natgillin/translations-raw huggingface dataset:
98 odst. 1 (,první služba‘), která má být přijímána na celém území Spojeného království nebo jeho části, nemůže v rámci uvedené služby vysílat v přímém přenosu celou událost zapsanou na seznamu nebo její část bez předchozího souhlasu [nezávislé televizní rady (dále jen ‚ITC‘)], ledaže:
(1) A television programme provider providing a service falling within either of the categories set out in subsection (1) of section 98 (“the first service”) for reception in the United Kingdom or in any area of the United Kingdom shall not, without the previous consent of the [Independent Television Commission (“the ITC”)], include in that service live coverage of the whole or any part of a listed event unless:
„(a) jiný provozovatel televizního vysílání poskytující službu spadající do druhé kategorie vymezené v uvedeném ustanovení (‚druhá služba‘) získal právo v rámci druhé služby vysílat v přímém přenosu celou tuto událost nebo tuto její část, a
(a) another person, who is providing a service falling within the other category set out in that subsection (“the second service”) has acquired the right to include in the second service live coverage of the whole of the event or of that part of the event, and
(b) oblast, v níž je druhá služba poskytována, představuje nebo zahrnuje celou nebo téměř celou oblast, v níž je poskytována první služba.
(b) the area for which the second service is provided consists of or includes the whole, or substantially the whole, of the area for which the first service is provided.
101 odst. 1 zohlednit, jsou zakotvena v kodexu nezávislé televizní rady o sportovních a ostatních událostech zapsaných na seznamu (Independent Television Commission Code on Sports and other Listed Events), ve znění změn.
The factors to be considered in giving the consent referred to in Section 101(1) are specified in the Independent Television Commission Code on Sports and other Listed Events, as amended.
Skutkový základ sporu, jak byl vylíčen v bodech 7 až 22 napadeného rozsudku, lze shrnout následovně.
The facts which gave rise to this dispute, as set forth in paragraphs 7 to 22 of the judgment under appeal, can be summarised as follows.
Společnost Infront WM AG (dále jen „Infront“), původně FWC Medien AG, později KirchMedia WM AG, vykonává činnost nabývání, správy a prodeje vysílacích práv na sportovní události.
Infront WM AG (‘Infront’), formerly FWC Medien AG which became KirchMedia WM AG, is involved in the acquisition, management and marketing of television broadcasting rights for sporting events.
Obvykle tato práva nakupuje od pořadatele dotčené sportovní události a takto získaná práva dále prodává subjektům televizního vysílání.
Typically it purchases such rights from the organiser of the sporting event concerned and resells the rights thus acquired to broadcasters.
Dne 10. září 1996 podepsala její mateřská společnost smlouvu s Fédération internationale de football association (FIFA) o převodu výhradních práv na televizní přenos utkání závěrečné fáze mistrovství světa FIFA pro roky 2002 a 2006.
On 10 September 1996, its parent company signed a contract with the Fédération internationale de football association (‘FIFA’) for the exclusive television broadcasting rights to the final-stage matches of the 2002 and 2006 FIFA World Cups.
Zejména jí byla poskytnuta výhradní práva na televizní přenos těchto událostí pro státy evropského kontinentu.
It acquired, among others, the exclusive television broadcasting rights to those matches in the countries of Europe.
Tato práva byla následně převedena ve prospěch společnosti Infront.
Those rights were subsequently assigned to Infront.
3a odst. 2 směrnice 89/552 oznámilo opatření přijatá podle odstavce 1 tohoto článku.
By letters of 25 September 1998 and 5 May 2000, the United Kingdom notified the Commission, in accordance with Article 3a(2) of Directive 89/552, of the measures adopted pursuant to Article 3a(1).
Dne 28. července 2000 zaslal generální ředitel generálního ředitelství Komise pro vzdělání a kulturu Spojenému království sporný akt, který uváděl:
On 28 July 2000, the Director-General of the Commission’s Directorate-General for Education and Culture sent the United Kingdom the contested decision, stating as follows:
„Dopisem ze dne 5. května 2000, který Komise obdržela dne 11. května 2000, oznámilo stálé zastoupení [Spojeného království] při Evropské unii Komisi soubor vnitrostátních opatření týkajících se televizního vysílání událostí národního významu pro Spojené království. […]
‘By letter dated 5 May 2000, received by the European Commission on 11 May 2000, the [United Kingdom] Permanent Representation to the European Union notified [to] the Commission a set of national measures concerning the television coverage of events of national interest in the United Kingdom. …
Mám tu čest Vás informovat, že v návaznosti na přezkoumání souladu přijatých opatření se směrnicí [89/552] a s přihlédnutím k dostupným skutečnostem týkajícím se audiovizuální oblasti ve Spojeném království nemá [Komise] v úmyslu napadnout opatření oznámená Vašimi orgány.
I have the honour to inform you that pursuant to the examination of the conformity of the measures taken with … [D]irective [89/552] and on the basis of the facts available in relation to the audiovisual landscape in the United Kingdom, the … Commission does not intend to object to the measures notified by your authorities.
3a odst. 2 směrnice [89/552], Komise zveřejní oznámená opatření v [Úředním věstníku].“
As required by Article 3a(2) of … [D]irective [89/552], the Commission will proceed with the publication of the notified measures in the [Official Journal].’
Komise tato opatření zveřejnila v Úředním věstníku dne 18. listopadu 2000.
The Commission published those measures in the Official Journal on 18 November 2000.
Opatření zahrnují články 98 a 101 části IV zákona o rozhlasovém a televizním vysílání, jakož i seznam událostí zásadního společenského významu určených Spojeným královstvím (dále jen „určené události“).
They include Sections 98 and 101 of the Broadcasting Act and the list of events of major importance for society designated by the United Kingdom (‘the designated events’).
Mezi těmito událostmi je uvedena závěrečná fáze mistrovství světa FIFA.
Among those events are the FIFA World Cup Finals.
Během postupu ověřování uvedených opatření Komisí jí společnost Infront zaslala dva dopisy, v nichž tvrdila, že seznam určených událostí nemůže být schválen z důvodu jeho rozporu jak s článkem 3a směrnice 89/552, tak s jinými ustanoveními práva Společenství.
During the verification procedure of those measures by the Commission, Infront sent it two letters in which it claimed that the list of designated events could not be approved because of its incompatibility with both Article 3a of Directive 89/552 and other provisions of Community law.
3a odst. 2 směrnice 89/552, pokud jde o seznam určených událostí, a aby ji informovala o výsledku tohoto procesu, včetně případných opatření přijatých Komisí v této souvislosti.
Subsequently, by letter of 7 December 2000, Infront asked the Commission to confirm that it had completed the verification process under Article 3a(2) of Directive 89/552 in connection with the list of designated events and to inform Infront of the outcome of the process, including any relevant Commission measures.
Komise společnosti Infront odpověděla, že uvedený proces byl uzavřen a že seznam určených událostí je považován za slučitelný s uvedenou směrnicí.
The Commission replied to Infront that the procedure had been completed and that the list of designated events had been accepted as compatible with that directive.
V důsledku toho podala společnost Infront k Soudu žalobu, jejímž předmětem byl návrh na zrušení sporného aktu.
Consequently, Infront brought an action before the Court of First Instance for the annulment of the contested decision.
Komise vznesla námitku nepřípustnosti.
The Commission raised a plea of inadmissibility.
3a odst. 2 směrnice 89/552 nepřijala žádný napadnutelný akt a že společnost Infront není sporným aktem bezprostředně ani osobně dotčena.
It contended that it had not adopted the contested decision pursuant to Article 3a(2) of Directive 89/552 and that the contested decision was not of direct or individual concern to Infront.
Soud v napadeném rozsudku námitku nepřípustnosti zamítl a prohlásil žalobu za přípustnou.
In the judgment under appeal, the Court of First Instance rejected the plea of inadmissibility and declared the action admissible.
3a odst. 2 směrnice 89/552, na jehož základě musí Komise ověřit slučitelnost vnitrostátních opatření přijatých podle odstavce 1 uvedeného článku s právem Společenství.
It found, first, that the contested decision closed the procedure under Article 3a(2) of Directive 89/552, by virtue of which the Commission is required to verify the compatibility with Community law of national measures adopted pursuant to Article 3a(1).
3a odst. 3 této směrnice, v rámci mechanismu vzájemného uznávání těchto opatření zavedeného v posledně uvedeném ustanovení.
The publication in the Official Journal of those measures approved by the Commission informed the other Member States of their existence and, therefore, enabled them to comply with their obligations under Article 3a(3) of that directive as part of the mechanism for mutual recognition of those measures instituted by the latter provision.
3a odst. 3 směrnice 89/552.
The contested letter therefore produced, in the Court of First Instance’s view, legal effects for the Member States, in so far as it envisaged the publication in the Official Journal of the national measures in question, since the effect of that publication is to trigger the mechanism for mutual recognition laid down by Article 3a(3) of Directive 89/552.
Představuje tak rozhodnutí ve smyslu článku 249 ES, ačkoli článek 3a uvedené směrnice o přijetí „rozhodnutí“ ze strany Komise výslovně nehovoří.
It is thus a decision within the meaning of Article 249 EC, although Article 3 of Directive 89/552 does not expressly refer to the adoption by the Commission of a ‘decision’.
Zadruhé Soud přezkoumal, zda je společnost Infront tímto aktem bezprostředně dotčena.
Secondly, the Court of First Instance considered whether that decision is of direct concern to Infront.
Soud nejprve rozhodl, že pokud společnost Infront převádí za účelem televizního přenosu ve Spojeném království svá vysílací práva ve prospěch subjektu televizního vysílání usazeného v tomto členském státě, mají opatření přijatá orgány Spojeného království právní existenci nezávislou na sporném aktu. Vzhledem k tomu, že se
The Court of First Instance held, first of all, that where Infront assigns its television broadcasting rights to a broadcaster established in the United Kingdom for the purposes of television broadcasting in that Member State, the measures adopted by the United Kingdom authorities exist in law independently of the contested decision.
2008 – VĚC C-125/06 P oznámená opatření použijí na subjekty televizního vysílání usazené ve Spojeném království na základě zákona o rozhlasovém a televizním vysílání platného v tomto členském státě, a nikoli na základě sporného aktu, není společnost Infront bezprostředně dotčena.
In so far as the measures notified are applicable to broadcasters established in the United Kingdom under the national law on broadcasting in force in that Member State and not by virtue of the contested decision, Infront is not directly concerned.
3a odst. 3 směrnice 89/552.
On the other hand, only the contested decision finding that the measures notified by the United Kingdom are compatible with Community law and providing for the subsequent publication of those measures in the Official Journal enables the mechanism of mutual recognition under Article 3a(3) of Directive 89/552 to operate effectively.
Z toho vyplývá, že v takovém případě tento akt stvrzuje platnost uvedených opatření pouze za účelem jejich uznání ostatními členskými státy.
It follows that, in that situation, the contested decision validates those measures for the sole purposes of their recognition by the other Member States.
3a odst. 3 směrnice 89/552, stanoveny každým členským státem v jeho právních předpisech provádějících uvedené ustanovení, nic to nemění na tom, že tyto orgány musí zajistit, aby subjekty televizního vysílání spadající do jejich pravomoci dodržovaly podmínky přenosu událostí určených ve vnitrostátních opatřeních schválených a zveřejněných v Úředním věstníku Komisí.
Although the detailed rules for the control which the national authorities are required to exercise under the mechanism of mutual recognition established by Article 3a(3) of Directive 89/552 are determined by each Member State in the framework of its legislation implementing that provision, those authorities must ensure that broadcasters under their jurisdiction comply with the conditions for broadcasting the events designated in the national measures approved and published in the Official Journal by the Commission.
3a odst. 1 směrnice 89/552 ostatními členskými státy.
The Court of First Instance concluded, therefore, that Infront is directly concerned by the contested decision in so far as it enables the implementation of the mechanism of mutual recognition by the other Member States of the measures adopted by the United Kingdom pursuant to Article 3a(1) of Directive 89/552 .
Zatřetí Soud rozhodl, že společnost Infront je uvedeným aktem rovněž dotčena osobně.
Thirdly, the Court of First Instance held that Infront is, likewise, individually concerned by the contested decision.
Tento akt se jí dotýká z důvodu vlastnosti, která je pro ni zvláštní, a sice vlastnosti spočívající v tom, že je výhradní držitelkou vysílacích práv na jednu z událostí určených Spojeným královstvím.
That decision concerns Infront by reason of a characteristic peculiar to it, namely its capacity as the exclusive holder of the television broadcasting rights for one of the designated events.
Ačkoli totiž společnost Infront, coby zprostředkovatelka v oblasti dotčených televizních vysílacích práv, není výslovně uvedena ve vnitrostátních opatřeních schválených a zveřejněných v Úředním věstníku Komisí, nic to nemění na tom, že tato opatření omezují její možnost volně nakládat se svými právy tím, že vážou jejich výhradní převedení ve prospěch subjektu televizního vysílání usazeného v jiném členském státě než Spojeném království, který chce uvedenou událost vysílat v tomto posledně uvedeném státě, na určité podmínky.
Although Infront, in its capacity as broker of the relevant television broadcasting rights is not expressly covered by the national measures approved and published in the Official Journal by the Commission, they impede its ability freely to dispose of its rights by restricting their transfer exclusively to a broadcaster established in a Member State other than the United Kingdom which wishes to broadcast that event in the latter State.
Krom toho, i když se sporný akt nedotýká platnosti smluv uzavřených s FIFA, je důležité, že společnost Infront nabyla dotčená výhradní vysílací práva před vstupem článku 3a směrnice 89/552 v platnost, a tudíž před přijetím uvedeného aktu.
Moreover, although the legal validity of the contracts concluded with FIFA is not affected by the contested decision, it is of importance that Infront acquired exclusively the television broadcasting rights in question before the entry into force of Article 3a of Directive 89/552 and, a fortiori, before the adoption of the contested decision.
Pokud jde o meritorní stránku, Soud zrušil sporný akt z důvodu, že je, coby rozhodnutí ve smyslu článku 249 ES, stižen vadou spočívající v nedostatku příslušnosti.
On the substance, the Court of First Instance annulled the contested decision, on the ground that, being a decision within the meaning of Article 249 EC, it was vitiated by lack of powers.
Kolegium členů Komise totiž nebylo konzultováno a generální ředitel, který tento akt podepsal, neobdržel od tohoto kolegia žádné zvláštní zmocnění.
The College of Commissioners had not been consulted and the Director-General who signed the contested decision had received no specific power from the College.
Návrhová žádání účastnic řízení
Forms of order sought by the parties
Svým kasačním opravným prostředkem Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:
By its appeal, the Commission claims that the Court should:
– s konečnou platností určil, že žaloba podaná k Soudu byla nepřípustná, a
— give final judgment by declaring that the application before the Court of First Instance was inadmissible, and
– uložil společnosti Infront náhradu nákladů řízení vynaložených Komisí v prvním stupni i v probíhajícím řízení o kasačním opravném prostředku.
— order Infront to pay the Commission’s costs at first instance and on appeal.
Společnost Infront navrhuje, aby Soudní dvůr:
Infront contends that the Court should:
– zamítl kasační opravný prostředek, nebo
— dismiss the appeal, or
– vrátil věc Soudu k rozhodnutí v souladu s judikaturou Soudního dvora, a
— refer the case back to the Court of First Instance for judgment in accordance with the judgment of the Court of Justice as to law; and
– uložil Komisi, aby nesla vlastní náklady řízení a aby nahradila náklady řízení vynaložené společností Infront v souvislosti s řízením před Soudním dvorem a Soudem.
— order the Commission to pay its own and Infront’s costs relating to the proceedings before this Court and the Court of First Instance.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
The appeal
Podle čl. 230 čtvrtého pododstavce ES může každá fyzická nebo právnická osoba podat žalobu proti rozhodnutím, která, byť vydána ve formě rozhodnutí určeného jiné osobě, se jí bezprostředně a osobně dotýkají.
The fourth paragraph of Article 230 EC provides that any natural or legal person may institute proceedings against a decision which, although in the form of a decision addressed to another person, is of direct and individual concern to the former.
Na podporu svého kasačního opravného prostředku Komise uplatňuje dva důvody vycházející z nesplnění těchto dvou posledně uvedených podmínek.
In support of its appeal, the Commission pleads two grounds of appeal alleging misapplication of the two latter requirements.
Před provedením přezkumu těchto důvodů je vhodné vyjasnit účinky a rozsah článku 3a směrnice 89/552 a sporného aktu.
Prior to examining those grounds of appeal, it is necessary to define the scope and effect of Article 3a of Directive 89/552 and of the contested decision.
3a odst. 1 této směrnice může každý členský stát v souladu s právem Společenství přijímat opatření, aby zajistil, že subjekty televizního vysílání, které spadají do jeho pravomoci, nebudou vysílat na základě výhradních práv události, jimž členský stát přikládá zásadní společenský význam, způsobem, který zbavuje významnou část veřejnosti možnosti tyto události sledovat v přímém přenosu nebo ze záznamu ve volně dostupném televizním vysílání.
Under Article 3a(1) of Directive 89/552, each Member State may take measures in accordance with Community law to ensure that broadcasters under its jurisdiction do not broadcast on an exclusive basis events which are regarded by that Member State as being of major importance for society in such a way as to deprive a substantial proportion of the public in that Member State of the possibility of following them via live coverage or deferred coverage on free television.
Za tímto účelem vypracuje dotčený členský stát seznam takových událostí.
To that end, the Member State concerned is to draw up a list of such events.
Článek 3a odst. 2 uvedené směrnice ukládá Komisi, aby ověřila, zda jsou uvedená opatření slučitelná s právem Společenství, a aby je zveřejnila v Úředním věstníku.
Article 3a(2) of Directive 89/552 requires the Commission to verify that those measures are compatible with Community law and to publish them in the Official Journal.
Odstavec 3 uvedeného článku zavádí mechanismus vzájemného uznávání, podle něhož musí ostatní členské státy dbát na to, aby se subjekty televizního vysílání spadající do jejich pravomoci nevyhnuly použití opatření přijatých jiným členským státem podle odstavce 1 téhož článku, která byla schválena Komisí a zveřejněna v Úředním věstníku.
Article 3a(3) puts in place a mutual recognition mechanism by which the other Member States must ensure that broadcasters under their jurisdiction do not circumvent measures adopted pursuant to Article 3a(1) by another Member State, approved by the Commission and published in the Official Journal.
To je uvedeno i v devatenáctém bodě odůvodnění směrnice 97/36, z jehož znění vyplývá, že článek 3a směrnice 89/552 má zamezit případnému obcházení vnitrostátních opatření na ochranu legitimního obecného zájmu.
That is also stated in the 19th recital in the preamble to Directive 97/36, from the terms of which it is evident that Article 3a of Directive 89/552 is intended to prevent the possibility of circumvention of national measures protecting a legitimate general interest.
Na základě použití této právní úpravy Komise sporným aktem Spojené království informovala o tom, že schvaluje opatření, která jí tento členský stát oznámil, a že budou následně zveřejněna v Úředním věstníku.
Pursuant to that legislation, the Commission informed the United Kingdom, by the contested decision, of the approval of the measures it had adopted and of their subsequent publication in the Official Journal.
3a odst. 2 směrnice 89/552.
As the Court of First Instance held, that decision thus closed the verification procedure which the Commission was required to carry out under Article 3a(2) of Directive 89/552.
3a odst. 3 směrnice 89/552, a tudíž vyvolal právní účinky povinnosti, stanovené členským státům, zajistit, že se subjekty televizního vysílání spadající do jejich pravomoci nevyhnou použití opatření přijatých Spojeným královstvím podle odstavce 1 uvedeného článku.
The contested decision therefore triggered the mutual recognition mechanism under Article 3a(3) of Directive 89/552 and, consequently, activated the other Member States’ obligation to ensure that broadcasters under their jurisdiction did not circumvent the measures adopted by the United Kingdom pursuant to Article 3a(1).
Důvody kasačního opravného prostředku uplatněné Komisí je třeba přezkoumat ve světle těchto úvah.
It is in the light of those considerations that the Commission’s grounds of appeal must be examined.
K prvnímu důvodu, vycházejícímu z nesplnění podmínky týkající se bezprostředního zájmu
The first ground of appeal, alleging misapplication of the requirement of direct concern
Komise tvrdí, že Soud nesprávně uplatnil judikaturu zmíněnou v bodě 22 tohoto rozsudku, která upřesňuje podmínku týkající se bezprostředního zájmu uvedenou v čl. 230 čtvrtém pododstavci ES.
The Commission submits that the Court of First Instance erroneously applied the caselaw mentioned in paragraph 22 of the present judgment, which defines the requirement of direct concern under the fourth paragraph of Article 230 EC.
Zaprvé, sporný akt nemá podle Komise dopad na právní postavení společnosti Infront.
First of all, the contested decision does not affect Infront’s legal situation.
Sporný akt ukládá jiným členským státům než Spojenému království povinnost postupovat tak, aby subjekty televizního vysílání spadající do jejich pravomoci nezbavily významnou část veřejnosti tohoto členského státu možnosti sledovat některé určené události na „volně dostupném“ televizním kanálu.
It requires the Member States other than the United Kingdom to ensure that broadcasters under their jurisdiction do not deprive a substantial proportion of the public in that Member State of the possibility of following certain designated events on free television.
Pouze takovým subjektům jsou tedy za tímto účelem ukládány povinnosti.
For that purpose, legal obligations are therefore to be imposed only on such broadcasters.