natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Co se týče rozdělení věcí mezi jednotlivá kolegia Soudního dvora, lze uvést, že velký senát vyřešil přibližně 8´%, pětičlenné senáty 57´% a´tříčlenné senáty přibližně 34´% věcí ukončených rozsudkem v´roce 2009.
As regards the distribution of cases between the various formations of the Court, it may be noted that the Grand Chamber dealt with roughly 8%, chambers of ¤ve judges with 57%, and chambers of three judges with approximately 34%, of the cases brought to a close by a judgment in 2009.
V´porovnání s´předchozím rokem lze konstatovat procentuální snížení věcí projednávaných velkým senátem (14´% v´roce 2008) a´procentuální nárůst věcí řešených tříčlennými senáty (26´% v´roce 2008).
Compared with the previous year, a decrease may be noted in the proportion of cases dealt with by the Grand Chamber (14% in 2008), while the proportion of cases dealt with by three-judge chambers increased (26% in 2008).
Pokud jde o´věci ukončené judikujícím usnesením, bylo 84´% přiděleno tříčlenným senátům, 10´% pětičlenným senátům a´6´% představuje usnesení vydaná předsedou Soudního dvora.
As regards cases completed by orders involving a judicial determination, 84% of such cases were entrusted to three-judge chambers and 10% to ¤ve-judge chambers, while orders made by the President account for 6% of such cases.
Vývoj a činnost následek, že zákonodárce Společenství musí pro přijetí jednoho a´téhož aktu zohlednit různé legislativní postupy.
In Case C-166/07 Parliament v Council (judgment of 3°September 2009) the Court held that Community contributions to the International Fund for Ireland must have a dual legal basis, namely Articles 159°EC and 308°EC.
Soudní dvůr nejprve připomněl, že v´rámci systému pravomocí Společenství se musí volba právního základu aktu zakládat na objektivních skutečnostech, které mohou být předmětem soudního přezkumu, mezi něž patří zejména cíl a´obsah dotyčného aktu.
The Court began by observing that, in the context of the organisation of the powers of the Community, the choice of the legal basis for a measure must rest on objective factors which are amenable to judicial review, including, in particular, the aim and the content of the measure.
Použití článku 308´ES jako právního základu je oprávněné pouze tehdy, pokud žádné jiné ustanovení Smlouvy neposkytuje orgánům Společenství nezbytnou pravomoc pro přijetí dotyčného aktu.
Article 308°EC may be used as the legal basis for a measure only where no other provision of the Treaty gives the Community institutions the necessary power to adopt it.
Navíc se k´využití tohoto ustanovení vyžaduje, aby předmětná činnost souvisela s´„fungováním společného trhu“.
In addition, recourse to that provision demands that the action envisaged should relate to the‘operation of the common market’.
Soudní dvůr dále konstatoval, že jednak cíle nařízení (ES) č.´1968/2006 o´nančních příspěvcích Společenství do Mezinárodního fondu pro Irsko (2007–2010)2odpovídají cílům, které sleduje politika Společenství v´oblasti hospodářské a´sociální soudržnosti, a´jednak nanční příspěvek Společenství do Fondu, odhlédneme-li od otázky právního rámce, jehož je součástí, spadá mezi specické činnosti, které mohou být, ukážou-li se jako nezbytné pro dosažení cílů uvedených v´článku 158´ES mimo rámec činnosti strukturálních fondů, přijaty v´souladu s čl.´159 třetím pododstavcem´ES.
The Court went on to ¤nd, ¤rst, that the objectives of Regulation (EC) No°1968/2006 concerning Community ¤nancial contributions to the International Fund for Ireland (2007–10) (2)correspond to the objectives pursued by the Community policy on economic and social cohesion and, second, that the Community’s ¤nancial contribution to the fund, leaving aside its legislative framework, forms part of the speci¤c actions which, when they prove to be necessary outside the Structural Funds in order to realise the objectives referred to in Article 158°EC, may be adopted in accordance with the third paragraph of Article 159°EC.
Nicméně ani způsoby spolupráce mezi Společenstvím a´Fondem, ani podmínky a´postupy pro platbu nančního příspěvku Společenství neumožňují Společenství zabránit tomu, aby byly příspěvky použity Fondem na činnosti, které, ačkoliv jsou v´souladu s´cíli dohody o´Mezinárodním fondu pro Irsko, přesahují rozsah působnosti politiky Společenství v´oblasti hospodářské a´sociální soudržnosti nebo přinejmenším nejsou prováděny podle kritérií uplatňovaných Společenstvím v´rámci této politiky.
However, neither the arrangements governing cooperation between the Community and the fund nor the conditions and method of payment in respect of the Community’s ¤nancial contribution allow the Community to prevent the use by the fund of that contribution to cover actions which, while complying with the objectives of the Agreement concerning the International Fund for Ireland, extend beyond the scope of the Community’s policy on economic and social cohesion or, at least, are not managed in accordance with the criteria applied by the Community within the framework of that policy.
Zákonodárce Společenství tedy mohl správně konstatovat, že škála činností nancovaná pomocí tohoto nařízení přesahuje rozsah působnosti politiky Společenství v´oblasti hospodářské a´sociální soudržnosti.
The Community legislature was therefore entitled to take the view that the range of activities ¤nanced by that regulation would extend beyond the scope of the Community’s policy on economic and social cohesion.
Článek 159´ES přitom pokrývá pouze samostatné činnosti Společenství prováděné podle právního rámce Společenství, jejichž obsah nepřesahuje rozsah působnosti politiky Společenství v´oblasti hospodářské a´sociální soudržnosti.
Article 159°EC covers only independent action by the Community carried out in accordance with the Community regulatory framework, the content of which does not extend beyond the scope of the Community’s policy on economic and social cohesion.
Článek 159 třetí pododstavec´ES tudíž sám o´sobě neposkytuje Společenství pravomoc nezbytnou ke sledování cílů politiky Společenství v´oblasti hospodářské a´sociální soudržnosti prostřednictvím nančních příspěvků za podmínek stanovených nařízením č.´1968/2006.
Consequently, the third paragraph of Article 159°EC does not by itself confer on the Community the necessary power to pursue the objectives of the Community’s policy on economic and social cohesion by means of a ¤nancial contribution under the conditions provided for by Regulation No°1968/2006.
Nařízení č.´1968/2006 má nicméně za cíl podporovat činnost mezinárodní entity´založené dvěma členskými státy, jejímž účelem je posílení hospodářské a´sociální soudržnosti.
Nevertheless, the purpose of Regulation No°1968/2006 is to support the actions of an international organisation established by two Member States, the objective of which is to strengthen economic and social cohesion.
Jak přitom vyplývá z´článku 2´ES a čl.´3 odst.´1 písm.´k)´ES, posílení hospodářské a´sociální soudržnosti představuje pro Společenství jeden z´jeho cílů i´mimo rámec hlavy XVII Smlouvy.
As follows from Articles 2°EC and 3(1)(k)°EC, the strengthening of economic and social cohesion constitutes, outside of Title XVII of the Treaty, an objective of the Community.
Účel uvedeného nařízení navíc spadá do rámce společného trhu vzhledem k´tomu, že má za cíl přinést hospodářská zlepšení znevýhodněným oblastem dvou členských států, a´tedy i´zlepšení fungování společného trhu.
Furthermore, the objective of that regulation falls within the framework of the common market, since it seeks to bring about economic improvements in disadvantaged areas of two Member States and thus relates to the functioning of the common market.
Nařízení Rady (ES) č.´1968/2006 ze dne 21.´prosince 2006 (Úř. věst.
) Council Regulation (EC) No°1968/2006 of 21 December 2006 (OJ 2006 L°409, p.°81).
Soudní dvůr právním základem uvedeného aktu musí být pouze čl.´175 odst.´1´ES, a´nikoli článek 133´ES a´čl.´175´odst.´1´ES, jelikož daný akt má pouze druhotné účinky na společnou obchodní politiku.
It held that that measure had to be based solely on Article 175(1)°EC and not on Articles 133°EC and 175(1)°EC since it had only a secondary e¥ect on the common commercial policy.
Podle tradiční judikatury Soudního dvora platí, že pouze výjimečně, pokud určitý akt sleduje současně několik cílů nebo má několik složek, které jsou neoddělitelně spjaty, aniž by jeden z´cílů nebo jedna ze složek byly ve vztahu k´druhým druhořadými nebo nepřímými, bude muset být takový akt založen na různých tomu odpovídajících právních základech.
Following the traditional case-law of the Court, it is only exceptionally — if an act simultaneously pursues a number of objectives or has several components that are indissociably linked, without one being secondary and indirect in relation to the other — that such an act has to be founded on the various corresponding legal bases.
V´projednávaném případě se Komise domnívala, že volba dvojího právního základu je jediná možná z´toho důvodu, že uvedené nařízení zahrnuje dvě neoddělitelné složky, z´nichž jedna spadá do společné obchodní politiky a´druhá do ochrany životního prostředí, přičemž ani jednu z´těchto složek nelze ve vztahu ke druhé z´nich považovat za druhotnou nebo nepřímou.
In the present case, the Commission was of the opinion that a dual legal basis was called for because the regulation comprised two indissociable components, one relating to the common commercial policy and the other to protection of the environment, neither of which could be regarded as secondary or indirect as compared with the other.
Soudní dvůr stanovisko Komise nesdílel a´měl za to, že z´analýzy napadeného nařízení vyplývá, že toto nařízení jak svým cílem, tak svým obsahem sleduje především ochranu lidského zdraví a´životního prostředí před potenciálně škodlivými účinky přeshraniční přepravy odpadů.
The Court disagreed, taking the view that it is evident from the analysis of the contested regulation that, both by its objective and content, it is aimed primarily at protecting human health and the environment against the potentially adverse e¥ects of crossborder shipments of waste.
Konkrétně by vzhledem k´tomu, že postup předchozího písemného oznámení a´souhlasu jasně sleduje cíl ochrany životního prostředí v´oblasti přepravy odpadů mezi členskými státy, a´tudíž byl správně opřen o čl.´175 odst.´1´ES, bylo nesourodé mít za to, že tentýž postup, pokud je uplatněn na přepravu odpadů mezi členskými státy a´třetími zeměmi s´týmž cílem ochrany životního prostředí, má povahu nástroje společné obchodní politiky, a´musí se z´tohoto důvodu opírat o´článek´133´ES.
More speci¤cally, in so far as the prior written noti¤cation and consent procedure clearly pursues an environmental protection purpose in the ¤eld of shipments of waste between the Member States and, consequently, was correctly based on Article 175(1)°EC, it would not be coherent to consider that that same procedure, when it applies to shipments of waste between Member States and third countries with the same environmental protection objective, is in the nature of an instrument of common commercial policy and must, on that ground, be based on Article 133°EC.
Tento závěr potvrzuje rozbor legislativního kontextu tohoto nařízení.
That conclusion is corroborated by an analysis of the legislative context of the contested regulation.
Extenzivní výklad pojmu „společná obchodní politika“ nemůže zpochybnit konstatování, že nařízení č.´1013/2006 je nástrojem spadajícím hlavně do politiky ochrany životního prostředí.
A broad interpretation of the concept of common commercial policy is not such as to call into question the ¤nding that Regulation No°1013/2006 is an instrument falling principally under environmental protection policy.
Akt Společenství tak může do této oblasti spadat, i´když se opatření, která stanoví, mohou dotknout obchodu.
A Community act may fall within that area even when the measures provided for by it are liable to a¥ect trade.
Akt Společenství totiž spadá do výlučné pravomoci v´oblasti společné obchodní politiky zakotvené v´článku 133´ES pouze v´případě, že se týká zvláště mezinárodního obchodu, poněvadž jeho účelem je především podpora, usnadnění nebo úprava obchodu, a´má přímé a´bezprostřední účinky na obchod s´dotčenými výrobky nebo na jejich obchodní výměnu.
A Community act falls within the exclusive competence in the ¤eld of the common commercial policy provided for in Article 133°EC only if it relates speci¤cally to international trade in that it is essentially intended to promote, facilitate or govern trade and has direct and immediate e¥ects on trade in the products concerned.
Tak tomu v´projednávaném případě zjevně není.
That was clearly not the situation in the present case.
Účelem nařízení č.´1013/2006 totiž není vymezit vlastnosti, které musejí mít odpady, aby se mohly volně pohybovat na vnitřním trhu nebo v´rámci obchodu se třetími zeměmi, nýbrž poskytnout harmonizovaný systém postupů, jimiž lze omezit pohyb odpadů, aby byla zajištěna ochrana životního prostředí.
The aim of Regulation No°1013/2006 is not to de¤ne those characteristics of waste which will enable it to circulate freely within the internal market or as part of commercial trade with third countries, but to provide a harmonised set of procedures whereby movements of waste can be limited in order to secure protection of the environment.
Pokud jde o´soudní agendu v´oblasti týkající se právních základů obsažených ve vícero pilířích, byl vydán rozsudek ve věci Irsko v.Parlament aRada (rozsudek ze dne 10.´února 2009, C-301/06).
An inter-pillar dispute about legal basis was, in turn, the subject of Case C-301/06 Ireland v Parliament and Council (judgment of 10 February 2009), in which the Court held that Directive 2006/24/EC on the retention of data generated or processed in connection with the provision of
Směrnice Evropského parlamentu a´Rady 2006/24/ES ze dne 15.´března 2006 a o´změně směrnice 2002/58/ES (Úř. věst. L´105, s.´54).
) Regulation (EC) No°1013/2006 of the European Parliament and of the Council of 14 June 2006°(OJ 2006 L°190, p. ° 1).
Vývoj a činnost zákonodárce Společenství k´tomu, aby sledoval cíl ochrany řádného fungování vnitřního trhu přijetím harmonizovaných pravidel.
4) publicly available electronic communications services or of public communications networks ( had to be adopted on the basis of the EC Treaty in so far as what is predominantly at issue is the functioning of the internal market.
Soudní dvůr krom toho uvádí, že tatáž směrnice pozměnila ustanovení směrnice o´ochraně soukromí v´odvětví elektronických komunikací, která byla sama přijata na základě článku 95´ES.
The Community legislature may have recourse to Article 95°EC in particular where disparities exist between national rules which are such as to obstruct the fundamental freedoms or to create distortions of competition and thus have a direct e¥ect on the functioning of the internal market.
V´rozsahu, v´němž uvedená směrnice pozměňuje stávající směrnici, která je součástí acquis communautaire, nemohla být za těchto podmínek přijata na základě ustanovení Smlouvy o´EU, aniž by došlo k´porušení článku 47 EU.
In those circumstances, in so far as it amended an existing directive which formed part of the acquis communautaire, Directive 2006/24 could not be based on a provision of the EU Treaty without infringing Article 47°EU.
Soudní dvůr nakonec konstatoval, že směrnice 2006/24 upravuje operace, které jsou nezávislé na provedení jakéhokoli případného úkonu v´oblasti policejní a´justiční spolupráce v´trestních věcech.
Lastly, the Court found that Directive 2006/24 regulates operations which are independent of the implementation of any police and judicial cooperation in criminal matters.
Neharmonizuje ani otázku přístupu vnitrostátních orgánů příslušných v´trestněprávní oblasti k´údajům, ani otázku využívání a´výměny těchto údajů mezi těmito orgány.
It harmonises neither the issue of access to data by the competent national law-enforcement authorities nor that of the use and exchange of the data between those authorities.
Uvedené otázky, které v´zásadě spadají do oblasti, na niž se vztahuje hlava VI Smlouvy o´EU, byly z´působnosti ustanovení této směrnice vyloučeny.
Those matters, which fall, in principle, within the area covered by Title VI of the EU Treaty, have been excluded from the provisions of that directive.
Z´toho vyplývá, že věcný obsah směrnice 2006/24 se z´převážné části týká činnosti poskytovatelů služeb v´dotčeném odvětví vnitřního trhu s´vyloučením činností státu, které spadají do působnosti hlavy VI Smlouvy o´EU.
It follows that the substantive content of Directive 2006/24 is directed essentially at the activities of service providers in the relevant sector of the internal market, to the exclusion of State activities coming under Title VI of the EU Treaty.
S´ohledem na tento věcný obsah je nutno dospět k´závěru, že se uvedená směrnice převážně týká fungování vnitřního trhu.
In light of that substantive content, it must be concluded that that directive relates predominantly to the functioning of the internal market.
I´když byly obecné zásady práva Společenství Soudním dvorem vyhlášeny již dávno, zůstávají i´nadále předmětem další judikatury.
Although long since proclaimed by the Court, the general principles of Community law continue to provide a source of further case-law.
Ve věci Heinrich (rozsudek ze dne 10.´března 2009, C-345/06) zdůraznil Soudní dvůr dosah nezbytného vyhlášení právních aktů, a´potvrdil tak význam zásady právní jistoty jakožto obecné zásady práva Společenství.
In Case C-345/06 Heinrich (judgment of 10 March 2009) the Court underlined the signi¤cance of the requisite publicity in respect of legal acts and thus con-¤rmed the importance of the principle of legal certainty as a general principle of Community law.
Na vídeňském letišti Schwechat byl cestujícímu znemožněn nástup do letadla z´důvodu, že v´jeho kabinovém zavazadle byly nalezeny předměty považované za zakázané na základě nařízení
A traveller was refused boarding at Vienna–Schwechat Airport on the ground that his cabin baggage contained articles regarded as prohibited articles under Community rules. Regulation (EC)
Společenství. Nařízení č.´2320/2002 zakazuje mimo jiné vnášet na palubu letadel určité předměty, které jsou obecně vymezeny v´seznamu připojeném k´nařízení.
No°2320/2002 ( de¤ned in general terms in a list attached as an annex to the regulation.
V´projednávaném případě Soudní dvůr uvedl, že nařízení (ES) č.´2320/2002 ukládá povinnosti jednotlivcům, jelikož zakazuje na palubě letadel některé předměty vymezené v´seznamu, který tvoří přílohu nařízení.
With regard to the case in point, the Court noted that Regulation (EC) No°2320/2002 seeks to impose obligations on individuals in so far as it prohibits on board aircraft certain articles de¤ned in a list annexed to the regulation.
Jelikož příloha nařízení č.´622/2003 nebyla vyhlášena, nemohl Soudní dvůr posoudit, zda se týká rovněž seznamu zakázaných předmětů, a´tedy spočívá v´uložení povinností jednotlivcům.
Since the annex to Regulation (EC) No°622/2003 was not published, the Court was unable to consider whether the annex also relates to the list of prohibited articles and therefore seeks to impose obligations on individuals.
Soudní dvůr dodal, že nelze nicméně vyloučit, že tomu tak je.
The Court added that it cannot be ruled out, however, that that is the case.
Krom toho, jak dále uvedl Soudní dvůr, nespadá seznam zakázaných předmětů do žádné z´kategorií opatření a´informací, které jsou kvalikovány jako tajné, a´tedy nejsou zveřejňovány.
Furthermore, according to the Court, the list of prohibited articles does not fall within any of the categories of measures and information which are treated as con¤dential and which are therefore not published.
Z´toho plyne, že v´případě, že by nařízení (ES) č.´622/2003 přizpůsobovalo uvedený seznam zakázaných předmětů, bylo by v´příslušném rozsahu nutně neplatné.
It follows that, if Regulation (EC) No°622/2003 made adaptations to that list of prohibited articles, it would, by so doing, have to be held invalid.
Soudní dvůr z´toho vyvodil závěr, že příloha nařízení (ES) č.´622/2003 není v´rozsahu, ve kterém má ukládat povinnosti jednotlivcům, závazná.
The Court concluded from this that the annex to Regulation (EC) No°622/2003 has no binding force in so far as it seeks to impose obligations on individuals.
Ve věci Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware v.Rada (rozsudek ze dne 1.´října 2009, C-141/08 P) připomněl Soudní dvůr rozhodující o´kasačním opravném prostředku klíčový význam dodržování práva na obhajobu a´potvrdil porušení tohoto práva v´antidumpingovém řízení. Debata se týkala zejména nedodržení desetidenní lhůty uložené čl.´20 odst.´5 nařízení (ES) č.´384/968 pro předložení konečných návrhů Komise Radě.
In Case C-141/08°P Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware v Council (judgment of 1 October 2009) the Court, ruling on an appeal, recalled the fundamental nature of respect for the rights of the defence and penalised their infringement in an antidumping proceeding. At issue, inter alia, was the failure to comply with the 10-day period laid down under Article 20(5) of Regulation (EC) No°384/96 (8) for sending the Commission’s de¤nitive proposals to the Council.
Ve svém rozsudku Soudní dvůr nejprve vysvětlil, že Komise má povinnost dodržet tuto lhůtu za tím účelem, aby poskytla podnikům, které byly informovány o´jejím úmyslu zvýšit antidumpingové clo oproti clu, které bylo uvedeno v´jejím předchozím sdělení, příležitost předložit vyjádření.
In its judgment, the Court began by explaining that the Commission is obliged to comply with that period in order to give undertakings which have been informed of its intention to increase the antidumping duty from that envisaged in its previous communication the opportunity to submit their observations.
Soudní dvůr poté připomněl, že nedodržení lhůty může vést ke zrušení nařízení přijatého Radou pouze tehdy, jestliže existuje možnost, že z´důvodu této vady by správní řízení bylo mohlo vést k´jinému výsledku, takže došlo ke konkrétnímu zásahu do práva dotyčného podniku na obhajobu.
Next, the Court observed that the failure to comply with the period prescribed can result in annulment of the regulation adopted by the Council only where there is a possibility that, due to that irregularity, the administrative procedure could have resulted in a di¥erent outcome, and therefore that the rights of the defence of the undertaking concerned were in fact adversely a¥ected.
V´oblasti obecných zásad práva Společenství lze dále uvést rozhodnutí Soudního dvora, ve kterém odmítl přiznat zásadě rovného postavení akcionářů charakter obecné zásady práva Společenství.
) Commission Regulation (EC) No°622/2003 of 4 April 2003 laying down measures for the implementation of the common basic standards on aviation security (OJ 2003 L°89, p.°9).
Tato zásada nemůže být ani určující pro volbu mezi různými
7) Commission Regulation (EC) No°68/2004 of 15 January 2004 amending Commission Regulation (EC)
Nařízení Rady (ES) č.´384/96 ze dne 22.´prosince 1995 o´ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L´56, s.´1; Zvl. vyd. 11/10, s.´45).
8) Council Regulation (EC) No 384/96 of 22 December 1995 on protection against dumped imports from countries
Vývoj a činnost myslitelnými způsoby ochrany menšinových akcionářů.
Proceedings
Podle Soudního dvora předpokládá takové zacházení legislativní volbu založenou na poměrném vážení dotčených zájmů a´na přesných a´podrobných předem stanovených pravidlech a´nemůže být vyvozeno z´obecné zásady rovného zacházení.
In order to secure the annulment of a Commission decision not to award market economy treatment that has been taken in breach of the 10-day period, the undertaking concerned is not, therefore, required to show that that decision would have been di¥erent in content but simply that such a possibility cannot be totally ruled out, since it would have been better able to defend itself had there been no procedural error.