natgillin/translations-raw huggingface dataset:
2 písm. [g]; článek 15 zákona č. 112/2004), který zahrnuje rovněž činnosti, které nemají žádný vliv na pluralismus zdrojů informací, zatímco v protitrustovém právu je ,relevantní trh‘ běžně konstruován tak, že se rozlišují trhy podle toho, zda se jedná o placenou televizi nebo neplacenou televizi, která funguje prostřednictvím šíření rádiových vln (viz mimo jiné [rozhodnutí Komise ze dne 21. března 2000, kterým se spojení označuje za slučitelné se společným trhem (Věc č.: COMP/JV.37-BSKYB/Kirch Pay TV)] na základě [nařízení Rady (EHS) č.
Under Community rules (primary and secondary legislation) on workable competition in the broadcasting sector, ought the national legislature to have avoided extending the old transitory analogue system on the advent of the terrestrial digital system (and the attendant generalised transition to digital)?
4064/89 ze dne 21. prosince 1989 o kontrole spojování podniků] a rozhodnutí Komise ze dne 2. dubna 2003, kterým se spojení označuje za slučitelné se společným trhem a Dohodou o EHP (Věc. č.
Only if analogue broadcasting is ended and replaced by the switch to digital will it be possible to reallocate frequencies freed for various uses.
II – Úvodní poznámky ohledně příslušnosti Soudního dvora k přezkumu souladu vnitrostátních právních předpisů se základními právy za účelem posouzení jejich slučitelnosti se základními právy.
II — Preliminary remarks on the jurisdiction of the Court to review national acts for their conformity with fundamental rights
Generální advokát Jacobs ve svém stanovisku ve věci Konstantinidis vyjádřil svůj názor, že každý státní příslušník jednoho z členských států, který vykonává hospodářskou činnost v jiném členském státě, se může na základě práva Společenství dovolávat ochrany svých základních práv.
Member State measures in order to assess their conformity with fundamental rights. In his Opinion in Konstantinidis, Advocate General Jacobs expressed the view that any national of one Member State who pursues an economic activity in another Member State may, as a matter of Community law, invoke the protection of his fundamental rights:
Svou první otázkou žádá předkládající soud o výklad článku 10 EÚLP a žádá Soudní dvůr, aby objasnil, jaké povinnosti mají členské státy na základě svobody projevu a s ní souvisejícího pojmu plurality sdělovacích prostředků.
By its first question, the referring court seeks an interpretation of Article 10 of the ECHR and asks the Court of Justice to clarify the obligations that apply to the Member States by virtue of the right to freedom of expression and the corollary notion of pluralism of the media.
„Jsem toho názoru, že státní příslušník Společenství, který přejde do jiného členského státu coby pracovník nebo osoba samostatně výdělečně činná […] má nejen právo vykonávat obchodní činnost či profesi a využívat stejných životních a pracovních podmínek jako státní příslušníci hostitelského státu; navíc má právo předpokládat, že kamkoli se v Evropské unii vypraví za obživou, bude s ním zacházeno v souladu se společným kodexem základních hodnot, obzvláště pak v souladu s hodnotami upravenými v Evropské úmluvě o lidských právech.
‘In my opinion, a Community national who goes to another Member State as a worker or selfemployed person … is entitled not just to pursue his trade or profession and to enjoy the same living and working conditions as nationals of the host State; he is in addition entitled to assume that, wherever he goes to earn his living in the European Community, he will be treated in accordance with a common code of fundamental values, in particular those laid down in the European Convention of Human Rights.
Jinými slovy má právo na to, aby o sobě mohl prohlásit „civis europeus sum“ a dovolávat se tohoto statusu při obraně proti jakémukoli porušení jeho základních práv.“ 12
In other words, he is entitled to say “civis europeus sum” and to invoke that status in order to oppose any violation of his fundamental rights.’ 12
Dodržování svobody projevu je zásadou, na níž je založena Evropská unie.
Respect for freedom of expression constitutes a principle on which the European Union is founded.
To však bez dalšího neznamená, že Soudní dvůr je příslušný přezkoumávat, zda členský stát porušil svobodu projevu.
However, that does not automatically mean that the Court of Justice has jurisdiction to examine whether a Member State has violated the right to freedom of expression.
Jak Soudní dvůr opakovaně rozhodl, je příslušný pouze k tomu, aby slučitelnost se základními svobodami přezkoumal u vnitrostátních pravidel, která spadají do rozsahu působnosti práva Společenství 11.
As the Court has held on numerous occasions, it only has power to examine the compatibility with fundamental rights of national rules which fall within the scope of Community law. 11
V minulosti byly předloženy argumenty pro to, aby byla úloha Soudního dvora rozšířena na přezkum opatření členských států
Arguments have been made in the past to extend the role of the Court in reviewing
Soudní dvůr se však tímto návrhem neřídil.
The Court, however, did not follow this suggestion.
Jinými slovy, Soudní dvůr nepodpořil názor, že každé porušení základního práva státního příslušníka z jiného členského státu hostitelským státem může ztížit využití práva na volný pohyb.
In other words, the Court did not endorse the view that any violation, by the host State, of a fundamental right of a national from another Member State may hamper the exercise of the right to free movement.
Ačkoli nechci navrhovat,
Though I do not wish to propose
12 — Rozsudek ze dne 30. března 1993 (C-168/91, Recueil, s. I-1191, bod 46).
12 — Case C-168/91 [1993] ECR I-1191, at paragraph 46.
CENTRO EUROPA 7 aby Soudní dvůr změnil svůj ustálený náhled na tuto problematiku, jsem přesvědčen, že dozrál čas, aby tato judikatura byla doladěna.
CENTRO EUROPA 7 that the Court reverse its long-established viewpoint in this matter, I believe that the time is ripe to introduce a refinement into this line of case-law.
V tomto smyslu samotná existence Evropské unie je podmíněna dodržováním základních práv.
In that sense, the very existence of the European Union is predicated on respect for fundamental rights.
Řádná ochrana „společného kodexu“ základních práv je tedy existenčním požadavkem na právní řád EU.
Protection of the ‘common code’ of fundamental rights accordingly constitutes an existential requirement for the EU legal order.
Od přijetí Amsterodamské smlouvy je dodržování základních práv formálním požadavkem pro členství v Evropské unii 13.
Since the adoption of the Treaty of Amsterdam, respect for fundamental rights is a formal legal requirement for membership of the European Union.
Článek 6 EU, ve znění této Smlouvy, nyní jasně stanoví, že Unie je založena na zásadách svobody, demokracie, právního státu a dodržování lidských práv a základních svobod, zásadách, které jsou společné členským státům.
13Article 6 EU, as amended by that Treaty, now firmly proclaims that the Union is founded on the principles of liberty, democracy, respect for human rights and fundamental freedoms, and the rule of law, principles which are common to the Member States.
Článek 7 EU upravuje mechanismus pro uložení sankcí členskému státu, ve kterém existuje zřejmé nebezpečí závažného porušení těchto zásad, čímž potvrzuje, že dodržování základních práv je nezbytnou podmínkou členství v EU.
Article 7 EU sets out a mechanism for imposing sanctions on a Member State where there is a clear risk of a serious breach of those principles, thus confirming that respect for fundamental rights is an indispensable condition of EU membership.
Na tomto pozadí Soudní dvůr plní svoji funkci při zajišťování dodržování lidských práv členskými státy jakožto obecných právních zásad 14.
Against this background, the Court fulfils its function of ensuring the observance, by the Member States, of fundamental rights as general principles of law.
V tomto ohledu je třeba rozlišovat mezi příslušností k přezkumu jakéhokoli vnitrostátního opatření ve světle základních práv na jedné straně a na druhé straně příslušností k přezkumu toho, zda členské státy poskytují nezbytnou míru ochrany ve vztahu k základním právům, aby mohly plnit své povinnosti coby členové Unie.
14 In this respect, a distinction must be drawn between, on the one hand, jurisdiction to review any national measure in the light of fundamental rights and, on the other hand, jurisdiction to examine whether Member States provide the necessary level of protection in relation to fundamental rights in order to be able adequately to fulfil their other obligations as members of the Union.
První typ přezkumu zatím neexistuje a nepatří mezi současné pravomoci Unie.
The first type of review does not yet exist and is not within the Union’s current competences.
Avšak druhý typ přezkumu logicky vyplývá z povahy procesu evropské integrace.
However, the second type of review flows logically from the nature of the process of European integration.
Slouží k tomu, aby bylo zaručeno, že jsou dány
Though the degree of protection of fundamental rights at national level does not have to be exactly
Je jisté, že tato ustanovení nemají za cíl rozšířit rozsah použití základních práv na základě práva EU na jakékoli opatření členského státu.
Certainly, these provisions do not aim to extend the scope of application of fundamental rights, as a matter of EU law, to any Member State measure.
Nelze však popřít, že jsou výrazem hlubokého přesvědčení, že dodržování základních práv je vlastní právnímu řádu EU a že bez něj by společné dílo
Yet, it cannot be denied that they give expression to the profound conviction that respect for fundamental rights is intrinsic in the EU legal order and that, without it, common action by and for the peoples of Europe would be unworthy
Abych byl přesný, je třeba poznamenat, že tyto tři rozsudky se týkaly povinnosti orgánů Společenství dodržovat základní práva.
For good measure, it should be noted that these last three cases concerned the obligation of Community institutions to respect fundamental rights.
13 — Článek 49 EU.
13 — Article 49 EU.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA M. POIARESE MADURA – VĚC C-380/05 základní podmínky pro řádné fungování právního řádu EU a pro efektivní výkon řady práv zaručených Evropským občanům.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-380/05 the same as the degree of protection of fundamental rights at the level of the European Union, there must be some measure of equivalence in order to ensure that the law of the Union can operate effectively within the national legal order.
Avšak pokud ochrana lidských práv v členském státě není v tomto smyslu závažným způsobem nedostatečná, pak zastávám názor, že by Soudní dvůr měl přezkoumávat vnitrostátní opatření z hlediska jejich slučitelnosti se základními právy pouze tehdy, když tato opatření spadají do příslušnosti Soudního dvora, jak byla definována dosavadní judikaturou 15.
as the protection of fundamental rights in a Member State is not gravely inadequate in that sense, I believe the Court should review national measures for their conformity with fundamental rights only when these measures come within the scope of application of the Court’s jurisdiction as defined in its caselaw to date. 15
Pokud jde o projednávanou věc, navrhuji, aby Soudní dvůr zůstal věrný svému zavedenému přístupu.
As to the present case, I propose that the Court remain faithful to its conventional approach.
Tím nechci říct, že první otázka položená vnitrostátním soudem, která se týká svobody projevu, je irelevantní.
This is not to say that the first question asked by the national court, as regards the right to freedom of expression, is devoid of relevance.
Nicméně, jak uvidíme, její relevance je podružná ve vztahu k otázce, zda došlo k omezení volného pohybu.
However, as we shall see, its relevance is auxiliary to the issue whether there has been a restriction of free movement.
Na první pohled se to sice může zdát nepravděpodobné, ale neodmítám automaticky myšlenku, že se v členském státě může vyskytnout závažné a trvající porušování základních práv, které znemožní tomuto státu zajistit soulad s mnoha unijními závazky a skutečně omezí možnost jednotlivců plně využít práv zaručených právem EU.
The scenario may seem unlikely at first sight, but I do not discount, offhand, the idea that a serious and persistent breach of fundamental rights might occur in a Member State, making it impossible for that State to comply with many of its EU obligations and effectively limiting the possibility for individuals to benefit fully from the rights granted to them by EU law.
Je na příklad těžké si představit, že by občané Unie mohli využít svých práv volného pohybu v členském státě, kde jsou systémové nedostatky v ochraně základních práv.
For instance, it would be difficult to envisage citizens of the Union exercising their rights of free movement in a Member State where there are systemic shortcomings in the protection of fundamental rights.
Takovéto systémové nedostatky by ve skutečnosti představovaly porušení pravidel o volném pohybu.
Such systemic shortcomings would, in effect, amount to a violation of the rules on free movement.
III – Přeformulování předložené předběžné otázky
III — Rephrasing the questions referred for a preliminary ruling
Tímto se dostáváme k ostatním otázkám položeným vnitrostátním soudem.
This brings us to the other questions asked by the national court.
Způsob,
Unfortunately,
2609); ERT uvedený výše v pozn. pod čarou 14; ze dne 25. března 2004, Karner (C-71/02, Recueil, s. I-3025, a Pupino, uvedený výše v pozn. pod čarou 14.
15 — See, in particular, Case 5/88 Wachauf [1989] ECR 2609; ERT, cited in footnote 14; Case C-71/02 Karner [2004] ECR I-3025; and Pupino, cited in footnote 14.
Nedomnívám se, že každé porušení základních práv ve smyslu čl. 6 odst.
My suggestion is not that any violation of fundamental rights within the meaning of Article 6(2) EU constitutes, of itself, an infringement of the rules on free movement.
2 EU je samo o sobě porušením pravidel volného pohybu. V mém pojetí by za porušení pravidel volného pohybu byla považována pouze závažná a přetrvávající porušení, která svědčí o systémovém problému v ochraně základních práv v dotčeném členském
Only serious and persistent violations which highlight a problem of systemic nature in the protection of fundamental rights in the Member State at issue, would, in my view, qualify as violations of the rules on free movement, by virtue of the direct threat they would pose to the transnational dimension of European citizenship and to the integrity of the EU legal order. However, so long
Předkládající soud předně Soudní dvůr žádá, aby posoudil slučitelnost vnitrostátní právní úpravy s právem Společenství.
In the context of the preliminary ruling procedure, it is important that the referring court defines the factual circumstances of the questions it asks, so that the Court of Justice can give a useful interpretation of the relevant provisions of Community law.
To však není úkolem Soudního dvora v rámci řízení o předběžné otázce.
18As the Court held in Telemarsica- the way in which those questions are formulated is problematic in several respects.
Jeho úloha se omezuje na poskytnutí výkladu relevantních ustanovení práva Společenství.
First of all, the referring court essentially asks the Court of Justice to determine the compatibility of national legislation with Community law.
Je na předkládajícím soudu, aby určil, zda je jeho vnitrostátní právo s těmito ustanoveními slučitelné 16.
Yet, under the preliminary ruling procedure, it is not the task of the Court to do so.
V kontextu řízení o předběžné otázce je důležité, aby předkládající soud vymezil skutkové okolnosti otázky, kterou pokládá, tak, aby Soudní dvůr mohl poskytnout užitečný výklad příslušných ustanovení práva Společenství 18.
It is up to the referring court to determine if its national law is compatible with those provisions.
Jak Soudní dvůr rozhodl ve věci Telemarsicabruzzo, je toto „zvláště významné v oblasti hospodářské soutěže, jež je charakterizována komplexními skutkovými a právními okolnostmi“ 19.
16 bruzzo, this is ‘of particular importance in the field of competition, which is characterised by complex factual and legal situations.’ 19
Podle judikatury Soudního dvora členský stát porušuje zákazy stanovené těmito dvěma ustanoveními, pokud přiznává zvláštní nebo výlučná práva podniku, který je „pouhým výkonem [těchto práv] nucen ke zneužití svého dominantního postavení nebo mohou-li tato práva vytvářet situaci, ve které je tento podnik nucen dopustit se takového zneužití“ 20. Předkládající rozhodnutí však neobsahuje žádný údaj, který by se týkal
According to the Court’s caselaw, a Member State infringes the prohibitions laid down by those two provisions where it confers special or exclusive rights on an undertaking that ‘merely by exercising [those rights], is led to abuse its dominant position or where such rights are liable to create a situation in which that undertaking is led to commit such abuses.’ 20However, the order for reference does not contain any indication regarding, in particular, the defi-
Navíc je nezbytné omezit rozsah žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce předkládajícího soudu.
Moreover, it is necessary to moderate the scope of the referring court’s request for a preliminary ruling.
Otázka Consiglio di Stato se dotýká různých aspektů italské právní úpravy.
The questions of the Consiglio di Stato touch upon various aspects of the Italian legislation.
Bylo by však nevhodné, aby se Soudní dvůr zabýval otázkami práva Společenství, které nejsou nezbytné k vyřešení sporu v původním řízení.
However, it would be inappropriate for the Court to deal with questions of Community law that are not necessary to resolve the dispute in the main proceedings.
Soudní dvůr již rozhodl, že takovéto otázky jsou nepřípustné 17.
The Court has held that such questions are inadmissible.
V souladu s touto judikaturou se nebudu zabývat otázkami předkládajícího soudu, které se týkají kritérií pro udělení licence na digitální televizi a nové definice relevantního trhu vysílání podle zákona Gasparri.
17In conformity with that caselaw, I shall not deal with the referring court’s questions pertaining to the eligibility criteria for obtaining rights for digital television and the new definition, under the Gasparri Law, of the relevant broadcasting market.
19 — Rozsudek ve spojených věcech, Telemarsicabruzzo a další (C-320/90 až C-322/90, Recueil, s. I-393, bod 7).
18 — See, for instance, Joined Cases C-295/04 to C-298/04 Manfredi and Others [2006] ECR I-6619, paragraph 27, and Case C-138/05 Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie [2006] ECR I-8339, paragraph 30.
I-2099, bod 39); ze dne 15. června 2006, Acereda Herrera (C-466/04, Sb. rozh. s.
19 — Joined Cases C-320/90, C-321/90 and C-322/90 Telemarsicabruzzo [1993] ECR I-393, paragraph 7.
I-5341, bod 48) a ze dne 5. prosince 2006, Cipolla (C-94/04, Sb. rozh. s. I-11421, bod 25).
See also Joined Cases C-94/04 and C-202/04 Cipolla and Others [2006] ECR I-11421, paragraph 25; Case C-379/98 Preussen- Elektra [2001] ECR I-2099, paragraph 39; and Case C-466/04 Acereda Herrera [2006] ECR I-5341, paragraph 48.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA M. POIARESE MADURA – VĚC C-380/05 přímo vymezení relevantního trhu, výpočtu podílů na trhu jednotlivých podniků působících na tomto trhu a předpokládaného zneužití dominantního postavení.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-380/05 nition of the relevant market, the calculation of the market shares held by the various undertakings operating on that market, and the supposed abuse of a dominant position.
Za těchto okolností musí být žádost předkládajícího soudu týkající se ustanovení Smlouvy, kterými se řídí hospodářská soutěž, považována za nepřípustnou 21.
In those circumstances, the enquiry of the referring court concerning the Treaty rules on competition must be held to be inadmissible. 21
Je možné argumentovat, že i po přeformulování otázky tímto způsobem žádost o rozhodnutí o předběžné otázce naráží na bariéru nepřípustnosti, pokud se jedná o článek 49 ES, neboť skutkové okolnosti, které jsou předmětem původního řízení nemají, jak se zdá, přeshraniční dopady.
It might be argued that, rearticulated in this way, the reference for a preliminary ruling none the less founders on the rock of inadmissibility in so far as Article 49 EC is concerned, because the facts at issue in the main proceedings appear to have no crossborder implications.
Tento argument však není přesvědčivý.
However, that argument is not convincing.
Ve věci Guimont 24stejně jako ve věci Anomar a další 25Soudní dvůr připustil
In Guimont 24as well as in Anomar and Others, 25the Court accepted questions
21 — Viz též například rozsudek ze dne 17. února 2005, Viacom Outdoor (C-134/03, Sb. rozh. s. I-1167, body 25 až 29).
21 — See also, for instance, Case C-134/03 Viacom Outdoor [2005] ECR I-1167, paragraphs 25 to 29.
22 — Lze mít za to, že článek 43 ES je rovněž relevantní.
22 — It might be argued that Article 43 EC is also of relevance.
Avšak nedomnívám se, že je nezbytné posoudit projednávanou věc z hlediska článku 43 ES i článku 49 ES, neboť bychom podle mého názoru dospěli v obou případech k témuž výsledku.
However, I do not consider it necessary to examine the present case under Article 43 EC as well as under Article 49 EC, since both, in my view, would lead to the same result.
24 — Rozsudek ze dne 5. prosince 2000 (C-448/98, Recueil, s. I-10663, body 22 a 23).
referred by the national court relating to the Treaty rules on free movement, although they were raised in a case that had no crossborder element.
Soudní dvůr zvolil v podstatě totožný přístup v rozsudku ze dne 13. ledna 2000, TK-Heimdienst (C-254/98, Recueil, s. I-151).
24 — Case C-448/98 [2000] ECR I-10663, paragraphs 22 and 23.25 — Case C-6/01 [2003] ECR I-8621, paragraphs 39 to 41.
23 — Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) (Úř. věst L 108, s. 33; Zvl. vyd. 13/29, s. 349).
23 — Directive 2002/21/EC of the European Parliament and of the Council of 7 March 2002 on a common regulatory framework for electronic communications networks and services (‘Framework Directive’) (OJ 2002 L 108, p. 33).
CENTRO EUROPA 7 nepříznivé zacházení s vlastními státními příslušníky členského státu 27. Proto by
CENTRO EUROPA 7 treatment of a Member State’s own nationals.
Soudní dvůr měl i v projednávané věci učinit výklad článku 49 ES.
27Therefore, the Court should, also in the present case, provide an interpretation of Article 49 EC.
proniknutí na vnitrostátní trh učinila obtížnějším pro hospodářské subjekty z jiných členských států než pro subjekty domácí 30.
Treaty precludes limitations that would make it more difficult for operators in other Member States than for domestic operators to gain access to the national market.
Podle pravidel o volném pohybu může být jakékoliv opatření členského státu, které by mělo skutečně nebo potenciálně takovýto účinek, zachováno pouze tehdy, jestliže je způsobilé a nezbytné k dosažení legitimního veřejného zájmu a pokud rozdílný dopad na domácí hospodářské subjekty a hospodářské subjekty z jiných členských států je přiměřený objektivním rozdílům mezi těmito hospodářskými subjekty 31.
30Under the free movement rules, any Member State measure which would, actually or potentially, have such an effect, can be upheld only if the measure is suitable and necessary for the pursuit of a legitimate public interest and if the disparate impact on domestic operators and operators in other Member States is proportionate to objective differences between those operators. 31
Smlouva jim v zásadě dovoluje, aby zachovaly státní monopoly nebo státní vlastnictví v určitých společnostech 28.
In principle, the Treaty allows them to maintain State monopolies or public ownership of certain companies.
Neopravňuje je však k tomu, aby selektivně omezovaly přístup tržních subjektů do určitých odvětví hospodářství poté, co tato odvětví byla privatizována 29.
28Never-theless, it does not entitle them selectively to curtail the access of market operators to certain economic sectors once those sectors have been privatised. 29