natgillin/translations-raw huggingface dataset:
V bodech 120 až 123 napadeného rozsudku dodal, že je pravda, že při přechodu z metody „hlavního města“ na metodu „státu“ částka „belgických“ základních důchodů ani koeficient ve výši 100 % použitý na tuto částku nepodléhají snížení, které by zohlednilo novou metodologii.
It added, at paragraphs 120 to 123 of the judgment under appeal, that it is true that, when the transition was made from the ‘capital method’ to the ‘country method’, neither the basic amount of ‘Belgian’ pensions nor the 100% correction coefficient applied to that amount was reduced in a manner which took account of the new method.
V tomto ohledu Komise na jednání uvedla, že v praxi statistici došli k závěru, že metoda spočívající v měření rozdílu mezi cenami v Bruselu a cenami v jiném hlavním městě, jako je například Londýn, umožňuje zcela platné ohodnocení rozdílu mezi cenami v Belgii a cenami ve Spojeném království, pokud jde o všechny výrobky, s jednou výjimkou, a sice nájemného.
The Commission stated at the hearing that, in practice, the statisticians had reached the conclusion that the method consisting of measuring the difference between prices in Brussels and prices in another capital, such as London, provided a perfectly valid estimate of the difference between prices in Belgium and prices in the United Kingdom for all products but one, namely rents.
Komise upřesnila, že pro určení koeficientů použitelných na důchody, statistici srovnávají průměrné nájemné v dotčené zemi s průměrným nájemným v Belgii.
The Commission stated that, in order to determine the correction coefficients to be applied to pensions, the statisticians compared average rents in the country in question with average rents in Belgium.
Na tomto základě by se mohlo mít za to, že „rozdíl mezi Bruselem a průměrem v Belgii činí 2 %“.
On that basis, it could be concluded that ‘the difference between Brussels and the Belgian average is around 2%’.
Nicméně nebyl stanoven koeficient 98 % pro Belgii.
Nevertheless, a correction coefficient of 98% was not fixed for Belgium.
Soud v bodě 124 napadeného rozsudku v tomto ohledu konstatoval, že vysvětlení poskytnutá Komisí se týkají zavedení nového důchodového režimu, které bylo
At paragraph 124 of the judgment under appeal, the Court of First Instance pointed out that the explanations provided by the Commission related to the implementation
2008 – VĚC C-71/07 P uskutečněno Statistickým úřadem Evropských společenství (Eurostat) a dokončeno v nařízeních o přizpůsobení koeficientů, kterým podléhají důchody, zatímco námitka protiprávnosti vznesená navrhovatelem se vztahuje pouze k článku 20 přílohy XIII nového služebního řádu.
2008 — CASE C-71/07 P of the new pension rules, as carried out by Eurostat (the statistical office of the European Communities) and finalised in the regulations adjusting correction coefficients applied to pensions, whereas the objection of illegality raised by the appellant refers only to Article 20 of Annex XIII to the new Staff Regulations.
Přitom legalita právního aktu Společenství nemůže záviset na způsobu, jakým je tento akt v praxi použit.
However, the lawfulness of a Community legislative act cannot depend on the manner in which it is applied in practice.
V bodě 125 napadeného rozsudku dodal, že v každém případě, pokud by praxe popsaná Komisí zvýhodňovala důchodce, kteří mají bydliště v Belgii, tím, že se odchyluje od nové metody „státu“, je třeba připomenout, že dodržování zásady rovného zacházení musí být v souladu s dodržováním zásady legality, podle níž nikdo nemůže ve svůj prospěch uplatňovat protiprávnost, k níž došlo ve prospěch jiné osoby.
It added, at paragraph 125 of the judgment under appeal, that, in any event, in so far as the practice described by the Commission conferred an advantage upon pensioners residing in Belgium by departing from the new ‘country method’, it should be pointed out that respect for the principle of equal treatment must be reconciled with respect for the principle of legality, according to which a person may not rely, in support of his claim, on an unlawful act committed in favour of a third party.
Konečně v bodech 131 až 140 napadeného rozsudku Soud zamítl čtvrtý argument, kterým se navrhovatel dovolával diskriminace oproti důchodcům, již mají bydliště v „levnějších“ členských státech, na jejichž důchody se před 1. květnem 2004 uplatňoval koeficient nižší než 100 % a pro které zavedl nový důchodový režim minimální koeficient ve výši 100 % s tím výsledkem, že na důchody těchto důchodců se použije zjevně vyšší koeficient, než jsou skutečné životní náklady v místě jejich bydliště.
Finally, at paragraphs 131 to 140 of the judgment under appeal, the Court of First Instance rejected the fourth argument, in which the appellant alleged discrimination in comparison with pensioners residing in one of the ‘less expensive’ Member States, who had had a correction coefficient of less than 100% applied to them before 1 May 2004 and for whom the new pension rules introduced a minimum correction coefficient of 100%, with the result that those pensioners had the benefit of a correction coefficient manifestly greater than the actual cost of living in their place of residence.
Soud tak v bodech 132 až 135 napadeného rozsudku shledal, že tento argument je nepřípustný, jelikož navrhovatel neprokázal, že by mohl mít finanční výhodu z rozsudku, kterým by byla prohlášena protiprávnost použití minimálního koeficientu ve výši 100 % na důchody vyplácené osobám, které mají bydliště v „levnějších“ členských státech.
At paragraphs 132 to 135 of the judgment under appeal, the Court of First Instance therefore found that that argument was inadmissible since the appellant had not established that he could benefit financially from a judgment declaring the application of a minimum correction coefficient of 100% to pensions paid to pensioners residing in the ‘less expensive’ Member States illegal.
Netvrdil zejména, že údajný „finanční dar“ poskytnutý důchodcům, kteří mají bydliště v takovém členském státě, nutně znamená finanční ztrátu pro důchodce, kteří mají bydliště v „drahém“ členském státě.
In particular, he did not claim that the alleged ‘financial gift’ to pensioners residing in such a Member State necessarily entailed a corresponding loss for pensioners residing in an ‘expensive’ Member State.
Krom toho, jelikož důchodový režim Společenství nespočívá na modelu penzijního fondu, ale na zásadě solidarity, nemá pravidlo zavádějící minimální koeficient ve výši 100 % z právního hlediska za účinek obohacení důchodců, na které se tento minimální koeficient vztahuje, na úkor kategorie důchodců, k níž patří navrhovatel.
Moreover, since the Community pension scheme does not operate as a pension fund but is based on the principle of solidarity, the rule introducing a minimum correction coefficient of 100% did not have the effect in law of enriching the pensioners concerned at the expense of the category of pensioners to which the appellant belongs.
V bodě 136 napadeného rozsudku Soud prohlásil, že v žádném případě nemůže být zavedení minimálního koeficientu ve výši 100 % kvalifikováno jako zjevně svévolné nebo nepřiměřené vzhledem k tomu, že toto pravidlo bylo přijato za účelem co možná největšího sblížení přechodného režimu, který zachovává koeficienty použitelné na
At paragraph 136 of the judgment under appeal, the Court of First Instance stated that, in any event, the introduction of a minimum correction coefficient of 100% cannot be characterised as manifestly arbitrary or inappropriate, since that rule was adopted in order to bring, as far as possible, the transitional arrangements protecting
CAMPOLI v. KOMISE důchody, s definitivním režimem, který je zrušuje.
CAMPOLI v COMMISSION the correction coefficients applied to pensions into line with the definitive rules, which abolish them.
V tomto smyslu uvedené pravidlo pouze předjímá pro velký počet členských států a ve vztahu k dotčeným důchodcům zrušení koeficientů použitelných na důchody.
To that extent, that rule merely anticipates, for a large number of Member States and the pensioners concerned, the abolition of correction coefficients applied to pensions.
IV – Ke kasačnímu opravnému prostředku
IV — The appeal
Svým kasačním opravným prostředkem F. Campoli navrhuje, aby Soudní dvůr:
By his appeal, Mr Campoli claims that the Court should:
– vyhověl jeho návrhovým žádáním v prvním stupni, změněným s ohledem na nepřípustnost jeho návrhů týkajících se příspěvku na domácnost a příspěvku na vzdělání, a proto zrušil rozhodnutí OOJ ze dne 13. prosince 2004, kterým byla zamítnuta jeho stížnost, jednak spolu s rozhodnutím OOJ zpochybněným v uvedené stížnosti, které od 1. května 2004 změnilo koeficient použitelný na jeho důchod, jakož i jednak spolu s jeho důchodovými výměry v rozsahu, v němž uplatnily toto rozhodnutí od května 2004, a
— grant the appellant the relief sought by him in the proceedings at first instance, modified in the light of the inadmissibility of his claims regarding the household allowance and the education allowance and, therefore, annul the decision of the Appointing Authority of 13 December 2004 rejecting his complaint, along with, first, the decision of the Appointing Authority challenged in the complaint, which altered on 1 May 2004 the correction coefficient applicable to his pension, and, second, his pension statements, in so far as they apply that decision from May 2004; and
– uložil odpůrkyni náhradu všech nákladů řízení.
— order the defendant to pay all the costs.
Komise, která také podala vzájemný kasační opravný prostředek, navrhuje, aby Soudní dvůr:
The Commission, which also lodged a cross-appeal, contends that the Court should:
– odmítl kasační opravný prostředek jako nepřípustný;
— dismiss the appeal as inadmissible;
– podpůrně, zamítl jej v plném rozsahu jako neopodstatněný a
— in the alternative, dismiss the appeal in its entirety as unfounded; and
– uložil F. Campolimu náhradu všech nákladů řízení.
— order the appellant to pay all the costs.
Rada Evropské unie navrhuje, aby Soudní dvůr:
The Council contends that the Court should:
– uložil F. Campolimu náhradu nákladů řízení.
— order the appellant to pay the costs.
Svým kasačním opravným prostředkem navrhovatel zpochybňuje posouzení Soudem prvního, třetího a čtvrtého argumentu předložených na podporu části žalobního důvodu týkající se porušení zásady rovného zacházení.
By his appeal, the appellant challenges the findings of the Court of First Instance concerning the first, third and fourth arguments put forward in support of that part of his plea alleging infringement of the principle of equal treatment.
Navrhovatel vznesl jediný důvod kasačního opravného prostředku, v němž se v tomto ohledu dovolává toho, že Soud porušil zásady rovného zacházení, dodržování práv na obhajobu, rovnosti účastníků řízení před soudem Společenství, povinnost orgánů uvést odůvodnění, pojem „právní zájem na podání žaloby“ v rámci námitky protiprávnosti a svou vlastní povinnost uvést odůvodnění.
Relying on a single plea in law in his appeal, the appellant claims that the Court of First Instance failed to have proper regard to the principle of equal treatment, the principle of the rights of the defence, the principle of equal treatment of the parties before the Community judicature, the obligation to state reasons, which is binding on the institutions, the concept of legal interest in bringing proceedings in the context of an objection of illegality, and its own obligation to state reasons.
Před posouzením opodstatněnosti tohoto důvodu kasačního opravného prostředku je třeba rozhodnout o vzájemném kasačním opravném prostředku podaném Komisí, jelikož tento směřuje k prohlášení nepřípustnosti kasačního opravného prostředku podaného navrhovatelem.
Before considering whether this plea is well founded, it is necessary to rule on the Commission’s cross-appeal, since it seeks a declaration that the appellant’s appeal is inadmissible.
A – Ke vzájemnému kasačnímu opravnému prostředku
A — The cross-appeal
Komise se domnívá, že Soud měl z úřední povinnosti prohlásit za nepřípustný první, třetí a čtvrtý argument uplatněný na podporu části žalobního důvodu vycházející z porušení zásady rovného zacházení, neboť tyto argumenty nebyly uplatněny v rámci postupu před zahájením soudního řízení.
The Commission maintains that the Court of First Instance should have declared inadmissible, of its own motion, the first, third and fourth arguments put forward in support of the part of the plea alleging infringement of the principle of equal treatment since those arguments were not raised at the pre-litigation stage.
V tomto ohledu poukazuje na to, že ve své stížnosti podané před zahájením soudního řízení navrhovatel v rámci této části žalobního důvodu uvedl pouze druhý argument, založený na diskriminaci mezi úředníky a důchodci, a že tento argument byl odlišný od tří dalších argumentů uplatněných později.
It argues that, in his complaints submitted in the pre-litigation procedure, the appellant raised, in relation to the part of that plea, only the second argument, alleging discrimination between officials and pensioners, and that that argument is separate from the three other arguments put forward subsequently.
Komise ve své duplice upřesňuje, že cílem jejího vzájemného kasačního opravného prostředku je dosáhnout prohlášení nepřípustnosti kasačního opravného prostředku, protože tento kasační opravný prostředek odkazuje výlučně na tři nepřípustné argumenty.
The Commission states in its rejoinder that the purpose of its cross-appeal is to have the appeal declared inadmissible, since it refers exclusively to the three inadmissible arguments.
Připouští, že i když je předmět jejího vzájemného kasačního opravného prostředku formulovaný tímto způsobem, neodpovídá zcela znění článku 56 statutu Soudního dvora, ale domnívá se, že Soudní dvůr je nicméně povinen i bez návrhu přezkoumat otázku, zda se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když z úřední povinnosti neprohlásil dotčené tři argumenty za nepřípustné.
It acknowledges that, even formulated in that way, the purpose of its cross-appeal does not conform fully with the terms of Article 56 of the Statute of the Court of Justice, but it considers that the Court is none the less required to consider of its own motion whether the Court of First Instance erred in law in not declaring the three arguments at issue inadmissible of its own motion.
Podle navrhovatele je vzájemný kasační opravný prostředek nepřípustný, jelikož na rozdíl od toho, co požaduje uvedený článek 56, bylo návrhovým žádáním Komise v prvním stupni vyhověno.
In the appellant’s view, the cross-appeal is inadmissible since, contrary to the requirements of the aforementioned Article 56, the Commission was not unsuccessful in its submissions at first instance.
Zejména nenavrhovala nepřípustnost žaloby a Soud vyhověl jejím návrhovým žádáním v plném rozsahu, když zamítl žalobu jako neopodstatněnou.
In particular, it did not plead that the action was inadmissible and the Court of First Instance fully accepted its pleas by dismissing the action as unfounded.
Krom toho, i když Komise podala vzájemný kasační opravný prostředek, nenavrhuje zrušit napadený rozsudek v plném rozsahu nebo zčásti.
Moreover, although it has brought a cross-appeal, the Commission does not seek to have the judgment under appeal set aside, in whole or in part.
Podpůrně se navrhovatel domnívá, že vzájemný kasační opravný prostředek není opodstatněný.
In the alternative, the appellant maintains that the cross-appeal is unfounded.
Dotčený první, třetí a čtvrtý argument totiž byly spojeny s porušením zásady rovného zacházení dovolávané v jeho stížnosti.
The first, third and fourth arguments in question are linked to the infringement of the principle of equal treatment relied on in his complaint.
Ve sporném rozhodnutí
In the contested decision,
2008 – VĚC C-71/07 P samotná Komise jasně identifikovala jeho argumentaci jako kritiku skutečnosti, že „obyvatelé ‚drahého‘ regionu nebudou mít tudíž stejnou kupní sílu jako obyvatelé, kteří mají své bydliště v ‚levnějších‘ regionech“ a že „důchodci již nebudou mít stejnou kupní sílu v závislosti na jejich bydlišti“.
2008 — CASE C-71/07 P the Commission itself clearly identified his argument as a criticism of the fact that ‘the inhabitants of an “expensive” area were therefore deprived of purchasing power equal to that of the inhabitants who have taken up residence in “less expensive” areas’ and that ‘pensioners no longer enjoy the same purchasing power according to their residence’.
Ve zprávě k jednání Soud jasně uvedl čtyři argumenty uplatněné navrhovatelem na podporu argumentace vycházející z porušení zásady zákazu diskriminace, aniž by Komise kritizovala tuto zprávu nebo přípustnost těchto argumentů.
The report for the hearing of the Court of First Instance clearly states the four arguments put forward by the appellant in support of the allegation of infringement of the principle of nondiscrimination and the Commission did not criticise the report or contest the admissibility of those arguments.
Podle čl. 56 druhého pododstavce statutu Soudního dvora může kasační opravný prostředek podat kterýkoli účastník řízení, jehož návrhovému žádání nebylo zcela nebo zčásti vyhověno.
Pursuant to the second paragraph of Article 56 of the Statute of the Court of Justice, an appeal may be brought by any party which has been unsuccessful, in whole or in part, in its submissions.
Přitom, jak tvrdí samotná Komise ve své duplice, napadený rozsudek zcela vyhověl jejím návrhovým žádáním předloženým Soudu.
As the Commission itself states in its rejoinder, the judgment under appeal grants the form of order it sought before the Court of First Instance in its entirety.
Je třeba zejména poznamenat, že před Soudem Komise sice uvedla nepřípustnost návrhů navrhovatele týkajících se příspěvku na domácnost a příspěvku na vzdělání z důvodu, že nebyly uvedeny ve stížnosti, ale nevznesla námitku nepřípustnosti vůči části žalobního důvodu vycházející z porušení zásady rovného zacházení.
It should be pointed out, in particular, that, although it pleaded that the appellant’s claims in regard to the household allowance and the education allowance were inadmissible on the ground that they had not been raised in the complaint, the Commission did not contend before the Court of First Instance that the part of the plea alleging infringement of the principle of equal treatment was inadmissible.
Krom toho, jak vyplývá zejména z článku 61 statutu Soudního dvora, každý kasační opravný prostředek musí směřovat ke zrušení rozsudku Soudu v plném rozsahu nebo zčásti, přičemž Soudní dvůr může v případě zrušení vydat sám konečné rozhodnutí ve věci, pokud to soudní řízení dovoluje, nebo věc vrátit zpět Soudu k rozhodnutí.
Moreover, as is clear from Article 61 of the Statute of the Court of Justice, inter alia, all appeals must seek the setting-aside in whole or in part of a judgment of the Court of First Instance, since the Court of Justice may itself give final judgment in the matter, where the state of the proceedings so permits, or refer the case back to the Court of First Instance for judgment.
V projednávaném případě přitom vzájemný kasační opravný prostředek Komise nesměřuje k dosažení zrušení napadeného rozsudku, ale k dosažení prohlášení nepřípustnosti hlavního kasačního opravného prostředku podaného navrhovatelem.
In this case, the Commission’s cross-appeal does not seek to have the judgment under appeal set aside but rather a declaration that the principal appeal lodged by the appellant is inadmissible.
Z toho vyplývá, že uvedený vzájemný kasační opravný prostředek musí být odmítnut jako nepřípustný.
It follows that the cross-appeal must be dismissed as inadmissible.
B – K hlavnímu kasačnímu opravnému prostředku
B — The principal appeal
K posouzení Soudem prvního argumentu, týkajícího se porušení zásady rovného zacházení, které vychází z toho, že nová metoda „státu“ nezaručuje stejnou kupní sílu všem důchodcům a) Argumentace účastníků řízení
The findings made by the Court of First Instance in relation to the first argument, alleging infringement of the principle of equal treatment and claiming that the new ‘country method’ did not guarantee equality of purchasing power for all pensioners
Navrhovatel poukazuje na to, že Soud tím, že zamítl tento první argument, porušil zásadu rovného zacházení a povinnost Soudu Společenství uvést odůvodnění.
The appellant claims that by rejecting that first argument, the Court of First Instance failed to have proper regard to the principle of equal treatment and the obligation to state reasons, which is binding on the Community judicature.
Napadený rozsudek totiž postavil širokou posuzovací pravomoc zákonodárce nad tuto zásadu.
In fact, the judgment under appeal places the legislature’s broad discretion above that principle.
Bod 105 tohoto rozsudku je v tomto směru rozhodující.
Paragraph 105 of that judgment is decisive in that regard.
Existence dostatečně dlouhého přechodného období, která je zdůrazněna Soudem, je skutečností, která by měla být zohledněna v rámci přezkumu dodržování zásad právní jistoty, zákazu zpětné účinnosti a nabytých práv, ale není relevantní v rámci přezkumu legality opatření z hlediska zásady rovného zacházení.
The existence of a sufficiently long transitional period, referred to by the Court of First Instance, is an important factor to be taken into account when considering whether the principles of legal certainty, non-retroactivity and acquired rights have been adhered to but is irrelevant to the consideration of whether a measure is lawful in the light of the principle of equal treatment.
Navrhovatel krom toho zdůrazňuje, že koeficient stanovený podle metody „státu“ porušuje zásadu rovného zacházení, jelikož neodráží, a to ani přibližně, životní náklady uvnitř státu, a neslouží tak k dosažení cíle stejné kupní síly bývalých
The appellant also points out that a correction coefficient determined in accordance with the ‘country method’ disregards the principle of equal treatment inasmuch as it does not make it possible to reflect, even approximately, the cost of living in
2008 – VĚC C-71/07 P úředníků.
2008 — CASE C-71/07 P a particular country and thus serve the purpose of ensuring among former officials equal purchasing power.
Nová metoda ve skutečnosti znevýhodňuje důchodce, kteří mají bydliště v hlavním městě nebo v jiných „drahých“ městech nebo regionech a kteří nemohou čelit nákladům spojeným s jejich místem bydliště.
The new method, in fact, penalises pensioners living in the capital or other ‘expensive’ cities or regions who find it impossible to meet the costs connected with their place of residence.
Podle Komise bod 105 napadeného rozsudku pouze vyvozuje důsledky z prostoru pro uvážení, kterým disponuje zákonodárce v dotčené oblasti.
In the Commission’s view, paragraph 105 of the judgment under appeal simply gives due effect to the legislature’s discretion in the matter in question.
V tomto bodě Soud zejména shledal, že stejná kupní síla jako zvláštní forma zásady rovného zacházení není porušena změnou dotčené metody, jelikož neexistuje svévolné nebo zjevně nepřiměřené rozlišení, jež by překračovalo prostor pro uvážení, kterým disponuje zákonodárce, a to tím spíše, že přechodný režim zaručuje zachování minimální částky čistého důchodu.
In that paragraph, the Court of First Instance held, in particular, that equality of purchasing power, as a specific expression of the principle of equal treatment, is not infringed by the change in method in question, since no arbitrary or manifestly inappropriate distinction is made which goes beyond the legislature’s discretion, all the more so as the transitional arrangements guarantee that the nominal amount of the net pension is to be maintained.
Rada tvrdí, že navrhovatel zaměňuje zásadu rovného zacházení se „zásadou stejné kupní síly“.
The Council contends that the appellant is confusing the principle of equal treatment with the ‘principle of equality of purchasing power’.