechanismus bez ohledu na to, zda je mateřská společnost rezidentem v témže, či jiném členském státě, ačkoli na rozdíl od případu mateřské společnosti-rezidenta nepřiznává členský stát, v němž je dceřiná společnost rezidentem, mateřské společnosti-nerezidentovi nárok na daňový zápočet.
By its second question, the national court essentially asks the Court whether Articles 52, 73b and 73d of the Treaty must be interpreted as precluding the application of a national measure, such as Paragraph 28(4) of the KStG 1996, under which the taxation of profits distributed by a subsidiary resident in a Member State to its parent company is subject to the same corrective mechanism regardless of whether the parent company is resident in the same Member State or in another Member State, even though — unlike a resident parent company — a nonresident parent company is not granted a tax credit by the Member State in which its subsidiary is resident.
Vzhledem ke skutkovým okolnostem věci v původním řízení je třeba nejprve určit, zda a v jaké míře taková vnitrostátní právní úprava, jaká je předmětem věci v původním řízení, může omezit svobody zakotvené v článcích 52, 73b a 73d Smlouvy.
In the circumstances of the main proceedings, it must first be determined whether and, if so, to what extent, national rules such as those at issue in the main proceedings are likely to affect the freedoms referred to in Articles 52, 73b and 73d of the Treaty.
Použitelná svoboda
The applicable freedom
Z ustálené judikatury vyplývá, že pokud vnitrostátní právní úprava dopadá pouze na vztahy v rámci skupiny společností, dotýká se převážně svobody usazování (viz v tomto smyslu zejména výše uvedené rozsudky Test Claimants in the FII Group Litigation, bod 118; Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, bod 33, et Oy AA, bod 23).
It follows from settled caselaw that, in so far as any given national rules concern only relationships within a group of companies, they primarily affect the freedom of establishment (see, inter alia, to that effect Test Claimants in the FII Group Litigation, paragraph 118; Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, paragraph 33; and Oy AA, paragraph 23).
Dále je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury platí, že pokud má společnost takovou účast na základním kapitálu jiné společnosti, která jí umožňuje vykonávat nepochybný vliv na rozhodování této společnosti a určovat její činnost, použijí se ustanovení o svobodě usazování (viz zejména výše uvedené rozsudky Cadbury Schweppes a Cadbury Schweppes Overseas, bod 31; Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, bod 39; rozsudek ze dne 13. března 2007, Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, C-524/04, Sb. rozh. s. I-2107, bod 27; výše uvedený rozsudek Oy AA, bod 20; rozsudek ze dne 23. října 2007, Komise v. Německo,
Moreover, according to consistent caselaw, where a company has a shareholding in another company which gives it definite influence over that company’s decisions and allows it to determine that company’s activities, it is the provisions of the Treaty on the freedom of establishment that are to be applied (see, inter alia, Cadbury Schweppes and Cadbury Schweppes Overseas, paragraph 31; Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, paragraph 39; Case C-524/04 Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation [2007] ECR I-2107, paragraph 27; Oy AA, paragraph 20;
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že ve společnosti Burda, která je rezidentem na německém území, má 50% obchodní podíl společnostnerezident, v daném případě RCS.
It emerges from the order for reference that Burda, which is resident in German territory, is 50% owned by a nonresident company, namely, RCS.
Podíl na základním kapitálu společnosti Burda dosahující takovéto výše RCS v zásadě dává právo vykonávat nepochybný a rozhodující vliv na činnost své dceřiné společnosti ve smyslu judikatury uvedené v předcházejícím bodě tohoto rozsudku.
In principle, a holding of that size in Burda’s capital by RCS gives the latter the right to exercise definite and decisive influence over its subsidiary’s activities within the meaning of the caselaw cited in the previous paragraph of the present judgment.
Je rovněž třeba poukázat na to, že na takovou vnitrostátní právní úpravu, jaká je předmětem původního řízení, která se použije nezávisle na výši účasti společnosti, které jsou vypláceny dividendy, na společnosti, která je vyplácí, může být použit jak článek 43 ES o svobodě usazování, tak článek 56 ES o volném pohybu kapitálu (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek, Test Claimants in the FII Group Litigation, bod 36).
In that regard, it should also be pointed out that national legislation such as that at issue in the main proceedings, the application of which does not depend on the extent of the holding which the company receiving the dividend has in the company paying it, may fall within the purview both of Article 43 EC on freedom of establishment and of Article 56 EC on the free movement of capital (see, to that effect, Test Claimants in the FII Group Litigation, paragraph 36).
K tomu je však třeba poznamenat, že spor v původním řízení se týká výlučně dopadu vnitrostátní právní úpravy, která je dotčena v původním řízení, na situaci společnos-ti-rezidenta, která vyplatila dividendy akcionářům s takovou účastí na základním kapitálu, jež jim přiznává nepochybný vliv na rozhodování uvedené společnosti a umožňuje jim určovat její činnost. (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Test Claimants in the FII Group Litigation, bod 38).
The fact remains that the dispute before the referring court relates exclusively to the effect of the national legislation at issue in the main proceedings on the situation of a resident company which has distributed dividends to shareholders whose holding gives them definite influence over the decisions of that company and enables them to determine its activities (see, to that effect, Test Claimants in the FII Group Litigation, paragraph 38).
V tomto kontextu se na takovou věc, jako je věc v původním řízení, použijí ustanovení Smlouvy o svobodě usazování.
In that context, the provisions of the Treaty on freedom of establishment apply to a case such as that before the referring court.
Každopádně i za předpokladu, že by ustanovení KStG 1996 měla omezující účinky na volný pohyb kapitálu, z judikatury vyplývá, že takové účinky jsou nevyhnutelným důsledkem případné překážky svobody usazování, a neodůvodňují proto samostatný
In any event, should the provisions of the KStG 1996 have restrictive effects on the free movement of capital, it follows from the caselaw that those effects would be the unavoidable consequence of such an obstacle to freedom of establishment as there
BURDA přezkum uvedených právních předpisů z hlediska článku 73b Smlouvy (výše uvedený rozsudek Oy AA, bod 24 a citovaná judikatura).
BURDA might be, and do not therefore justify an independent examination of that legislation from the point of view of Article 73b of the Treaty (Oy AA, paragraph 24 and the caselaw cited therein).
Z výše uvedeného vyplývá, že je na zkoumanou otázku třeba odpovědět pouze s ohledem na ustanovení Smlouvy, jimiž se řídí svoboda usazování.
It follows from the foregoing that the present question must be answered solely in the light of the provisions of the Treaty on freedom of establishment.
K existenci omezení svobody usazování
Whether there is a restriction on freedom of establishment