natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Směrnice 96/71 tím, že stanovila, jaká vnitrostátní ustanovení by měla platit jako kogentní ustanovení ve smyslu čl. 7 Římské úmluvy o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy pro oblast vysílání pracovníků, měla v úmyslu učinit předvídatelnými pracovními
7 In defining, as regards the posting of workers, which national provisions should have effect as mandatory rules within the meaning of Article 7 of the Rome Convention of 19 June 1980 on the law applicable to contractual obligations (‘Rome Convention’), Directive 96/71 aimed to ensure the foreseeability
9 — Viz stanovisko generálního advokáta Légera přednesené dne 23. února 2006 ve věci Komise v. Rakousko (C-168/04, Sb. rozh., s. I-9041, bod 28).
9 — See on this point the Opinion of Advocate General Léger in Case C-168/04 Commission v Austria [2006] ECR I-9041, point 28.
Oblast vysílání pracovníků ještě nepodléhá žádné harmonizaci.
The area of the posting of workers has not yet been subjected to harmonisation.
Podle osmdesátého šestého bodu odůvodnění je výslovně vyňata z působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (Úř. věst. L 376, s. 36).
According to recital 86 in the preamble to Directive 2006/123/EC of the European Parliament and of the Council of 12 December 2006 on services in the internal market (OJ 2006 L 376, p.
Návrh Komise týkající se odstranění byrokratických překážek a povinnost členských států spolupracovat v souvislosti s vysíláním pracovníků, respektive vysíláním státních příslušníků třetích států byl na podnět Evropského parlamentu a Rady z předchozího návrhu směrnice vyškrtnut.
At the behest of the European Parliament and the Council, the Commission deleted its earlier draft proposal regarding the removal of administrative obstacles and regarding obligations of Member States to cooperate regarding the posting of workers and the posting of third-country nationals.
K tomu viz pozměněný návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 4. dubna 2006 o službách na vnitřním trhu, KOM(2006)160 v konečném znění, s. 15, 16.
On that point see the amended proposal for a directive of the European Parliament and of the Council of 4 April 2006 (COM(2006) 160 final, p. 13).
6 — Viz pátý bod odůvodnění.7 — Viz šestý bod odůvodnění.
6 — See recital 5.7 — See recital 6.
96/71 naproti tomu nezahrnuje vstup a pobyt na území hostitelského členského státu 11, takže omezení volného pohybu služeb v rámci přeshraničního vysílání pracovníků je třeba v zásadě posuzovat rovněž podle měřítek relevantních ustanovení Smlouvy o ES, především článku 49 ES.
10 The objective of Directive 96/71 does not extend, however, to the aspect of entering and staying in the territory of the host Member State, 11 so that restrictions on the freedom to provide services in the framework of the transnational posting of workers must, in principle, also be assessed in the light of the relevant Treaty provisions, above all Article 49 EC.
Pro soudní kontrolu legality vnitrostátního opatření z hlediska práva Společenství v rámci řízení o nesplnění povinnosti členským státem podle čl. 226 ES je důsledkem tohoto skutečnost, že je třeba konkrétně přezkoumat, zda se uplatňované porušení týká pouze směrnice 96/71/ES nebo spíše přímo článku 49 ES.
That means, as regards judicial review of the legality under Community law of national measures in the context of Treaty infringement proceedings under Article 226 EC, that in each case the question must be examined whether the alleged infringement concerns simply Directive 96/71 or instead relates directly to Article 49 EC.
Pokud vnitrostátní právní úpravy o přeshraničním vykonávání práce porušují směrnici, je použití Smlouvy vyloučeno, ačkoliv každé porušení směrnice v sobě skrývá porušení Smlouvy, protože Smlouva představuje právní základ směrnice.
If national rules governing the transnational provision of services infringe the Directive, application of the Treaty is excluded, although, since the Directive has its legal basis in the Treaty, any infringement of the Directive must entail infringement of the Treaty.
Pokud však vnitrostátní právní úpravy porušují přímo Smlouvu, protože nejsou zahrnuty podrobnou úpravou směrnice, která Smlouvu provádí, nachází se jediný možný vztažný bod ve Smlouvě samé 12.
However, if the national rules contravene the Treaty directly and are not covered by the provisions of the Directive which gives it effect, the sole point of reference is the Treaty itself. 12
V souvislosti s procesním rozdělením povinnosti tvrzení a důkazního břemene je nutné poukázat na to, že v rámci řízení pro nesplnění povinnosti členským státem na základě článku 226 ES přísluší isi prokázat existenci tvrzeného nesplnění povinnosti.
As regards the allocation of the burden of proof, it must be noted that in proceedings for failure to fulfil obligations under Article 226 EC it is for the Commission to prove the allegation of infringement.
Krom toho musí předložit Soudnímu dvoru skutečnosti nezbytné k tomu, aby Soudní dvůr ověřil existenci tohoto nesplnění povinnosti, přičemž nemůže vycházet z žádné domněnky 13.
Moreover, it must provide the Court with the evidence necessary for the Court to establish the Treaty infringement, and it may not rely on any presumption.
Je přitom věcí žalovaného členského státu, aby proti předloženým skutečnostem a z nich vyplývajícím závěrům
13In that regard, it is incumbent on the defendant Member State to contest substantively and in detail the
12 — V tom smyslu rovněž stanovisko generálního advokáta Ruiz-Jarabo Colomera přednesené dne 14. prosince 2006 ve věci Komise v. Německo (C-490/04, Sb. rozh. s. I-6095), jakož i body 144 až 163 stanoviska Laval un Partneri (uvedeného v poznámce pod čarou 10).
12 — See, in the same vein, point 28 of the Opinion of Advocate General Ruiz-Jarabo Colomer in Case C-490/04 Commission v Germany [2007] ECR I-6095 and points 144 to 163 of the Opinion in Laval un Partneri, cited in footnote 10.
Článek 66 Smlouvy o ES poukazuje na možnosti úprav a omezení, které existují v oblasti svobody usazování a nařizuje jejich odpovídající použití pro oblast poskytování služeb. Podle čl.
He notes that Article 66 of the EC Treaty makes reference to the possibilities for legislative development and restriction in the area of the freedom of establishment and provides for their application in the area of the freedom to provide services.
57 odst. 2 Smlouvy o ES může Rada přijímat směrnice ke koordinaci právních a správních předpisů členských států, aby tak usnadnila výkon základních svobod (svobody usazování, respektive poskytování služeb).
According to Article 57(2) of the EC Treaty, the Council may issue directives for the coordination of the provisions laid down by law, regulation or administrative action in Member States in order to make it easier to exercise a fundamental freedom (establishment or the provision of services).
K tomuto došlo v případě předmětu úpravy.
He argues, having regard to those objectives, that such a development has occurred.
Směrnice koordinuje pracovněprávní podmínky, které mají poskytovatelé služeb respektovat. Forgó, K., „Aktuelles zur Entsenderichtlinie“, ecolex, 1996, s.
The Directive coordinates the employment law requirements which a provider of services must respect. Forgó, K., ’Aktuelles zur Entsenderichtlinie’, ecolex, 1996, p.
818, objasňuje, že rozdíly vznikající divergentními kolizními normami byly odstraněny směrnicí 96/71.
818, argues that Directive 96/71 removes differences arising by reason of different conflict-of-laws rules.
Rozdíly vznikající odlišnými vnitrostátními pracovněprávními předpisy naproti tomu přetrvaly i poté, co směrnice 96/71 vstoupila v platnost, protože tato směrnice nestanovuje žádnou obsahovou harmonizaci. Borgmann, B., „Kollisionsrechtliche Aspekte des Arbeitnehmer-Entsendegesetzes“, Praxis des internationalen Privat­ und Verfahrensrechts, 1996, s.
However, differences arising as a result of differing national employment law regimes are retained even after the entry into force of Directive 96/71 since the latter does not provide for harmonisation as to content. Borgmann, B., ’Kollisionsrechtliche Aspekte des Arbeitnehmer-Entsendegesetzes’, Praxis des internationalen Privat- und Verfahrensrechts, 1996, p.
319, spatřuje ve směrnici 96/71 koordinaci mezinárodních kogentních norem v oblasti pracovního práva.
319, considers Directive 96/71 to be a measure coordinating the international mandatory rules in the area of employment law.
Generální advokát Mengozzi v bodě 58 svého stanoviska předneseného dne 23. května 2007 ve věci Laval un Partneri (C-341/05, Sb. rozh. s. I-11767), objasňuje, že cílem směrnice 96/71 je koordinovat kolizní normy členských států pro určení vnitrostátního práva rozhodného pro přeshraniční služby v případě dočasného vyslání pracovníků v rámci Společenství, a to bez harmonizace jak hmotněprávních norem členských států v oblasti pracovního práva a pracovních podmínek týkajících se zejména mzdy, nebo práva užít kolektivní akce.
In point 58 of his Opinion in Case C-341/05 Laval un Partneri [2007] ECR I-11767, Advocate General Mengozzi indicates that the purpose of Directive 96/71 is to coordinate the conflict-of-laws rules of the Member States in order to determine which national law should apply to the provision of crossborder services where workers are posted temporarily abroad within the Community, without harmonising either the substantive rules of the Member States as regards employment law and the terms and conditions of employment relating, in particular, to rates of pay, or the right to resort to collective action.
11 — Viz stanovisko generálního advokáta Geelhoeda přednesené dne 15. září 2005 ve věci Komise v. Německo (C-244/04, Sb. rozh. s. I-885, bod 6).
11 — See the Opinion of Advocate General Geelhoed in Case C-244/04 Commission v Germany [2006] ECR I-885, point 6.
KOMISE v. LUCEMBURSKO odůvodněnou a podrobnou přednesl obhajobu 14.
COMMISSION v LUXEMBOURG information produced and the consequences thereof. 14
pokud se u těchto dalších podmínek jedná o předpisy veřejného pořádku 15.
B — Examination of the complaints governed to include other terms and conditions of employment if those additional terms and conditions constitute public policy provisions.
Uvedené ustanovení rovněž umožňuje rozšířit předpisy o pracovních podmínkách upravených v obecně závazných kolektivních smlouvách a rozhodčích nálezech na jinou činnost, než jsou stavební práce uvedené v příloze.
15It also permits the terms and conditions of employment determined by way of universally applicable collective agreements and arbitral awards to be extended to activities other than the building work set out in the annex.
Tohoto zmocnění však členské státy nemohou využívat neomezeně, musí při tom zejména zohlednit základní svobody, jakož i účel směrnice 16.
However, Member States may not take unlimited advantage of that possibility; in particular, they must in that regard take account of the fundamental freedoms and the objective which the Directive pursues.
To lze objasnit jak z přednosti volného pohybu služeb, k jehož uskutečnění chce směrnice 96/71 přispět, jak vyplývá z jejího pátého bodu odůvodnění, tak i ze zásady restriktivního výkladu ustanovení o výjimce týkajících se základ-
16This conclusion follows both from the primacy of freedom to provide services, a principle whose implementation Directive 96/71 seeks expressly to further, as stated in recital 5 in the preamble to the Directive, and from the principle that derogations from the fundamental freedoms are to be
3 odst. 10 směrnice 96/71
The concept of public policy contained in Article 3(10) of Directive 96/71
Toto ustanovení dovoluje členským státům rozšířit působnost právní úpravy na další pracovní podmínky,
That provision permits Member States to extend the matters
16 — V tomto smyslu rovněž Fuchs, M./Marhold, F., Europäi­sches Arbeitsrecht, 2. vydání, Vídeň 2006, s. 322. Borgmann, B., „Kollisionsrechtliche Aspekte des Arbeitnehmer-Ent-sendegesetzes“, uvedený v poznámce pod čarou 10, s.
16 — The same view is taken by Fuchs, M. and Marhold, F., Europäisches Arbeitsrecht, 2nd edition, Vienna, 2006, p. 322. Borgmann, B., ’Kollisionsrechtliche Aspekte des Arbeitnehmer-Entsendegesetzes’, cited in footnote 10, p.
316, je toho názoru, že členské státy sice mohou oslabit nepříjemnou konkurenci s podniky ze států s nižšími náklady na pracovní sílu „zpřísněním“ svých mezinárodních kogentních ustanovení. Přitom je samozřejmě třeba respektovat normy práva Společenství. Görres, S., Grenzüberschreitende Arbeit­nehmerentsendung in der EU, Vídeň/Graz 2003, s.
316, takes the view that whilst Member States in ’strengthening’ their international mandatory requirements can weaken the impact of unpopular competition from undertakings in States with low wage costs, the requirements of Community law must, however, be observed. Görres, S., Grenzüberschreitende Arbeitnehmerentsendung in der EU, Vienna and Graz, 2003, p.
Podle názoru generálního advokáta Mengozziho v bodě 212 jeho stanoviska předneseného dne 23. května 2007 ve věci Laval un Partneri (C-341/05, Sb. rozh. s. I-11767) skutečnost, že vnitrostátní pravidla patří do kategorie předpisů v oblasti veřejného pořádku nebo do kogentních ustanovení, členské státy nezbavuje, jak vyplývá z čl.
According to Advocate General Mengozzi, in point 212 of his Opinion in Laval un Partneri, cited in footnote 10, the fact that domestic rules belong to the category of public policy provisions or mandatory rules does not — as is apparent from Article 3(10) of Directive 96/71 and the caselaw on Article 49 EC — make them exempt from compliance with the provisions of the Treaty.
3 odst. 10 směrnice 96/71/ES, povinnosti respektovat ustanovení Smlouvy.
14 — Case 272/86 Commission v Greece [1988] ECR 4875, paragraph 21.
orgánů Společenství 20.
The latter point has any review by the Community institutions.
Co se týče pojmu „veřejný pořádek“, jedná se o samostatný pojem práva Společenství, který spoluurčuje rozsah působnosti základních svobod, a je tedy nutné ho definovat autonomně, a nikoliv například na základě jednoho či více vnitrostátních právních řádů 19.
The concept of public policy constitutes an independent concept of Community law, which contributes to determining the scope of the fundamental freedoms and which, therefore, must be defined autonomously and not, for example, on the basis of one or more national legal systems.
Jako takový podléhá výkladu Soudního dvora, členským státům je tím pádem zabráněno, aby jeho rozsah určovaly jednostranně a bez kontroly ze strany
19 As such, that concept is subject to the Court’s interpretation, thus precluding Member States from unilaterally determining its scope without
Přes tyto společné zásady však mohou pojmu „veřejný pořádek“ v závislosti na postavení v systému právního řádu Společenství a funkci příslušné normy náležet různé významy 22.
Notwithstanding those common principles, the concept of public policy may be accorded different meanings, however, depending on its schematic position within the Community legal order and the function of the rule at issue.
3 odst. 1 směrnice 96/71/ES na ustanovení o minimální ochraně připouští jen za určitých podmínek.
22 In the present case the concept of public policy as reflected in Article 3(10) of Directive 96/71 takes effect as a derogation, since it permits an extension to the nucleus of minimum protective requirements guaranteed by Article 3(1) of Directive 96/71 only where certain conditions are met.
17 — V souvislosti s omezeními volného pohybu služeb a svobody usazování viz bod 143 stanoviska generálního advokáta Ruiz-Jarabo Colomera ze dne 16. května 2006 ve spojených věcech Placanica, Palazzese a Sorrichio (C-338/04, C-359/04 a C-360/04, Sb. rozh. s. I-1891). Georgiadis, N., Deroga­tion clauses: the protection of national interests in EC law, Brusel 2006, s.
17 — In connection with restrictions on the freedom to provide services and of establishment see point 143 of the Opinion of Advocate General Ruiz-Jarabo Colomer in Joined Cases C-338/04, C-359/04 and C-360/04 Placanica and Others [2007] ECR I-1891.
72, poukazuje na to, že všechna ustanovení o výjimce, zejména výhrada veřejného pořádku, podléhají zásadě restriktivního výkladu. Podle názoru J. Wichmanna, Dienstleistungsfreiheit und grenzüberschreitende Entsen­dung von Arbeitnehmern, Frankfurt am Main 1998, s.
72, indicates that all derogation clauses, in particular the public policy derogation, are subject to a narrow construction.
Neboť již z jejich pozice jakožto smluvního ustanovení o výjimce vyplývá, že výhradu veřejného pořádku je třeba vykládat restriktivně.
She argues that simply by virtue of their status as Treaty derogations the requirement follows that public policy exceptions must be interpreted narrowly.
Dovolávání se veřejného pořádku tedy předpokládá, aby byly dotčeny podstatné výsostné zájmy členských států.
Reliance on public policy arguments accordingly presupposes that essential sovereign interests of the Member State are affected.
20 — Podle ustálené judikatury předpokládá odvolání se vnitrostátního orgánu na pojem „veřejný pořádek“ v každém případě to, že kromě sociální poruchy, kterou představuje každé porušení zákona, existuje skutečné a dostatečně závažného ohrožení, kterým je dotčen základní zájem společnosti (viz rozsudky Rutili, uvedený v poznámce pod čarou 18, bod 28; Bouchereau, uvedený v poznámce pod čarou 18, bod 35; Orfanopoulos a Oliveri, uvedený v poznámce pod čarou 18, bod 66; Komise v. Španělsko, uvedený v poznámce pod čarou 18, bod 46, Komise v. Německo, uvedený v poznámce pod čarou 18, bod 35 a Komise v. Nizozemsko, uvedený v poznámce pod čarou 18, bod 43).
20 — According to settled caselaw, reliance by a national authority on the concept of public policy presupposes, in any event, the existence, in addition to the perturbation of the social order which any infringement of the law involves, of a genuine and sufficiently serious threat to one of the fundamental interests of society (see Rutili, cited in footnote 18, paragraph 28; Bouchereau, cited in footnote 18, paragraph 35; Orfanopoulos and Oliveri, cited in footnote 18, paragraph 66; Commission v Spain, cited in footnote 18, paragraph 46; Commission v Germany, cited in footnote 18, paragraph 35; and Commission v Netherlands, cited in footnote 18, paragraph 43).
21 — Viz rozsudek ze dne 14. prosince 1974 ve věci Van Duyn (41/74, Recueil, s. 1337, body 18 a 19).
21 — See Case 41/74 Van Duyn [1974] ECR 1337, paragraphs 18 and 19.
Pokud jde o přesné podmínky použití tohoto oprávnění, pojem „veřejný pořádek“ se přijetím prohlášení č. 10 Rady a Komise při schvalování směrnice 96/71 dočkal upřesnění v tom smyslu, že je nutné jej chápat mj. jako „závazné předpisy, od kterých se nelze odchýlit a které podle své povahy a svého cíle musejí vyhovovat nutným požadavkům veřejného zájmu“.
As regards the precise conditions governing recourse to that discretion, Declaration No 10 of the Council and of the Commission made at the time of the adoption of Directive 96/71 clarified the concept of public policy in stating that ’the expression “public policy provisions” should be construed as covering those mandatory rules from which there can be no derogation and which, by their nature and objective, meet the imperative requirements of the public interest’.
Na základě výše uvedených úvah jsem tedy toho názoru, že není pouze na členských státech, aby od podniků poskytujících služby, které jsou usazeny v jiných členských státech, požadovaly dodržování všech závazných předpisů svého pracovního práva 25.
On the basis of the foregoing considerations, I take the view that it is not open to Member States to require service providers established in other Member States to comply with all binding provisions of their employment law.
V zájmu co nejrozsáhlejšího uskutečňování volného pohybu služeb je třeba souhlasit s isí v tom, že mezi ně lze zařadit pouze ty zákonem stanovené pracovní podmínky, které jsou
25In the interests of the broadest possible implementation of the principle of the freedom to provide services the Commission must be supported in its view that the declaration covers only such terms and conditions of employment prescribed by law as are indispensable for the national legal order
3 odst. 10 směrnice 96/71 ve světle tohoto prohlášení.
In my view, there is no reason not to interpret Article 3(10) of Directive 96/71 in the light of that declaration.
Soudní dvůr ohledně přípustnosti toho, zda má být k výkladu sekundárního práva přibrána prohlášení Rady, která byla zařazena do protokolů z jednání, uvedl, že toto nepřichází v úvahu pouze v tehdy, pokud obsah prohlášení nebyl ve sporném ustanovení vůbec vyjádřen, a nemá proto žádný právní význam 23.
As regards the admissibility of using a declaration recorded in the minutes of the Council for the purposes of interpreting secondary law, the Court has held that possibility to be excluded only in such cases where no reference is made to the content of the declaration in the wording of the provision in question and thus it has no legal significance.
K tomu je třeba konstatovat, že prohlášení č. 10 není v rozporu s pojmem „veřejný pořádek“, nýbrž naopak, přispívá k určení obsahu ustanovení o výjimce.
23 In that context it must be observed that Declaration No 10 does not conflict with the concept of public policy; rather it contributes to determining the content of the derogation.
Tím, že odkazuje na „naléhavé důvody obecného zájmu“, odpovídá rovněž judikatuře rozvinuté Soudním dvorem, kterou lze použít
In referring to ’imperative requirements of the public interest’ the declaration is in conformity with the caselaw developed by the Court on the inherent limits on the fundamental freedoms which are also applicable to cases of transnational posting of workers. Contrary to the argument advanced by the Luxembourg
24 — Výhrada vůči vypovídající hodnotě prohlášení č. 10, přestože toto prohlášení je nutné připsat Radě jako orgánu a tím mimo jiné i lucemburské vládě, je v rozporu s právní zásadou venire contra factum proprium nemini licet, podle níž nikdo nemůže postupovat v rozporu s vlastním jednáním.
24 — A refusal to accept the statement contained in Declaration No 10, emanating as it does from the Council in its institutional capacity and thus additionally from the Luxembourg Government, would be contrary to the legal principle ’venire contra factum proprium nemini licet’, according to which a person is estopped from arguing contrary to his own conduct.
25 — Viz zejména rozsudky ze dne 24. ledna 2002, Portugaia Construções (C-164/99, Recueil, s. I-787, bod 17), a ze dne 15. března 2001, Mazzoleni (C-165/98, Recueil, s.
23 — Case 429/85 Commission v Italy [1988] ECR 843, paragraph 9; Case C-292/89 Antonissen [1991] ECR I-745, paragraph 18; Case C-329/95 VAG Sverige [1997] ECR I-2675, paragraph 23; and Case C-368/96 Generics (UK) and Others [1998] ECR I-7967, paragraphs 25 to 28.
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY V. TRSTENJAK – VĚC C-319/06 pro právní řád členských států nezbytné 26.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-319/06 of the Member States.
Je třeba konkrétně prozkoumat, zda napadená ustanovení tento požadavek splňují.
26 It must be examined in more detail whether the contested provisions meet that requirement.
odst. 1 bodu 1 zákona ze dne 20. prosince 2002, je nutné dát za pravdu tvrzení Komise, že hostitelskému státu v zásadě nepřísluší kontrola ustanovení směrnice 91/533.
document established pursuant to Directive 91/533 provided for in point (1) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002, the Commission must be supported in its submission that, in principle, the host State is not responsible for monitoring compliance with the provisions of Directive 91/533.
1 odst. 1 body 1, 2, 8 a 11 zákona ze dne 20. prosince 2002
The provisions of points (1), (2), (8) and (11) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002
– Požadavek písemné pracovní smlouvy nebo obdobného dokumentu ve smyslu směrnice 91/533
— Requirement of a written contract of employment or corresponding document established pursuant to Directive 91/533
Co se týče požadavku písemné pracovní smlouvy nebo obdobného dokumentu ve smyslu směrnice 91/533 stanoveného ve čl. 1
As regards the requirement of a written contract of employment or corresponding