natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tvrdí-li Hoechst, že z uvedeného dokumentu vyplývá, že ani Chisso nesplnila podmínky použití bodu B písm. d) sdělení o spolupráci z roku 1996, má Komise za to, že její argument nelze přijmout, neboť nikdo nemůže ve svůj prospěch uplatňovat protiprávnost, k níž došlo ve prospěch jiné osoby (rozsudek Soudu ze dne 15. června 2005, Tokai Carbon a další v. Komise, T-71/03, T-74/03, T-87/03 a T-91/03, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 373).
If it is Hoechst’s intention to assert that it follows from that document that Chisso no longer satisfied the conditions for the application of Section B(d) of the 1996 Leniency Notice, the Commission contends that its argument cannot be upheld, since a person cannot rely on an unlawful act committed in favour of a third party (judgment of 15 June 2005 in Joined Cases T-71/03, T-74/03, T-87/03 and T-91/03 Tokai Carbon and Others v Commission, not published in ECR, paragraph 373).
Krom toho i kdyby se na Chisso bod B sdělení o spolupráci z roku 1996 skutečně nevztahoval, nemělo by to na Hoechst žádný dopad.
What is more, even if Chisso should actually lose the benefit of Section B of the 1996 Leniency Notice, that would have no impact on Hoechst.
Komise dodává, že důkazy nezbytné pro použití bodu B písm. b) sdělení o spolupráci z roku 1996 jsou tytéž, které jsou nezbytné pro prokázání existence kartelové dohody.
The Commission adds that the evidence necessary for the purposes of the application of Section B(b) of the 1996 Leniency Notice is decisive evidence of the existence of the cartel.
V rozporu s názorem Hoechst nejsou dostačující důkazy, které pouze umožňují Komisi provést ověření.
Contrary to Hoechst’s opinion, evidence which merely put the Commission in a position to carry out an investigation is not sufficient.
Je pravda, že ústně předané informace nejsou a priori vyloučeny.
It is true that information provided orally is not excluded a priori.
Nejsou však samy o sobě relevantní v rámci použití bodu B písm. b) sdělení o spolupráci z roku 1996 a stávají se relevantními až v okamžiku, kdy jsou zaznamenány na odpovídající nosiče (rozsudek Soudu ze dne 15. března 2006, BASF v. Komise, T-15/02, Sb. rozh. s. II-497, bod 505).
However, such evidence is not relevant in itself in the context of the application of Section B(b) of the 1996 Leniency Notice and becomes relevant only from the time when it is recorded on the appropriate medium (Case T-15/02 BASF v Commission [2006] ECR II-497, paragraph 505).
O pořízení protokolu v dané věci je třeba Komisi výslovně požádat (rozsudek BASF v. Komise, bod 120 výše, bod 502), v každém případě pokud to nenavrhla Komise v rámci své správní praxe.
The applicant ought to have expressly requested that the Commission draw up a minute to that effect (BASF v Commission, paragraph 120 above, paragraph 502), in any event so long as the Commission did not propose to do so in the context of its administrative practice.
Krom toho protokol může přispět k prokázání existence kartelové dohody, pouze pokud Komise může prokázat autentičnost prohlášení.
Furthermore, the minute could help to prove the existence of the cartel only if the Commission were able to establish the authenticity of the statement.
Zatřetí pokud jde o pochybení, kterými bylo stiženo správní řízení, Hoechst z dopisu ze dne 26. března 1999 odvodila, že ani Chisso nesplnila podmínky pro použití bodu B písm. d) sdělení o spolupráci z roku 1996.
As regards, third, the irregularities which are alleged to have vitiated the administrative procedure, Hoechst infers from the letter of 26 March 1999 that Chisso no longer satisfied the conditions for the application of Section B(d) of the 1996 Leniency Notice.
Tento argument musí být zamítnut, neboť nikdo nemůže ve svůj prospěch uplatňovat protiprávnost, k níž došlo ve prospěch jiné osoby.
That argument must be rejected, on the ground that no one can rely to his advantage on an unlawful act committed in favour of a third party.
Krom toho otázku, zda jsou splněny podmínky použití bodu B písm. d) sdělení o spolupráci z roku 1996, je podle Komise třeba řešit případ od případu.
Furthermore, the question as to whether the conditions for the application of Section B(d) of the 1996 Leniency Notice are satisfied must, in the Commission’s submission, be determined on a case-by-case basis.
Jednou ze skutečností významných v tomto kontextu je, zda jednání dotčeného podniku způsobilo nezanedbatelné zpoždění řízení.
One of the significant elements in that context is whether the conduct of the undertakings concerned gave rise to an appreciable delay in the procedure.
Při posouzení řízení jako celku je zjevné, že to není případ projednávané věci.
If the procedure is considered as a whole, it is clear that that was not so in the present case.
Komise rovněž zdůrazňuje, že Hoechst předala
The Commission also emphasises that Hoechst
2008 – VĚC T-410/03 druhou část svých vyjádření až v dubnu 1999, několik dnů poté, co Chisso předložila vlastní prohlášení (kvalifikované Hoechst jako opožděné).
2008 — CASE T-410/03 did not transmit the second part of its observations until April 1999, some days after Chisso had lodged its own declarations (which Hoechst describes as being late).
Konečně Komise zpochybňuje určitá skutková tvrzení obsažená ve vyjádření Hoechst.
Last, the Commission disputes certain factual assertions in Hoechst’s observations.
K žádosti o provedení nových šetření
The request for the new investigations
Komise uvádí, že šetření bylo skutečně provedeno, ale nepřineslo výsledky příznivé pro Hoechst.
The Commission asserts that an investigation was indeed carried out, but that it produced no results favourable to Hoechst.
Zejména byl vyslechnut úředník pověřený věcí v rozhodné době a bylo potvrzeno, že Chisso neobdržela upozornění týkající se možnosti, že bude předběhnuta v otázce spolupráce.
The official responsible for the case at the time was questioned and confirmed that Chisso had received no warning concerning the possibility that it might be overtaken in relation to cooperation.
Chisso nebyla v tomto ohledu upozorněna.
Chisso was not put on notice in that regard.
Komise v tomto ohledu odkazuje na bod 458 in fine odůvodnění rozhodnutí.
The Commission refers on that point to recital 458, in fine, to the Decision.
Úvodem je třeba poznamenat, že Hoechst v rámci prvního žalobního důvodu na podporu porušení práva přístupu ke spisu opakovaně uplatňuje porušení zásady řádné správy a zásady rovného zacházení.
The Court notes, by way of preliminary observation, that Hoechst claims on a number of occasions in the context of the first plea that there has been a breach of the principles of sound administration and equal treatment, in support of its assertion that there has been a breach of the right of access to the file.
Tyto argumenty jsou nadto dále rozvinuty v rámci osmého a devátého žalobního důvodu, které směřují ke snížení pokuty.
Those arguments, moreover, are again developed in the context of the eighth and ninth pleas, whereby the applicant seeks a reduction in the fine.
Za těchto podmínek má Soud za to, že uvedené argumenty je třeba přezkoumat nejdříve, před podrobnější analýzou porušení práva přístupu ke spisu, jež Hoechst uplatňuje.
In those circumstances, the Court considers it appropriate to examine those arguments first, before analysing, more specifically, the breach of the right of access to the file alleged by Hoechst.
HOECHST v. KOMISE a) K porušení zásady řádné správy a zásady rovného zacházení
HOECHST v COMMISSION a) Breach of the principles of sound administration and equal treatment
Je třeba připomenout, že v průběhu správního řízení před Komisí, má Komise povinnost dodržovat procesní záruky stanovené právem Společenství (rozsudek Soudu ze dne 14. května 1998, Enso Española v. Komise, T-348/94, Recueil, s. II-1875, bod 56).
It must be borne in mind that during an administrative procedure before the Commission, the Commission is required to observe the procedural guarantees provided for by Community law (Case T-348/94 Enso Española v Commission [1998] ECR II-1875, paragraph 56).
K zárukám poskytnutým právním řádem Společenství ve správních řízeních patří zejména zásada řádné správy, ke které se váže povinnost příslušného orgánu pečlivě a nestranně přezkoumat veškeré relevantní okolnosti projednávané věci (rozsudky Soudu ze dne 24. ledna 1992, La Cinq v. Komise, T-44/90, Recueil, s. II-1, bod 86, a ABB Asea Brown Boveri v. Komise, bod 75 výše, bod 99).
Among the guarantees conferred by the Community judicial order in administrative procedures is, in particular, the principle of sound administration, which entails the obligation for the competent institution to examine carefully and impartially all the relevant elements of the case (Case T-44/90 La Cinq v Commission [1992] ECR II-1, paragraph 86, and ABB Asea Brown Boveri v Commission, paragraph 75 above, paragraph 99).
Zaprvé je v projednávané věci, pokud jde o tvrzení Hoechst, podle kterého Komise na podzim roku 1998 přiznala Chisso to, co zároveň odmítla Hoechst, tedy uznání ústních svědectví jako úkonů spolupráce, a z důvodů uvedených v bodech 572 až 578 níže, třeba zohlednit jednak, že Komise v rozhodnutí považuje ústní příspěvky Hoechst za úkony spolupráce, a jednak, v každém případě, že skutečnost, že Komise zamýšlela nezohlednit určité ústní příspěvky, byla následkem nejistoty ohledně účinné spolupráce Hoechst na počátku řízení.
In the present case, first, so far as it concerns Hoechst’s assertion that the Commission granted Chisso, in autumn 1998, what it at the same time refused the applicant, namely recognition of its oral contributions as acts of cooperation, and for the reasons set out at paragraphs 572 to 578 below, the Court considers, on the one hand, that in the Decision the Commission finally accepts Hoechst’s oral contributions as acts of cooperation and, on the other, in any event, that the fact that it was the Commission’s intention not to take certain oral contributions into consideration was the consequence of uncertainty as to the actual cooperation provided by Hoechst at the beginning of the procedure.
Argumenty Hoechst v tomto ohledu musí být odmítnuty.
Hoechst’s arguments in that regard must therefore be rejected.
Zadruhé, pokud jde o interní sdělení Komise ze dne 9. listopadu 1998 týkající se zejména setkání dne 29. října 1998, jež upřesňuje, že „advokáti […] alespoň souhlasili s konáním setkání dohodnutých na základě telefonátů [generálního ředitelství pro hospodářskou soutěž]“, je třeba mít za to, že telefonické rozhovory se uskutečnily z podnětu služeb Komise na základě skutečnosti, že již 29. září 1998 došlo k setkání služeb Komise s advokáty Chisso, aniž by bylo třeba určit, zda byla totožnost Chisso oficiálně odhalena, či nikoli.
Second, as regards the Commission’s internal note of 9 November 1998, relating in particular to the meeting of 29 October 1998, which states that ‘[t]he lawyers … have at last agreed to hold the promised meetings, following calls initiated from [the Directorate-General for Competition]’, the Court considers that the telephone conversations initiated by the Commission’s services were a consequence of the fact that those services had already met Chisso’s lawyers on 29 September 1998, without there being any need to determine whether or not Chisso’s identity had been officially revealed.
Jak Komise uvádí ve svém interním sdělení ze dne 1. října 1998, bylo dohodnuto, že advokáti znovu kontaktují služby Komise ve lhůtě patnácti dnů.
As the Commission observes in its internal note of 1 October 1998, it had been agreed that the lawyers would contact the Commission services within two weeks.
Skutečnost, že v tomto kontextu kontakt obnovily služby Komise, nemůže zpochybnit regulérnost řízení v tomto ohledu.
The fact that, in that context, the Commission services resumed contact is not of such a kind as to cast doubt on the lawfulness of the proceedings in that regard.
Zatřetí pokud jde o skutečnost, že žádostem Hoechst o dodatečná šetření nebylo vyhověno, je třeba konstatovat, že žádost Hoechst vyjádřená v dopise ze dne 22. ledna 2003 zaslaném úřednici pro slyšení, byla součástí žádosti o přístup k interním dokumentům týkajícím se telefonických kontaktů Komise a Chisso od září 1998 do dubna 1999.
Third, as regards the fact that Hoechst’s requests for further investigations met with no response, it must be noted that Hoechst’s request, contained in a letter of 22 January 2003 to the hearing officer, formed part of a request for access to the internal documents relating to the telephone contacts between the Commission and Chisso between September 1998 and April 1999.
Konkrétně Hoechst vyzvala úřednici pro slyšení, aby prošetřila uvedené telefonické kontakty.
More specifically, Hoechst requested the hearing officer to investigate those telephone contacts.
Přitom ze závěrečné zprávy úřednice pro slyšení vyplývá, že „[n]a základě [těchto] tvrzení Hoechst[…] a Nutrinov[a]“ úřednice pro slyšení „přezkoumala […] existující interní záznamy útvarů Komise“.
In fact, it follows from the hearing officer’s final report that, ‘[a]s a result of these claims made by Hoechst and Nutrinova’, the hearing officer had ‘examined internal notes of the Commission services in so far as these exist[ed]’.
Tvrzení Hoechst, podle kterého nebylo žádosti vyhověno, tedy není skutkově podloženo.
Hoechst’s assertion that its request met with no response is therefore factually incorrect.
Začtvrté ohledně tvrzení, podle kterého v rámci použití sdělení o spolupráci z roku 1996 došlo k výskytu podjatosti nebo nerovného zacházení, je třeba uvést, že Komise s odkazem na první setkání s Chisso a Hoechst uvedla v interním sdělení ze dne 9. listopadu 1998 následující:
Fourth, as regards what the applicant claims to have been a biased approach or unequal treatment in the application of the 1996 Leniency Notice, the Court observes that in an internal note of 9 November 1998 referring to the first meetings held with Chisso and Hoechst, the Commission stated:
„Zjevně jsme je neinformovali [tedy advokáty Chisso], že další podniky rovněž poskyt[ly] informace, ani jsme neinformovali uvedené další podniky, že […] Chisso podala žádost o ochranu.“
‘We have obviously not informed them [that is to say, Chisso’s lawyers] that other companies are also providing information, nor have these others been informed that … Chisso [had] applied for leniency.’
Přitom ze zápisu ze setkání Chisso a Komise, které se konalo dne 13. listopadu 1998 vyplývá, že jeden z úředníků pověřených projednávanou věcí naznačil Chisso, že „bude loajálně upozorněn, pokud by se jiný podnik pokusil předejít Chisso na základě sdělení o spolupráci“.
In fact, it follows from the minute of the meeting of 13 November 1998 between Chisso and the Commission that one of the officials responsible for the present case stated that ‘fair warning would be given if another company would look like overtaking Chisso under the requirements of [the Leniency Notice]’.
Z toho vyplývá jednak, že dne 9. listopadu 1998 Komise jasně oznámila svůj úmysl neodhalit spolupracujícím podnikům, zejména Hoechst, skutečnost, že další podniky vstoupily do kontaktu s jejími službami za účelem získání ochrany před pokutami, zatímco kromě toho dne 13. listopadu 1998, tedy o několik dnů později, ujistila Chisso, že ji upozorní, pokud by se jiný podnik pokusil předejít Chisso na základě sdělení o spolupráci.
It follows, first, that on 9 November 1998 the Commission clearly displayed its intention not to disclose to the cooperating undertakings, in particular to Hoechst, the fact that other undertakings had approached its services in order to obtain immunity from a fine when, on 13 November 1998, that is to say, some days later, it assured Chisso that it would be warned if other undertakings attempted to overtake it in relation to cooperation.
Tyto skutečnosti vedou Soud k závěru, že Komise v projednávané věci porušila zásadu řádné správy a zásadu rovného zacházení.
Those elements lead the Court to conclude that, in this case, the Commission failed to have regard to the principles of sound administration and equal treatment.
Soud v tomto ohledu zdůrazňuje, že ačkoli tvrzení dotčeného úředníka na setkání ze dne 13. listopadu 1998 neprokazuje, že slib poskytnutý společnosti Chisso byl skutečně následně dodržen, představuje nicméně porušení obou výše uvedených zásad.
The Court would emphasise in that regard that even if the assertion of the official concerned at the meeting of 13 November 1998 does not show that the promise made to Chisso was in fact subsequently kept, it none the less constitutes a breach of those two principles.
V této fázi je třeba uvést, že Hoechst nenavrhuje zrušení rozhodnutí v rozsahu, v jakém Komise porušila zásadu řádné správy a zásadu rovného zacházení.
It must be observed, at this stage, that Hoechst does not claim that the Decision should be annulled in so far as the Commission breached the principles of sound administration and equal treatment.
Avšak vzhledem k tomu, že porušení uvedených zásad bylo uplatněno na podporu tvrzení o porušení práva přístupu ke spisu, jež bude analyzováno níže, a v rozsahu, v jakém jsou argumenty Hoechst opakovány v rámci osmého a devátého žalobního důvodu, které se týkají použití sdělení o spolupráci z roku 1996, je třeba přezkoumat dopad porušení zjištěného v bodě 137 výše na obsah rozhodnutí.
However, since it relied on a breach of those principles in support of the breach of the right of access to the file, which will be examined below, and in so far as Hoechst’s arguments are developed again in the context of the eighth and ninth pleas concerning the application of the 1996 Leniency Notice, it is appropriate to ascertain the impact on the content of the Decision of the breach found at paragraph 137 above.
V tomto ohledu je zaprvé třeba uvést, že protiprávnost zjištěná v bodě 137 výše nemůže zpochybnit protiprávní jednání konstatované v rozhodnutí, které se ostatně zakládá na listinných důkazech.
In that regard, in the first place, it must be observed that the unlawful act found at paragraph 137 above is not of such a kind as to call in question the infringement found in the Decision, which, moreover, is supported by documentary evidence.
Hoechst ostatně nepředložila žádný argument v tomto smyslu.
Nor has Hoechst put forward any argument to that effect.
Zadruhé, pokud jde o spolupráci podniků, vyplývá z bodu 440 odůvodnění rozhodnutí následující:
In the second place, as regard cooperation by undertakings, it follows from recital 440 to the Decision that:
„Během setkání, které se konalo 13. listopadu 1998, Chisso ústně popsala činnost v rámci kartelové dohody a poskytla písemné důkazy […] Komise má za to, že při této příležitosti byla Chisso prvním podnikem, který poskytl určující důkazy o existenci kartelové dohody zjištěné v tomto rozhodnutí.“
‘At a meeting held on 13 November 12998, Chisso submitted an oral description of the cartel’s activities and provided documentary evidence … The Commission considers that on that occasion Chisso was the first undertaking to adduce decisive evidence [of] the existence of the cartel which is found in this Decision.’
Z toho vyplývá, že Komise svůj závěr, že Chisso byla prvním podnikem, který poskytl určující důkazy o existenci kartelové dohody, založila výhradně na ústním popisu činnosti kartelové dohody a písemných důkazech předaných na setkání dne 13. listopadu 1998.
It follows that the Commission relied solely on the oral description of the cartel’s activities and on the written evidence submitted at the meeting of 13 November 1998, and not later, as the basis for its conclusion that Chisso had been the first undertaking to adduce evidence of the existence of the cartel.
Za těchto podmínek, i za předpokladu, že Chisso dále spolupracovala s Komisí po dni 13. listopadu 1998, Komise nemohla v rozhodnutí dospět k jinému výsledku, pokud jde o použití sdělení o spolupráci z roku 1996, s výhradou přezkumu osmého a devátého žalobního důvodu, které uplatňuje Hoechst, a které směřují k věcnému prokázání, že důkazy předané Chisso dne 13. listopadu 1998 nebyly určující.
In those circumstances, even on the assumption that Chisso was induced to cooperate further with the Commission after 13 November 1998, the Commission could not have arrived at a different result in the Decision as concerns the application of the 1996 Leniency Notice, subject to examination of the eighth and ninth pleas, whereby Hoechst seeks to demonstrate that, on the substance, the evidence submitted by Chisso on 13 November 1998 was not decisive.
Bylo by tomu tak, i kdyby Hoechst dále spolupracovala po dni 13. listopadu 1998, vědoma si spolupráce Chisso.
The same would apply if Hoechst had been induced further, after 13 November 1998, after becoming aware of Chisso’s cooperation.
Je tedy třeba mít za to, že protiprávnost zjištěná v bodě 137 výše nemůže ovlivnit platnost rozhodnutí ani ohledně zjištění protiprávního jednání, ani ohledně skutečnosti, že Chisso spolupracovala jako první.
The Court therefore considers that the unlawful act found at paragraph 137 above is not of such a kind as to affect the validity of the Decision in so far as it concerns the finding of the infringement and the fact that Chisso was the first to cooperate.
Bez ohledu na otázku dopadu protiprávnosti zjištěné v bodě 137 výše na právo přístupu ke spisu, jež bude přezkoumán dále, a tedy na otázku jejího dopadu na platnost rozhodnutí v plném rozsahu, a v rozsahu, v jakém jsou argumenty Hoechst
Independently of the question of the impact of the unlawful act found at paragraph 137 above on the right of access to the file, which will be examined below, and therefore the question of the impact of that illegality on the validity of the Decision as a whole, and in so far as Hoechst’s arguments are developed again in the context of
HOECHST v. KOMISE zopakovány v rámci osmého a devátého žalobního důvodu, které směřují ke snížení dotčené pokuty, Soud rozhodne o případné opravě částky uvedené pokuty později.
HOECHST v COMMISSION the eighth and ninth plea, whereby it seeks a reduction in the fine, the Court, at this stage, reserves its position as to whether the fine should be varied.
b) K porušení práva přístupu ke spisu
b) Breach of the right of access to the file
Úvodem je třeba připomenout, že právo přístupu ke spisu, které je důsledkem zásady ochrany práva na obhajobu, znamená, že Komise umožní dotčenému podniku přezkoumat všechny dokumenty obsažené ve vyšetřovacím spise, které by mohly být relevantní pro jeho obhajobu.
It must be borne in mind at the outset that the right of access to the file, which is a corollary of the principle of respect for the rights of the defence, means that the Commission provides the undertaking concerned with the opportunity to examine all the documents in the investigation file that might be relevant for its defence.
To zahrnuje dokumenty svědčící jak v neprospěch, tak ve prospěch, s výhradou obchodních tajemství jiných podniků, interních dokumentů Komise a jiných důvěrných informací (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 7. ledna 2004, Aalborg Portland a další v. Komise, C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P a C-219/00 P, Recueil, s. I-123, bod 68 a citovaná judikatura).
Those documents comprise both inculpatory and exculpatory evidence, with the exception of business secrets of other undertakings, internal documents of the Commission and other confidential information (see Joined Cases C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P and C-219/00 P Aalborg Portland and Others v Commission [2004] ECR I-123, paragraph 68 and the caselaw cited).
Pokud jde o skutečnosti v neprospěch, dotyčnému podniku přísluší prokázat, že výsledek, k němuž Komise dospěla ve svém rozhodnutí, by byl jiný, kdyby nezpřístupněný dokument, na kterém Komise založila obvinění tohoto podniku, neměl být připuštěn jako důkaz svědčící v neprospěch.
As regards the inculpatory evidence, the undertaking concerned must demonstrate that the result which the Commission reached in its decision would have been different if a document that was not disclosed on which the Commission relied to make a finding of infringement against that undertaking ought to have been excluded as inculpatory evidence.