natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Co se týče druhé zásady, Soudní dvůr uvedl, že pokud mají účastníci řízení skutečnou možnost uplatnit před vnitrostátním soudem žalobní důvod založený na právu Společenství, nevylučuje zásada efektivity vnitrostátní právní předpis, jenž brání vnitrostátním soudům uplatnit i bez návrhu důvod vycházející z porušení právních předpisů Společenství, jestliže by je přezkum takového důvodu donutil k opuštění jejich pasivní role tím, že by vykročily z rámce sporu vymezeného účastníky řízení a opřely by se o jiné skutečnosti a okolnosti, než na kterých účastník řízení mající zájem na uplatnění ustanovení Společenství založil svoji žalobu, a to nezávisle na významu uvedených ustanovení pro právní řád Společenství.
So far as concerns the principle of eectiveness, the Court stated that, provided that the parties are given a genuine opportunity to raise a plea based on Community law before a national court, this principle does not preclude a provision of domestic law which prevents national courts from raising of their own motion an issue as to whether the provisions of Community law have been infringed, where examination of that issue would oblige them to abandon the passive role assigned to them by going beyond the ambit of the dispute dened by the parties themselves and relying on facts and circumstances other than those on which the party with an interest in application of the Community provisions has based his claim; this is so, irrespective of the importance of those provisions to the Community legal order.
1 ES, a mohou se tedy případně dovolávat práv, která s tímto postavením souvisí, i vůči svému členskému státu původu.
In several cases the Court examined national provisions that can improperly limit the free movement of citizens of the Union.
265), ve znění směrnice Rady 90/423/EHS ze dne 26. června 1990 (Úř. věst. L 224, s. 13; Zvl. vyd. 03/10, s. 122).
11), as amended by Council Directive 90/423/EEC of 26 June 1990 (OJ 1990 L 224, p. 13).
Soudní dvůr tak došel k závěru, že články 17 ES a 18 ES brání ustanovením, která podřizují získání podpory na vzdělávání pro studenta, který studuje v jiném členském státě než v tom, jehož je státním příslušníkem, podmínce, aby toto studium bylo pokračováním studia absolvovaného alespoň během jednoho roku na území členského státu původu, jelikož taková ustanovení jsou způsobilá odradit občany Unie od využití jejich svobody pohybu a pobytu na území členských států, upravené v článku 18 ES.
The Court drew the conclusion that Articles 17 and 18 EC preclude provisions under which the award of an education or training grant to a student who is studying in a Member State other than that of which he is a national is subject to the condition that those studies must be a continuation of studies pursued for at least one year in his Member State of origin, in that such provisions are liable to deter citizens of the Union from making use of their freedom, provided for in Article 18 EC, to move and reside within the territory of the Member States.
V oblasti daňových právních předpisů ve věcech Schwarz a Gootjes-Schwarz, jakož i Komise v. Německo (rozsudky ze dne 11. září 2007, C-76/05 a C-318/05) Soudní dvůr posuzoval ustanovení německého zákona o dani z příjmů, která poplatníkům umožňují uplatňovat daňové zvýhodnění u školného svých dětí zaplaceného soukromým školám za podmínky, že se tyto školy nacházejí v tuzemsku.
With regard to tax legislation, in its judgments of 11 September 2007 in Case C-76/05 Schwarz and Gootjes-Schwarz and C-318/05 Commission v Germany, the Court examined provisions of the German law on income tax according to which taxpayers are granted tax relief for their children’s school fees paid to certain private schools, provided that the schools are established on German territory.
Soudní dvůr rozhodl, že právo Společenství brání tomu, aby daňové zvýhodnění bylo obecně odmítnuto u školného zaplaceného školám, které se nacházejí v jiných členských státech.
The Court held that Community law precluded the tax relief from being refused generally for school fees paid to schools in another Member State.
Ve svém odůvodnění rozlišil dva typy nancování škol.
In its reasoning, the Court distinguished two types of school nancing.
Pouze školy nancované z podstatné části ze soukromých prostředků se mohou dovolávat volného pohybu služeb.
Only schools essentially nanced by private funds could rely on the freedom to provide services.
Pokud jde o školy nacházející se v jiném členském státě než v Německu, které nejsou z podstatné části nancovány ze soukromých prostředků, volný pohyb služeb se nepoužije, avšak daňové zvýhodnění přesto nesmí být odepřeno.
In the case of schools established in a Member State other than Germany which were not essentially nanced from private funds, the freedom to provide services did not apply but the tax relief nonetheless could not be refused.
Takovému vyloučení brání práva přiznaná občanům Unie: dítě, i v nízkém věku, se může dovolávat práv volného pohybu a volného pobytu a dotčená ustanovení mají za následek neodůvodněné znevýhodnění dětí, které se vzdělávají ve škole se sídlem v jiném členském státě, ve srovnání s těmi, které své svobody pohybu nevyužily.
The rights conferred on citizens of the European Union prevented such an exclusion: even a young child could make use of the rights of free movement and residence, and the provisions at issue placed at an unjustiable disadvantage children who went to a school established in another Member State by comparison with those who had not availed themselves of their freedom of movement.
V oblasti volného pohybu zboží se Soudní dvůr vyslovoval ke slučitelnosti různých vnitrostátních úprav s ustanoveními Smlouvy.
In the eld of the free movement of goods, the Court was required to rule on the compatibility of various national rules with the Treaty.
V první řadě je třeba zmínit rozsudek Rosengren a další (rozsudek ze dne 5. června 2007, C-170/04), ve kterém se Soudní dvůr zabýval žádostí o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se slučitelnosti švédské právní úpravy zakazující jednotlivcům dovážet alkoholické nápoje, jejichž prodej podléhá ve Švédsku monopolu zavedenému stejným zákonem, se Smlouvou o ES.
First, the judgment of 5 June 2007 in Case C-170/04 Rosengren and Others resulted from a reference for a preliminary ruling relating to the compatibility with the EC Treaty of a
Vývoj a činnost osob před škodlivými následky takové spotřeby, neboť zákaz dovozu se uplatňuje bez rozlišení podle věku jednotlivců, kteří si chtějí pořídit dotyčné nápoje.
Swedish law prohibiting the importation by private individuals of alcoholic beverages, the sale of which is subject, in Sweden, to a monopoly established by the same law.
Dále v rozsudku Komise v. Německo (rozsudek ze dne 15. listopadu 2007, C-319/05) se Soudní dvůr na základě žaloby pro nesplnění povinnosti znovu zabýval otázkou, zda je určitou látku třeba kvalikovat jako léčivý přípravek, nebo jako potravinu.
Second, in Case C-319/05 Commission v Germany (judgment of 15 November 2007), the Court was faced once again, in an action for failure to full obligations under the Treaty, with the question whether a substance should be classied as a medicinal product or as a foodstu.
Spolková republika Německo zařadila jako léčivý přípravek česnekový přípravek ve formě tobolek, který je v jiných členských státech legálně uváděný na trh jako potravinový doplněk, a v důsledku toho podrobila jeho uvádění na trh udělení předchozího povolení.
The Federal Republic of Germany had classied as a medicinal product a garlic preparation in capsule form that was legally marketed as a food supplement in other Member States, and had consequently required prior marketing authorisation to be obtained for it.
Soudní dvůr v souladu se svou ustálenou judikaturou konstatoval, že tím Spolková republika Německo nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 28 ES a 30 ES.
In accordance with its settled caselaw the Court found that, in so doing, the Federal Republic of Germany had failed to full its obligations under Articles 28 and 30 EC.
Soudní dvůr určil, že výrobek neodpovídá ani denici léčivého přípravku podle své prezentace, ani denici léčivého přípravku podle své funkce ve smyslu dotyčné právní úpravy Společenství15, a rozhodl, že německé opatření tvoří překážku obchodu uvnitř Společenství.
After establishing that the product did not satisfy either the denition of medicinal product by presentation or the denition of medicinal product by function for the purposes of the relevant Community legislation (15), the Court held that the German measure created an obstacle to intra-Community trade.
Krom toho nemůže být dotčené opatření odůvodněné ochranou veřejného zdraví podle článku 30 ES, jelikož ustanovení takového druhu musí být založeno na důkladném vyhodnocení tvrzeného zdravotního rizika a jelikož cíli ochrany zdraví by mohlo odpovídat takové opatření méně omezující volný pohyb zboží, jako například vhodné označení varující spotřebitele před případnými riziky spojenými s užíváním tohoto výrobku.
Furthermore, the measure could not be justied by reasons relating to the protection of public health, in accordance with Article 30 EC, since a provision of that type had to be based on a detailed assessment of the alleged health risk and a measure that restricted the free movement of goods less, such as suitable labelling warning consumers of the potential risks related to taking the product, could have met the objective of protecting health.
Nakonec je třeba uvést rozsudek Komise v. Nizozemsko (rozsudek ze dne 20. září 2007, C-297/05), kterým byla rozvinuta judikatura Soudního dvora týkající se dovozu vozidel registrovaných v jiném členském státě.
Finally, it is appropriate to mention the judgment of 20 September 2007 in Case C-297/05 Commission v Netherlands, which renes the Court’s caselaw concerning national rules applicable to the import of vehicles registered in another Member State.
Soudní dvůr se dále vyslovil ke slučitelnosti technické prohlídky fyzického stavu vozidel při jejich registraci v Nizozemsku s články 28 ES a 30 ES a považoval takové omezující opatření, pokud se vztahuje na vozidla starší tří let, jež byla předtím registrována v jiných členských státech, za nepřiměřené z hlediska legitimních cílů bezpečnosti silničního provozu a ochrany životního prostředí.
Asked to decide whether Netherlands legislation requiring such vehicles to undergo an identication check and a roadworthiness test prior to registration in the Netherlands was compatible with Community law, the Court held, first of all, that the vehicle identication check did not constitute a hindrance to the free movement of goods.
Soudní dvůr odkázal v tomto ohledu na existenci méně omezujících opatření, jako je uznávání dokladu vydaného v jiném členském státě prokazujícího, že vozidlo registrované na jeho území prošlo technickou prohlídkou, a spolupráce nizozemské celní správy s jejími partnery v jiných členských státech ohledně případně chybějících informací.
It was unlikely to have any deterrent eect whatsoever on the import of a vehicle into the Netherlands or to make the import of vehicles less attractive, given the manner in which it was carried out and the fact
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. L 311, s. 67; Zvl. vyd. 13/27, s. 69).
Directive 2001/83/EC of the European Parliament and of the Council of 6 November 2001 on the Community code relating to medicinal products for human use (OJ 2001 L 311, p. 67).
Volný pohyb osob, služeb a kapitálu
Free movement of persons, services and capital
Prezentovat judikaturu Soudního dvora v této oblasti přehledným způsobem je obtížné z toho důvodu, že byla obzvláště bohatá a nadto se věci předložené Soudnímu dvoru týkají často současně uplatnění více svobod.
Caselaw in this eld was particularly abundant, making a well-ordered presentation dicult, in particular as the cases brought before the Court often concerned the exercise of several freedoms simultaneously.
Bylo proto rozhodnuto judikaturu rozdělit do čtyř oblastí, z nichž tři, kterými jsou volný pohyb pracovníků, svoboda usazování a volný pohyb služeb, jakož i volný pohyb kapitálu, odpovídají sektorovému přístupu, zatímco čtvrtá, kterou jsou omezení výkonu daňové pravomoci členských států, jež vyplývají z těchto svobod, představuje přístup průřezový.
It has therefore been decided to divide the caselaw into four areas, three of which reect a sectoral approach, that is to say the free movement of workers, the right of establishment and the freedom to provide services, and the free movement of capital, while the fourth — namely the limitations imposed by those freedoms on the exercise by the Member States of their powers of taxation — involves a cross-sectoral approach.
V oblasti volného pohybu fyzických osob, tedy pracovníků, se Soudní dvůr vyslovil mimo jiné k právu pobytu občanů třetích států, kteří jsou rodinnými příslušníky občanů států Společenství, zejména migrujících pracovníků Společenství, a k sociálním výhodám, které mohou tito rodinní příslušníci nárokovat.
With regard to the free movement of natural persons, that is to say of workers, the Court ruled, inter alia, on the right of residence of nationals of third countries who are members of the family of a Community national, in particular a Community migrant worker, and the social advantages which those family members may claim.
Je třeba poznamenat, že Soudní dvůr také upřesnil ve věci Hartmann (rozsudek ze dne 18. července 2007, C-212/05) pojem„migrující pracovník“.
It is also to be noted that the Court explained the concept of ‘migrant worker’ in its judgment of 18 July 2007 in Case C-212/05 Hartmann.
Státní příslušník členského státu, který při zachování svého zaměstnání v tomto státě přemístil své bydliště do jiného členského státu a od té doby vykonává své povolání jako příhraniční pracovník, tak může být považován za„migrujícího pracovníka“ ve smyslu nařízení č. 1612/6816.
Thus, a national of a Member State who, while maintaining his employment in that State, has transferred his residence to another Member State and has since then carried on his occupation as a frontier worker can claim the status of migrant worker for the purposes of Regulation No 1612/68 (16).
Co se týče práva pobytu občanů třetích států, kteří jsou rodinnými příslušníky občana státu Společenství, jenž využil své svobody pohybu, stojí za zvláštní pozornost věci Jia (rozsudek ze dne 9. ledna 2007, C-1/05) a Eind (rozsudek ze dne 11. prosince 2007, C-291/05).
In relation to the right of residence of nationals of third countries who are members of the family of a Community national who has exercised the right to freedom of movement, Case C-1/05 Jia [2007] ECR I-1 and Case C-291/05 Eind (judgment of 11 December 2007) warrant particular attention.
Po uplynutí platnosti jejího turistického víza jí bylo zamítnuto udělení povolení k pobytu z důvodu, že neprokázala dostatečným způsobem existenci hospodářské závislosti na svém synovi a jeho manželce.
In Jia, the dispute before the national court concerned the case of a Chinese national who was the mother-in-law of a German national and went to join her son in Sweden where her daughter-in-law was self-employed.
Předkládající soud se v podstatě dotazoval, a odkázal přitom na rozsudek Akrich (rozsudek ze dne 23. září 2003, C-109/01, Recueil, s.
When her visitor’s visa expired she was refused a residence permit on the ground that she had not provided adequate proof that she was
Vývoj a činnost migrující pracovník, do jehož rodiny patří státní příslušník třetího státu.
Proceedings nancially dependent on her son and his wife.
Nicméně při návratu tohoto pracovníka do členského státu, jehož má státní příslušnost, poté, co vykonával zaměstnání v jiném členském státě, má státní příslušník třetího státu, který je rodinným příslušníkem tohoto pracovníka, na základě ustanovení čl.
The national court, referring to the judgment in Case C-109/01 Akrich [2003] ECR I-9607, essentially asked whether the lawful-residence condition that was adopted in that judgment also applied to the circumstances of the case in point.
Skutečnost, že státní příslušník třetího státu, který je rodinným příslušníkem pracovníka Společenství, před tím, než pobýval v členském státě, kde tento pracovník vykonával zaměstnání, neměl právo pobytu na základě vnitrostátního práva v členském státě, jehož má uvedený pracovník státní příslušnost, neovlivňuje posouzení práva tohoto státního příslušníka pobývat v tomto posledně uvedeném státě.
However, such family members must be dependent on the Community national or his or her spouse in the sense that they need those persons’ material support in order to meet their essential needs in their State of origin or the State from which they have come at the time when they apply to join them.
2 nařízení č. 1612/68 brání tomu, aby manželovi migrujícího pracovníka vykonávajícího povolání v členském státě, který nemá zaměstnání a bydlí v jiném členském státě, nebyla přiznána sociální výhoda, která má stejné vlastnosti jako německý příspěvek na výchovu, z důvodu, že nemá v prvním státě bydliště ani obvyklý pobyt.
Accordingly, in the event of a Community worker returning to the Member State of which he is a national, Community law does not require the authorities of that State to grant a right of entry and residence to a third-country national who is a member of that worker’s family because of the mere fact that, in the host Member State where that worker was gainfully employed, the third-country national held a valid residence permit issued on the basis of Article 10 of Regulation No 1612/68.
Taková podmínka bydliště totiž musí být považována za nepřímo diskriminační, pokud se může samotnou svou povahou dotýkat migrujících pracovníků nebo jejich manželů/manželek, kteří častěji bydlí v jiném členském státě, více než tuzemských pracovníků, a pokud v důsledku toho existuje riziko, že prvně uvedení budou obzvláště znevýhodněni.
However, when that worker returns to the Member State of which he is a national, after being gainfully employed in another Member State, a third-country national who is a member of his family has a right under Article 10(1)(a) of Regulation No 1612/68 as amended to reside in the Member State of which the worker is a national, even where that worker does not carry on any eective and genuine economic activities.
Naproti tomu ve věci Geven (rozsudek ze dne 18. července 2007, C-213/05) Soudní dvůr upřesnil, že tentýž článek nebrání tomu, aby vnitrostátní právní úprava členského státu nepřiznala státnímu příslušníkovi jiného členského státu, který má v tomto státě bydliště a který v prvním státě vykonává výdělečnou činnost malého rozsahu (méně než 15 pracovních hodin týdně), takovou sociální výhodu, jako je příspěvek na výchovu, z důvodu, že v prvním státě nemá své bydliště ani obvyklý pobyt.
The fact that a third-country national who is a member of a Community worker’s family did not, before residing in the Member State where the worker was employed, have a right under national law to reside in the Member State of which the worker is a national has no bearing on the determination of the third-country national’s right to reside in the latter State.
Navíc Soudní dvůr také upřesnil ve věci Hendrix (rozsudek ze dne 11. září 2007, C-287/05), že článek 39 ES a článek 7 nařízení č.
Community workers and members of their families who settle in a Member State can be entitled to the same social advantages as national workers.
Uplatňováním této právní úpravy však nesmí být zasaženo do práv osoby, která pro ni vyplývají z volného pohybu pracovníků, natolik, aby byly překročeny meze toho, co vyžaduje uskutečnění legitimního cíle sledovaného vnitrostátním zákonem.
Such a residence condition must be regarded as indirectly discriminatory since it is intrinsically liable to aect migrant workers or their spouses, who reside with greater frequency in another Member State, more than national workers and there is a consequent risk that it will place the former at a particular disadvantage.
Soudní dvůr a zejména s článkem 42 ES.
More specically, in relation to social security the Court had to rule on the compatibility of certain provisions of Regulation No 1408/71 with freedom of movement for persons and with Article 42 EC in particular.
Ve spojených věcech Habelt, Möser a Watcher (rozsudek ze dne 18. prosince 2007, C-396/05, C-419/05 a C-450/05), které se týkaly vyplácení starobního důchodu přesídleným osobám s německou státní příslušností nebo německým původem, tak Soudní dvůr prohlásil praxi Spolkové republiky Německo, která váže zohlednění dob přispívání získaných mimo území této republiky na podmínku, aby měl příjemce bydliště v Německu, za neslučitelnou s volným pohybem osob.
Thus, in its judgment of 18 December 2007 in Joined Cases C-396/05, C-419/05 and C-450/05 Habelt, Möser and Watcher, concerning payment of an old-age pension to displaced persons of German nationality or origin, the Court declared incompatible with freedom of movement for persons the authorisation given to the Federal Republic of Germany to make the taking into account of contribution periods completed outside the Federal Republic subject to the condition that the recipient resides in Germany.
Umožnit příslušnému členskému státu dovolávat se pro uložení doložky bydliště důvodů integrace do společenského života tohoto členského státu by totiž znamenalo jít přímo proti základnímu cíli Unie spočívajícímu v podpoře pohybu osob v Unii a jejich integrace do společnosti dalších členských států.
To allow the competent Member State to rely on grounds of integration into the social environment of that Member State in order to impose a residence clause would run directly counter to the fundamental objective of the Union, which is to encourage the movement of persons within the Union and their integration into the society of other States.
V důsledku toho odmítnutí vnitrostátních orgánů zohlednit pro účely výpočtu dávek ve stáří příspěvky zaplacené v zahraničí pracovníkem zjevně způsobuje dotyčným osobám ztížení výkonu jejich práva na volný pohyb v Unii, či jim v tom dokonce brání, a představuje tak překážku této svobody.
Accordingly, the refusal of the national authorities to take account, for the purposes of calculating old-age benets, of the contributions made abroad by a worker makes manifestly more dicult or even prevents the exercise by those concerned of their right to freedom of movement within the Union and therefore constitutes an obstacle to that freedom.
V oblasti svobody usazování a volného pohybu služeb Soudní dvůr jednak upřesnil oblast působnosti ustanovení Smlouvy u situací zahrnujících prvek nespadající do oblasti práva Společenství, a jednak konstatoval různá omezení.
With regard to freedom of establishment and freedom to provide services, the Court, first, claried the scope of the Treaty provisions in relation to situations involving an extraCommunity element and, second, dealt with various restrictions.
Ve výše uvedeném rozsudku Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, který se týkal právní úpravy členského státu ohledně daňového odpočtu úroků z úvěru společnostírezidentem, který byl poskytnut mateřskou společností nebo společností kontrolovanou takovou mateřskou společností, Soudní dvůr rozhodl, že vztahy mezi společnostírezidentem jednoho členského státu a společnostírezidentem jiného členského státu nebo třetí země, která sama neovládá prvně uvedenou společnost, které jsou však obě přímo nebo nepřímo ovládány společnou spřízněnou společností, která je rezidentem ve třetí zemi, nespadají do působnosti článku 43 ES.
In Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, concerning the legislation of a Member State relating to the deduction by a resident company, for tax purposes, of interest paid on loan finance granted by a parent company or a company controlled by a parent company, the Court held that relations between a company resident in one Member State and a company which is resident in another Member State or a non-member country and which does not itself control the first company, but which are both controlled, directly or indirectly, by a common parent company resident in a non-member country, are not covered by Article 43 EC.