natgillin/translations-raw huggingface dataset:
„Brání předpisy práva Společenství týkající se osvobození od daně při vývozech do třetí země poskytování osvobození od daně členským státem z důvodu ekvity, nejsouli splněny podmínky pro osvobození od daně, ale osoba povinná k dani nemohla tento nedostatek rozpoznat ani při vynaložení odborné péče?“
‘Do the provisions of Community law on exemption from tax for exports to a third country preclude the granting of exemption from tax by the Member State on the grounds of fairness where the conditions for exemption are not satisfied but the taxable person was unable, even by exercising due commercial care, to recognise that they were not met?’
Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda musí být čl. 15 bod 2 šesté směrnice vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby členský stát osvobodil vývoz zboží ze Společenství od DPH, nejsouli podmínky tohoto osvobození splněny, ale osoba povinná k dani to nemohla z důvodu padělání dokladu o vývozu předloženého kupujícím zjistit ani při vynaložení veškeré odborné péče.
By its question the Bundesfinanzhof asks, essentially, whether Article 15(2) of the Sixth Directive must be interpreted as precluding a Member State from granting an exemption from VAT on the supply of goods for export to a destination outside the Community, where the conditions for such an exemption are not met, but the taxable person was not able to recognise — even by exercising due commercial care — that they were not met, because the export proofs provided by the purchaser had been forged.
Jak vyplývá z první části věty článku 15 šesté směrnice, přísluší členským státům stanovit podmínky pro uplatnění osvobození vývozu zboží ze Společenství od daně.
As is clear from the first part of the first sentence of Article 15 of the Sixth Directive, it is for the Member States to lay down the conditions for the application of the exemption for the supply of goods for export to a destination outside the Community.
Toto ustanovení rovněž upřesňuje, že uvedené státy stanoví tyto podmínky zejména k „zamezení jakýchkoli daňových úniků, vyhýbání se daňovým povinnostem či zneužití daňového režimu“.
That provision also provides that Member States must lay down those conditions in particular for the purpose ‘of preventing any evasion, avoidance or abuse’.
Zejména pokud jde o zásadu proporcionality, Soudní dvůr již rozhodl, že v souladu s touto zásadou musejí členské státy využívat prostředků, které sice umožňují účinně dosáhnout cíle sledovaného vnitrostátním právem, avšak co nejméně narušují cíle a zásady stanovené dotčenými předpisy Společenství (viz rozsudky Molenheide a další, uvedený výše, bod 46, jakož i ze dne 27. září 2007, Teleos a další, C-409/04, Sb. rozh. s. I-7797, bod 52).
In particular, as regards the principle of proportionality, the Court has already held that, in accordance with that principle, the Member States must employ means which, whilst enabling them effectively to attain the objectives pursued by their domestic laws, cause the least possible detriment to the objectives and principles laid down by the relevant Community legislation (see Molenheide and Others, paragraph 46, and Case C-409/04 Teleos and Others [2007] ECR I-7797, paragraph 52).
Je tak sice legitimní, že se opatření přijatá členským státem snaží o co nejúčinnější ochranu plateb do veřejného rozpočtu, avšak tato opatření nesmějí přesahovat rámec toho, co je za tímto účelem nezbytné (viz zejména výše uvedené rozsudky Molenheide a další, bod 47, jakož i Federation of Technological Industries a další, bod 30).
Therefore, whilst it is legitimate for the measures adopted by the Member State to seek to preserve the rights of the public exchequer as effectively as possible, such measures must not go further than is necessary for that purpose (see, in particular, Molenheide and Others, paragraph 47, and Federation of Technological Industries and Others, paragraph 30).
V tomto ohledu je třeba poukázat na to, že v oblasti DPH jednají dodavatelé jako výběrčí daně na účet státu a v zájmu veřejného rozpočtu (viz rozsudek ze dne 20. října 1993, Balocchi, C-10/92, Recueil, s. I-5105, bod 25).
In this respect, it must be noted that, in the field of VAT, suppliers act as tax collectors for the State and in the interest of the public exchequer (see Case C-10/92 Balocchi [1993] ECR I-5105, paragraph 25).
To je důvodem, proč cíl předcházení daňovým podvodům, uvedený v článku 15 šesté směrnice, někdy odůvodňuje vyšší požadavky na povinnosti dodavatelů.
This is why the objective of preventing tax evasion referred to in Article 15 of the Sixth Directive sometimes justifies stringent requirements as regards suppliers’ obligations.
Nicméně v souvislosti s podvodem, kterého se dopustila třetí osoba, musí být veškeré rozložení rizika mezi dodavatele a daňovou správu v souladu se zásadou proporcionality (rozsudek Teleos a další, uvedený výše, bod 58).
However, any sharing of the risk between the supplier and the tax authorities, following fraud committed by a third party, must be compatible with the principle of proportionality (Teleos and Others, paragraph 58).
Tak tomu není tehdy, jestliže daňový systém přenáší veškerou odpovědnost za zaplacení DPH na dodavatele, bez ohledu na to, zda se tento podílel na podvodu, kterého se dopustil kupující, či nikoli (viz v tomto smyslu rozsudek Teleos a další, uvedený výše, bod 58).
That will not be the case if a tax regime imposes the entire responsibility for the payment of VAT on suppliers, regardless of whether or not they were involved in the fraud committed by the purchaser (see, to that effect, Teleos and Others, paragraph 58).
Jak totiž uvedl generální advokát v bodě 45 svého stanoviska, bylo by zjevně nepřiměřené připisovat osobě povinné k dani ztrátu daňových příjmů způsobenou podvodným jednáním třetích osob, na které nemá žádný vliv.
As the Advocate General has pointed out in point 45 of his Opinion, it would clearly be disproportionate to hold a taxable person liable for the shortfall in tax caused by fraudulent acts of third parties over which he has no influence whatsoever.
Naopak, jak Soudní dvůr již rozhodl, není v rozporu s právem Společenství požadovat, aby dodavatel přijal všechna opatření, která po něm mohou být rozumně požadována, aby zajistil, že operace, kterou provádí, jej nepovede k účasti na daňovém podvodu (viz rozsudek Teleos a další, uvedený výše, bod 65 a citovaná judikatura).
On the other hand, as the Court has already held, it is not contrary to Community law to require the supplier to take every step which could reasonably be required of him to satisfy himself that the transaction which he is effecting does not result in his participation in tax evasion (see Teleos and Others, paragraph 65, and the caselaw cited there).
Okolnosti, že dodavatel jednal v dobré víře, že přijal všechna opatření, která po něm mohla být rozumně požadována, a že je vyloučena jeho účast na podvodu, tudíž představují významné skutečnosti pro určení možnosti uložit tomuto dodavateli povinnost zaplatit DPH a posteriori (viz rozsudek Teleos a další, uvedený výše, bod 66).
Accordingly, the fact that the supplier acted in good faith, that he took every reasonable measure in his power and that his participation in fraud is excluded are important points in deciding whether that supplier can be obliged to account for the VAT after the event (see Teleos and Others, paragraph 66).
Bylo by stejně tak v rozporu se zásadou právní jistoty, pokud by členský stát, který stanovil podmínky pro uplatnění osvobození vývozu zboží ze Společenství od daně tím, že zejména stanovil seznam dokumentů, jež je třeba předložit příslušným orgánům, a který nejprve přijal dokumenty předložené dodavatelem jako důkazy nároku na osvobození od daně, mohl později uložit tomuto dodavateli povinnost zaplatit DPH související s tímto dodáním, jestliže vyjde najevo, že z důvodu podvodu, kterého se dopustil pořizovatel a dodavatel o něm nevěděl a ani nemohl vědět, podmínky osvobození od daně nebyly ve skutečnosti splněny (viz v tomto smyslu rozsudek Teleos a další, uvedený výše, bod 50).
Likewise, it would be contrary to the principle of legal certainty if a Member State which has laid down the conditions for the application of the exemption of supplies of goods for export to a destination outside the Community by prescribing, among other things, a list of the documents to be presented to the competent authorities, and which has accepted, initially, the documents presented by the supplier as evidence establishing entitlement to the exemption, could subsequently require that supplier to account for the VAT on that supply, where it transpires that, because of the purchaser’s fraud, of which the supplier had and could have had no knowledge, the conditions for the exemption were in fact not met (see, to that effect, Teleos and Others, paragraph 50).
Z toho vyplývá, že dodavatel musí mít možnost spolehnout se na legalitu plnění, které uskutečňuje, aniž by riskoval, že ztratí svoje právo na osvobození od DPH, pokud jako ve věci v původním řízení není ani při vynaložení veškeré odborné péče schopen zjistit, že podmínky osvobození nebyly ve skutečnosti splněny z důvodu padělání dokladu o vývozu předloženého kupujícím.
It follows that a supplier must be able to rely on the lawfulness of the transaction that he carries out without risking the loss of his right to exemption from VAT, if, as in the case in the main proceedings, he is in no position to recognise — even by exercising due commercial care — that the conditions for the exemption were in fact not met, because the export proofs provided by the purchaser had been forged.
Krom toho je třeba dodat, že na rozdíl od toho, co tvrdí německá vláda, judikaturu Soudního dvora v oblasti celního práva, podle níž hospodářský subjekt, který nemůže prokázat, že jsou splněny podmínky prominutí dovozních nebo vývozních cel, musí nést navzdory své dobré víře z toho vyplývající důsledky, není možné použít ke zpochybnění výše uvedených úvah v takové situaci jako ve věci v původním řízení.
Moreover, it must be added that, contrary to what has been submitted by the German Government, the caselaw of the Court in the field of customs law — according to which an operator who cannot provide evidence that the conditions necessary for the grant of remission from export or import duties are satisfied must bear the consequences arising from that inability, despite having acted in good faith — cannot be relied on in a situation such as that in the case in the main proceedings, in order to call in question the foregoing considerations.
Jak totiž uvedl generální advokát v bodě 53 svého stanoviska, uvedenou judikaturu
As the Advocate General has noted
NETTO SUPERMARKT není možné přenést na specifickou situaci, ve které se nachází osoba povinná k dani, na níž se vztahuje společný systém DPH vytvořený šestou směrnicí, a to z důvodu rozdílů ve struktuře, předmětu a účelu, které existují mezi tímto systémem a režimem Společenství týkajícím se výběru cel.
NETTO SUPERMARKT in point 53 of his Opinion, that caselaw cannot be transposed to the specific situation of a taxable person under the common system of VAT put in place by the Sixth Directive, because of the differences in structure, object and purpose between such a system and the Community regime on the levying of customs duties.
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je nutno odpovědět na předloženou otázku tak, že článek 15 bod 2 šesté směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členský stát osvobodil vývoz zboží ze Společenství od DPH, nejsouli podmínky tohoto osvobození splněny, ale osoba povinná k dani to nemohla z důvodu padělání dokladu o vývozu předloženého kupujícím zjistit ani při vynaložení veškeré odborné péče.
Having regard to all of the foregoing considerations, the answer to the question referred must be that Article 15(2) of the Sixth Directive must be interpreted as not precluding a Member State from granting an exemption from VAT on the supply of goods for export to a destination outside the Community where the conditions for such an exemption are not met, but the taxable person was not able to recognise — even by exercising due commercial care — that they were not met, because the export proofs provided by the purchaser had been forged.
Článek 15 bod 2 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu
Article 15(2) of Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes —
– Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 95/7/ES ze dne 10. dubna 1995, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členský stát osvobodil vývoz zboží z Evropského společenství od daně z přidané hodnoty, nejsouli podmínky tohoto osvobození splněny, ale osoba povinná k dani to nemohla z důvodu padělání dokladu o vývozu předloženého kupujícím zjistit ani při vynaložení veškeré odborné péče.
Common system of value added tax: uniform basis of assessment, as amended by Council Directive 95/7/EC of 10 April 1995, must be interpreted as not precluding a Member State from granting an exemption from value added tax on the supply of goods for export to a destination outside the European Community, where the conditions for such an exemption are not met, but the taxable person was not able to recognise — even by exercising due commercial care — that they were not met, because the export proofs provided by the purchaser had been forged.
Věc C-296/06
Case C-296/06
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale amministrativo regionale del Lazio)
(Reference for a preliminary ruling from the Tribunale amministrativo regionale del Lazio)
„Telekomunikační služby – Směrnice 97/13/ES – Články 6, 11, 22 a 25 – Poplatky za obecná povolení a individuální licence – Povinnost uložená bývalému držiteli výlučného práva – Dočasné zachování“
(Telecommunications services — Directive 97/13/EC — Articles 6, 11, 22 and 25 — Fees and charges for general authorisations and individual licences — Obligation on former holders of exclusive rights — Temporary continuation)
Stanovisko generálního advokáta Ruiz-Jaraba přednesené dne 25. října 2007 . .
Opinion of Advocate General Ruiz-Jarabo Colomer delivered on 25 October 2007 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Sbližování právních předpisů – Odvětví telekomunikací – Společný rámec pro obecná povolení a individuální licence – Směrnice 97/13 – Poplatky použitelné na podniky, které jsou držiteli individuálních licencí
Approximation of laws — Telecommunications sector — Common framework for general authorisations and individual licences — Directive 97/13 — Fees and charges for general authorisations and individual licences
(Směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/13, články 6, 11, 22 a 25)
(European Parliament and Council Directive 97/13, Arts 6, 11, 22 and 25)
SHRNUTÍ – VĚC C-296/06 protiplnění za uvedené výlučné právo, za rok počítaný od konečného data pro provedení této směrnice do vnitrostátního právního řádu, tedy až do 31. prosince 1998.
SUMMARY — CASE C-296/06 for that exclusive right, for one year from the final date laid down for transposition of that directive into national law, namely 31 December 1998.
Články 6, 11, 22 a 25 směrnice 97/13 o společném rámci pro obecná povolení a individuální licence v odvětví telekomunikačních služeb brání tomu, aby členský stát od provozovatele, bývalého držitele výlučného práva k veřejným telekomunikačním službám, jenž se stal držitelem obecného povolení, vyžadoval zaplacení peněžního poplatku, který odpovídá částce dříve vyžadované jako
Articles 6, 11, 22 and 25 of Directive 97/13 on a common framework for general authorisations and individual licences in the field of telecommunications services preclude a Member State from requiring an operator, formerly the holder of an exclusive right to provide public telecommunications services and then the holder of a general authorisation, to pay a pecuniary charge corresponding to the amount previously demanded
(viz bod 45 a výrok)
45, operative part)
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTADÁMASA RUIZ-JARABA COLOMERA přednesené dne 25. října 2007 1
OPINION OF ADVOCATE GENERALRUIZ-JARABO COLOMER delivered on 25 October 2007 1
Tato předběžná otázka podaná Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itálie) na základě článku 234 ES se týká problematiky Soudnímu dvoru dobře známé, ale vyznačuje se určitými malými odlišnostmi, které se nevyskytovaly v již rozhodnutých věcech 2.
The present reference for a preliminary ruling, submitted by the Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Regional Administrative Court of Latium, Italy) pursuant to Article 234 EC, concerns a subject with which the Court is already very familiar, although there are elements in this case which were not present in the other cases on which the Court has ruled. 2
První příležitost se vyskytla v rozsudku ze dne 18. září 2003, Albacom a Infostrada 4,
The first occasion was in Albacom and Infostrada, 4 in which the Court was required
1 — Původní jazyk: španělština.
1 — Original language: Spanish.
vydaném za účelem usnadnit Consiglio di Stato (státní rada) Italské republiky rozhodnutí sporu, který se týkal poplatku vypočítaného z obratu telekomunikačních společností, přičemž rozhodnutí bylo převzato v usnesení ze dne 8. června 2004, Telecom Italia Mobile a další 5.
to assist the Consiglio di Stato (Council of State) of the Italian Republic in deciding a dispute concerning a charge based on the turnover of telecommunications companies, a ruling which was reproduced in the Order of the Court 8 June 2004 in Telecom Italia Mobile and Others. 5
2 — Generální advokát, který se v průběhu let setkává s výkladem ustanovení Společenství na základě žádostí o rozhodnutí o předběžné otázce, jež mají nejrozmanitější původ a skutkové okolnosti, se podobá malíři, jenž poté, co na plátno ztvárnil svou představu, ji znovu zachycuje v jiných tvarech a barevných odstínech, protože se změnilo světlo, prostředí nebo jeho duševní rozpoložení.
2 — An advocate general, required over the years to interpret Community provisions as a result of references for preliminary rulings with very diverse origins and factual backgrounds, is like a painter who has already given shape to an image on the canvas but then portrays it again using different outlines and shades because the light has changed, the surroundings have altered or his mood has shifted.
Francisco Goya a jeho oblečená a nahá „Maja“ jsou dobrým příkladem.
Francisco de Goya and his ‘majas’, one dressed and the other nude, provide a good example.
Když si odmyslíme nejzřejmější rozdíl, tahy štětcem u Oblečené Maji jsou menší, kašovité a hutné, jako kdyby spěchal se zabarvením plátna, vzdálené akademické dokonalosti u Nahé Maji, provedené s velkou precizností a jemností, kterou takový moment vyžadoval, jež je možné spatřit v kresbě pohovky, polštáře a prostěradla a jež bezpochyby odráží lásku mistra ke Cayetaně de Silva a Álvarez de Toledo XIII, vévodkyni z Alby.
Leaving aside that more obvious difference, the brushstrokes in the Clothed Maja, which is smaller in size, are rich and thick, as though there had been an urgency to apply the paint to the canvas, which is far from the academic perfection of the Nude Maja, whose execution with painstaking care and the delicacy required by the particular time is visible in the strokes used for the couch, the pillow and the sheet, undoubtedly reflecting the artist’s passion for Cayetana de Silva y Álvarez de Toledo, 13th Duchess of Alba.
5 — Věci C-250/02 až C-253/02 a C-256/02; nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí.
5 — Joined Cases C-250/02 to C-253/02 and C-256/02. The Order was not published in the ECR.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA RUIZ-JARABA – VĚC C-296/06 noví operátoři byli povinni zaplatit poplatek za přidělení telefonních čísel, který je značně vyšší než náklady na jejich přidělení, pokud podnik s dominantním postavením, který se stal právním nástupcem bývalého monopolu, obdržel čísla bezplatně.
OPINION OF MR RUIZ-JARABO — CASE C-296/06 numbers which is far higher than the expense incurred in allocating those numbers, where the company which succeeded the former monopoly and holds a dominant position obtained the telephone numbers free of charge.
Znovu na pozadí italského právního řádu a jako odpověď poskytnutá témuž Consiglio di Stato, rozsudek ze dne 18. července 2006, Nuova Società di Telecomunicazioni 6, stanovil, že uvedený článek 11 brání právní úpravě, která ukládá držiteli individuální licence k zajišťování veřejné telekomunikační sítě zaplacení dodatečného poplatku za její soukromé používání.
Also against the background of the Italian legal system and again in response to the Consiglio di Stato, the Court held in Nuova Società di Telecomunicazioni 6 that Article 11 of Directive 97/13 precludes a provision which requires the holder of an individual licence for the provision of a public telecommunications network to pay an additional fee in respect of the private use of that network.
Tato žádost o předběžnou otázku, ke které mi přísluší přednést stanovisko, tak jako ve čtyřech předchozích věcech, se nachází v trochu odlišném rámci, neboť nyní se jedná o to, zda členské státy mohou na základě článku 22 směrnice 97/13 prodloužit do 1. ledna 1999 platnost povinnosti bývalých výhradních koncesionářů platit protiplnění v peněžité podobě, povinnosti, jejíž rozpor s článkem 11 výše uvedené směrnice nikdo nezpochybňuje.
This reference for a preliminary ruling, in which, as in four of the previous ones, I have been called upon to formulate an Opinion, has arisen in a rather different context. In this case, it is necessary to determine whether, pursuant to Article 22 of Directive 97/13, Member States may extend until 1 January 1999 the obligation on former holders of exclusive licences to pay a pecuniary charge, which it is not disputed is contrary to Article 11 of Directive 97/13.
Poté bylo v rozsudku ze dne 19. září 2006, i-21 Germany a Arcor 7, německému Bundesverwaltungsgericht (nejvyšší spolkový správní soud) sděleno, že systém zavedený směrnicí 97/13 brání uložení poplatku vypočteného na základě obecných administrativních nákladů regulačního úřadu za období třiceti let.
Subsequently, in the judgment in i-21 Germany and Arcor, 7the Court informed the Bundesverwaltungsgericht (Federal Administrative Court) of Germany that the scheme of Directive 97/13 precludes a fee calculated by taking into account the general administrative costs of the regulatory body over a period of 30 years.
A – Právo Společenství: směrnice 97/13
A — Community law: Directive 97/13
O jedenáct měsíců dříve Soudní dvůr v rozsudku ze dne 20. října 2005, ISIS Multimedia a Firma 02 8, zmíněnému německému soudu sdělil, že tato směrnice brání tomu, aby
Eleven months previously, in ISIS Multimedia and Firma 02, 8the Court replied to the Bundesverwaltungsgericht that Article 11 precludes a fee applicable to new competitors for the allocation of telephone
6 — Věc C-339/04, Sb. rozh. s. I-6917.7 — Věci C-392/04 a C-422/04, Sb. rozh. s.
6 — Case C-339/04 [2006] ECR I-6917.7 — Joined Cases C-392/04 and C-422/04 [2006] ECR I-8559.8 — Joined Cases C-327/03 and C-328/03 [2005] ECR I-8877.
TELECOM ITALIA soutěž na trhu telekomunikačních služeb a neukládat podnikům více omezení a povinností, než je nezbytné, čímž bude dodržena zásada proporcionality 11.
TELECOM ITALIA the telecommunications market and of not imposing on undertakings more restrictions or charges than necessary, thereby complying with the principle of proportionality.
Článek 6 má název „Poplatky za postupy pro udělování obecných povolení“ (neoficiální překlad) a článek 11 „Poplatky za postupy pro udělování individuálních licencí“ (neoficiální překlad).
11 They are headed, respectively, ‘Fees and charges for general authorisation procedures’ and ‘Fees and charges for individual licences’.
směrnice 97/13 se ukázala být jedním z nejúčinnějších nástrojů tohoto otevření.
1998, 9 and Directive 97/13 proved to be one of the most effective tools in that regard.