natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Toto opatření tak nesmí být založeno výlučně na důvodech, kterých se dovolává jiný členský stát za účelem odůvodnění, jako v původním řízení, rozhodnutí o ukončení pobytu občana Společenství na území posledně uvedeného státu, přičemž taková úvaha nicméně nevylučuje, aby bylo možné takové důvody vzít v úvahu v rámci posouzení provedeného příslušnými vnitrostátními orgány za účelem přijetí opatření omezujícího volný pohyb (viz obdobně rozsudek ze dne 31. ledna 2006, Komise v. Francie, C-503/03, Sb. rozh. s. I-1097, bod 53).
Thus it cannot be based exclusively on reasons advanced by another Member State to justify a decision to remove a Community national from the territory of the latter State, as in the main proceedings. That does not however rule out the possibility of such reasons being taken into account in the context of the assessment which the competent national authorities undertake for the purpose of adopting the measure restricting freedom of movement (see, by analogy, Case C-503/03 Commission v Spain [2006] ECR I-1097, paragraph 53).
Jinými slovy v takové situaci, jako je situace v původním řízení, může být skutečnost, že občan Unie je předmětem opatření spočívajícího v navrácení z území jiného členského státu, kde pobýval neoprávněně, zohledněna jeho členským státem původu za účelem omezení práva tohoto občana volně se pohybovat, pouze představuje-li osobní chování posledně uvedeného skutečné, aktuální a dostatečně závažné ohrožení některého ze základních zájmů společnosti.
In other words, in a situation such as that in the main proceedings, the fact that a citizen of the Union has been subject to a measure repatriating him from the territory of another Member State, where he was residing illegally, may be taken into account by his Member State of origin for the purpose of restricting that citizen’s right of free movement only to the extent that his personal conduct constitutes a genuine, present and sufficiently serious threat to one of the fundamental interests of society.
Přitom u situace, na základě které došlo k původnímu řízení, se nejeví, že by splňovala požadavky uvedené v bodech 22 až 26 tohoto rozsudku.
The situation that has given rise to the main proceedings does not however seem to meet the requirements set out in paragraphs 22 to 26 of the present judgment.
Ze spisu předloženého Soudnímu dvoru předkládajícím soudem a z písemných vyjádření rumunské vlády zejména vyplývá, že návrh Minister na omezení práva na volný pohyb G. Jipy je založen výlučně na opatření spočívajícím v navrácení této osoby z území Belgického království z důvodu skutečnosti, že se nacházel v situaci „nezákonného pobytu“ v tomto členském státě, aniž by bylo provedeno zvláštní posouzení osobního chování dotyčného a aniž by bylo poukázáno na jakoukoli hrozbu, kterou by mohl představovat pro veřejný pořádek nebo veřejnou bezpečnost.
In particular, it appears from the file sent to the Court by the referring court and from the written observations of the Romanian Government that the request of the Minister to restrict Mr Jipa’s right of free movement is based solely on the measure repatriating him from the territory of the Kingdom of Belgium to which he was subject on account of his ‘illegal residence’ in that Member State; there was no specific assessment of his personal conduct and no reference to any threat that he might constitute to public policy or public security.
Rumunská vláda krom toho ve svém písemném vyjádření upřesňuje, že ani rozhodnutí belgických orgánů, kterým bylo nařízeno navrácení G. Jipy, se nezakládalo na důvodech veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti.
Furthermore, the Romanian Government states in its written observations that the decision of the Belgian authorities ordering the repatriation of Mr Jipa was also not founded on reasons of public policy or public security.
Předkládajícímu soudu nicméně přísluší provést zjištění nezbytná v tomto ohledu na základě skutkových a právních okolností, které odůvodnily v původním řízení návrh Minister na omezení práva G. Jipy na opuštění území.
It is nevertheless for the national court to make the necessary findings in this respect, on the basis of the matters of fact and of law justifying, in the main proceedings, the request of the Minister for a restriction on Mr Jipa’s right to leave Romania.
V rámci takového posouzení předkládající soud rovněž stanoví, zda je uvedené omezení práva opustit území způsobilé zaručit uskutečnění cíle, který sleduje a zda nepřekračuje meze toho, co je k dosažení tohoto cíle nezbytné. Z čl.
When making such an assessment, the national court will have also to determine whether that restriction on the right to leave is appropriate to ensure the achievement of the objective it pursues and does not go beyond what is necessary to attain it.
Na položené otázky je tedy třeba odpovědět tak, že článek 18 ES a článek 27 směrnice 2004/38 nebrání vnitrostátní právní úpravě umožňující omezit právo občana členského státu odebrat se na území jiného členského státu, zejména z důvodu, že z něho již byl dříve navrácen, jelikož se tam nacházel v situaci „nezákonného pobytu“, pokud jednak osobní chování tohoto občana představuje skutečné, aktuální a dostatečně závažné ohrožení některého základního zájmu společnosti, a jednak je zamýšlené omezující opatření způsobilé zaručit uskutečnění cíle, který sleduje, a nepřekračuje meze toho, co je k dosažení tohoto cíle nezbytné.
The answer to the questions referred must therefore be that Article 18 EC and Article 27 of Directive 2004/38 do not preclude national legislation that allows the right of a national of a Member State to travel to another Member State to be restricted, in particular on the ground that he has previously been repatriated from the latter Member State on account of his ‘illegal residence’ there, provided that the personal conduct of that national constitutes a genuine, present and sufficiently serious threat to one of the fundamental interests of society and that the restrict- ive measure envisaged is appropriate to ensure the achievement of the objective it pursues and does not go beyond what is necessary to attain it.
Předkládajícímu soudu přísluší přezkoumat, zda ve věci, která mu byla předložena, tomu tak je.
It is for the national court to establish whether that is so in the case before it.
Článek 18 ES a článek 27 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS, nebrání vnitrostátní právní úpravě umožňující omezit právo občana členského státu odebrat se na území jiného členského státu, zejména z důvodu, že z něho již byl dříve navrácen, jelikož se tam nacházel v situaci „nezákonného pobytu“, pokud jednak osobní chování tohoto občana představuje skutečné,
Article 18 EC and Article 27 of Directive 2004/38/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States amending Regulation (EEC) No 1612/68 and repealing Directives 64/221/EEC, 68/360/EEC, 72/194/EEC, 73/148/EEC, 75/34/EEC, 75/35/EEC, 90/364/EEC, 90/365/EEC and 93/96/EEC do not preclude national legislation that allows the right of a national of a Member State to travel to another Member State to be restricted, in particular on the ground that he has previously been repatriated from the latter Member State on account of his ‘illegal residence’ there, provided that the personal conduct of that national
2008 – VĚC C-33/07 aktuální a dostatečně závažné ohrožení některého základního zájmu společnosti, a jednak je zamýšlené omezující opatření způsobilé zaručit uskutečnění cíle, který sleduje, a nepřekračuje meze toho, co je k dosažení tohoto cíle nezbytné.
2008 — CASE C-33/07 constitutes a genuine, present and sufficiently serious threat to one of the fundamental interests of society and that the restrictive measure envisaged is appropriate to ensure the achievement of the objective it pursues and does not go beyond what is necessary to attain it.
Věc C-54/07
Case C-54/07
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná arbeidshof te Brussel)
(Reference for a preliminary ruling from the Arbeidshof te Brussel)
„Směrnice 2000/43/ES – Diskriminační kritéria výběru zaměstnanců – Důkazní břemeno – Sankce “
(Directive 2000/43/EC — Discriminatory criteria for selecting staff — Burden of proof — Penalties)
Stanovisko generálního advokáta M. Poiarese Madura přednesené dne 12. března 2008 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Opinion of Advocate General Poiares Maduro delivered on 12 March 2008 . . . Judgment of the Court (Second Chamber), 10 July 2008 . . . . . . . . . . .
Právo Společenství – Zásady – Rovné zacházení – Rovné zacházení s osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ – Směrnice 2000/43
Community law — Principles — Equal treatment — Equal treatment between persons irrespective of racial or ethnic origin — Directive 2000/43
2 odst. 2 písm. a)]
(Council Directive 2000/43, Art. 2(2)(a))
8 odst. 1)
(Council Directive 2000/43, Art. 8(1))
SHRNUTÍ – VĚC C-54/07
SUMMARY — CASE C-54/07
(Směrnice Rady 2000/43, článek 15)
(Council Directive 2000/43, Art. 15)
navateli pak přísluší, aby prokázal, že k porušení zásady rovného zacházení nedošlo.
there was no breach of the principle of equal treatment.
Může to učinit tak, že prokáže, že skutečná náborová praxe podniku těmto prohlášením neodpovídá.
It can do so by showing that the undertaking’s actual recruitment practice does not correspond to those statements.
Předkládajícímu soudu přísluší, aby ověřil, že vytýkané skutečnosti jsou prokázány, a posoudil, zda skutečnosti uplatněné na podporu tvrzení uvedeného zaměstnavatele, podle kterých neporušil zásadu rovného zacházení, jsou dostatečné.
It is for the national court to verify that the facts alleged are established and to assess the sufficiency of the evidence submitted in support of the employer’s contentions that it has not breached the principle of equal treatment.
Existence takové přímé diskriminace nepředpokládá existenci konkrétního stěžovatele, který tvrdí, že se stal obětí takové diskriminace.
The existence of such direct discrimination is not dependent on the identification of a complainant who claims to have been the victim of that discrimination.
(viz bod 34, výrok 2)
34, operative part 2)
(viz body 25, 28, výrok 1)
(see paras 25, 28, operative part 1)
Článek 15 směrnice 2000/43, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ, vyžaduje, aby systém sankcí za porušování vnitrostátních předpisů přijatých k provedení této směrnice byl i v případě, kdy neexistuje konkrétní oběť, účinný, přiměřený a odrazující.
Article 15 of Directive 2000/43 implementing the principle of equal treatment between persons irrespective of racial or ethnic origin requires that rules on sanctions applicable to breaches of national provisions adopted in order to transpose that directive must be effective, proportionate and dissuasive, even where there is no identifiable victim.
(viz bod 40, výrok 3)
40, operative part 3)
Za tím účelem umístila rozměrný nápis „volná místa“ na svou provozovnu u hlavní silnice mezi Bruselem a Antverpami.
To this end, Feryn placed a large ‘vacancies’ sign on its premises alongside the main road between Brussels and Antwerp.
Dne 28. dubna 2005 noviny De Standard zveřejnily rozhovor s Pascalem Ferynem, jedním z ředitelů společnosti, s nadpisem „Zákazníci nechtějí Maročany“.
On 28 April 2005, the newspaper De Standaard published an interview with Mr Pascal Feryn, one of the firm’s directors, under the heading ‘Customers do not want Moroccans’.
Pascal Feryn měl říci, že tato společnost nebude zaměstnávat osoby marockého původu:
Mr Feryn was reported to have said that his firm would not recruit persons of Moroccan origin:
V rozporu s obecným chápáním mohou slova zraňovat.
Contrary to conventional wisdom, words can hurt.
Ale mohou diskriminovat? To je v zásadě hlavní otázka projednávaného sporu.
But can they amount to discrimin -ation?
Arbeidshof te Brussel (Belgie) žádá Soudní dvůr o rozhodnutí o předběžné otázce, která se týká výkladu směrnice Rady 2000/43/ES ze dne 29. června 2000, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ 2.
The Arbeidshof te Brussel (Belgium) has asked the Court of Justice for a preliminary ruling concerning the interpretation of Council Directive 2000/43/EC of 29 June 2000 implementing the principle of equal treatment between persons irrespective of racial or ethnic origin.
Žádá o objasnění některých otázek, které vyvstaly v kontextu řízení mezi subjektem pro podporu rovného zacházení a zaměstnavatelem, který měl prohlásit, že nezaměstná osoby marockého původu.
2 It seeks guidance on a number of issues that have arisen in the context of proceedings between a body for the promotion of equal treatment and an employer who reportedly stated that he would not recruit persons of Moroccan origin.
I – Skutkové okolnosti a žádost o rozhodnutí o předběžné otázce
I — Facts and reference for a preliminary ruling
„Mimo těchto Maročanů se za dva týdny na náš inzerát nikdo nepřihlásil […] Ale my nehledáme Maročany.
‘Apart from these Moroccans, no one else has responded to our notice in two weeks … but we aren’t looking for Moroccans.
Naši zákazníci je nechtějí.
Our customers don’t want them.
Mají instalovat sklápěcí vrata v soukromých domech, často vilách, a tito zákazníci nechtějí, aby chodili k nim domů.“
They have to install up-and-over doors in private homes, often villas, and those customers don’t want them coming into their homes.’
Podobné články se objevily v novinách Het Nieuwsblad a Het Volk.
Similar articles appeared in the Het Nieuwsblad and Het Volk newspapers.
NV Firma Feryn (dále jen „Feryn“) je společností specializovanou na prodej sklápěcích a sektorových vrat.
NV Firma Feryn (‘Feryn’) is a firm specialised in the sale and installation of up-and-over and sectional doors.
Začátkem roku 2005 Feryn hledala montéry pro instalaci sklápěcích vrat v domech svých zákaz-
In early 2005, Feryn was seeking to recruit fitters to install
1 — Původní jazyk: angličtina.2 — Úř. věst. 2000, L. 180, s. 22; Zvl. vyd. 20/01, s. 23.
1 — Original language: English.2 — OJ 2000 L 180, p. 22.
Pascal Feryn vyjádření uvedená v novinách zpochybňuje.
Mr Feryn disputes the account given in the newspapers.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA M. POIARESE MADURA – VĚC C-54/07
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-54/07
Dne 28. dubna 2005 večer se P. Feryn zúčastnil rozhovoru v belgické národní televizi, ve kterém uvedl:
On the evening of 28 April 2005, Mr Feryn participated in an interview on Belgian national television, in which he stated:
Dne 31. března 2006, po výměně názorů se společností Feryn, podalo CGKR žalobu na Feryn k předsedovi Arbeidsrechtbank Brussels, v níž mimo jiné požadovalo, aby soud určil, že Feryn porušila zákon o boji proti diskriminaci, a aby nařídil Feryn ukončení její diskriminační náborové politiky.
On 31 March 2006, after a series of exchanges with Feryn, the CGKR brought proceedings against Feryn before the President of the Arbeidsrechtbank Brussels, claiming, inter alia, that the court should declare that Feryn had infringed the Law Against Discrimination and should order Feryn to end its discriminatory recruitment policy.
Předseda Arbeidsrechtbank nicméně rozhodl, že dotčená veřejná prohlášení nepředstavují akty diskriminace; byla spíše důkazy možné diskriminace v tom, že uváděla, že osoby určitého etnického původu nebudou společností Feryn přijaty do zaměstnání v případě, že se rozhodnou se přihlásit.
However, the President of the Arbeidsrechtbank held that the public statements in question did not constitute acts of discrimination; rather, they were merely evidence of potential discrimination, in that they indicated that persons of a certain ethnic origin would not be recruited by Feryn in the event they should decide to apply.
CGKR ani netvrdilo, ani neprokázalo, že Feryn skutečně odmítla žádost o zaměstnání na základě uchazečova etnického původu.
The CGKR had neither claimed nor demonstrated that Feryn had ever actually turned down a job application on grounds of the applicant’s ethnic origin.
Z těchto důvodů byly žalobní návrhy CGKR zamítnuty usnesením ze dne 26. června 2006.
For those reasons, the forms of order sought by CGKR were denied by order of 26 June 2006.
CGKR se proti usnesení odvolalo k Arbeidshof te Brussel, jenž podal projednávanou žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
The CGKR brought an appeal against that order before the Arbeidshof te Brussel, which has made the present reference to the Court of Justice for a preliminary ruling.
„Mnoho našich zástupců navštěvuje zákazníky […] Každý si instaluje poplašné systémy a všichni jsou dnes zjevně vyděšení.
‘[W]e have many of our representatives visiting customers … Everyone is installing alarm systems and these days everyone is obviously very scared.
Nejsou to jen imigranti, kdo se dopouští vloupání.
It is not just immigrants who break in.
To neříkám, nejsem rasista.
I won’t say that, I’m not a racist.
Belgičané se vloupávají do domu stejně tak.
Belgians break into people’s houses just as much.
Ale lidé jsou zjevně vyděšení.
But people are obviously scared.
Tak často říkají: ‚žádné imigranty‘. […] Musím vyhovět požadavkům svých zákazníků.
So people often say: “no immigrants”. … I must comply with my customers’ requirements.
Když řeknete: ‚Chci určitý výrobek nebo chci to a tohle‘, a já řeknu: ‚To nedělám, pošlu tyto lidi‘, pak řeknete: ‚Já ty dveře nepotřebuji‘.
If you say “I want a particular product or I want it like this and like that”, and I say “I’m not doing it, I’ll send these people”, then you say “I don’t need that door.”
Pak sám sebe vylučuji z podnikání.
Then I’m putting myself out of business.
Musíme plnit požadavky zákazníků.
We must meet the customers’ requirements.
Toto není můj problém.
This isn’t my problem.
Já jsem tento problém v Belgii nevytvořil.
I didn’t create this problem in Belgium.
Chci, aby se firmě dařilo, a chci, abychom na konci roku dosahovali obratu, a jak toho dosáhnu?
I want the firm to do well and I want us to achieve our turnover at the end of the year, and how do I do that?
Musím to dělat takovým způsobem, jakým to chce zákazník!“
I must do it the way the customer wants it done!’
Arbeidshof te Brussel klade řadu velmi přesných otázek týkajících se směrnice a konkrétních okolností, které jsou sporné ve věci v původním řízení 3.
The Arbeidshof te Brussel asks a number of very precise questions relating to the Directive and to the specific circumstances that are at issue in the main proceedings.
Tyto otázky se v zásadě týkají institutu přímé diskriminace (první a druhá otázka), důkazního břemene (třetí, čtvrtá a pátá otázka) a otázky vhodných nápravných opatření (šestá otázka).
3These questions essentially concern the concept of direct discriminationb (first and second questions), the burden of proof (third, fourth and fifth questions) and the issue of appropriate remedies (sixth question).
Budu se těmito otázkami zabývat, maje na vědomí, že podle článku 234 ES Soudní dvůr není oprávněn použít pravidla práva Spole-
I shall address these questions bearing in mind that, under Article 234 EC, the Court has no power to apply rules of Community law
CGKR bylo založeno zákonem ze dne 15. února 1993.
The CGKR was established by a Law of 15 February 1993.
Tento zákon byl změněn zákonem ze dne 25. února 2003 („zákon o boji proti diskriminaci“).
That law was amended by a Law of 25 February 2003 (‘the Law Against Discrimination’).
Zákon o boji proti diskriminaci provedl do belgického práva směrnici 2000/43.
The Law Against Discrimination transposed Direct- ive 2000/43 into Belgian law.
CENTRUM VOOR GELIJKHEID VAN KANSEN EN VOOR RACISMEBESTRIJDING čenství na určitý případ, nýbrž může pouze poskytnout vnitrostátnímu soudu informace o výkladu práva Společenství, které pro něj mohou být užitečné při posuzování účinků ustanovení vnitrostátního práva.
FERYN to a particular case, but may only provide a national court with information on the interpretation of Community law which may be useful to it in assessing the effects of a provision of national law.
na základě rasy nebo etnického původu“.
discrimination based on racial or ethnic origin’.
Článek 2 odst. 2 písm. a) směrnice stanoví, že „přímou diskriminací se rozumí případ, kdy je s jednou osobou zacházeno z důvodu rasy nebo etnického původu méně příznivým způsobem, než je, bylo nebo by bylo s jinou osobou ve srovnatelné situaci“.
Article 2(2)(a) provides that ‘direct discrimination shall be taken to occur where one person is treated less favourably than another is, has been or would be treated in a comparable situation on grounds of racial or ethnic origin’.
První otázka, o které má Soudní dvůr rozhodnout, je v zásadě následující: Jedná se o přímou diskriminaci ve smyslu směrnice, pokud zaměstnavatel v souvislosti s náborovou akcí veřejně prohlásí, že žádosti od osob určitého etnického původu budou odmítnuty?
The first question that falls to be decided by this Court is essentially the following: does it constitute direct discrimination for the purposes of the Directive if an employer publicly states, in the context of a recruitment drive, that applications from persons of a certain ethnic origin will be turned down?
Pojem „přímá diskriminace“
The notion of direct discrimination
Cílem směrnice je „stanovit rámec pro boj s diskriminací na základě rasy nebo etnického původu s cílem zavést v členských státech zásadu rovného zacházení“ 4.
The aim of the Directive is ‘to lay down a framework for combating discrimination on the grounds of racial or ethnic origin, with a view to putting into effect in the Member States the principle of equal treatment’.
Směrnice se použije jak ve veřejném, tak v soukromém sektoru, pokud jde, krom jiného, o „podmínky přístupu k zaměstnání […] včetně kritérií výběru a podmínek náboru, bez ohledu na obor činnosti a na úroveň profesní hierarchie […]“ 5.
4The Directive applies in both the public and private sectors, in relation to, inter alia, ‘conditions for access to employment … including selection criteria and recruitment conditions, whatever the branch of activity and at all levels of the professional hierarchy …’. 5
Vnitrostátní soud, který se sporem zabýval v prvním stupni, byl toho názoru, že pokud zaměstnavatel nejednal podle vlastních diskriminačních prohlášení, je diskriminace pouze hypotetická a nespadá do působnosti směrnice.
The national court that dealt with the case at first instance took the view that, so long as an employer has not acted upon his own discriminatory statements, the discrimination is only hypothetical and does not come within the ambit of the Direct- ive.
Spojené království a Irsko předložily vyjádření ve stejném duchu.
The United Kingdom and Ireland have made submissions to the same effect.
Tvrdí, že v případě neexistence identifikovatelného stěžovatele, jenž se stal obětí diskriminace, se směrnice nepoužije.
They argue that, in the absence of an identifiable complainant who has become the victim of discrimination, the Directive does not apply.
V důsledku toho takové subjekty, jakým je CGKR, nemohou za těchto okolností podat žalobu k vnitrostátním soudům s tvrzením, že se jedná o přímou diskriminaci ve smyslu směrnice.
As a result, bodies such as the CGKR cannot, in such circumstances, bring legal proceedings before the national courts alleging direct discrimination within the meaning of the Directive.
4 — Článek 1 směrnice.5 — Článek 3 odst. 1 písm. a).
4 — Article 1 of the Directive.5 — Article 3(1)(a) of the Directive.
CGKR je opačného názoru a tvrdí, že se zákaz přímé diskriminace týká procesu přijímání do zaměstnání, jakož i případného
The CGKR takes the opposite view and argues that the prohibition on direct discrimination concerns the recruitment process as
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA M. POIARESE MADURA – VĚC C-54/07 rozhodnutí o přijetí.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-54/07 well as the eventual recruitment decision.