natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Pokud jde o argument žalobkyně, podle kterého byla Portugal Telecom kontrolována Portugalskou republikou, jakožto většinovým akcionářem, tento sice představuje nespornou skutečnost, ale s ohledem na výše uvedenou judikaturu nestačí ke konstatování přičitatelnosti sporného opatření státu.
Although the applicant’s argument that Portugal Telecom was controlled by the Portuguese Republic, as majority shareholder, constitutes an uncontested fact in the dispute, in view of the caselaw outlined above, it is not sufficient for a finding that the measure at issue was imputable to the State.
Žalobkyně uvádí, že zákon obsahoval porušení zásady rovnosti mezi soukromými provozovateli a veřejným provozovatelem, pokud jde o sankci za opoždění při platbě poplatku.
The applicant claims that the law contained a breach of the principle of equal treatment of private and public operators, with regard to the penalty incurred for late payment of the network fee.
Pouze soukromí provozovatelé se vystavovali odebrání své licence v případě opožděné platby.
Only private operators incurred the withdrawal of their licence for late payment.
Komise v tomto ohledu uplatňuje, aniž by to žalobkyně zpochybnila, že Portugal Telecom nebyla v žádném případě nijak povinna poskytovat
The Commission contends in that regard and the applicant does not contest that Portugal Telecom was, in any event, under no obligation
RTP vysílací službu v rámci povinné všeobecné služby.
2008 — CASE T-442/03 to provide RTP with a broadcasting service in the context of a universal service obligation.
Jinak řečeno, i když zákon formálně stanovil odebrání licence v případě opožděné platby pouze ve vztahu k soukromým provozovatelům, nic Portugal Telecom nebránilo, aby v takovém případě přerušila nebo odložila poskytování svých služeb RTP.
In other words, even though the law formally provided for withdrawal of the licence for late payment only in respect of private operators, Portugal Telecom was not prohibited from interrupting or suspending its services to RTP in the same situation.
Soud konečně konstatuje, že žalobkyně nenapadá posouzení Komise, podle které byly úlevy v placení způsobeny hlavně sporem mezi RTP a Portugal Telecom o výši poplatku.
The Court notes, lastly, that the applicant does not contest the Commission’s assessment that the payment facilities were mainly caused by a dispute between RTP and Portugal Telecom as to the level of the network fee.
Žalobkyně nanejvýš tvrdí, že rozhodnutí přijaté Anacom v roce 2003 bylo v projednávaném případě irelevantní.
The applicant, at most, claims that the decision taken by Anacom in 2003 is without any relevance to this case.
Avšak tato námitka, která navíc nezpochybňuje posouzení Komise, není relevantní.
However, that objection, which does not, moreover, call into question the Commission’s assessment, is not relevant.
Nic totiž nezakazovalo Komisi uvést toto rozhodnutí z roku 2003 jako sice vzdálenou, ale nicméně relevantní skutečnost na podporu svého posouzení, podle kterého byl důvodem pro úlevy z plateb poplatku spor o ceny mezi RTP a Portugal Telecom.
Nothing precludes the Commission from relying on that 2003 decision as evidence — tenuous certainly, but none the less relevant — in support of its assessment that it was a tariff dispute between RTP and Portugal Telecom that was at the origin of the payment facilities for the fee.
Pokud jde o argument žalobkyně, podle kterého tvrzená skutečnost, že se Portugal Telecom nevzdala platby dluhu a úroků z prodlení, sama o sobě nepostačuje k tomu, aby se opatření nekvalifikovalo jako státní podpora, je třeba konstatovat, že se netýká otázky přičitatelnosti sporného opatření státu, ale nanejvýš otázky, zda došlo k použití státních prostředků.
The applicant’s argument that the alleged fact that Portugal Telecom did not waive recovery of those debts or its claim for default interest is insufficient, in itself, to prevent the measures being classified as State aid is clearly not related to the question whether the measure at issue is imputable to the State, but, at most, to the question whether State resources were involved.
Přitom tato otázka není předmětem diskuse, jelikož v bodě 107 odůvodnění napadeného rozhodnutí se Komise v podstatě rozhodla mít za to, že státní prostředky mohly být použity.
That question is not at issue inasmuch as, in recital 107 of the contested decision, the Commission decided, essentially, to find that State resources may have been involved.
Pokud jde konečně o odkaz žalobkyně na skutečnost, že se RTP nacházela ve faktickém úpadku, tento odkaz – který je možno chápat tak, že naznačuje, že Portugal Telecom povolila RTP úlevy z placení poplatku pouze z důvodu zásahu Portugalské republiky – sám o sobě konkrétně nepopírá tvrzení Komise, podle kterého úlevy z placení poplatku vysvětluje spor o cenách mezi RTP a Portugal Telecom.
Concerning, lastly, the applicant’s reference to the fact that RTP was in a state of technical insolvency, a reference which could be understood as suggesting that it is only because of the implication of the Portuguese Republic that Portugal Telecom accorded the payment facilities for the fee to RTP, it does not in itself, however, include any specific refutation of the Commission’s argument that payment facilities for the fee can be explained by a tariff dispute between RTP and Portugal Telecom.
Za těchto podmínek má Soud za to, že žalobkyně nedokázala zpochybnit posouzení Komise obsažené v napadeném rozhodnutí, podle kterého nezjistila nic, co by jí umožnilo dospět k závěru, že úlevy z placení poplatku byly přičitatelné Portugalské republice.
Accordingly, the Court of First Instance finds that the applicant has not succeeded in calling into question the Commission’s assessment, contained in the contested decision, according to which there was no information to permit it to conclude that the payment facilities for the fee could be imputed to the Portuguese Republic.
Je tedy třeba zamítnout tuto část žalobního důvodu.
It is thus necessary to reject that part of the plea.
K třetí části žalobního důvodu, vycházející z neoznačení emise dluhopisů v roce 1994 za státní podporu
The third part, alleging failure to classify the 1994 bond issue as State aid
Žalobkyně zpochybňuje, že úvaha Komise, podle které oznámení o emisi dluhopisů v roce 1994 uvedlo, že RTP zaručovala splacení půjčky ze svých příjmů, opravňovala tento orgán dospět k závěru, že se nejednalo o státní podporu.
The applicant disputes that the Commission’s finding that the information notice for the 1994 bond issue indicated that RTP guaranteed repayment of the loan with its own revenue entitled that institution to find that there was no State aid.
Z napadeného rozhodnutí vyplývá, že finanční situace RTP se v roce 1994 velmi zhoršila.
It is apparent from the contested decision that RTP’s financial position was very poor in 1994.
Výlučně z důvodu, že veškerý její základní kapitál vlastnil stát – a protože se myslelo, že stát nenechá podnik jít do konkursu – byla emise dluhopisů v roce 1994 akceptována trhem.
It was solely because all its share capital was held by the State — and because it was thought that the State would not allow the undertaking to go into insolvency — that the 1994 bond issue was accepted by the market.
Tato situace měla být náležitě zohledněna při posouzení dotčeného opatření.
That situation should have been properly taken into account in the assessment of the measure at issue.
V replice žalobkyně cituje zprávu Tribunal de Contas, ze které vyplývá, že úroveň bankovní zadluženosti RTP je možné vysvětlit skutečností, že RTP je veřejným podnikem pověřeným veřejnou službou v oblasti televizního vysílání, který má prospěch z pravidelné státní finanční podpory, což je dostatečná záruka pro různé věřitele RTP.
In the reply, the applicant cites the report of the Tribunal de Contas, from which it appears that the level of RTP’s bank indebtedness is explained by the fact that RTP is a public undertaking, entrusted with providing public service television and benefiting from the regular financial support of the State, which was sufficient guarantee for RTP’s various creditors.
Komise v napadeném rozhodnutí vysvětlila (bod 121 odůvodnění), proč se domnívala, že emise dluhopisů v roce 1994 nepředstavovala státní podporu.
The Commission explained in the contested decision (recital 121) why it considered that the 1994 bond issue did not constitute State aid.
Nedošlo k žádnému formální poskytnutí státní záruky, což žalobkyně připouští.
No State guarantee was formally given, which is something which the applicant admits.
RTP sama ručila za splacení dluhu.
RTP itself guaranteed the servicing of the debt.
RTP byla v rozhodné době akciovou společností, a neměla tedy postavení, ze kterého by implicitně vyplývala státní záruka.
RTP was a public limited company at the time and thus did not have a status which would have resulted in an implicit State guarantee.
V důsledku toho má Komise za to, že k emisi dluhopisů v roce 1994 došlo v tržních podmínkách a že stát se nezřekl zisků.
Consequently, the Commission contends that the 1994 bond issue was carried out under market conditions and that the State did not forgo revenue.
Konečně skutečnost, že RTP byla vlastněná státem, nemá vliv na tento závěr, jelikož Smlouva je, pokud jde o státní anebo soukromé vlastnictví dotčeného podniku, neutrální.
Lastly, the fact that RTP was owned by the State in no way alters that finding in view of the neutrality of the Treaty as to whether the undertaking at issue is in public or private ownership.
Komise tvrdí, že zpráva Tribunal de Contas je nepřípustná, protože nebyla předložena v rámci žaloby, a poznamenává, že samotná citace této zprávy uplatněná žalobkyní ukazuje, že Portugalská republika neposkytla žádnou záruku.
The Commission maintains that the report of the Tribunal de Contas is inadmissible because it was not produced in the application, and notes that even the quotation from the report upon which the applicant relies shows that the Portuguese Republic did not provide any guarantee whatsoever.
V bodě 121 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise vyjádřila, že nepřijala žádné informace, které by potvrzovaly, že emise dluhopisů v roce 1994 byla provázena státní zárukou.
In recital 121 of the contested decision, the Commission stated that it had received no information to show that the 1994 bond issue was accompanied by a State guarantee.
V souladu s prospektem k této emisi dluhopisů zaručuje splácení dluhu sama společnost RTP.
According to the prospectus for that bond issue, it was RTP itself which guaranteed repayment of the debt.
RTP neměla právní status, ze kterého by implicitně vyplývala záruka ze strany státu.
RTP did not have a legal status which led to an implicit State guarantee.
Je nesporné, že RTP byla v době emise dluhopisů v roce 1994 akciovou společností.
It is not contested that RTP was a public limited company at the time of the 1994 bond issue.
Z důvodu této právní formy společnosti nepodléhal vlastník RTP, Portugalská republika, povinnosti neomezeného splacení dluhů, které měla tato společnost.
As a result, RTP’s owner, the Portuguese Republic, was not subject to an unlimited obligation to repay that company’s debts.
Je rovněž nesporné, že prospekt k emisi dluhopisů v roce 1994 nestanovil žádnou záruku ze strany státu.
Neither is it contested that the prospectus for the 1994 bond issue provided for no guarantee on the part of the State.
Žalobkyně nicméně tvrdí, že skutečnost, že stát byl 100% akcionářem RTP, s sebou nese existenci implicitní záruky, která jako jediná vysvětluje, že se této společnosti podařilo přes její zhoršenou finanční situaci umístit emisi dluhopisů v roce 1994 na trh.
The applicant claims, however, that the fact that the State had a 100% stake in RTP led to the existence of an implicit guarantee which alone explains how that company, despite its poor financial position, was successful in placing the 1994 bond issue on the market.
Je nicméně třeba nezaměňovat otázku, zda stát výslovně, nebo implicitně poskytl záruku, což je jedinou relevantní otázkou v projednávaném případě, s otázkou, jak trh reagoval na skutečnost, že vydavatelem dluhopisů nebyl žádný soukromý provozovatel, ale RTP.
It is necessary, however, not to confuse the question whether the State granted, expressly or implicitly, a guarantee — the only question relevant to this case — with that of how the market reacted to the fact that the issuer of the bonds was not just another private operator, but RTP.
Skutečnost, že trh přijal emisi dluhopisů v roce 1994, protože se podle názoru žalobkyně domníval, že stát de facto zaručuje jejich vrácení, neumožňuje dospět k závěru o existenci státní podpory, protože je nesporné, že stát neposkytl ani výslovně, ani implicitně svou záruku.
The fact that the market agreed to subscribe to the 1994 bond issue — in the applicant’s opinion, because it considered that the State would guarantee de facto its repayment — does not permit a finding that there is State aid, since it is not disputed that the State did not give its guarantee, either expressly or implicitly.
Pouze objektivní zjištění vedoucí k závěru, že stát byl právně povinen splatit tuto emisi v případě platební neschopnosti RTP, by umožnilo konstatovat existenci státní záruky.
Only objective findings leading to the conclusion that the State legally had to repay that issue in the event of default by RTP would permit a finding of the existence of a State guarantee.
Přitom ani ze spisu, ani z písemností žalobkyně nevyplývá, že Portugalská republika měla takovou povinnost.
It is not apparent from the court file or the applicant’s pleadings that the Portuguese Republic was under such an obligation.
Pokud jde o zprávu Tribunal de Contas, předloženou v replice, je tato zpráva, jak je konstatováno v bodech 186 až 193 níže, irelevantní pro posouzení legality napadeného rozhodnutí.
Concerning the report of the Tribunal de Contas produced in the reply, that report, as noted in paragraphs 186 to 193 below, is not relevant to the assessment of the lawfulness of the contested decision.
Protože žalobkyně neuvedla ve svých písemnostech žádnou skutečnost, která by mohla zpochybnit posouzení Komise vyjádřená v bodě 121 odůvodnění napadeného rozhodnutí, je třeba zamítnout výtku žalobkyně týkající se emise obligací v roce 1994.
Thus, the applicant having, in its pleadings, submitted no evidence such as to call into question the Commission’s assessment set out in recital 121 of the contested decision, it is necessary to dismiss the applicant’s head of claim concerning the 1994 bond issue.
Závěry k třetímu žalobnímu důvodu
Conclusion on the third plea in law
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba částečně vyhovět projednávanému žalobnímu důvodu a zrušit článek 2 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž obsahuje závěr, že osvobození od notářských a registračních poplatků nepředstavuje státní podporu.
In view of all the foregoing considerations, it is necessary to uphold the present plea in part and to annul Article 2 of the contested decision inasmuch as it finds that the exemption from registration charges does not constitute State aid.
Naopak ve zbývající části se projednávaný žalobní důvod zamítá, to znamená v rozsahu, v němž se týká úlev z placení poplatku a emise obligací v roce 1994.
By contrast, the remainder of the present plea is dismissed, that is to say, in so far as it concerns the payment facilities for the fee and the 1994 bond issue.
Je třeba dále přezkoumat druhé hlavní zpochybnění, uvedené v bodě 33 výše, a tedy čtvrtý žalobní důvod směřující ke zrušení.
It is necessary to examine, next, the second main contention, referred to in paragraph 33 above and, accordingly, the fourth plea in support of annulment.
Tento žalobní důvod se dělí na dvě části.
This plea is divided into two parts.
K první části, vycházející ze zadání veřejné služby televizního vysílání RTP bez vyhlášení výběrového řízení
The first part, alleging the award of the public television service to RTP without competitive tendering
Žalobkyně poté, co uvedla, že veřejná služba televizního vysílání nebyla přidělena RTP na základě vyhlášení výběrového řízení, vytýká Komisi, že nepřezkoumala legalitu tohoto zadání.
The applicant, after stating that the public television service was not awarded to RTP on the basis of competitive tendering, complains that the Commission failed to question the lawfulness of that award.
Uplatňuje interpretační sdělení Komise o koncesích podle právních předpisů Společenství (Úř. věst. 2000, C 121, s.
It relies on the Commission’s interpretative communication on concessions under Community law (OJ 2000 C 121, p.
2, dále jen „sdělení o koncesích“) a výklad rozsudku Soudního dvora ze dne 7. prosince 2000, Telaustria a Telefonadress (C-324/98, Recueil, s. I-10745), který Komise poskytla ve své XXXI Zprávě o politice hospodářské soutěže [SEC (2002) 462 konečné].
2; ‘Communication on concessions’) and on what it alleges was the Commission’s interpretation of the judgment in Case C-324/98 Telaustria and Telefonadress [2000] ECR I-10745 contained in its XXXIst Report on Competition Policy — 2001 (SEC(2002) 462 final).
Žalobkyně uplatňuje rovněž rozsudek Soudního dvora ze dne 18. listopadu 1999, Teckal (C-107/98, Recueil, s. I-8121).
The applicant also relies on Case C-107/98 Teckal [1999] ECR I-8121.
V replice žalobkyně v podstatě uvádí, že čtvrtá z podmínek uvedených v bodech 88 až 93 rozsudku Soudního dvora ze dne 24. července 2003, Altmark Trans a Regierungspräsidium Magdeburg (C-280/00, Recueil, s. I-7747, dále jen „čtvrtá podmínka Altmark“), ukládala Komisi s ohledem na nevyhlášení výběrového řízení, povinnost ověřit, že výše vyrovnání poskytnutého RTP byla určena na základě kritéria průměrného podniku, který je správně řízen a přiměřeně vybaven.
In the reply, the applicant claims, essentially, that the fourth of the conditions set out in paragraphs 88 to 93 of Case C-280/00 Altmark Trans and Regierungspräsidium Magdeburg [2003] ECR I-7747 (‘the fourth Altmark condition’) required the Commission, in view of the failure to follow a competitive tendering procedure, to verify that the level of compensation awarded to RTP had been determined on the basis of a typical undertaking, well run and adequately provided with means.
Přitom tak tomu zjevně nebylo.
Such was manifestly not the case.
Komise uplatňuje, že zadání úkolu veřejné služby televizního vysílání RTP je otázkou, která se liší – a nikdy nebyla vznesena během formálního řízení – od otázky slučitelnosti vyrovnání poskytnutých tomuto podniku s ohledem na pravidla týkající se státních podpor.
The Commission contends that the award of the public service television remit to RTP is a different question from that of whether the compensation awarded to that undertaking was compatible with the State aid rules and one which was never raised during the formal procedure.
Právo Společenství v případě vysílací SOHZ v každém případě nevyžaduje otevřená a soutěžní řízení, která se obecně běžně vyžadují ve smlouvách o koncesi na veřejné služby.
In any event, in the case of broadcasting SGEIs, Community law does not require the open and competitive procedures normally required as a matter of course in contracts for concessions for public services.
Odkazy žalobkyně na režim použitelný na koncese a judikaturu Soudního dvora jsou irelevantní.
The references made by the applicant to the regime applicable to concessions and to the caselaw of the Court are not relevant.
Pokud jde o čtvrtou podmínku Altmark, žalobkyně se mýlí ohledně její úlohy.
With regard to the fourth Altmark condition, the applicant mistook its purpose.
Stanovisko Komise vycházející z novosti argumentu žalobkyně tedy nemůže tento argument vyloučit.
The Commission’s position, alleging that the applicant has raised a new argument, is thus not such as to permit that argument to be disregarded.
Soud má však tak jako Komise za to, že tento argument nemůže zpochybnit legalitu napadeného rozhodnutí.
None the less, the Court of First Instance finds, like the Commission, that that argument has not succeeded in calling into question the lawfulness of the contested decision.
Článek 86 odst. 2 ES mezi svými podmínkami použití neobsahuje požadavek, podle kterého členský stát musí dodržet výběrového řízení při zadání SOHZ.
Among its conditions for application, Article 86(2) EC does not include a requirement to the effect that the Member State must have followed a competitive tendering procedure for the award of the SGEI.
86 odst. 2 ES ověřit, zda byla SOHZ televizního vysílání zadána RTP po výběrovém řízení.
In view of the foregoing considerations, the applicant’s head of claim alleging that the Commission should, in the context of its examination under Article 86(2) EC, have verified whether the television SGEI had been awarded to RTP after competitive tendering must be rejected.
Důsledkem tohoto nevyhlášení výběrového řízení nicméně naopak nemůže být to, že státní financování povinností veřejné služby provozovatele SOHZ by se mělo, přestože podmínky vymezení SOHZ, pověření a přiměřenosti byly dodržené, považovat za podporu neslučitelnou se společným trhem.
However, that absence of competitive tendering cannot, by contrast, have the result that State funding of the SGEI holder’s public service obligations must, even though the requirements concerning the definition of the SGEI, the remit and proportionality are fulfilled, be considered to be State aid incompatible with the common market.
V každém případě má Soud za to, že Portugalská republika nebyla v rozporu s tvrzením žalobkyně z důvodů připomenutých ve dvou posledních větách bodu 134 výše nikterak povinna zorganizovat výběrové řízení předcházející zadání SOHZ televizního vysílání RTP.
In any event, the Court of First Instance finds, contrary to what the applicant claims on the grounds recalled in the last two sentences of paragraph 134 above, that the Portuguese Republic was in no way required to organise a competitive tendering prior to the award of the television SGEI to RTP.
V tomto ohledu žalobkyně nejprve odkazuje na sdělení o koncesích (bod 134 výše).
In that regard, the applicant refers, first, to the Communication on concessions (paragraph 134 above).
Přitom, i když jsou smlouvy o veřejné službě uzavřené mezi Portugalskou republikou a RTP sice nazývány „koncesí“, nezdá se, a žalobkyně krom toho neuplatnila žádnou skutečnost v tomto smyslu, že by RTP byla koncesionářem ve smyslu tohoto sdělení (viz zejména bod 2.2 šestý pododstavec a bod 2.4 třetí pododstavec sdělení o koncesích), to znamená, že by RTP pobírala příjmy z provozu (jako televize, která vysílá pro své předplatitele), a že by tedy nesla riziko provozu.
Although the public service contracts concluded between the Portuguese Republic and RTP are headed ‘concession’, it does not appear that RTP is a concession holder within the meaning of that communication and, moreover, the applicant puts forward no evidence to that effect (see, in particular, the sixth subpoint of point 2.2 and the third subpoint of point 2.4 of the Communication on concessions). In other words, RTP was remunerated for its operation (as a television service broadcasting to subscribers) and therefore bore the operating risk.
Naopak se zdá, že RTP je veřejným televizním provozovatelem, který vysílá programy ve prospěch a pro všechny obyvatele a jehož náklady za veřejnou službu nese stát.
It appears, on the contrary, that RTP is a public television operator broadcasting programmes to and for the benefit of the entire population, whose costs for that service to the public are borne by the State.