natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury pouze vnitrostátnímu soudci, kterému byl spor předložen, a který musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které bude vydáno, přísluší s ohledem na konkrétní okolnosti věci posoudit jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání svého rozsudku, tak i relevanci otázek, které klade Soudnímu dvoru.
It should be noted that, according to settled caselaw, it is solely for the national court before which the dispute has been brought and which must assume responsibility for the subsequent judicial decision to determine in the light of the particular circumstances of the case both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court.
V důsledku toho, jestliže se položené otázky týkají výkladu práva Společenství, je Soudní dvůr v zásadě povinen rozhodnout 22.
Consequently, where the questions submitted concern the interpretation of Community law, the Court of Justice is, in principle, bound to give a ruling. 22
Belgická vláda zakládá tuto nepřípustnost na argumentu, podle kterého se článek 81 ES neuplatní na zákon z roku 1958, protože zákaz reklamy v oblasti péče o zuby má sociální charakter a jeho cílem je ochrana blaha obyvatelstva.
The Belgian Government bases its contention of inadmissibility on the argument that Article 81 EC does not apply to the Law of 1958 because the ban on advertising in the dental care sector is social in nature and is intended to protect public welfare.
Soudní dvůr sice rovněž rozhodl, že za výjimečných okolností mu přísluší, aby
It is true that the Court has also held that, in exceptional circumstances, it can
22 — Viz zejména rozsudek ze dne 21. ledna 2003, Bacardi-Martini a Cellier des Dauphins (C-318/00, Recueil, s. I-905, bod 41 a citovaná judikatura).
22 — See, in particular, Case C-318/00 Bacardi­Martini and Cellier des Dauphins [2003] ECR I-905, paragraph 41 and the caselaw cited.
Tato vláda z toho vyvozuje, že otázka položená předkládajícím soudem není relevantní k vyřešení sporu v původním řízení a má čistě hypotetickou povahu.
The Belgian Government deduces from this that the question referred by the national court is not relevant to the resolution of the dispute in the main proceedings and is of a purely hypothetical nature.
DOULAMIS právní nebo faktické situace, která neodpovídá realitě sporu v původním řízení 25.
25 examine the conditions in which the case was referred to it by the national court.
Jak je v rozsudcích v řízeních o předběžných otázkách pravidelně připomínáno, duch spolupráce, jímž má být veden průběh řízení o předběžné otázce, znamená, že vnitrostátní soud bere ohled na funkci svěřenou Soudnímu dvoru, kterou je přispívat k výkonu spravedlnosti v členských státech, a nikoliv poskytovat poradní stanoviska k obecným či hypotetickým otázkám 23.
As is regularly stated in judgments on references for a preliminary ruling, the spirit of cooperation which must prevail in such proceedings requires the national court for its part to have regard to the function entrusted to the Court, which is to assist in the administration of justice in the Member States and not to give opinions on general or hypothetical questions. 23
Může tomu tak být rovněž v případě, jestliže předkládající soud předloží Soudnímu dvoru předběžnou otázku, jejímž cílem je umožnit mu provést posouzení souladu vnitrostátní právní úpravy jiného členského státu s právem Společenství, jestliže tento soud zakládá svou otázku na výkladu této právní úpravy, který spočívá pouze na domněnkách 26.
That may also be the case where the national court refers a question to the Court for a preliminary ruling with a view to enabling it to decide whether the legislation of another Member State is in accordance with Community law, where that court bases its question on an interpretation of that legislation which is founded on mere suppositions. 26
Nedomnívám se, že předběžná otázka položená tribunal de première instance de Bruxelles odpovídá jednomu z těchto případů nepřípustnosti.
I do not believe that the question referred by the Tribunal de première instance de Bruxelles for a preliminary ruling falls within any of those categories of inadmissibility.
Soudní dvůr měl tak za to, že nemůže rozhodnout o předběžné otázce položené vnitrostátním soudem, pokud je zjevné, že výklad nebo posouzení platnosti právního předpisu Společenství, požadované vnitrostátním soudem, nemají žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení nebo pokud Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny.
Thus, the Court has refused to rule on a question referred for a preliminary ruling by a national court where it is quite obvious that the ruling sought by that court on the interpretation or validity of Community law bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose, or where the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it.
1 písm. g) ES a čl. 10 druhého pododstavce ES ve spojení s článkem 81 ES v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, jako je to také platit například tehdy, jestliže se předběžná otázka předložená tímto soudem týká
If Article 3(1)(g) EC and the second paragraph of Article 10 EC, read in conjunction with Article 81 EC, were interpreted as meaning that they preclude
I-8679, body 38 až 40) a ze dne 30. června 2005, Längst (C-165/03, Sb. rozh. s. I-5637, bod 34).
25 — See, in particular, Case C-13/01 Safalero [2003] ECR I-8679, paragraphs 38 to 40, and Case C-165/03 Längst [2005] ECR I-5637, paragraph 34.
26 — Rozsudek ze dne 10. prosince 2002, Der Weduwe (C-153/00, Recueil, s. I-11319, body 33 až 39).
26 — Case C-153/00 der Weduwe [2002] ECR I-11319, paragraphs 33 to 39.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA Y. BOTA – VĚC C-446/05 postupu spolupráce mezi soudy stanoveného článkem 234 ES jsou funkce Soudního dvora a předkládajícího soudu jasně odděleny a výklad vnitrostátních právních předpisů náleží výhradně předkládajícímu soudu 27.
OPINION OF MR BOT — CASE C-446/05 separate, and it falls exclusively to the latter to interpret its national legislation.
zákon z roku 1958, by totiž vedl předkládající soud k nepoužití tohoto zákona a zproštění I. Doulamise obžaloby.
27 a national law such as the Law of 1958, the referring court would be obliged to disapply that law and acquit Mr Doulamis.
Předběžná otázka je tudíž naprosto relevantní k vyřešení sporu v původním řízení.
The question referred is therefore entirely relevant to the resolution of the dispute in the main proceedings.
Úkolem Soudního dvora je tedy zohlednit právní kontext, do něhož spadá předběžná otázka, jak je vymezen předkládacím soudem, a to i když je tento kontext právní úpravy zpochybněn ve vyjádření předloženém Soudnímu dvoru samotným státem tohoto předkládajícího soudu 28.
The Court of Justice must therefore take account of the legislative context in which the question referred to it arises, as described by the national court, even if that regulatory context is contested by the very State in which that court is located in the observations which it submits to the Court. 28
Předkládající soud uvedl, z jakých důvodů má pochybnosti o uplatnění tohoto článku v projednávané věci, přičemž tyto důvody spočívají na skutkových a právních poznatcích, které jsou v souladu s právním a skutkovým kontextem popsaným zmiňovaným soudem.
The referring court has set out the reasons for its uncertainty as to the application of that article in the present case, and those reasons are based on points of fact and law which are consistent with the legal and factual context described by that court.
Jelikož tribunal de première instance de Bruxelles ve svém předkládacím rozhodnutí uvedl, že zákon z roku 1958 musí být chápán v tom smyslu, že zakazuje jakoukoli reklamu v oblasti péče o zuby, nenáleží Soudnímu dvoru ani italské vládě tento výklad zpochybňovat.
Since the Tribunal de première instance de Bruxelles stated, in its order for reference, that the Law of 1958 was to be understood as prohibiting advertising of any kind in the dental care sector, it is not for the Court or the Italian Government to call that interpretation into question.
Z tohoto důvodu jsem toho názoru, že projednávaná předběžná otázka je přípustná a je třeba na ni odpovědět.
That is why I take the view that the question under consideration is admissible and that it is necessary to reply to it.
27 — Viz zejména rozsudek ze dne 17. června 1999, Piaggio (C-295/97, Recueil, s. I-3735, bod 29 a citovaná judikatura).
27 — See, in particular, Case C-295/97 Piaggio [1999] ECR I-3735, paragraph 29 and the caselaw cited.
Co se dále týče argumentace italské vlády, podle které je předběžná otázka hypotetická, protože neodpovídá obsahu zákona z roku 1958, je třeba připomenout, že v rámci
As regards, next, the Italian Government’s argument that the question referred for a preliminary ruling is hypothetical because it does not relate to the substance of the Law of 1958, it should be noted that, in the context of the procedure established by Article 234 EC providing for cooperation between courts, the functions of the Court and those of the referring court are clearly
B – K předběžné otázce
B — The question referred for a preliminary ruling
V této fázi je jako odpověď na stanovisko zastávané belgickou vládou třeba uvést, že skutečnost, že cílem zákona z roku 1958 je v rozsahu, v němž zakazuje poskytovatelům péče o zuby uvádět jakoukoli reklamu na své činnosti, ochrana veřejného zdraví, neodůvodňuje, aby tento zákon mohl narušovat uskutečňování cílů Smlouvy.
It should be stated at this point, in response to the position adopted by the Belgian Government, that the fact that the Law of 1958, in prohibiting dental care providers from advertising their services, seeks to protect public health is no justification for the fact that that law may undermine the attainment of the objectives of the Treaty.
Činnosti v oblasti zdraví totiž podle článku 152 ES sice spadají výhradně do pravomoci členských států, když Společenství má v této oblasti pouze pravomoc doplnit jejich činnosti, avšak to nic nemění na skutečnosti, že členské státy musí vykonávat své pravomoci při respektování práva Společenství 31.
Although, pursuant to Article 152 EC, measures in the health sector fall principally within the competence of the Member States, the Community’s power in that sector being confined to supplementing such measures, the Member States must none the less, when exercising their powers, comply with Community law. 31
Lékařský či jiný zdravotnický zákrok, jako stomatologické ošetření, představuje hospodářskou činnost podléhající pravidlům vnitřního trhu.
Medical or paramedical work such as the provision of dental care is an economic activity subject to the rules of the internal market.
Opatření přijatá v členském státě, která upravují reklamu činěnou poskytovateli péče o zuby, tedy nesmí porušovat pravidla Smlouvy v oblasti hospodářské soutěže.
The measures adopted in a Member State to regulate the advertising in which dental care providers may engage must not therefore infringe the Treaty rules on competition.
Nesmí být ani v rozporu se svobodami pohybu 32.
Nor must they be contrary to the freedoms of movement. 32
Zákonodárce Společenství doposud nepřijal žádný akt upravující nebo harmonizující možnost příslušníků profesí v oblasti zdravotní péče uvádět reklamu, zejména co se týče péče o zuby.
To date, the Community legislature has not adopted any measure regulating or harmonising the possibility of advertising for the healthcare professions, in particular as regards dental care.
Směrnice 78/686, jejímž cílem je usnadnění účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb zubních lékařů 29neobsahuje k tomuto bodu žádné ustanovení 30.
Directive 78/686, the purpose of which is to facilitate the effective exercise of the right of establishment and the freedom to provide services in respect of the activities of dental practitioners, 29contains no provision on that point.
Případnou slučitelnost takové vnitrostátní právní úpravy, jako je zákon z roku 1958, s právem Společenství je tedy skutečně třeba posoudit ve světle ustanovení Smlouvy.
30It is therefore indeed the case that the question whether a national law such as the Law of 1958 is compatible with Community law must be examined in the light of the provisions of the Treaty.
Cíl sledovaný zákonem z roku 1958 tedy jako takový nemůže vyloučit tento zákon
The objective pursued by the Law of 1958 cannot therefore, as such, exclude it
31 — Viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 23. října 2003, Inizan (C-56/01, Recueil, s. I-12403, body 16 a 17).
29 — Second recital in the preamble.
32 — Viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 18. června 1991, ERT (C-260/89, Recueil, s. I-2925, bod 12).
31 — See, to that effect, Case C-56/01 Inizan [2003] ECR I-12403, paragraphs 16 and 17.
30 — Směrnice 2005/36, která zrušila a nahradila směrnici 78/686 ve svém šestém bodě odůvodnění uvádí, že „podpora poskytování služeb musí být zajištěna v souvislosti s přísným dodržováním požadavků na ochranu veřejného zdraví a bezpečnosti a ochrany spotřebitelů.
30 — The sixth recital in the preamble to Directive 2005/36, which repealed and replaced Directive 78/686, states that ‘[t]he facilitation of service provision has to be ensured in the context of strict respect for public health and safety and consumer protection.
Proto by se mělo počítat se zvláštními ustanoveními pro regulovaná povolání, která mají důsledky pro veřejné zdraví nebo bezpečnost a jejichž příslušníci dočasně nebo příležitostně poskytují přeshraniční služby.“
Therefore, specific provisions should be envisaged for regulated professions having public health or safety implications, which provide cross-frontier services on a temporary or occasional basis’.
Posouzení, zda tento zákon spadá, či nespadá do působnosti těchto ustanovení, je tedy třeba provést s ohledem na povahu tohoto zákona a na okolnosti sporu v původním řízení.
Whether or not that law falls within the scope of those provisions must therefore be assessed in the light of the characteristic features of that law and the facts in the main proceedings.
Je třeba připomenout, že cílem článku 81 ES je stanovit rámec chování podniků, a nikoli chování členských států.
The purpose of Article 81 EC is to regulate the conduct of undertakings and not that of the Member States.
Zakazuje dohody mezi podniky, rozhodnutí o sdružení podniků a jednání těchto hospodářských subjektů ve vzájemné shodě, které by mohly ovlivnit obchod mezi členskými státy a které jsou v rozporu s hospodářskou soutěží.
It prohibits agreements between undertakings, decisions by associations of undertakings and concerted practices by economic operators which may affect trade between Member States and which are incompatible with competition.
Naproti tomu zákaz uvádět reklamu určenou široké veřejnosti na své služby, uložený poskytovatelům péče o zuby, podle mne představuje omezení svobody usazování, jakož i volného pohybu služeb.
On the other hand, the ban prohibiting dental care providers from advertising their services to the general public is, in my opinion, a restriction on the freedom of establishment and the freedom to provide services.
Nicméně uvedu, že takovýto zákaz může být odůvodněn ochranou veřejného zdraví a v jakém rozsahu je, podle mého názoru, přiměřený uvedenému cíli.
I shall, however, say that such a ban may be justified on the ground of the protection of public health and indicate the extent to which it is, in my view, proportionate to that objective.
Soudní dvůr sice připustil, že tento článek ve spojení s článkem 10 ES může být uplatněn vůči normativnímu aktu přijatému členským státem.
The Court has acknowledged that that article, read in conjunction with Article 10 EC, may be relied on against a legislative measure adopted by a Member State.
Podle ustálené judikatury se tak sice článek 81 ES sám o sobě týká pouze chování podniků a nevztahuje se na právní či správní předpisy vydané členskými státy, avšak to nic nemění na skutečnosti, že tento článek vykládaný ve spojení s článkem 10 ES ukládá členským státům, aby nepřijímaly nebo nezachovávaly v platnosti opatření, ani povahy právních či správních předpisů, způsobilá zmařit užitečný účinek pravidel hospodářské soutěže uplatnitelných na podniky 33.
Thus, according to settled caselaw, while Article 81 EC is, in itself, concerned solely with the conduct of undertakings and not with laws or regulations emanating from the Member States, that article, read in conjunction with Article 10 EC, none the less requires the Member States not to introduce or maintain in force measures, even of a legislative or regulatory nature, which may render ineffective the competition rules applicable to undertakings. 33
33 — Rozsudek ze dne 9. září 2003, CIF (C-198/01, Recueil, s. I-8055, bod 45 a citovaná judikatura).
33 — Case C-198/01 CIF [2003] ECR I-8055, paragraph 45 and the caselaw cited.
Budu se postupně zabývat každým z těchto bodů.
I shall examine each of those points in turn.
DOULAMIS unikly sankcím vyplývajícím z tohoto článku pouze z důvodu své právní formy 35.
DOULAMIS the penalties under that article solely because of their legal form. 35
Cílem tohoto rozšíření působnosti článku 81 ES na akty členského státu nicméně není uplatňovat tento článek na každý státní akt, jehož účinky mohou být v rozporu s hospodářskou soutěží.
However, by extending the scope of Article 81 EC to measures emanating from a Member State, it was not intended to extend it to any State measure which may have adverse effects on competition.
To nic nemění na tom, že článek 81 ES ve spojení s článkem 10 ES se může uplatnit na právní nebo správní opatření členského státu pouze tehdy, pokud toto opatření podporuje, posiluje nebo kodifikuje akt přičitatelný podnikům.
It none the less remains the case that Article 81 EC, in conjunction with Article 10 EC, applies to a legislative or regulatory measure adopted by a Member State only if that measure encourages, reinforces or codifies a measure attributable to undertakings.
Soudní dvůr totiž rozhodl, že články 10 ES a 81 ES jsou porušeny ve dvou případech: jednak jestliže členský stát nařídí nebo podpoří uzavírání kartelových dohod, které jsou v rozporu s článkem 81 ES nebo posílí účinky takových dohod, a jednak jestliže zbaví svou vlastní právní úpravu jejího státního charakteru tím, že přenese odpovědnost za přijetí intervenčních rozhodnutí hospodářského významu na soukromé hospodářské subjekty 34.
The Court has held that Articles 10 EC and 81 EC are infringed in two situations: first, where a Member State requires or encourages the adoption of agreements, decisions or concerted practices contrary to Article 81 EC or reinforces their effects, and, second, where it divests its own rules of the character of legislation by delegating to private economic operators responsibility for taking decisions affecting the economic sphere. 34
Nezdá se mi, že by tuto analýzu zpochybňovala skutečnost, že oba výše uvedené případy nejsou vyčerpávající, protože jim v několika rozhodnutích Soudního dvora 36předchází příslovce „zejména“.
The fact that the two situations referred to above are not exhaustive, because they are preceded by the adverbial phase ‘in particular’ in a number of the Court’s decisions, 36does not in my view call that analysis into question.
Abychom se o tom přesvědčili, stačí se zabývat výkladem těchto dvou případů podaným Soudním dvorem, na jehož základě lze dospět k závěru, že naopak zamýšlel omezit rozsah působnosti článku 81 ES ve spojení s článkem 10 ES do úzkých mezí, které jsem popsal.
For confirmation that this is the case, it is sufficient to examine the Court’s interpretation of those two situations, which shows that, on the contrary, it sought to contain the scope of the combined application of Articles 81 EC and 10 EC within the narrow limits I have just set out.
V rozsudku ze dne 19. února 2002 Arduino 37tak musel Soudní dvůr řešit akt členského státu, který na základě návrhu vypracovaného advokátní komorou schvaloval tarif, který stanoví minimální a maximální odměny pro členy profesní komory.
Thus, in Arduino, 37 the Court was faced with a measure adopted by a Member State which, on the basis of a draft produced by a professional body of members of the Bar, approved a tariff fixing minimum and maximum fees for members of the profession.
V obou těchto případech se má za to, že je státní akt v rozporu s ustanoveními článku 81 ES prostřednictvím článku 10 ES, jelikož upravuje nebo legalizuje kartelovou dohodu nebo rozhodnutí podniků, které jsou v rozporu s ustanoveními článku 81 ES.
In those two situations, a State measure is considered to be contrary to the provisions of Article 81 EC, by application of Article 10 EC, because it provides for or validates in law a concerted practice or a decision by undertakings which is contrary to the provisions of Article 81 EC.
Uplatnění článku 81 ES ve spojení s článkem 10 ES na státní akty, které odpovídá jednomu nebo druhému z těchto případů, má tak za cíl zabránit tomu, aby státní opatření zmařilo nebo oslabovalo dosah zákazů stanovených článkem 81 ES vůči podnikům.
The combined application of Articles 81 EC and 10 EC to State measures which fall into either of those situations thus serves to ensure that a State measure does not undermine the prohibitions laid down in Article 81 EC with regard to undertakings.
Rovněž má za cíl zabránění tomu, aby kartelové dohody nebo rozhodnutí podniků, jež mají účinky, které jsou v rozporu s hospodářskou soutěží,
It also has the effect of preventing a concerted practice or decision by undertakings which have anti-competitive effects from escaping
35 — Viz stanovisko generálního advokáta Poiarese Madura ve věci, ve které byl vydán rozsudek ze dne 5. prosince 2006, Cipolla a další (C-94/04 a C-202/04, Sb. rozh. s. I-11421, bod 32).
35 — See the Opinion of Advocate General Poiares Maduro in Joined Cases C-94/04 and C-202/04 Cipolla and Others [2006] ECR I-11421, point 32.
36 — Viz zejména usnesení ze dne 17. února 2005, Mauri (C-250/03, Sb. rozh. s. I-1267, bod 30) a rozsudek Cipolla a další uvedený výše (bod 47).
36 — See, in particular, the order in Case C-250/03 Mauri [2005] ECR I-1267, paragraph 30, and Cipolla and Others, paragraph 47.
Stejně tak ve spisu neexistuje nic, co by naznačovalo, že tento zákon posiluje předchozí kartelovou dohodu.
Nor is there any evidence in the documents before the Court to suggest that the law in question reinforces a pre-existing agreement.
Konečně, předkládající soud nepředložil žádné poznatky ohledně okolností, za nichž byl zákon z roku 1958 přijat, které by vedly k domněnce, že Belgické království přeneslo odpovědnost za přijetí rozhodnutí, co se týče reklamy v oblasti péče o zuby na hospodářské subjekty, přičemž zákon z roku 1958 by takové rozhodnutí pouze kodifikoval.
Finally, the referring court provides no indication as to the circumstances in which the Law of 1958 was adopted, which would support the assumption that the Kingdom of Belgium had delegated to economic operators responsibility for taking a decision on advertising in the dental care sector and that the Law of 1958 simply codified that decision.
Poté, co konstatoval, že toto vnitrostátní opatření může ovlivnit obchod mezi členskými státy ve smyslu článku 81 ES 38, rozhodl, že uvedené opatření nespadá do působnosti tohoto ustanovení ve spojení se článkem 10 ES.
After establishing that that national measure may affect trade between Member States within the meaning of Article 81 EC, 38it held that the measure in question did not fall within the scope of that provision in conjunction with Article 10 EC.