natgillin/translations-raw huggingface dataset:
V roce 1999 napadla odborová organizace BECTU britskou právní úpravu, která toto právo odpírala pracovníkům s pracovními smlouvami uzavřenými na krátkou dobu z důvodu, že není v souladu se směrnicí Společenství týkající se úpravy pracovní doby.
In 1999, BECTU, a British trade union, challenged United Kingdom legislation which denied that right to workers on short-term contracts on the ground that it was incompatible with a Community directive on the organisation of working time.
Soudní dvůr dospěl k závěru (rozsudek BECTU, 2001), že právo na placenou dovolenou na zotavenou je sociální právo přiznané přímo všem pracovníkům právem Společenství a žádný pracovník ho nemůže být zbaven.
The Court held (BECTU, 2001) that the right to paid annual leave is a social right directly conferred on every worker by Community law and that no worker may be denied that right.
Soudní dvůr rozhodnutím, že dodržování základních práv je nedílnou součástí obecných zásad práva, jejichž dodržování zajišťuje, významně přispěl ke zvýšení standardů ochrany těchto práv.
By holding that respect for fundamental rights is an integral part of the general principles of law it safeguards, the Court has made a considerable contribution to improving the standards of protection of those rights.
Soudní dvůr v tomto ohledu vychází z ústavních tradic společných členským státům a z mezinárodně právních instrumentů na ochranu lidských práv, zejména Evropské úmluvy o ochraně lidských práv, na jejichž tvorbě členské státy spolupracovaly nebo k nimž přistoupily.
In this respect, it looks to the constitutional traditions common to the Member States and to international treaties on the protection of human rights, on which the Member States have collaborated or which they have signed, in particular the European Convention on Human Rights.
Po řadě teroristických útoků proti policistům bylo u policejních sil v Severním Irsku zavedeno nošení zbraní.
After numerous terrorist attacks against the police, police officers in Northern Ireland began carrying fire-arms.
Z důvodů veřejné bezpečnosti však nošení zbraní (na základě potvrzení vydaného příslušným ministerstvem, jež nebylo možné napadnout před soudními orgány) nebylo povoleno ženám vykonávajícím službu u policie.
However, on the grounds of public safety, women police officers were not authorised to carry fire-arms (on the basis of a certificate issued by the competent minister which could not be challenged before the courts).
V důsledku toho nebyla ženám u severoirské policie dále nabízena smlouva na plný úvazek.
As a result, full-time contracts in the Northern Ireland police were no longer offered to women.
Soudní dvůr, jemuž byla věc předložena soudem Spojeného království, rozhodl, že vyloučení jakéhokoli soudního přezkumu ohledně potvrzení vnitrostátního orgánu je v rozporu se zásadou účinné soudní ochrany přiznané každé osobě, která se cítí být poškozena diskriminací na základě pohlaví (rozsudek Johnston, 1986).
On a reference from a United Kingdom court, the Court held that excluding any power of review by the courts of a certificate issued by a national authority runs counter to the principle of effective judicial control which may be relied upon by all persons who consider themselves wronged by discrimination on grounds of sex (Johnston, 1986).
Pokud jde o evropské občanství, které podle Smlouvy přísluší všem státním příslušníkům členských států, Soudní dvůr potvrdil, že toto občanství zahrnuje právo pobývat na území jiného členského státu.
In respect of European citizenship, which the Treaty establishes for every Member State national, the Court has stated that such citizenship entails the right to reside in another Member State.
Nezletilý státní příslušník členského státu, který je zdravotně pojištěn a má dostatečné finanční prostředky, požívá rovněž takového práva pobytu.
Accordingly, a minor who is a Member State national, is covered by sickness insurance and has available to him or her sufficient resources also has that right to reside.
Soudní dvůr zdůraznil, že právo Společenství nevyžaduje, aby sama nezletilá osoba měla dostatečné finanční prostředky, a že zamítnutí udělení práva pobytu ve stejné době jeho matce, státní příslušnici třetí země, by právo pobytu dítěte zbavilo veškerého užitečného účinku (rozsudek Zhu a Chen, 2004).
The Court noted that Community law does not require the child itself to have the necessary resources and that refusal to grant at the same time to its mother, who is a third-country national, a right to reside would render redundant the child’s right to reside (Zhu and Chen, 2004).
V témže rozsudku Soudní dvůr upřesnil, že i v případě, že cílem nabytí státní příslušnosti členského státu je získání práva pobytu podle práva Společenství státního příslušníka třetího státu, nemůže členský stát omezit účinky udělení státní příslušnosti jiného členského státu.
In the same judgment the Court stated that, even where the purpose of acquiring the nationality of a Member State is to obtain for a third-country national a right of residence pursuant to Community law, it is not permissible for a Member State to restrict the effects of the grant of the nationality of another Member State.
Soudní dvůr Evropských společenství: www.curia.eu.int Rozsudky Soudního dvora a Soudu: www.curia.eu.int/cs/content/juris/index.htm Tiskové zprávy: www.curia.eu.int/cs/actu/communiques/index.htm Portál orgánů Evropské unie: www.europa.eu.int Právní předpisy Společenství (EUR-Lex): www.europa.eu.int/eur-lex/lex/ www.curia.eu.int
Court of Justice of the European Communities: www.curia.eu.int Judgments of the Court of Justice and the Court of First Instance: www.curia.eu.int/en/content/juris/index.htm Press releases: www.curia.eu.int/en/actu/communiques/index.htm Portal of the European Union’s institutions: www.europa.eu.int Community legislation (EUR-Lex): www.europa.eu.int/eur-lex/lex/ www.curia.eu.int
Soudní dvůr jeho judikatura ph509826CS_BT.indd 4
The Court of Justice: case-law ph509826EN_BT.indd 4
SOUDNÍ DVŮR EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ V PRÁVNÍM ŘÁDU SPOLEČENSTVÍ p
THE COURT OF JUSTICE OF THE EUROPEAN COMMUNITIES IN THE COMMUNITY LEGAL ORDER p
Za účelem vybudování Evropy uzavřely státy (kterých je v současné době 25) smlouvy o založení Evropských společenství a poté Evropské unie, vybavených orgány, které přijímají právní normy v určených oblastech.
For the purpose of European construction, the Member States (now 25 in number) concluded treaties creating first the European Communities and then a European Union, with institutions which adopt laws in specific areas.
Soudní dvůr Evropských společenství je soudním orgánem Společenství.
The Court of Justice of the European Communities is the judicial institution of the Community.
Skládá se ze tří soudů: Soudního dvora, Soudu prvního stupně a Soudu pro veřejnou službu, jejichž hlavním posláním je přezkum legality aktů Společenství a zajištění jednotného výkladu a provádění práva Společenství.
It is made up of three courts: the Court of Justice, the Court of First Instance and the Civil Service Tribunal. Their main task is to examine the legality of Community measures and ensure the uniform interpretation and application of Community law.
Soudní dvůr ve své judikatuře stanovil povinnost pro vnitrostátní správu a soudy provádět v plném rozsahu právo Společenství uvnitř sféry jejich pravomoci a chránit práva přiznaná občanům právem Společenství (přímé použití práva Společenství), přičemž se nepoužije žádný předpis vnitrostátního práva, který, ať již byl přijat před normou Společenství, nebo po ní, je s ní v rozporu (přednost práva Společenství před vnitrostátním právem).
Through its case-law, the Court of Justice has identified an obligation on administrations and national courts to apply Community law in full within their sphere of competence and to protect the rights conferred on citizens by that law (direct application of Community law), and to disapply any conflicting national provision, whether prior or subsequent to the Community provision (primacy of Community law over national law).
Soudní dvůr rovněž uznal zásadu odpovědnosti členských států za porušení práva Společenství, která jednak představuje okolnost, jež rozhodujícím způsobem posiluje ochranu práv přiznaných normami Společenství jednotlivcům, a jednak faktor, který může přispět k důslednějšímu uplatňování norem Společenství členskými státy.
The Court has also recognised the principle of the liability of Member States for breach of Community law which, first, plays an important part in consolidating the protection of the rights conferred on individuals by Community provisions and, secondly, may contribute to more diligent application of Community provisions by Member States.
Z porušení, jichž se členské státy dopustily, tak mohou vyplynout povinnosti k náhradě škody, jež se mohou v některých případech závažně odrazit v jejich veřejných financích.
Infringements committed by Member States are thus likely to give rise to obligations to pay compensation which may, in some cases, have serious repercussions on their public funds.
Kromě toho může být jakékoli nesplnění povinnosti členským státem, vyplývající z práva Společenství, předloženo Soudnímu dvoru a v případě nevykonání rozsudku konstatujícího takové nesplnění povinnosti mu může být uloženo zaplacení paušální částky nebo penále.
Moreover, any breach of Community law by a Member State may be brought before the Court and, where a judgment finding such an infringement is not complied with, the Court can order payment of a periodic penalty and/or a fixed sum.
Soudní dvůr rovněž spolupracuje s vnitrostátním soudem, který je v oblasti práva Společenství soudem obecným.
The Court of Justice also works in conjunction with the national courts, which are the ordinary courts applying Community law.
Jakýkoli vnitrostátní soud, který má rozhodnout spor týkající se práva Společenství, může a někdy musí předložit Soudnímu dvoru předběžné otázky.
Any national court or tribunal which is called upon to decide a dispute involving Community law may, and sometimes must, submit questions to the Court of Justice for a preliminary ruling.
To pak Soudní dvůr přivede k tomu, aby poskytl svůj výklad pravidla práva Společenství nebo provedl kontrolu jeho legality.
The Court must then give an interpretation or review the legality of a rule of Community law.
Vývoj jeho judikatury dokládá příspěvek Soudního dvora k vytvoření právního prostoru, který se občanů týká tím, že chrání práva, která jim přiznávají předpisy Společenství v různých aspektech jejich každodenního života.
The development of its case-law illustrates the Court’s contribution to creating a legal environment for European citizens by protecting the rights which Community legislation confers on them in various areas of their daily life.
ZÁKLADNÍ ZÁSADY ZAVEDENÉ JUDIKATUROU p
FUNDAMENTAL PRINCIPLES ESTABLISHED BY CASELAW p
Ve své judikatuře (iniciované rozsudkem Van Gend & Loos v roce 1963) zavedl Soudní dvůr zásadu přímého účinku práva Společenství v členských státech, která evropským občanům umožňuje dovolávat se přímo pravidel Společenství před svými vnitrostátními soudy. Dopravce Van Gend & Loos, dovozce zboží z Německa do Nizozemska, měl zaplatit clo, u nějž se domníval, že je v rozporu s pravidlem Smlouvy o EHS zakazujícím členským státům zvyšovat cla v jejich vzájemných obchodních vztazích. Žaloba nastolovala otázku střetu mezi vnitrostátními předpisy a pravidly Smlouvy o EHS. Soudní dvůr, jemuž byla otázka předložena nizozemským soudem, ji rozhodl tak, že potvrdil doktrínu přímého účinku, a poskytl tak dopravci přímou záruku jeho práv vzešlých z práva Společenství před vnitrostátním soudem. p
In its case-law (starting with Van Gend & Loos in 1963), the Court has introduced the principle of the direct effect of Community law in the Member States, which enables European citizens to rely directly on Community provisions before their national courts. The transport company Van Gend & Loos had imported goods from Germany to the Netherlands and had to pay customs duties which it considered to be incompatible with the rule in the EEC Treaty prohibiting increases in customs duties in trade between Member States. The action raised the question of the conflict between national legislation and the provisions of the EEC Treaty. The Court decided the question referred by a Netherlands court by stating the doctrine of direct effect, thus conferring on the transport company a direct guarantee of its rights under Community law before the national court. p
V roce 1964 zavedl rozsudek Costa přednost práva Společenství před vnitrostátními právními předpisy.
In 1964, the Costa judgment established the primacy of Community law over domestic law.
V této věci se italský soud dotazoval Soudního dvora, zda italský zákon o zestátnění odvětví výroby a distribuce elektřiny je slučitelný s řadou pravidel Smlouvy o EHS.
In that case, an Italian court had asked the Court of Justice whether the Italian law on nationalisation of the production and distribution of electrical energy was compatible with certain rules in the EEC Treaty.
Soudní dvůr zavedl doktrínu přednosti práva Společenství, kterou opřel o specifičnost právního řádu Společenství, jenž má být jednotně prováděn ve všech členských státech.
The Court introduced the doctrine of the primacy of Community law, basing it on the specific nature of the Community legal order, which is to be uniformly applied in all the Member States.
V roce 1991 Soudní dvůr v rozsudku Francovich a další rozvinul další základní koncept, a sice odpovědnost členského státu vůči jednotlivcům za škody, které jim byly způsobeny porušením práva Společenství tímto státem.
In 1991, in Francovich and Others, the Court developed another fundamental concept, the liability of a Member State to individuals for damage caused to them by an infringement of Community law by that State.
Evropští občané tak mají od roku 1991 k dispozici žalobu na náhradu škody proti státu, který porušil právní pravidlo Společenství.
Since 1991, European citizens have therefore been able to bring an action for damages against a State which infringes a Community rule.
Dva italští občané, jimž jejich zaměstnavatelé nacházející se v úpadku dlužili odměny, podali žaloby, v nichž se dovolávali nečinnosti italského státu, který neprovedl předpisy Společenství na ochranu zaměstnanců v pracovním poměru v případě úpadku jejich zaměstnavatele.
Two Italian citizens who were owed pay by their insolvent employers had brought actions for a declaration that the Italian State had failed to transpose Community provisions protecting employees in the event of their employers’ insolvency.
Soudní dvůr, jemuž byla věc předložena italským soudem, uvedl, že cílem dotčené směrnice bylo přiznat jednotlivcům práva, jichž byli zbaveni z důvodu nečinnosti státu, který směrnici neprovedl, a uvolnil tak cestu k žalobě na náhradu škody proti samotnému státu.
On a reference from an Italian court, the Court stated that the directive in question was designed to confer on individuals rights which they had been denied as a result of the failure to act of the State which had not implemented the directive. The Court thus opened up the possibility of an action for damages against the State itself.
SOUDNÍ DVŮR V ŽIVOTĚ EVROPSKÉHO OBČANA
THE COURT IN THE LIFE OF EUROPEAN CITIZENS
Většina z tisíců rozsudků vydaných Soudním dvorem, zejména rozsudky vydané na základě rozhodnutí o předběžné otázce, měla zjevně významné důsledky pro každodenní život evropských občanů.
Of the thousands of judgments given by the Court, the majority, particularly preliminary rulings, clearly have important consequences for the daily life of European citizens.
Některé z nich, týkající se nejvýznamnějších oblastí práva Společenství, jsou příkladmo uvedeny dále.
Some of these judgments are cited below as examples from the most important areas of Community law.
Od vydání rozsudku Cassis de Dijon v roce 1979 ohledně zásady volného pohybu zboží mohou obchodníci dovážet do své země jakýkoli výrobek pocházející z jiné země Společenství – za podmínky, že tam byl legálně vyroben a uveden na trh a jeho dovozu do země spotřeby nebrání žádný naléhavý důvod vycházející například z ochrany zdraví nebo životního prostředí.
Since the Cassis de Dijon judgment in 1979 on the principle of free movement of goods, traders can import into their country any product coming from another country within the Community, provided that it was lawfully manufactured and marketed there and that there is no overriding reason relating, for example, to the protection of health or the environment to prevent its importation into the country of consumption.
Volný pohyb osob
Freedom of movement of persons
Řada rozsudků byla vydána v oblasti volného pohybu osob.
Many judgments have been given in the field of freedom of movement of persons.
V rozsudku Kraus (1993) Soudní dvůr potvrdil, že situace příslušníka Společenství, který je držitelem univerzitního diplomu získaného na základě postgraduálního studia v jiném členském státě, který usnadňuje přístup k povolání nebo k výkonu hospodářské činnosti, se řídí právem Společenství, i pokud jde o vztahy mezi touto osobou a jejím členským státem původu.
In the judgment in Kraus (1993), the Court held that the situation of a Community national who holds a postgraduate academic title, which was awarded in another Member State and facilitates access to a profession or the pursuit of an economic activity, is governed by Community law, even as regards the relations between that national and his Member State of origin.
Členský stát tak sice může podřídit používání tohoto titulu na svém území správnímu povolení, jediným účelem povolovacího postupu však může být ověření, zda tento titul byl vydán v souladu s právem.
Accordingly, if a Member State can make use of that title in its territory subject to an administrative authorisation, the authorisation procedure must be intended solely to verify whether the title was properly awarded.
Jedním z nejznámějších rozsudků vydaných v této oblasti je rozsudek Bosman (1995), v němž Soudní dvůr na žádost belgického soudu rozhodl o slučitelnosti pravidel fotbalových federací s volným pohybem pracovníků.
One of the most well-known cases in this field is Bosman (1995), in which the Court gave a ruling on a reference from a Belgian court on the compatibility of rules of football federations with freedom of movement of workers.
Uvedl, že sport provozovaný na profesionální úrovni je hospodářskou činností, jejíž výkon nemůže být narušen pravidly upravujícími přestupy hráčů nebo omezujícími počet hráčů, kteří jsou státními příslušníky jiných členských států.
It stated that professional sport is an economic activity whose exercise may not be hindered by rules governing the transfer of players or restricting the number of players who are nationals of other Member States.
Posledně uvedená úvaha pak byla v následujících rozsudcích rozšířena na situaci profesionálních sportovců, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí, které jsou přidruženy k Evropským společenstvím (rozsudek Deutscher Handballbund, 2003) nebo s nimi zřídily partnerství (rozsudek Simutenkov, 2005).
That principle was extended in subsequent judgments to the situation of professional sportsmen from third countries which had entered into an association agreement (Deutscher Handballbund, 2003) or a partnership agreement (Simutenkov, 2005) with the European Communities.
Rozsudek z roku 1989 ohledně volného pohybu služeb se týkal britského turisty, jenž byl napaden a vážně zraněn v pařížském metru.
A judgment of 1989 on freedom to provide services concerned a British tourist who was assaulted and seriously injured in the Paris metro.
Soudní dvůr, jemuž byla věc předložena francouzským soudem, rozhodl, že jako turista byl příjemcem služeb mimo svou zemi a vztahovala se na něj zásada nediskriminace na základě státní příslušnosti stanovená právem Společenství.
On a reference from a French court, the Court held that, as a tourist, he was the recipient of services outside his country and was covered by the Community law principle of non-discrimination on grounds of nationality.
Měl tudíž právo na stejné odškodnění, jakého se mohl domáhat francouzský státní příslušník (rozsudek Cowan).
He was therefore entitled to the same compensation as a French national could claim (Cowan).
Soudní dvůr, na nějž se obrátily lucemburské soudy, prohlásil, že vnitrostátní právní předpisy, které vedou k tomu, že pojištěnému je zamítnuta úhrada výdajů na ošetření u zubního lékaře z důvodu, že k němu došlo v jiném členském státě, představují neodůvodněné narušení volného pohybu služeb (rozsudek Kohll, 1998) a že zamítnutí úhrady výdajů spojených s koupí brýlí v zahraničí je považováno za neodůvodněné narušení volného pohybu zboží (rozsudek Decker, 1998).
In cases referred by the Luxembourg courts, the Court declared that national provisions having the effect that an insured person cannot obtain reimbursement of the cost of dental treatment on the ground that it was given in another Member State constitute an unjustified restriction on freedom to provide services (Kohll, 1998), and that refusal to reimburse costs related to the purchase of spectacles abroad is regarded as an unjustified restriction on free movement of goods (Decker, 1998).
Zvláštní řízení p
Special forms of procedure p
Řízení zakončené odůvodněným usnesením Je-li předběžná otázka shodná s otázkou, o které již Soudní dvůr rozhodl nebo nelze-li o odpovědi na tuto otázku rozumně pochybovat nebo může-li být odpověď na tuto otázku vyvozena z judikatury, může Soudní dvůr po vyslechnutí generálního advokáta rozhodnout odůvodněným usnesením odkazujícím zejména na předchozí rozsudek o této otázce nebo na judikaturu.
Reasoned orders Where a question referred for a preliminary ruling is identical to a question on which the Court has already been called on to rule, or where the answer to the question admits of no reasonable doubt or may be deduced from existing case-law, the Court of Justice may, after hearing the Advocate General, give its decision by reasoned order, citing in particular a previous judgment relating to that question or the relevant case-law.
Zrychlené řízení Zrychlené řízení umožňuje Soudnímu dvoru rozhodnout rychle ve věcech velké naléhavosti tím, že zkracuje lhůty a odstraňuje některé části řízení.
The expedited procedure The expedited procedure enables the Court to give its rulings quickly in very urgent cases by reducing the time-limits and omitting certain steps in the procedure.
Na žádost jednoho z účastníků řízení přísluší předsedovi Soudního dvora rozhodnout, po vyslechnutí ostatních účastníků, zda zvláštní naléhavost odůvodňuje použití zrychleného řízení.
On application by one of the parties, the President of the Court may decide, after hearing the other parties, whether the particular urgency of the case requires the use of the expedited procedure.
Zrychlené řízení je rovněž upraveno v případě řízení o předběžné otázce.
Such a procedure can also be used for references for preliminary rulings.
V tomto případě je žádost podána vnitrostátním soudem, který se obrací na Soudní dvůr.
In that case, the application is made by the national court seeking the preliminary ruling.
Řízení o předběžných opatřeních Předběžné opatření směřuje k získání odkladu provádění aktu orgánu, který je současně předmětem žaloby nebo k získání jakéhokoli jiného předběžného opatření nezbytného k zabránění závažné a nenapravitelné škodě k újmě účastníka řízení.
Applications for interim measures Applications for interim measures seek suspension of the operation of measures which an institution has adopted and which form the subject matter of an action, or any other interim order necessary to prevent serious and irreparable damage to a party.
Náklady řízení
The costs of proceedings
Soudní dvůr však nenahrazuje náklady vynaložené na advokáta oprávněného působit jako právní zástupce před soudem členského státu, kterým musejí být účastníci řízení zastoupeni.
On the other hand, the Court does not meet the fees and expenses of the lawyer entitled to practice before a court of a Member State by whom the parties must be represented.