natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Soudní dvůr dospěl k závěru, že vnitrostátní právní úprava, jejíž uplatnění znemožňuje provozovateli, který získal licenci, vysílat z důvodu, že mu na základě uvedených kritérií nebyly přiděleny vysílací rádiové frekvence, je v rozporu se zásadami Smlouvy ohledně
The Court concluded that national legislation the application of which makes it impossible for an operator holding rights to broadcast in the absence of broadcasting radio frequencies granted on the basis of those criteria is contrary to the principles of the Treaty concerning the freedom to provide services and to the principles laid down by the new common regulatory framework for electronic communications networks and services (18).
Na druhém místě se Soudní dvůr ve věci Rüffert (rozsudek ze dne 3. dubna 2008, C-346/06) zabýval otázkou, zda volný pohyb služeb brání právní úpravě členského státu, podle níž se zadavatel veřejné zakázky na stavební práce musí písemně zavázat, že svým zaměstnancům zaplatí přinejmenším odměnu stanovenou v platné kolektivní smlouvě, a uložit tuto povinnost svým nadnárodním subdodavatelům vysílajícím zaměstnance do uvedeného členského státu, přičemž nedodržením tohoto závazku vzniká povinnost zaplatit smluvní pokutu.
The second is Case C-346/06 Rüffert (judgment of 3 April 2008), in which the Court turned its attention to the question whether the freedom to provide services precludes legislation of a Member State under which the contractor for a public works contract must agree in writing to pay its employees at least the wage provided for in the collective agreement in force and to impose that obligation on its transnational sub-contractors posting workers to that Member State, subject to payment of a contractual penalty in the event of non-compliance with that obligation.
Soudní dvůr rozhodl, že i když na základě ustanovení směrnice 96/7119 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb má členský stát možnost uložit podnikům usazeným v jiných členských státech v rámci nadnárodního poskytování služeb minimálnímzdu, není oprávněn uložit uvedeným podnikům povinnost uplatňovat mzdu stanovenou platnou kolektivní smlouvou, i když ostatně překračuje minimální mzdu použitelnou na základě právní úpravy v místě uskutečnění dotčených plnění, která není prohlášena za všeobecně použitelnou, tím, že opatřením legislativního charakteru uloží zadavateli, aby zadával veřejné zakázky na stavební práce pouze podnikům, které se při podání nabídky písemně zavážou, že svým zaměstnancům zaplatí jako protihodnotu za uskutečnění dotčených plnění přinejmenším odměnu stanovenou v uvedené kolektivní smlouvě.
The Court held that, while a Member State may, pursuant to the provisions of Directive 96/71 concerning the posting of workers in the framework of the provision of services (19), impose minimum rates of pay on undertakings established in other Member States in the framework of the transnational provision of services, it is not entitled to impose on those undertakings a rate of pay— even if it exceeds the rate of pay applicable pursuant to law — provided for by a collective agreement which is in force at the place where the services concerned are performed and which has not been declared to be of general application, by requiring, by a measure of a legislative nature, the contracting authority to designate as contractors for public works contracts only contractors which, when submitting their tenders, agree in writing to pay their employees, in return for performance of the services concerned, at least the wage provided for in the collective agreement.
Taková právní úprava představuje omezení volného pohybu služeb stanoveného v článku 49 ES v tom smyslu, že může uložit poskytovatelům služeb usazeným v jiném členském státě, kde je minimální mzda nižší, dodatečnou hospodářskou zátěž, kterámůže znemožnit, ztížit nebo učinit méně atraktivním poskytování jejich služeb v hostitelském státě.
Such legislation constitutes a restriction on the freedom to provide services laid down under Article 49 EC insofar as it may impose on service providers established in another Member State where minimum rates of pay are lower an additional economic burden that may prohibit, impede or render less attractive the provision of their services in the host Member State.
10 první odrážky této směrnice, když prohlašuje za donucující ustanovení spadající do vnitrostátního veřejného pořádku zaprvé ustanovení, která vyplývají mimo jiné z všeobecně použitelných kolektivních smluv, a zadruhé ustanovení provádějící směrnici 96/71, která dotyčným podnikům ukládají jednak povinnost vysílat pouze pracovníky vázané s podnikem písemnou pracovní smlouvou nebo jiným dokumentem považovaným za obdobný dokument podle
The Court also found that a Member State which, first, requires undertakings whose registered office is outside its national territory and which posts workers thereto deposit, before the start of the posting, with an ad
Směrnice Evropskéhoparlamentu a Rady 96/71/ES ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb (Úř. věst. L 18, s. 1; Zvl. vyd. 05/02, s. 431).
Directive 96/71/EC of the European Parliament and of the Council of 16 December 1996 concerning the posting of workers in the framework of the provision of services (OJ 1997 L 18, p. 1).
86 odst.
Form at :
1 ES nebrání takové právní úpravě za předpokladu, že pokud jde o slučitelnost s výše uvedenými články Smlouvy o ES, může být takové prodloužení považováno za nezbytné za účelem umožnit smluvním stranám rozvázat jejich smluvní vztahy za podmínek přijatelných jak z hlediska požadavků veřejné služby, tak i z ekonomického hlediska.
Court of Justice hoc agent residing in that State, the documents necessary for monitoring compliance with their obligations under national law and to leave them there for an indeterminate period after the provision of services has ceased and, second, sets out in rules of national law establishing a prior notification procedure when workers are posted conditions relating to access to the basic information necessary for monitoring purposes by the competent national authorities within sufficient clarity to ensure legal certainty for undertakings wishing to post workers to the territory of that Member State, has failed to fulfil its obligations under Article 49 EC.
Pokud jde o posledně uvedený bod, Soudní dvůr se domníval, že ačkoli italská právní úprava zavádí rozdílné zacházení zakládající nepřímou diskriminaci na základě státní příslušnosti, lze tento rozdíl v zacházení nicméně odůvodnit nezbytností dodržovat zásadu právní jistoty, která zejména vyžaduje, aby právní úprava byla jasná a přesná a její účinky byly předvídatelné.
With regard to the freedom of establishment and the freedom to provide services, Case C-347/06 AS M Brescia (judgment of 17 July 2008) relates to Italian legislation adopted in respect of the early cessation, at the end of a transitional period, of concessions for the distribution of natural gas granted without a competitive tendering procedure as envisaged by Directive 2003/55 concerning common rules for the internal market in natural gas and repealing Directive 98/30 (21).
Podle Soudníhodvora tato zásada nejenže umožňuje, ale dokonce ukládá, aby s ukončením takové koncese bylo spojeno přechodné období, které umožňuje smluvním stranám rozvázat jejich smluvní vztahy za podmínek přijatelných jak z hlediska požadavků veřejné služby, tak i z ekonomického hlediska.
The Court held that neither Directive 2003/55 nor Articles 43 EC, 49 EC and 86(1) EC preclude such national legislation, provided that, as regards compatibility with the articles of the ECTreaty referred to, such an extension can be regarded as being necessary to enable the contracting parties to untie their contractual relations on acceptable terms both from the point of view of the requirements of the public service and from the economic point of view.
Pokud jde o volný pohyb kapitálu, je namístě upozornit na věc Arens-Sikken (rozsudek ze dne 11. září 2008, C-43/07), jejímž předmětem byla právní úprava, kterou se řídí výpočet dědické daně a daně z přechodu majetku, které jsou vybírány z nemovitého majetku nacházejícího se v členském státě, který nestanoví možnost odečíst při výpočtu těchto daní dluhy, které váznou na dědickém podílu navýšeném na základě testamentárního rodičovského rozdělení pozůstalosti, pokud osoba, která p osobě zanechala pozůstalost, neměla v okamžiku své smrti bydliště v tomto státě, ale v jiném členském státě.
Regarding that last point, the Court considered that, while the Italian legislation establishes a difference in treatment amounting to indirect discrimination on the basis of nationality, that difference in treatment may nevertheless be justified by the necessity of complying with the principle of legal certainty which requires, particularly, that rules of law be clear, precise and predictable in their effects.
Soudní dvůr rozhodl, že ustanovení Smlouvy týkající se volného pohybu kapitálu brání takové právní
According to the Court, that principle not only permits but also requires that the termination of such a concession be coupled with a transitional period which enables the contracting parties to untie their contractual relations on acceptable terms both from the point of view of the requirements of the public service and from the economic point of view.
Směrnice Evropskéhoparlamentu a Rady 2003/55/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 98/30/ES (Úř. věst. L 176, s. 57; Zvl. vyd. 12/02, s. 230).
Directive 2003/55/EC of the European Parliament and of the Council of 26 June 2003 concerning common rules for the internal market in natural gas and repealing Directive 98/30/EC (OJ 2003 L 176, p. 57).
Soudní dvůr úpravě, pokud se na jejím základě uplatňuje progresivní daňová sazba, neboť nemožnost zohlednit uvedené dluhy by ve spojení s touto progresivní daňovou sazbou mohla vést k vyššímu daňovému zatížení dědiců, kteří nemají nárok na takovýto odpočet. Soudní dvůr tak odmítl argument, podle kterého se zavedený rozdíl v zacházení týkal situací, které nejsou objektivně srovnatelné, jelikož dotčená právní úprava zacházela pro účely dědické daně s nabytím majetku děděním u rezidentů a nerezidentů stejně, s výjimkou odpočtu dluhů.
State in which the immovable property is situated cannot, in order to justify a restriction on the freemovement of capital arising from its rules, rely on the existence of a possibility, beyond its control, of a tax credit being granted by the Member State in which the deceased was residing at the time of death, which could, wholly or partly, offset the loss incurred by that person’s heirs as a result of the fact that, for the purposes of assessing transfer duties, no account is taken in the Member State in which that property is situated of overendowment debts resulting from a testamentary parental partition inter vivos.
Je třeba rovněž zmínit věc Truck Center (rozsudek ze dne 22. prosince 2008, C-282/07), v níž Soudní dvůr odpovídal na otázku výkladu ustanovení Smlouvy týkajících se volného pohybu kapitálu s ohledem na belgické právní předpisy v oblasti zdanění obchodních společností.
In Case C-282/07 Truck Center (judgment of 22 December 2008), the Court responded to a request for interpretation of the Treaty provisions relating to the freemovement of capital in the light of Belgian corporation tax legislation.
Na základě těchto právních předpisů byly úroky vyplácené společnostírezidentem přijímající společnosti-rezidentovi jiného členského státu předmětem srážkové daně (zvané srážková daň z movitého majetku), zatímco od ní byly zcela osvobozeny úroky vyplácené přijímající společnosti-rezidentovi.
Under that legislation, interest paid by a resident company to a recipient company resident in another Member State was subject to a retention at source (withholding tax), whereas interest paid to a resident recipient company was exempt from that retention.
Soudní dvůr rozhodl, že ustanovení Smlouvy týkající se svobody usazování a volného pohybu kapitálu nebrání takové daňové úpravě.
The Court held that the Treaty provisions relating to the freedom of establishment and the freemovement of capital do not preclude such tax legislation.
Soudní dvůr připomněl, že v oblasti přímých daní nejsou situace rezidentů a nerezidentů obecně srovnatelné, a poté konstatoval, že dotčené rozdílné zacházení, které spočívá v použití odlišných způsobů zdanění v závislosti na tom, zda dotyčné společnosti mají sídlo v Belgii, nebo v jiném členském státě, se týká situací, které nejsou objektivně srovnatelné.
After recalling that, in relation to direct taxes, the situations of residents and non-residents are, as a rule, not comparable, the Court found that the difference in treatment at issue, consisting in the application of different taxation arrangements to those companies established in Belgium and to those established in another Member State, relates to situations which are not objectively comparable.
Podle Soudníhodvora totiž postavení belgického státu, způsoby zdanění úroků, založené na odlišných právních základech, jakož i situace, ve kterých se nacházejí společnosti, které jsou příjemci úroků, pokud jde o vybírání daně, se liší v závislosti na tom, zda jsou společnosti, které jsou příjemci uvedených úroků, rezidenty, či nikoli.
According to the Court, the position of the Belgian State, the types of taxation of interest, which rest on separate legal bases, and the situations in which the companies receiving interest find themselves with regard to recovery of the tax differ according to whether the companies receiving the interest are resident or not.
Soudní dvůr rovněž rozhodl, že rozdílné zacházení vyplývající z dotčené právní úpravy nepřináší nutně výhodu společnostem-rezidentůmpřijímajícím úroky, jelikož tyto společnosti jednak musejí uskutečňovat zálohové platby korporační daně, a jednak je sazba srážkové daně z movitého majetku vybíraná z úroků vyplácených společnosti-nerezidentovi mnohem nižší než sazba korporační daně vybíraná z příjmů společností-rezidentů přijímajících úroky.
The Court also held that the difference in treatment resulting from the legislation at issue does not necessarily procure an advantage for resident recipient companies because, first, those companies are obliged to make advance payments of corporation tax and, second, the amount of withholding tax deducted from the interest paid to a non-resident company is significantly lower than the corporation tax charged on the income of resident companies which receive interest.
Za těchto okolností neomezuje takto vzniklé rozdílné zacházení svobodu usazování a volný pohyb kapitálu.
In those circumstances, the difference in treatment thereby created does not constitute a restriction of the freedom of establishment or of the freemovement of capital.
V oblasti volného pohybu pracovníků se Soudní dvůr vyslovil k uznávání diplomů získaných po ukončení vzdělání poskytovaného v rámci„dohod o uznávání rovnocennosti“.
In relation to the freemovement of workers, the Court ruled on the recognition of diplomas obtained following education and training provided within the framework of ‘homologation agreements’.
Z hlediska ustanovení směrnice 89/4822, ve znění směrnice 2001/1923, rozhodl Soudní dvůr zaprvé, že z čl. 1 písm. a) prvního pododstavce uvedené směrnice vyplývá, že se výraz„převážně ve Společenství“ vztahuje jak na vzdělání zcela získané v členském státě, který vydal dotčený doklad o vzdělání, tak na vzdělání částečně nebo zcela získané v jiném členském státě.
Court of Justice light of the provisions of Directive 89/48 (22), as amended by Directive 2001/19 (23), the Court held, first, that it follows from the first subparagraph of Article 1(a) of that directive that the expression‘mainly in the Community’covers both education and training received entirely in the Member State which awarded the formal qualification in question and that received partly or wholly in another Member State.
Zadruhé, ačkoli metoda uznávání vysokoškolských diplomů, upravená v uvedené směrnici, nevede k automatickému a bezpodmínečnému uznání dotčených diplomů a odborných kvalifikací, zejména pokud jde o možnost upravenou v článku 4 téže směrnice, aby členské státy uložily vyrovnávací opatření, měl Soudní dvůr za to, že právo volby druhu vyrovnávacích opatření náleží žadateli o uznání diplomu nejen u povolání vyžadujících znalosti vnitrostátního práva, ale rovněž u všech ostatních povolání, která jsou předmětem zvláštních ustanovení. Zatřetí Soudní dvůr uvedl, že na základě čl.
Second, although themethod of recognition of higher education diplomas as laid down by that directive does not lead to automatic and unconditional recognition of the diplomas and professional qualifications concerned, particularly as regards the possibility provided for under Article 4 of the directive for the Member States to impose compensatory measures, the Court held that the choice of the type of compensatory measures is a matter for the applicant for recognition of the diploma, not only so far as concerns the professions which require knowledge of national law, but also in respect of all the other professions covered by various specific provisions.
8 odst. 1 této směrnice je věcí pouze orgánů vydávajících diplomy, aby ve světle norem použitelných v rámci svých systémů odborného vzdělávání ověřily podmínky vyžadované pro jejich vydání a povahu zařízení, v němž držitel absolvoval své vzdělání.
Third, the Court confirmed that, under Article 8(1) of the directive, it is for the authorities awarding diplomas alone to verify, in the light of the rules applicable in their professional education and training systems, whether the conditions necessary for their award are fulfilled and the nature of the establishment in which the holder received his education and training.
Naopak hostitelský členský stát nemůže přezkoumat podklady, na jejichž základě byly diplomy vydány.
By contrast, the host Member State cannot examine the basis on which the diplomas have been awarded.
Konečně Soudní dvůr rozhodl, že na základě článku 3 uvedené směrnice musí hostitelský členský stát umožnit ve veřejném sektoru nové zařazení na pracovnímísto vyššího stupně u osob, které byly přijaty na stupeň nižší, než na který by si mohly činit nárok, kdyby jejich diplomy byly příslušným orgánem uznány.
Finally, the Court held that, under Article 3 of the directive, the host Member State must allow, in the public sector, the reclassification in a higher grade of persons recruited at a level lower than that to which they would have been entitled if their diplomas had been recognised by the competent authority.
Krom toho při příležitosti projednávání dvou věcí týkajících se výkladu ustanovení nařízení č. 1408/7124 rozvinul dále Soudní dvůr svou judikaturu v oblasti sociálního zabezpečení migrujících pracovníků.
In addition, the Court developed its case-law in relation to social security for migrant workers in two cases concerning the interpretation of Regulation No 1408/71(24).
Věc Vláda Francouzského společenství a Valonská vláda (rozsudek ze dne 1. dubna 2008, C-212/06) se týkala režimu pojištění sociální péče zavedeného vlámskou vládou Belgického království v regionu nizozemské jazykové oblasti a v dvojjazyčném regionu Hlavníměsto Brusel.
Case C-212/06 Gou- vernement del a Communauté française and Gouvernement wallon (judgment of 1 April 2008) concerned a care insurance scheme implemented by the Flemish Government of the Kingdom of Belgium in the Dutch-speaking region and in the bilingual region of Brussels-Capital.
Tento režim upravoval za určitých podmínek a až do určité maximální výše nárok na náhradu ze strany pojišťovny určitých nákladů způsobených v důsledku zdravotně podmíněného stavu odkázanosti.
That scheme provided, subject to certain conditions and up to amaximum amount, for an insurance fund to take responsibility for the paying of certain costs occasioned by a state of dependence for health reasons.
Účast v tomto režimu měly pouze osoby s bydlištěm v obou výše uvedených regionech, jakož i osoby pracující na území zmíněných regionů s bydlištěm v jiném členském státě než v Belgii.
Affiliation to the scheme was open only to persons resident in the two regions referred to and to persons working in the territory of those regions and residing in a Member State other than Belgium.
Na osoby, které přesto, že pracují v regionu nizozemské jazykové oblasti nebo dvojjazyčném regionu Hlavníměsto Brusel, mají bydliště v jiné části belgického území, se tedy tento režim nevztahoval.
Persons who, although working in the Dutch-speaking region or in the bilingual region of Brussels-Capital, were living in another part of Belgium were thus excluded from the scheme.
Soudní dvůr potvrdil, že dávky vyplácené v rámci takového systému, jako je dotyčný systém pojištění sociální péče, spadají do věcné působnosti nařízení č. 1408/71, a poté připomněl,
After confirming that the benefits provided under a scheme such as the care insurance scheme in question fall within the scope rationemateriae of Regulation No 1408/71, the Court observed that Articles 39 EC and 43 EC militate against any national measure which, even though applicable without discrimination on grounds of nationality, is
Směrnice Rady 89/48/EHS ze dne 21. prosince 1988 o obecném systému pro uznávání vysokoškolských diplomů vydaných po ukončení nejméně tříletého odborného vzdělávání a přípravy (Úř. věst. L 19, s. 16; Zvl. vyd. 05/01, s. 337).
Council Directive 89/48/EEC of 21 December 1988 on a general system for the recognition of higher education diplomas awarded on completion of professional education and training of at least three years’duration (OJ 1989 L 19, p. 16).
Soudní dvůr že články 39 ES a 43 ES brání veškerým vnitrostátním opatřením, která, i když se použijí bez diskriminace na základě státní příslušnosti, mohou bránit státním příslušníkům členských států Společenství ve výkonu základních svobod zaručených Smlouvou nebo tento jejich výkon učinit méně přitažlivým.
Proceedings capable of hindering or rendering less attractive the exercise by Community nationals of the fundamental freedoms guaranteed by the Treaty.
Proto musejí být články 39 ES a 43 ES vykládány v tom smyslu, že brání takové právní úpravě samosprávného celku členského státu, jako je právní úprava pojištění sociální péče, která omezuje účast na systému sociálního zabezpečení a využití dávek stanovených tímto systémem na osoby, které buď mají bydliště na území, na němž tento samosprávný celek vykonává svou působnost, nebo na tomtéž území vykonávají výdělečnou činnost a přitom mají bydliště v jiném členském státě, v rozsahu, v němž se takové omezení dotýká státních příslušníků jiných členských států nebo vlastních státních příslušníků, kteří využili svého práva volného pohybu uvnitř Evropského společenství.
Therefore, on a proper construction of Articles 39 EC and 43 EC, legislation of a federated entity of a Member State, such as that governing a care insurance scheme, limiting affiliation to a social security scheme and entitlement to the benefits provided by that scheme to persons either residing in the territory coming within that entity’s competence or pursuing an activity in that territory but residing in another Member State is contrary to those provisions, insofar as such limitation affects nationals of other Member States or nationals of the Member State concerned who have made use of their right to freedomofmovement within the European Community.
Ve věci Bosmann (rozsudek ze dne 20. května 2008, C-352/06) posuzoval Soudní dvůr situaci zaměstnankyně, které členský stát jejího bydliště odebral rodinné dávky z důvodu, že přijala zaměstnání v jiném členském státě.
In Case C-352/06 Bosmann (judgment of 20 May 2008), the Court considered the situation of a worker who found herself ineligible for child benefits in her Member State of residence because she took up employment in another Member State.