natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tento orgán Společenství rovněž může podle odst. 4 písm. a) téhož článku od tureckých orgánů vyžadovat, aby přijaly potřebná opatření k provádění zvláštního dohledu nad fyzickými osobami, u nichž existuje důvod k domněnce, že se dopouštějí nebo dopustily jednání odporujícího celním předpisům.
Under paragraph 4(a) of the same article, the Commission may also request that the Turkish authorities take the necessary steps to keep a special watch on natural or legal persons of whom there are reasonable grounds for believing that they are breaching or have breached customs legislation.
Komise se tudíž nemůže – jak to učinila na jednání – platně dovolávat toho, že se ohledně ověřování skutečností, jež nastaly v třetí zemi, totiž v Turecku, nachází ve stejném postavení jako navrhovatelka.
Consequently, the Commission cannot reasonably claim, as it did at the hearing, that it is in the same position as the appellant as regards the checking of events which occurred in a third country, namely in Turkey.
Naopak musí v plném rozsahu využít pravomocí, které jí přísluší na základě Dohody o přidružení a rozhodnutí přijatých k jejímu provádění, aby splnila svou povinnost dohledu nad řádným prováděním zmíněné dohody a jeho kontroly.
On the contrary, it is for the Commission to make full use of the rights and powers which it has under the provisions of the Association Agreement and the decisions adopted in respect of its implementation so as to fulfil its obligation of supervising and monitoring the proper implementation of the Association Agreement.
Uplatnění těchto pravomocí je tím potřebnější v případě, kdy vývozy do téhož přístavu Společenství – do přístavu v Ravenně – prostřednictvím téže turecké exportní společnosti, během téhož rozhodného období byly podle zjištění obsažených v napadeném rozsudku uskutečněny s využitím jak nesprávných, tak i nepravých osvědčení.
Such use of its rights and powers is particularly necessary in a situation in which exports to the same Community port, namely that of Ravenna, by the same Turkish export company in the same reference period took place, according to the findings in the judgment under appeal, under cover of both irregular and inauthentic certificates.
Plného uplatnění pravomocí, jež byly Komisi přiznány v rámci její povinnosti dohledu nad řádným uplatňováním Dohody o přidružení a jeho kontroly, je zapotřebí též proto, že posouzení provedená tureckými orgány ohledně nepravosti nebo nesprávnosti sporných osvědčení vykazují určité nejednoznačnosti nebo přinejmenším určitý vnitřní nesoulad.
The full use of the rights and powers which the Commission has in connection with its duty of supervising and monitoring the proper implementation of the Association Agreement is also called for because the assessments made by the Turkish authorities as regards the inauthentic or irregular nature of the certificates at issue show some ambiguities or, at the very least, some inconsistencies.
Jak konstatoval Soud v bodech 120 až 128 napadeného rozsudku, porovnání obsahu dopisu tureckých orgánů s obsahem jejich následných sdělení, jako je dopis stálého zastoupení Turecka zaslaný UCLAF dne 22. dubna 1999, tak vyjevilo nejasnosti, co se týče údajné nepravosti osvědčení D437214.
Therefore, as the Court of First Instance stated in paragraphs 120 to 128 of the judgment under appeal, a comparison between the wording of the letter of the Turkish authorities of 8 March 1999 and that of subsequent communications from those authorities, such as the letter from the Turkish Permanent Representation to UCLAF of 22 April 1999, discloses ambiguities as to the allegedly inauthentic nature of cer -tificate D 437214.
Ohledně dvou dalších osvědčení A. TR. 1, jejichž pravost byla posuzována tureckými orgány v rámci téhož následného ověření, třebaže nepatří ke sporným osvědčením, Soud v bodech 198 až 201 sporného rozhodnutí rovněž konstatoval určitý vnitřní nesoulad v tom, že je turecké orgány v různých etapách řízení kvalifikovaly jako padělané, nesprávné, popřípadě i částečně nesprávné.
As regards two other A.TR.1 certificates whose authenticity was assessed by the Turkish authorities in the course of the same postclearance check, even though they are not amongst the certificates at issue, the Court of First Instance also found, in paragraphs 198 to 201 of the judgment under appeal, some inconsistencies in that the Turkish authorities had classified them, at different stages of the procedure, as falsified, incorrect and also partially incorrect.
Krom toho, jak vyplývá z napadeného rozsudku, uvedené orgány tím, že k popisu výsledku svých ověření použily různé výrazy – jako zejména „padělaná“ (dopis stálého zastoupení Turecka zaslaný UCLAF ze dne 10. července 1998, zmíněný v bodě 41 napadeného rozsudku), „[nejsou] správná a [nebyla] vydána a potvrzena [tureckým] celním úřadem“ (dopis tureckého generálního ředitelství cel ze dne 8. března 1999 zmíněný v bodě 123 napadeného rozsudku), „nesprávná a neodpovídající pravidlům původu“ (dopis stálého zastoupení Turecka zaslaný UCLAF ze dne 22. dubna 1999
Furthermore, as is apparent from the judgment under appeal, the use by those authorities of a variety of terms to describe the outcome of their checks of the certificates, such as, inter alia ‘false’ (letter from the Turkish Permanent Representation to UCLAF of 10 July 1998, mentioned in paragraph 41 of the judgment under appeal), ‘not correct and … not issued and endorsed by [the Turkish] customs office’ (letter from the Turkish General Directorate of Customs of 8 March 1999, mentioned in paragraph 123 of the judgment under appeal), ‘not correct and … not issued according to the rules’ (letter from the Turkish Permanent Representation to UCLAF of 22 April 1999, mentioned in paragraph 124 of the judgment under appeal)
C.A.S. v. KOMISE zmíněný v bodě 124 napadeného rozsudku), „nesprávná“ (dopis tureckého generálního ředitelství cel ze dne 16. července 1999 zmíněný v bodě 200 napadeného rozsudku) – rovněž přispěly k vyvolání nejednoznačností.
C.A.S. v COMMISSION and ‘incorrect’ (letter from the Turkish General Directorate of Customs of 16 July 1999, mentioned in paragraph 200 of the judgment under appeal), also gave rise to ambiguities.
Výše popsané nejednoznačnosti a vnitřní nesoulady měly v Komisi vzbudit pochybnosti ohledně posouzení provedených tureckými orgány.
The ambiguities and inconsistencies described above should have led the Commission to question the assessments made by the Turkish authorities.
Komise se za těchto podmínek měla ujistit, v rámci své povinnosti dohledu nad správným prováděním Dohody o přidružení a jeho kontroly, že turecké orgány správně kvalifikovaly uvedená osvědčení jako buďto nesprávná, anebo nepravá.
In those circumstances, it was the task of the Commission to satisfy itself, in the course of its task of supervising and monitoring the proper implementation of the Association Agreement, that the Turkish authorities had correctly classified those certificates as either irregular or inauthentic.
Je však nutno konstatovat, že Komise nevyužila plně pravomocí, které jí udělují Dohoda o přidružení a prováděcí pravidla k této dohodě.
However, clearly the Commission did not make full use of the rights and powers conferred upon it by the Association Agreement and its implementing provisions.
Především je sice pravda, že UCLAF prováděla v Turecku dvě šetření, a to v době od 12. do 15. října 1998 a od 30. listopadu do 2. prosince 1998, avšak je nutno konstatovat, že Soud v bodě 218 napadeného rozsudku nesprávně usoudil, že žádný důkaz neumožňuje předpokládat, že UCLAF nemohla provést podrobné šetření, zejména u celní správy v Mersinu.
First, although it is true that UCLAF carried out two investigations in Turkey from 12 to 15 October 1998 and from 30 November to 2 December 1998, clearly the Court of First Instance erred in holding, in paragraph 218 of the judgment under appeal, that there was no conclusive evidence which would give grounds for assuming that UCLAF was not able to carry out a thorough investigation, in particular at the customs administration in Mersin.
Ze zpráv z inspekce UCLAF z 9. a 23. prosince 1998 jasně vyplývá, že k organizacím, které vyšetřovatelé navštívili v Turecku, nepatřil celní úřad v Mersinu, z něhož byly do Společenství vyvezeny dotčené produkty.
It is clear from UCLAF’s mission reports of 9 and 23 December 1998 that the customs office from which the goods at issue were exported to the Community, namely that of Mersin, was not one of the organisations visited by its investigators in Turkey.
Nemohli tudíž ověřit, zda jsou sporná osvědčení pravá, či nikoli.
Therefore, they were not able to check whether the certificates at issue were authentic or not.
Ani jedna ze zpráv z obou z inspekcí provedených UCLAF 9. prosince 1998 a 23. prosince 1998 se totiž nezabývá otázkou, zda byla sporná osvědčení vskutku padělaná, anebo naopak nesprávně vydaná tureckými orgány.
UCLAF’s two mission reports of 9 and 23 December 1998 do not deal with whether the certificates at issue were in fact falsified or, by contrast, incorrectly issued by the Turkish authorities.
Toto konstatování je potvrzováno dopisem ze dne 9. prosince 1998 – tedy z data pozdějšího, než byly inspekce prováděné UCLAF v Turecku – jímž ředitel UCLAF Per Brix Knudsen žádal turecké orgány, aby „bez odkladu“ poskytly svolení ke společnému šetření v celním úřadě v Mersinu za účelem získání podrobností o všech vývozech koncentrátů ovocných šťáv od konce roku 1993 provedených společností Akman.
That finding is borne out by a letter of 9 December 1998, that is to say subsequent to the investigations carried out by UCLAF in Turkey, in which UCLAF’s Director, Mr Knudsen, ‘urged’ the Turkish authorities to agree to a joint investigation in the Mersin customs office in order to obtain details of all the exports of fruit juice concentrates Akman had made since the end of 1993.
1/95 souhlas těchto orgánů. Postačí zdůraznit, že Komise neuvedla, že by jí nebyl udělen souhlas tureckých orgánů, což by jí zabránilo v provedení takovéhoto šetření na místě.
It is sufficient to point out that the Commission has not referred to any lack of agreement on the part of the Turkish authorities which prevented it from carrying out such an on-the-spot check.
Dále z bodů 244 až 259 napadeného rozsudku vyplývá, že si Komise od tureckých orgánů nevyžádala vzory otisků razítek užívaných v celním úřadě v Mersinu a nepředala je celním orgánům členských států.
Moreover, it is apparent from paragraphs 244 to 259 of the judgment under appeal that the Commission did not request specimen impressions of the stamps used in the Mersin customs offices from the Turkish authorities and did not send them to the customs authorities of the Member States.
Soud v tomto ohledu dospěl k závěru, že během celého období, v němž došlo ke sporným dovozům, neměly Turecká republika a Komise povinnost vzájemného předávání vzorů otisků razítek užívaných celními úřady.
The Court of First Instance found in that regard that, during the entire period covering the importations at issue, the Republic of Turkey and the Commission were not under any obligation to provide each other with specimen impressions of the stamps used by the customs offices.
Právě předání vzorů otisků razítek a podpisů užívaných v těchto kancelářích však umožňuje provádět účinný dohled nad dodržováním předpisů o celních preferencích.
However, it is the sending of specimen impressions of the stamps and signatures used in those offices that makes it possible to supervise compliance with the customs rules relating to tariff preferences effectively.
Povinnost Komise bdít nad řádným prováděním Dohody o přidružení vyžaduje, aby Komise a jejím prostřednictvím i celní orgány členských států měly vždy k dispozici veškeré údaje, které jim umožní provádět účinnou kontrolu, přičemž vzory otisků razítek a podpisové vzory bezpochyby představují takovéto údaje.
The Commission’s obligation to ensure that the Association Agreement is properly implemented means that the Commission, and through it the customs authorities of the Member States, should always have all the information to enable it to carry out an effective check, and specimen impressions of the stamps and signatures unquestionably constitute such information.
18), které vstoupilo v platnost dnem 1. září 1997, to znamená v průběhu období, v němž došlo ke sporným dovozům, naprosto jednoznačně vyplývá, že „celní orgány členských států Společenství a […] [Turecka] si prostřednictvím Komise […] vzájemně poskytnou vzorové otisky razítek, která jejich celní úřady používají při vydávání průvodních osvědčení A.TR.“
18), which entered into force on 1 September 1997, namely during the period covering the imports at issue, that ‘the customs authorities of the Member States of the Community and of [the Republic of] Turkey shall provide each other, through the Commission …, with specimen impressions of stamps used in their customs offices for the issue of A.TR. movement certificates’.
V každém případě si měla Komise za účelem řádného uplatňování Dohody o přidružení vyžádat od tureckých orgánů i před nabytím účinnosti tohoto rozhodnutí, aby jí předaly uvedené vzory na základě článku 3 přílohy 7 rozhodnutí č. 1/95, jenž Komisi zmocňuje požadovat „veškeré informace, které jí svou povahou umožní, aby se ubezpečila, že jsou celní předpisy správně uplatňovány“.
In any event, even before the entry into force of that decision, the Commission should, in order to facilitate the proper implementation of the Association Agreement, have requested that the Turkish authorities provide it with those specimens on the basis of Article 7(3) of Decision No 1/95 which authorises it to request ‘any information which may enable it to ensure that customs legislation is correctly applied’.
Skutečnost, že Turecká republika dobrovolně předala otisky razítek používané pro osvědčení A. TR. 1, jak konstatoval Soud v bodě 258 napadeného rozsudku, nezpochybňuje závěr, že Komise nedostála své povinnosti požadovat od tureckých orgánů, aby jí byly předány vzory otisků razítek a podpisů užívaných v celním úřadě v Mersinu, a poté je předat celním orgánům v členských státech.
The fact that the Republic of Turkey sent the impressions of stamps used for A.TR.1 certificates voluntarily, as stated by the Court of First Instance in paragraph 258 of the judgment under appeal, does not call in question the finding that the Commission failed to fulfil its obligation to request that the Turkish authorities provide it with specimen impressions of the stamps and signatures used in the Mersin customs office and to send them, in turn, to the customs authorities of the Member States.
Konečně z bodů 153 až 160 napadeného rozsudku vyplývá i to, že Komise se spokojila se zjištěním, že Dohoda o přidružení ani její prováděcí pravidla výslovně nepožadují, aby byly v Turecku vedeny rejstříky, do nichž by se zapisovala celní osvědčení, a že by případná existence takovýchto rejstříků stejně neprokazovala, že se jedná o pravá osvědčení, vzhledem k tomu, že padělatelé mají veškerý zájem na tom, aby pro padělaná osvědčení použili registrační číslo odpovídající správnému osvědčení.
Lastly, it is also apparent from paragraphs 153 to 160 of the judgment under appeal that the Commission merely observed that neither the Association Agreement nor the implementing provisions expressly required registers to be kept in Turkey for the entry of customs certificates and that, in any case, the possible existence of such registers did not imply that certificates were authentic, given that forgers would have every interest in using on forged certificates a registration number which corresponded with a lawful certificate.
Soud tyto úvahy v bodech 161 a 162 napadeného rozsudku přijal.
That reasoning was accepted by the Court of First Instance in paragraphs 161 and 162 of the judgment under appeal.
Tato teze však neobstojí.
That argument cannot, however, succeed.
V tomto ohledu je nutno zdůraznit, že registrace osvědčení vydaných celními orgány je v mezinárodním obchodním styku nezbytností.
In that regard, it must be stated that the registration of certificates issued by the customs authorities is indispensable in international trade.
Neexistence takovýchto rejstříků totiž může zbavit jakoukoli následnou kontrolu osvědčení vydaných danými celními orgány veškeré účinnosti.
Failure to keep such registers is likely to render worthless the effectiveness of any postclearance check on certificates issued by the respective customs authorities.
Článek 13 rozhodnutí č. 1/96 totiž stanoví, že v případě rozdělení osvědčení je třeba v poli 12 uvést zejména registrační číslo „původního osvědčení“.
Article 13 of Decision No 1/96 provides that, where there is division of certificates, box 12 of the extract must show, in particular, the registration number of the ‘initial certificate’.
Třebaže se tento článek 13 použije konkrétně v případě rozdělení osvědčení, je jasné, že v poli 12 formuláře osvědčení A. TR. 1 musí být uvedeno registrační číslo „původního osvědčení“, to znamená, že původní osvědčení musí být v každém případě rovněž zaznamenáno do celních rejstříků státu vývozu.
Even though Article 13 applies to the specific case of division of certificates, it is clear that the registration number of the ‘initial certificate’ must appear in box 12 of the A.TR.1 certificate, that is to say that the initial certificate must, in any event, also be registered in the customs registers of the country of export.
Co se týče konstatování Soudu obsaženého v bodě 162 napadeného rozsudku, podle nějž mají padělatelé veškerý zájem na použití registračního čísla odpovídajícího správnému osvědčení, které již bylo zaregistrováno, nemůže Komisi zbavit její povinnosti bdít nad řádným uplatňováním Dohody o přidružení.
The Court of First Instance’s statement in paragraph 162 of the judgment under appeal, that forgers would have every interest in using a registration number which corresponded with a lawful certificate which had already been registered, is not such as to relieve the Commission of its obligation to ensure that the Association Agreement is properly implemented.
Z argumentace Komise před Soudem i Soudním dvorem však lze dovodit, že takovéto zkoumání provedeno nebylo.
It may be inferred from the Commission’s arguments both before the Court of First Instance and before the Court of Justice that it did not do so.
Jelikož navíc, jak se uvádí v bodě 113 tohoto rozsudku, ani jedna z obou inspekcí UCLAF nebyla provedena v celním úřadě v Mersinu, nebylo též možno ověřit, zda
Furthermore, given that neither of UCLAF’s two missions was carried out at the Mersin customs office, as was pointed out in paragraph 113 of this judgment, they
C.A.S. v. KOMISE takovéto rejstříky existují, popřípadě zda do existujících rejstříků byla sporná osvědčení zapsána, či nikoli.
C.A.S. v COMMISSION were also not able to check whether there were such registers and whether the certificates at issue were entered in those registers or not.
Ze všech předchozích úvah vyplývá, že Komise porušila svou povinnost dohledu nad řádným prováděním Dohody o přidružení a jeho kontroly.
It follows from all of the above considerations that the Commission failed to fulfil its obligations to supervise and monitor the proper implementation of the Association Agreement.
Kdyby přitom byla Komise tuto povinnost neporušila, mohly být odhaleny a objasněny padělky sporných osvědčení již při prvních dovozech do Společenství a mohl být omezen rozsah finančních ztrát pro rozpočet Společenství i pro navrhovatelku.
Had the Commission not failed to fulfil its obligations, the forgeries of the certificates at issue could have been discovered and elucidated as soon as the first imports into the Community were made and the scale of the financial loss, both for the Community budget and for the appellant, could have been limited.
Navíc by tak Komise byla mohla od okamžiku odhalení takovýchto padělků včas varovat dovozce a případně se obrátit na Smíšený výbor.
Furthermore, the Commission could, as soon as those forgeries were discovered, have warned importers in good time and, if necessary, have brought the matter before the Joint Committee.
Pokud by byla Komise plně využila pravomocí, jež jsou jí přiznány v rámci Dohody o přidružení, bylo by bývalo každopádně možné rozptýlit pochybnosti ohledně nepravosti nebo nesprávnosti sporných osvědčení, jejichž pravost, či nepravost mohla být s jistotou určena.
In any event, if the Commission had made full use of the rights and powers which it has under the Association Agreement, the doubts as to the inauthentic or irregular nature of the certificates at issue could have been dispelled and their authenticity or inauthenticity could have been established with certainty.
Z toho plyne, že toto porušení povinnosti Komise zakládá zvláštní situaci ve smyslu článku 239 CKS.
It follows that that failure to fulfil obligations on the part of the Commission constitutes a special situation for the purposes of Article 239 of the CCC.
Svým rozhodnutím, že nebyla prokázána existence zvláštní situace ve smyslu článku 239 CKS, tedy Soud tento článek nesprávně uplatnil, a dopustil se tudíž nesprávného právního posouzení.
Therefore, in holding that it had not been proved that a special situation for the purposes of Article 239 of the CCC existed, the Court of First Instance misapplied that article and thus erred in law.
Tento důvod kasačního opravného prostředku je tudíž opodstatněný.
Consequently, this plea is well founded.
Důsledky zrušení napadeného rozsudku
The consequences of the setting aside of the judgment under appeal
Podle článku 61 prvního pododstavce statutu Soudního dvora, je-li kasační opravný prostředek opodstatněný, zruší Soudní dvůr rozsudek Soudu.
In accordance with the first paragraph of Article 61 of the Statute of the Court of Justice, if the appeal is well founded, the Court of Justice must quash the decision of the Court of First Instance.
Soudní dvůr může vydat sám konečné rozhodnutí ve věci, pokud to soudní řízení dovoluje.
It may then itself give final judgment in the matter, where the state of the proceedings so permits.
V projednávané věci tomu tak je.
That is the case here.
Ze všech úvah rozvedených v bodech 85 až 133 tohoto rozsudku vyplývá, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení, když se domnívala, že podmínky stanovené v článku 239 CKS nebyly splněny, a že tudíž nebylo namístě přikročit k vrácení nebo prominutí dovozního cla v souvislosti se spornými osvědčeními.
It follows from all the considerations set out in paragraphs 85 to 133 of this judgment that the Commission made a manifest error of assessment in finding that the conditions set out in Article 239 of the CCC had not been met and that, consequently, there was no need to repay or remit the import duty relating to the certificates at issue.
Článek 2 sporného rozhodnutí je tudíž třeba zrušit.
Article 2 of the contested decision must therefore be annulled.
Podle článku 122 prvního pododstavce jednacího řádu Soudního dvora, je-li kasační opravný prostředek opodstatněný a Soudní dvůr vydá sám konečné rozhodnutí ve věci, rozhodne o nákladech řízení.
Under the first paragraph of Article 122 of the Rules of Procedure, where the appeal is well founded and the Court of Justice itself gives final judgment in the case, the Court is to make a decision as to costs.
2) Článek 2 rozhodnutí Komise ze dne 18. října 2002 (REC 10/01) se zrušuje.
Annuls Article 2 of the Decision of the Commission of 18 October 2002 (REC 10/01);
Věc C-237/07
Case C-237/07
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht)
(Reference for a preliminary ruling from the Bundesverwaltungsgericht)
„Směrnice 96/62/ES – Posuzování a řízení kvality vnějšího ovzduší – Stanovení mezních hodnot – Právo třetí osoby, jejíž zdraví je poškozeno, na vypracování akčního plánu“
(Directive 96/62/EC — Ambient air quality assessment and management — Fixing of limit values — Entitlement of a third party, whose health has been impaired, to have an action plan drawn up)
Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. července 2008 . . . . .
Judgment of the Court (Second Chamber), 25 July 2008 . . . . . . . . . . .
SHRNUTÍ – VĚC C-237/07
SUMMARY — CASE C-237/07
(viz bod 42, výrok 1)
42, operative part 1)
(viz bod 47, výrok 2)
47, operative part 2)