natgillin/translations-raw huggingface dataset:
„Aniž jsou dotčeny články 73, 86 a 87 a s ohledem na místo, které zaujímají služby obecného hospodářského zájmu mezi společnými hodnotami Unie, a na jejich význam při podpoře sociální a územní soudržnosti, pečují Společenství a členské
‘Without prejudice to Articles 73, 86 and 87, and given the place occupied by services of general economic interest in the shared values of the Union as well as their role in promoting social and territorial cohesion, the Community and the Member States, each within their respective powers and within the scope of application of this
43 prvního pododstavce ES:
Under the first paragraph of Article 43 EC: ‘[R]estrictions on the freedom of establishment of nationals of a Member States in the territory of another Member State shall be prohibited.
„[…] jsou zakázána omezení svobody usazování pro státní příslušníky jednoho členského státu na území státu druhého.
Such prohibition shall also apply to restrictions on the setting-up of agencies, branches or subsidiaries by nationals of any Member State established in the territory of any Member State.’
Podle čl. 49 prvního pododstavce ES „jsou zakázána omezení volného pohybu služeb uvnitř Společenství pro státní příslušníky členských států, kteří jsou usazeni v jiném státě Společenství, než se nachází příjemce služeb“.
Pursuant to the first paragraph of Article 49 EC, ‘restrictions on freedom to provide services within the Community shall be prohibited in respect of nationals of Member States who are established in a State of the Community other than that of the person for whom the services are intended’.
Článek 86 ES stanoví:
Article 86 EC provides:
Pokud jde o veřejné podniky a podniky, kterým členské státy přiznávají zvláštní nebo výlučná práva, tyto státy nepřijmou ani neponechají v platnosti opatření odporující pravidlům této smlouvy, zejména pravidlům stanoveným v článcích 12 a 81 [ES] až 89 [ES].
In the case of public undertakings and undertakings to which Member States grant special or exclusive rights, Member States shall neither enact nor maintain in force any measure contrary to the rules contained in this Treaty, in particular to those rules provided for in Article 12 and Articles 81 to 89.
Podniky pověřené poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu […], podléhají pravidlům obsaženým v této smlouvě, zejména pravidlům hospodářské soutěže, pokud uplatnění těchto pravidel nebrání právně nebo fakticky plnění
Undertakings entrusted with the operation of services of general economic interest … shall be subject to the rules contained in the Treaty, in particular to the rules on competition, in so far as the application of such rules does not obstruct the
BUPA A DALŠÍ v. KOMISE zvláštních úkolů, které jim byly svěřeny.
BUPA AND OTHERS v COMMISSION performance, in law or in fact, of the particular tasks assigned to them.
Komise dohlíží na provádění tohoto článku a vydává podle potřeby členským státům potřebné směrnice a rozhodnutí.“
The Commission shall ensure the application of the provisions of this Article and shall, where necessary, address appropriate directives or decisions to Member States.’
Článek 87 odst. 1 ES stanoví:
Article 87(1) EC provides:
Článek 88 odst. 2 a 3 ES stanoví:
Article 88(2) and (3) EC provides:
Zjistí-li Komise poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek, že podpora poskytovaná některým státem nebo ze státních prostředků není slučitelná se společným trhem podle článku 87 [ES…], rozhodne, že dotyčný stát ve lhůtě stanovené Komisí takovou podporu zruší nebo upraví.
If, after giving notice to the parties concerned to submit their comments, the Commission finds that aid granted by a State or through State resources is not compatible with the common market having regard to Article 87, or that such aid is being misused, it shall decide that the State concerned shall abolish or alter such aid within a period of time to be determined by the Commission.
2008 – VĚC T-289/03
2008 — CASE T-289/03
Má-li za to, že takový záměr není s ohledem na článek 87 [ES] slučitelný se společným trhem, zahájí neprodleně řízení podle odstavce 2.
If it considers that any such plan is not compatible with the common market having regard to Article 87, it shall without delay initiate the proceedings provided for in paragraph 2.
Článek 152 odst. 1 a 5 ES stanoví:
Article 152(1) and (5) EC provides:
Činnost Společenství doplňuje politiku členských států a je zaměřena na zlepšování veřejného zdraví, předcházení lidským nemocem a odstraňování příčin ohrožení lidského zdraví. […]
Community action, which shall complement national policies, shall be directed towards improving public health, preventing human illness and diseases, and obviating sources of danger to human health. …
Při činnosti Společenství v oblasti veřejného zdraví je plně uznávána odpovědnost členských států za organizaci zdravotnictví a poskytování zdravotní péče […]“
Community action in the field of public health shall fully respect the responsibilities of the Member States for the organisation and delivery of health services and medical care. …’
II – Nařízení (ES) č. 659/1999
II — Regulation (EC) No 659/1999
Shledá-li Komise po předběžném přezkoumání, že nejsou vzneseny žádné pochybnosti o slučitelnosti oznámeného opatření se společným trhem, pokud opatření spadá pod čl. [87] odst.
Where the Commission, after a preliminary examination, finds that no doubts are raised as to the compatibility with the common market of a notified measure, in so far as it falls within the scope of Article [87](1) [EC], it shall decide that the measure is compatible with the common market (hereinafter referred to as a “decision not to raise objections”).
1 [CE], rozhodne, že opatření je slučitelné se společným trhem (dále jen „rozhodnutí nevznášet námitky“).
The decision shall specify which exception under the Treaty has been applied.
Článek 54 odst. 1 směrnice Rady 92/49/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního a o změně směrnic 73/239/EHS a 88/357/EHS (třetí směrnice o neživotním pojištění)
Article 54(1) of Council Directive 92/49/EEC of 18 June 1992 on the coordination of laws, regulations and administrative provisions relating to direct insurance other
„Bez ohledu na jakákoli opačná ustanovení může členský stát, ve kterém smlouvy kryjící rizika zařazená do odvětví 2 v bodě A přílohy směrnice 73/239/EHS mohou sloužit jako částečná nebo úplná alternativa ke zdravotnímu pojištění poskytovanému povinným systémem sociálního zabezpečení, požadovat, aby tyto smlouvy vyhovovaly zvláštním právním předpisům přijatým uvedeným členským státem na ochranu obecného zájmu v tomto pojistném odvětví a aby všeobecné a zvláštní podmínky tohoto pojištění byly sděleny příslušným orgánům uvedeného členského státu dříve, než budou použity.“
‘Notwithstanding any provision to the contrary, a Member State in which contracts covering the risks in class 2 of point A of the Annex to Directive 73/239/EEC may serve as a partial or complete alternative to health cover provided by the statutory social security system may require that those contracts comply with the specific legal provisions adopted by that Member State to protect the general good in that class of insurance, and that the general and special conditions of that insurance be communicated to the competent authorities of that Member State before use.’
IV – Sdělení Komise o službách obecného zájmu v Evropě
IV — Communication from the Commission on services of general interest in Europe
Podle bodu 14 sdělení Komise o službách obecného zájmu v Evropě (Úř. věst. 2001, C 17, s.
According to point 14 of the communication from the Commission on services of general interest in Europe (OJ 2001 C 17, p.
4, dále jen „sdělení o službách obecného zájmu“):
4, ‘the communication on services of general interest’):
Tím však není nikterak popřena skutečnost, že v mnoha případech bude právě trh nejlepším nástrojem poskytování těchto služeb. […] Domnívají-li se však orgány veřejné moci, že poskytování některých služeb je obecným zájmem a že síly trhu by nemusely zajistit toto poskytování v uspokojivé míře, mohou stanovit zvláštní postup pro poskytování služeb, aby byly tyto potřeby uspokojeny formou povinností poskytovat službu obecného zájmu. […] Typickým případem je povinnost poskytovat univerzální službu […], tzn. povinnost poskytovat určitou službu na celém území za přijatelnou cenu a za podobných kvalitativních podmínek bez ohledu na ziskovost jednotlivých operací.“
‘Services of general economic interest are different from ordinary services in that public authorities consider that they need to be provided even where the market may not have sufficient incentives to do so. … [I]f the public authorities consider that certain services are in the general interest and market forces may not result in a satisfactory provision, they can lay down a number of specific service provisions to meet these needs in the form of service of general interest obligations. … The classical case is the universal service obligation … [that is to say] the obligation to provide a certain service throughout the territory at affordable tariffs and on similar quality conditions, irrespective of the profitability of individual operations.’
Bod 15 sdělení o službách obecného zájmu stanoví:
Point 15 of the communication on services of general interest states:
„Orgány veřejné moci mohou rozhodnout o uplatnění povinností obecného zájmu na všechny hospodářské subjekty působící na trhu nebo, v některých případech, určit jeden hospodářský subjekt nebo omezený počet hospodářských subjektů se zvláštními povinnostmi bez udělení zvláštních či výlučných práv.
‘Public authorities may decide to apply general interest obligations on all operators in a market or, in some cases, to designate one or a limited number of operators with specific obligations, without granting special or exclusive rights.
Tímto způsobem je zaručena maximální hospodářská soutěž a uživatelé mají nejvyšší možnou svobodu při výběru poskytovatele služeb. […]“
In this way, the greatest competition is allowed and users retain maximum freedom with regard to choice of service provider. …’
Bod 22 sdělení o službách obecného zájmu zní následovně:
Point 22 of the communication on services of general interest is worded as follows:
„Svoboda členských států definovat [služby obecného hospodářského zájmu] znamená, že členské státy odpovídají v prvé řadě za vymezení toho, co považují za [takové] služby […] na základě konkrétních rysů daných činností.
‘Member States’ freedom to define [services of general economic interest] means that Member States are primarily responsible for defining what they regard as [such] services … on the basis of the specific features of the activities.
U takovéto definice může být kontrolováno pouze to, zda obsahuje zjevné chyby.
This definition can only be subject to control for manifest error.
Členské státy mohou udělovat zvláštní nebo výlučná práva, která potřebují podniky pověřené poskytováním služeb, regulovat činnost podniků a případně tyto podniky financovat.
They may grant special or exclusive rights that are necessary to the undertakings entrusted with their operation, regulate their activities and, where appropriate, fund them.
V oblastech, které na rovině regulace nespadají přímo do působnosti Společenství, mají členské státy široký prostor k navrhování vlastních strategií, které mohou být podrobovány kontrole jen ve spojitosti s výskytem zjevných chyb.
In areas that are not specifically covered by Community regulation Member States enjoy a wide margin for shaping their policies, which can only be subject to control for manifest error.
To, zda bude služba považována za službu obecného zájmu, a způsob, jakým bude zajištěno její poskytování, jsou záležitosti, o kterých se rozhoduje především na místní úrovni.
Whether a service is to be regarded as a service of general interest and how it should be operated are issues that are first and foremost decided locally.
V každém případě však musí být, v zájmu umožnění uplatnění výjimky uvedené v čl.
The role of the Commission is to ensure that the means employed are compatible with Community law.
Bod 23 sdělení o službách obecného zájmu stanoví:
Point 23 of the communication on services of general interest states:
Konkrétně musí být zajištěno, aby žádné omezení uplatňování pravidel uvedených ve Smlouvě o ES, a zejména omezení hospodářské soutěže a svobod vnitřního trhu, nepřesáhlo míru potřebnou k zaručení účinného plnění poslání obecného zájmu.
Specific-ally, it has to be ensured that any restrictions to the rules of the EC Treaty, and in particular, restrictions of competition and limitations of the freedoms of the internal market do not exceed what is necessary to guarantee effective fulfilment of the mission.
Provádění služby obecného hospodářského zájmu musí být zadáno a pověřené podniky musejí být schopny splnit daný závazek a nést čisté dodatečné náklady na provedení úkolu, který jim byl zadán.
The performance of the service of general economic interest must be ensured and the entrusted undertakings must be able to carry the specific burden and the net extra costs of the particular task assigned to them.
I – Založení systému vyrovnávání rizik na irském trhu soukromého zdravotního pojištění
I — Creation of a risk equalisation scheme in the Irish private medical insurance market
Soukromé zdravotní pojištění (dále jen „SZP“) bylo v Irsku formálně zavedeno v roce 1957 založením Voluntary Health Insurance Board (Rada pro dobrovolné zdravotní pojištění, dále jen „VHI“), zejména za účelem umožnit osobám, které nemají nárok na služby veřejného systému zdravotního pojištění, aby obdržely náhradu nemocničních výdajů.
Private medical insurance (‘PMI’) was formally introduced in Ireland in 1957 with the establishment of the Voluntary Health Insurance Board (‘the VHI’), which had the essential purpose of enabling persons not eligible under the public sickness insurance scheme to obtain cover for the costs of hospitalisation.
V rozhodné době byla VHI jediným subjektem, který disponoval licencí, udělenou ministrem zdravotnictví, pro nabízení služeb soukromého zdravotního pojištění (dále jen „služby SZP“).
At the time the VHI was the only operator licensed by the Minister for Health to provide private medical insurance services (‘PMI services’).
Od roku 1987 nabízí VHI, na žádost ministra zdravotnictví, režim pojištění nazvaný „plán P“, v rámci kterého se poskytuje pojištění nemocničních výdajů vzniklých ve veřejných nemocnicích, tj. plán, kterého se účastnilo přibližně 1 % irské populace.
Since 1987 the VHI, at the request of the Minister for Health, has offered an insurance policy called ‘Plan P’, which provides cover for hospital charges incurred in public hospitals and to which approximately 1% of the Irish population subscribe.
Od roku 1991 veřejný systém zdravotního pojištění, který je v zásadě financován příjmy z daní, nabízí pojištění celé irské populaci bez ohledu na příjem dotčených osob.
Since 1991 the public health insurance system, which is essentially financed through general taxation, has provided cover for the entire Irish population irrespective of the income of the persons concerned.
Role pojistitelů činných na irském trhu SZP (dále jen „pojistitelé SZP“) tak od té doby spočívá v poskytování alternativního pojištění k pojištění veřejného systému zdravotního pojištění.
Thus, the principal role of insurers active on the Irish PMI market (‘PMI insurers’) now consists in providing alternative cover to that provided by the public health insurance system.
Irský trh SZP byl liberalizován v roce 1994 následně po přijetí 1994 Health Insurance Act (zákon o zdravotním pojištění z roku 1994) a v roce 1996 na základě 1996 Voluntary Health Insurance (Amendement) Act (změna zákona o dobrovolném zdravotním pojištění z roku 1996), jakož i prováděcích ustanovení v 1996 Health Insurance Regulations (nařízení o zdravotním pojištění z roku 1996).
The Irish PMI market was liberalised following the enactment in 1994 of the Health Insurance Act, 1994 and in 1996 of the Voluntary Health Insurance (Amendment) Act, 1996 and also the adoption of the implementing provisions contained in the 1996 Health Insurance Regulations.
Tato posledně uvedená nařízení se dělí do několika nařízení, a to Health Insurance Act, 1994 (Open Enrolment) Regulations 1996 (nařízení z roku 1996 o provádění zákona o zdravotním pojištění z roku 1994, pokud jde o volný přístup), Health Insurance Act, 1994 (Lifetime Cover) Regulations 1996 (nařízení z roku 1996 o provádění zákona o zdravotním pojištění z roku 1994, pokud jde o životní pojištění) a Health Insurance Act, 1994 (Minimum Benefit) Regulations 1996 (nařízení z roku 1996 o provádění zákona o zdravotním pojištění z roku 1994, pokud jde o minimální služby).
Those regulations can be subdivided into a number of regulations, namely the Health Insurance Act 1994 (Open Enrolment) Regulations 1996, the Health Insurance Act 1994 (Lifetime Cover) Regulations 1996 and the Health Insurance Act, 1994 (Minimum Benefit) Regulations, 1996.
BUPA Ireland, založená v souladu s těmito právními předpisy, je činná na irském trhu SZP od 1. ledna 1997.
BUPA Ireland, which was set up in conformity with that legislation, has been operating on the Irish PMI insurance market since 1 January 1997.
Od té doby představuje, s podílem na trhu ve výši přibližně 15 % podle počtu pojištěnců a přibližně 11 % podle příjmů v okamžiku podání žaloby v této věci, hlavního konkurenta VHI na irském trhu SZP, přičemž podíl VHI na trhu je přibližně 85 % podle příjmů a přibližně 80 % podle počtu pojištěnců.
Since then, with a market share of approximately 15% by members and 11% by receipts at the time when the application in the present case was lodged, it has been the VHI’s main competitor on the Irish PMI market, while the VHI has retained approximately 85% by receipts and approximately 80% by members.
V současné době je 50 % irské populace pojištěno prostřednictvím SZP.
At the present time some 50% of the Irish population has PMI cover.
1994 Health Insurance Act, jakož i 1996 Health Insurance Regulations udělily mimo jiné pravomoc ministrovi zdravotnictví stanovit a řídit zejména založení „Risk equalisation scheme“ (systém vyrovnávání rizik, dále jen „RES“).
The Health Insurance Act, 1994 and the Health Insurance Regulations 1996 also authorised the Minister for Health to order and regulate, inter alia, the establishment of a ‘Risk Equalisation Scheme’ (‘RES’).
V roce 1997 ministr
In 1997 the Minister for Health set up an
2008 – VĚC T-289/03 zdravotnictví zřídil poradní výbor, který pověřil vydáváním doporučení ohledně založení RES.
Advisory Group with the mandate to make recommendations on the establishment of a RES.
Ve své zprávě z roku 1998 poradní výbor rozhodl o nezbytnosti založení RES.
In its report of 1998 the Advisory Group concluded that it was necessary to set up a RES.
Během roku 1999 ministr zdravotnictví nejdříve zveřejnil technický dokument za účelem konzultace a následně bílou knihu, která navrhla založení RES.
In 1999 the Minister for Health published first a technical paper for consultation and then a White Paper proposing a RES.
Dne 2. března 1999 BUPA Ireland podala u Komise stížnost, která směřovala proti zavedení plánovaného RES kvůli porušení zejména čl. 87 odst. 1 ES.
On 2 March 1999, BUPA Ireland lodged a complaint with the Commission against the implementation of the proposed RES on the ground that it infringed, in particular, Article 87(1) EC.
HIA byl pověřen zejména úkolem poskytovat rady dotčenému ministrovi ohledně zahájení plateb podle RES (dále jen „platby RES“ nebo „vyrovnávací platby“) a správou těchto plateb prostřednictvím zvláštního fondu zřízeného za tímto účelem.
The HIA was given the task of advising the Minister on the commencement of payments under the RES (‘the RES payments’ or ‘the equalisation payments’) and of administering those payments through a fund specially set up for that purpose.
Právní předpisy, kterými bylo povoleno provedení RES, vstoupily v platnost dne 1. července 2003.
The statutory instrument authorising the establishment of the RES entered into force on 1 July 2003.
V říjnu 2004 nový pojistitel SZP, společnost Vivas Healthcare, vstoupil na irský trh SZP, i když byl podle článku 12a 1994 Health Insurance Act, v platném znění, vyloučen z plateb RES po dobu tří let.
In October 2004, a new PMI insurer, Vivas Healthcare, entered the Irish PMI market and under Section 12B of the Health Insurance Act, 1994, as amended, was exempt from RES payments for three years.
Dne 29. dubna 2005 HIA doporučil ministrovi zdravotnictví, na základě jeho zprávy z dubna 2005, která stanovila „rozdíl rizik“ ve výši 4,7 %, aby zahájil platby RES.
On 29 April 2005, the HIA recommended, on the basis of its report of April 2005 establishing a ‘risk differential’ of 4.7%, that the Minister for Health should commence the RES payments.
Následně po podání žaloby BUPA Insurance Ltd a BUPA Ireland u High Court (Vrchní soud v Irsku) proti jednak irským právním předpisům o RES a jednak doporučení HIA ze dne 29. dubna 2005, High Court zamítl rozsudkem ze dne 24. května 2005, změněném dne 30. května a 29. prosince 2005, návrh, který směřoval k zákazu ministrovi zdravotnictví nařídit zahájení plateb RES, avšak nicméně odložil provádění plateb RES žalobkyněmi v očekávání rozsudku ve věci samé ve sporu v hlavním řízení.
BUPA Insurance Ltd and BUPA Ireland lodged an application before the High Court (Ireland) against the Irish legislation governing the RES and the HIA’s recommendation of 29 April 2005. By judgment of 24 May 2005, varied on 30 May and 29 December 2005, the High Court dismissed the application for an injunction against the Minister for Health prohibiting him from ordering commencement of the RES payments, but none the less suspended implementation of the RES payments by the applicants pending judgment on the substance in the main proceedings.
Dne 27. června 2005 ministr zdravotnictví rozhodl, že se nebude řídit doporučeními HIA ze dne 29. dubna 2005.
On 27 June 2005, the Minister for Health decided not to follow the HIA’s recommendation of 29 April 2005.
Na nové doporučení HIA rozhodl ministr zdravotnictví dne 23. prosince 2005 o stanovení okamžiku zahájení plateb RES na 1. ledna 2006 s výhradou odkladu provádění uvedených plateb žalobkyněmi tak, jak nařídil High Court.
Following a new recommendation by the HIA, the Minister for Health decided on 23 December 2005 to set the date for commencement of the RES payments at 1 January 2006, subject to suspension of implementation of those payments by the applicants, as ordered by the High Court.
Rozsudkem ze dne 23. listopadu 2006 High Court vydal rozsudek ve věci samé a zamítl žalobu žalobkyň.
By judgment of 23 November 2006, the High Court disposed of the substance of the case and dismissed the applicants’ application.
II – Fungování RES
II — The functioning of the RES
RES představuje v podstatě mechanismus, který stanoví, že jednak pojistitelé SZP, kteří mají rizikový profil bezpečnější než běžný tržní rizikový profil, musí zaplatit
The RES is essentially a mechanism which provides for payment of a charge to the HIA by PMI insurers whose risk profile is healthier than the average market risk
HIA poplatek a jednak, že HIA musí provést příslušnou platbu pojistitelům SZP, kteří mají rizikový profil méně bezpečný než běžný tržní rizikový profil.
2008 — CASE T-289/03 profile and for a corresponding payment by the HIA to PMI insurers whose risk profile is less healthy than the average market risk profile.
Tyto platby se provádějí prostřednictvím zvláštního fondu, který byl za tímto účelem založen a je spravován orgánem HIA (článek 12 RES).
Those payments are made through a fund specially established for that purpose and administered by the HIA (Article 12 of the RES).
B – Zahájení plateb SZP
B — Activation of the RES payments
Podle příslušných právních předpisů se zahájení plateb SZP uskutečnilo podle níže uvedených postupů.
Under the relevant statutory instrument, the RES payments become payable following the stages outlined below.