natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Z výše uvedeného vyplývá, že tato část jediného důvodu kasačního opravného prostředku, vycházející z porušení zásady rovného zacházení a pojmu „právní zájem na podání žaloby“, musí být zamítnuta.
It follows from the foregoing that this part of the sole plea in law, alleging infringement of the principle of equal treatment and failure to have regard to the concept of locus standi, must be rejected.
K posouzení Soudem třetího argumentu, týkajícího se diskriminace oproti důchodcům, kteří mají své bydliště v Belgii a) Argumentace účastníků řízení
The findings made by the Court of First Instance on the third argument, concerning discrimination by comparison with pensioners living in Belgium
Navrhovatel v tomto ohledu tvrdí, že na rozdíl od toho, co uvádí napadený rozsudek, obsahuje nový důchodový režim vazbu na životní náklady v Bruselu.
The appellant claims that, contrary to what was held in the judgment under appeal, the new pension scheme is linked to the cost of living in Brussels.
Článek 3 přílohy XI nového služebního řádu tak stanoví, že úprava odměn a důchodů spočívá na řadě kritérií uvedených v článku 1 téže přílohy, včetně změn životních nákladů v Bruselu (bruselský mezinárodní index).
Article 3 of Annex XI to the new Staff Regulations states that the adjustment of remuneration and pensions is to be based on a series of factors set out in Article 1 thereof, which include changes in the cost of living for Brussels (Brussels International Index).
3 odst. 5 přílohy XI nového služebního řádu, znamená, že důchody de facto podléhají koeficientu ve výši 100 %.
The fact that no correction coefficient is applicable in Belgium, as provided in Article 3(5) of Annex XI to the new Staff Regulations, means that a de facto correction coefficient of 100% is applied to pensions.
Proto příjmy důchodců, kteří mají bydliště v Belgii, jsou stanoveny pouze s ohledem na životní náklady v Bruselu, tedy v hlavním městě tohoto členského státu.
Consequently, the income of pensioners living in Belgium is fixed solely by taking account of the cost of living in Brussels, the capital of that Member State.
Navrhovatel krom toho kritizuje odůvodnění napadeného rozsudku uvedené jak v bodě 124 zmíněného rozsudku, podle něhož „legalita právního aktu Společenství nemůže záviset na způsobu, jakým je tento akt v praxi použit“, tak v bodě 125 tohoto rozsudku, kde se odkazuje na judikaturu, podle které musí být dodržování zásady rovného zacházení uvedeno v soulad s dodržováním zásady legality, podle níž nikdo nemůže ve svůj prospěch uplatňovat protiprávnost, k níž došlo ve prospěch jiné osoby.
The appellant also criticises the grounds set out at paragraph 124 of the judgment under appeal, according to which ‘the lawfulness of a Community legislative act cannot depend on the manner in which it is applied in practice’, and those set out at paragraph 125, which refers to the caselaw to the effect that respect for the principle of equal treatment must be reconciled with respect for the principle of legality, according to which a person may not rely, in support of his claim, on an unlawful act committed in favour of a third party.
Navrhovatel se v tomto ohledu dovolává porušení zásad rovného zacházení a rovnosti účastníků řízení před soudem Společenství, práv na obhajobu, jakož i povinnosti soudu Společenství a orgánů uvést odůvodnění.
The appellant invokes in that regard infringement of the principles of equal treatment and the equality of the parties before the Community judicature, the rights of the defence and the obligation to state reasons, which is binding on the Community judicature and the institutions.
Nový režim tedy neobsahuje žádnou vazbu na životní náklady v Bruselu. Zavedení
The new rules therefore contain no link to the
2008 – VĚC C-71/07 P přechodného režimu do praxe vyplývá z prováděcích nařízení Rady, které Eurostat pouze provádí.
2008 — CASE C-71/07 P cost of living in Brussels. The implementation of the transitional arrangements is effected by implementing regulations adopted by the Council, which Eurostat merely applies.
Navrhovatel se připravil o možnost zpochybnit tato prováděcí nařízení tím, že se dovolával pouze protiprávnosti nařízení č. 723/2004.
The appellant failed to challenge those implementing regulations, pleading only the illegality of Regulation No 723/2004.
Jak bylo uvedeno v bodech 68 a 69 tohoto rozsudku, jakož i v bodě 136 napadeného rozsudku, zavedení minimálního koeficientu ve výši 100 % přechodným režimem neznamená porušení zásady rovného zacházení.
As pointed out at paragraphs 68 and 69 above and paragraph 136 of the judgment under appeal, the introduction under the transitional arrangements of a minimum correction coefficient of 100% does not constitute an infringement of the principle of equal treatment.
Za těchto podmínek je nutno konstatovat, že použití koeficientu ve výši 100 % na důchodce, kteří mají bydliště v Belgii, z právního nebo faktického hlediska, nemůže představovat takové porušení.
Under those circumstances, the application, in fact or in law, of a correction coefficient of 100% to pensioners residing in Belgium clearly cannot constitute such an infringement.
I kdyby totiž životní náklady v Belgii, vypočítané podle metody „státu“, byly nižší než náklady zohledněné pro výpočet základního platu, což by vedlo k tomu, že podle logiky vlastní dřívějšímu důchodovému režimu měl být stanoven koeficient nižší než 100 %, skutečnost, že důchodci, kteří mají bydliště v Belgii, podobně jako všichni ostatní důchodci, kteří mají bydliště v jednom z „levnějších“ členských států a o něž se jedná v bodě 69 tohoto rozsudku, obdrží celou částku základního důchodu, a mají tedy vyšší kupní sílu, než je kupní síla navrhovatele, nepředstavuje diskriminaci z hlediska přechodného režimu.
Even if the cost of living in Belgium, calculated in accordance with the ‘country method’, was below that taken into account for the calculation of basic salary, with the result that, following the logic of the old pension scheme, a correction coefficient of less than 100% would have been applied, the fact that pensioners residing in Belgium, in the same way as all other pensioners residing in one of the ‘less expensive’ Member States as referred to at paragraph 69 above, receive only the basic full pension and, therefore, enjoy a purchasing power that is greater than that of the appellant does not constitute discrimination in the context of the transitional arrangements.
Z výše uvedeného vyplývá, že i kdyby odůvodnění napadeného rozsudku, zejména odůvodnění uvedené v bodech 124 a 125 napadeného rozsudku, bylo stiženo vadou spočívající v nesprávném právním posouzení, jak tvrdí navrhovatel, zjištění takové vady by nemohlo vést ke zrušení tohoto rozsudku, jelikož argument navrhovatele vycházející z diskriminace oproti důchodcům, kteří mají bydliště v Belgii, musí být v každém případě odmítnut z důvodů uvedených v bodě 74 a 75 tohoto rozsudku, které mimoto uvedl rovněž Soud v napadeném rozsudku.
It follows from the foregoing that, even if the grounds of the judgment under appeal, in particular, those set out at paragraphs 124 and 125 thereof, were vitiated by an error of law, as the appellant claims, a finding that there was such an error would not lead to the setting-aside of the judgment, since the appellant’s argument alleging discrimination by comparison with pensioners living in Belgium must, in any event, be rejected on the grounds set out at paragraphs 74 and 75 above, which were also set out by the Court of First Instance in the judgment under appeal.
Za těchto podmínek musí být tato část jediného důvodu kasačního opravného prostředku, vycházející z porušení zásad rovného zacházení a rovnosti účastníků řízení před soudem Společenství, práv na obhajobu, jakož i povinnosti soudu Společenství a orgánů uvést odůvodnění, zamítnuta.
Accordingly, that part of the sole plea, alleging infringement of the principles of equal treatment and the equality of the parties before the Community judicature, the rights of the defence and the obligation to state reasons, which is binding on the Community judicature and the institutions, must be rejected.
Vzhledem k tomu, že žádná z částí jediného důvodu kasačního opravného prostředku uplatněného navrhovatelem není opodstatněná, musí být kasační opravný prostředek podaný F. Campolim zamítnut.
Since no part of the sole plea in law relied on by the appellant is well founded, Mr Campoli’s appeal must be dismissed.
Podle čl. 122 prvního pododstavce jednacího řádu rozhodne Soudní dvůr o nákladech řízení, není-li kasační opravný prostředek opodstatněný.
In accordance with the first paragraph of Article 122 of the Rules of Procedure of the Court of Justice, where the appeal is unfounded, the Court is to make a decision as to costs.
3 zmíněného jednacího řádu může Soudní dvůr nicméně rozdělit náklady nebo rozhodnout, že každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady, pokud každý účastník měl ve věci částečně úspěch i neúspěch nebo pokud jsou k tomu dány výjimečné důvody.
In accordance with Article 69(3) of those rules, where each party succeeds on some and fails on other heads, or where the circumstances are exceptional, the Court may order that the costs be shared or that the parties bear their own costs.
Vzhledem k tomu, že každý z účastníků řízení měl ve věci částečně úspěch i neúspěch, je třeba rozhodnout, že každý ponese vlastní náklady řízení.
Since each party has been partly unsuccessful, each party must be ordered to bear its own costs.
Je tudíž třeba uložit Radě, aby nesla vlastní náklady řízení.
The Council must therefore be ordered to bear its own costs.
Věc C-94/07
Case C-94/07
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Arbeitsgericht Bonn)
(Reference for a preliminary ruling from the Arbeitsgericht Bonn)
„Článek 39 ES – Pojem ‚pracovník‘ – Veřejně prospěšná nevládní organizace – Doktorandské stipendium – Pracovní smlouva – Podmínky“
(Article 39 EC — Concept of ‘worker’ — Non-governmental organisation operating in the public interest — Doctoral grant — Employment contract — Conditions)
Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 17. července 2008 . . . . . .
Judgment of the Court (Fifth Chamber), 17 July 2008 . . . . . . . . . . . .
Volný pohyb osob – Pracovníci – Pojem (Článek 39 ES)
Freedom of movement for persons — Workers — Meaning (Art. 39 EC)
Volný pohyb osob – Pracovníci – Ustanovení Smlouvy – Zákaz diskriminace na základě státní příslušnosti – Působnost
Freedom of movement for persons — Workers — Provisions of the Treaty — Prohibition of discrimination based on nationality — Scope
(Článek 39 ES)
(Art. 39 EC)
Volný pohyb osob – Pracovníci – Rovné zacházení – Zákaz diskriminace na základě státní příslušnosti
Freedom of movement for persons — Workers — Equal treatment — Prohibition of discrimination based on nationality
SHRNUTÍ – VĚC C-94/07
SUMMARY — CASE C-94/07
pracovníkům ve smyslu článku 39 ES dodržovat zásadu zákazu diskriminace.
principle of nondiscrimination in relation to workers within the meaning of Article 39 EC.
Výzkumník připravující svou dizertační práci na základě stipendijní smlouvy uzavřené s veřejně prospěšným sdružením spravujícím ústavy vědeckého výzkumu, založeným podle soukromého práva členského státu, musí být považován za pracovníka ve smyslu článku 39 ES, pouze pokud je jeho činnost vykonávána po určitou dobu, podle pokynů ústavu patřícího k tomuto sdružení a pokud jako protihodnotu za tuto činnost pobírá odměnu.
A researcher preparing a doctoral thesis on the basis of a grant contract concluded with an association operating in the public interest which manages scientific research institutes and which is established under the private law of a Member State must be regarded as a worker within the meaning of Article 39 EC only if his activities are performed for a certain period of time under the direction of an institute forming part of that association and if, in return for those activities, he receives remuneration.
Předkládajícímu soudu přísluší, aby provedl skutková šetření nezbytná pro posouzení toho, zda tomu tak ve věci je.
It is for the national court to undertake the necessary verification of the facts in order to establish whether such is the case.
V tomto ohledu má pojem „pracovník“ ve smyslu článku 39 ES význam na úrovni Společenství a nesmí být vykládán restriktivním způsobem.
In that regard, the concept of ‘worker’ within the meaning of Article 39 EC has a specific Community meaning and must not be interpreted narrowly.
Za „pracovníka“ musí být považován každý, kdo vykonává skutečnou a efektivní činnost, s výjimkou takových činností, které jsou natolik omezené, že jsou čistě okrajové a vedlejší.
Any person who pursues activities which are real and genuine, to the exclusion of activities on such a small scale as to be regarded as purely marginal and ancillary, must be regarded as a ‘worker’.
Pracovněprávní vztah je charakterizován okolností, že určitá osoba vykonává po určitou dobu ve prospěch jiné osoby a pod jejím vedením činnosti, za které protihodnotou pobírá odměnu.
The essential feature of an employment relationship is that for a certain period of time a person performs services for and under the direction of another person in return for which he receives remuneration.
(viz body 33–35, 37, výrok 1)
(see paras 33-35, 37, operative part 1)
Podle uvedeného článku jednak volný pohyb pracovníků uvnitř Evropského společenství předpokládá odstranění jakékoli diskriminace mezi pracovníky členských států na základě státní příslušnosti, pokud jde o zaměstnávání, odměnu za práci a jiné pracovní podmínky.
Under Article 39 EC, freedom of movement for workers within the European Community entails the abolition of any discrimination based on nationality between workers of the Member States as regards employment, remuneration and other conditions of work and employment.
Zároveň je zásada zákazu diskriminace uvedená v článku 39 ES vyjádřena obecně a není určena konkrétně členským státům nebo veřejnoprávním organizacím.
Moreover, the principle of nondiscrimination laid down by Article 39 EC is worded in general terms and is not addressed specifically to the Member States or to bodies governed by public law.
Zákaz diskriminace na základě státní příslušnosti tak platí nejen pro činnost veřejných orgánů, ale vztahuje se i na právní úpravy jiné povahy, jejichž cílem je upravit kolektivním způsobem závislou činnost a poskytování služeb.
Thus, the prohibition of discrimination based on nationality applies not only to the actions of public authorities but also to rules of any other nature aimed at regulating in a collective manner gainful employment and the provision of services.
Odstranění překážek volného pohybu osob mezi členskými státy by totiž bylo ohroženo, kdyby zrušení překážek státního původu mohlo být neutralizováno překážkami vyplývajícími z výkonu právní autonomie sdružení a organizací nespadajících pod veřejné právo.
The abolition, as between Member States, of obstacles to freedom of movement for persons would be compromised if the abolition of State barriers could be neutralised by obstacles resulting from the exercise of their legal autonomy by associations or organisations not governed by public law.
Pokud jde o článek 39 ES, který uvádí základní svobodu a představuje zvláštní uplatnění obecného zákazu diskriminace obsaženého v článku 12 ES, platí zákaz diskriminace i pro všechny dohody, jež mají
Thus, with regard to Article 39 EC, which lays down a fundamental freedom and which constitutes a specific application of the general prohibition of discrimination contained in Article 12 EC, the prohibition of discrimination applies equally to all agreements intended to regulate paid
RACCANELLI kolektivně upravovat zaměstnání, jakož i pro smlouvy mezi jednotlivci.
RACCANELLI labour collectively, as well as to contracts between individuals.
(viz body 41–46, 48, výrok 2)
(see paras 41-46, 48, operative part 2)
Mimoto ani článek 39 ES, ani ustanovení nařízení č. 1612/68 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství neukládají členským státům nebo sdružením soukromého práva přijmout určité opatření pro případ porušení zákazu diskriminace, nýbrž jim ponechává svobodu volby mezi různými řešeními vhodnými k uskutečnění cíle příslušných ustanovení v závislosti na různých situacích, které mohou nastat.
Furthermore, neither Article 39 EC nor Regulation No 1612/68 on freedom of movement for workers within the Community prescribes a specific measure to be taken by the Member States or privatelaw associations in the event of a breach of the prohibition of discrimination, but leaves them free to choose between the different solutions suitable for achieving the objective of those respective provisions, depending on the different situations which may arise.
Proto, v případě, že by se zahraniční doktorand mohl opodstatněně dovolávat náhrady škody způsobené diskriminací vůči němu, příslušelo by předkládajícímu soudu, aby s ohledem na vnitrostátní právní předpisy použitelné v oblasti mimosmluvní odpovědnosti posoudil povahu náhrady škody, kterou může zahraniční doktorand v původním řízení oprávněně uplatňovat.
Consequently, in the event that a foreign doctoral student is justified in relying on damage caused by the discrimination to which he has been subject, it is for the referring court to assess, in the light of the national legislation applicable in relation to non-contractual liability, the nature of the compensation which he would be entitled to claim.
Diskriminace na základě státní příslušnosti zakázaná článkem 39 ES spočívá v použití odlišných pravidel na srovnatelné situace nebo v použití stejného pravidla na odlišné situace.
Discrimination based on nationality which is prohibited under Article 39 EC consists in the application of different rules to comparable situations or in the application of the same rule to different situations.
Vnitrostátnímu soudu přísluší zjistit, zda, v případě, že sdružení soukromého práva uzavře stipendijní smlouvy a pracovní smlouvy s doktorandy, přičemž jsou pracovní smlouvy vyhrazeny tuzemským doktorandům, možné odepření výběru mezi oběma smlouvami pro zahraničního doktoranda znamenalo nerovné zacházení mezi tuzemskými a zahraničními doktorandy.
It is for the national court to establish whether, where a privatelaw association concludes grant contracts and employment contracts with doctoral students, employment contracts being reserved for domestic doctoral students, the potential withholding of the choice between the two types of contract for a foreign doctoral student resulted in inequality in the treatment of domestic and foreign doctoral students.
(viz body 47–48, 50–52, výrok 2–3)
(see paras 47, 48, 50-52, operative part 2, 3)
2008 – VĚC C-94/07
2008 — CASE C-94/07
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (pátého senátu)
JUDGMENT OF THE COURT (Fifth Chamber)
Ve věci C-94/07, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Arbeitsgericht Bonn (Německo) ze dne 4. listopadu 2004, došlým Soudnímu dvoru dne 20. února 2007, v řízení
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Arbeitsgericht Bonn (Germany), made by decision of 4 November 2004, received at the Court on 20 February 2007, in the proceedings
SOUDNÍ DVŮR (pátý senát), ve složení A. Tizzano, předseda senátu, A. Borg Barthet a E. Levits (zpravodaj), soudci,
THE COURT (Fifth Chamber), composed of A. Tizzano, President of the Chamber, A. Borg Barthet and E. Levits (Rapporteur), Judges,
– za Komisi Evropských společenství V. Kreuschitzem a G. Rozetem, jako zmocněnci, s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska, vydává tento
— the Commission of the European Communities, by V. Kreuschitz and G. Rozet, acting as Agents, having decided, after hearing the Advocate General, to proceed to judgment without an Opinion, gives the following
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi A. Raccanellim a Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften eV (dále jen „MPG“) ve věci pracovněprávního vztahu, do něhož údajně A. Raccanelli vstoupil s Max-Planck-Institut pro radioastronomii, se sídlem v Bonnu (dále jen „MPI“), který je organizací patřící do MPG.
The reference has been made in the course of proceedings between Mr Raccanelli and the Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften eV (‘MPG’) concerning an employment relationship which Mr Raccanelli claims that he entered into with the Max Planck Institute for Radio Astronomy in Bonn (‘MPI’), which forms part of MPG.
Článek 1 nařízení č. 1612/68, obsažený v jeho hlavě I, nazvané „Přístup k zaměstnání“, uvádí:
Article 1 of Regulation No 1612/68, which appears in Title I, headed ‘Eligibility for employment’, provides:
Každý státní příslušník členského státu má právo, bez ohledu na místo svého bydliště, na přístup k zaměstnání a na jeho výkon na území jiného členského státu v souladu s právními a správními předpisy, které upravují zaměstnávání státních příslušníků tohoto státu.
Any national of a Member State, shall, irrespective of his place of residence, have the right to take up an activity as an employed person, and to pursue such activity, within the territory of another Member State in accordance with the provisions laid down by law, regulation or administrative action governing the employment of nationals of that State.
Na území jiného členského státu požívá zejména stejné přednosti pro přístup k volnému zaměstnání, jakou mají státní příslušníci tohoto státu.“
He shall, in particular, have the right to take up available employment in the territory of another Member State with the same priority as nationals of that State.’
Článek 7 nařízení č. 1612/68, který je uveden v jeho hlavě II, nazvané „Výkon zaměstnání a rovnost zacházení“, zní následovně:
Article 7 of Regulation No 1612/68, which appears in Title II, headed ‘Employment and equality of treatment’, is worded as follows:
S pracovníkem, který je státním příslušníkem členského státu, nesmí být na území jiného členského státu z důvodu jeho státní příslušnosti zacházeno jinak než s tuzemskými pracovníky, jde-li o podmínky zaměstnávání a pracovní podmínky, zejména z oblasti odměňování, propouštění a návratu k povolání nebo opětného zaměstnání, pokud se stal nezaměstnaným.
A worker who is a national of a Member State may not, in the territory of another Member State, be treated differently from national workers by reason of his nationality in respect of any conditions of employment and work, in particular as regards remuneration, dismissal, and, should he become unemployed, reinstatement or re-employment.
Jakékoli ustanovení v kolektivní nebo individuální smlouvě nebo v jiném kolektivním ujednání, týkající se přístupu k zaměstnání, zaměstnání, odměňování a jiných pracovních podmínek nebo podmínek skončení pracovního poměru, je od počátku neplatné, pokud stanoví nebo povoluje diskriminační podmínky vůči pracovníkům, kteří jsou státními příslušníky jiných členských států.“
Any clause of a collective or individual agreement or of any other collective regulation concerning eligibility for employment, employment, remuneration and other conditions of work or dismissal shall be null and void in so far as it lays down or authorises discriminatory conditions in respect of workers who are nationals of the other Member States.’
Z vnitrostátní právní úpravy vyplývá, že se pojmem „pracovní smlouva BAT/2“ nebo „pracovní místo na poloviční úvazek BAT IIa“ rozumí smlouva uzavřená na základě stupně IIa platové tabulky kolektivní smlouvy spolkových zaměstnanců (BAT), ve znění platném v době rozhodné z hlediska skutečností v původním řízení, která stanoví pracovní dobu odpovídající 50 % pracovní doby zaměstnání na plný úvazek.
According to national legislation, ‘BAT/2 employment contract’ or ‘BAT IIa halftime contract’ means a contract entered into on the basis of the IIa grade of the pay scale, as applicable at the material time, of the federal collective agreement for public-sector workers (BAT), and under which the working hours correspond to 50% of a full-time post.
MPG je podle německého soukromého práva založena ve formě obecně prospěšného sdružení.
MPG is established under German private law in the form of an association operating in the public interest.