natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Žádná výhružka tohoto druhu nebyla učiněna vůči jiným zaměstnancům s dětmi, které nejsou zdravotně postižené, kteří ze stejných důvodů dorazili se zpožděním.
No such threat was made in the case of other employees with non-disabled children who were late for similar reasons.
Vzhledem k tomu, že Employment Tribunal, London South, měl za to, že spor, který rozhoduje, vyžaduje výklad práva Společenství, rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
Since the Employment Tribunal, London South, considered that the case before it raised questions of interpretation of Community law, it decided to stay the proceedings and refer the following questions to the Court of Justice for a preliminary ruling:
„1) Poskytuje směrnice [2000/78] v rámci zákazu diskriminace na základě zdravotního postižení ochranu proti přímé diskriminaci a obtěžování pouze těm osobám, které jsou samy zdravotně postiženy?
‘(1) In the context of the prohibition of discrimination on grounds of disability, does [Directive 2000/78] only protect from direct discrimination and harassment persons who are themselves disabled?
2) V případě záporné odpovědi na první otázku, poskytuje směrnice [2000/78] ochranu zaměstnancům, kteří sice nejsou sami zdravotně postiženi, avšak jsou vystaveni méně příznivému zacházení nebo obtěžování z důvodu jejich vztahu se zdravotně postiženou osobou?
(2) If the answer to Question (1) above is in the negative, does [Directive 2000/78] protect employees who, though they are not themselves disabled, are treated less favourably or harassed on the ground of their association with a person who is disabled?
3) Pokud zaměstnavatel zachází se zaměstnancem méně příznivě, než zachází nebo by zacházel s jinými zaměstnanci, a pokud je prokázáno, že důvodem takového zacházení se zaměstnancem je skutečnost, že tento zaměstnanec má zdravotně postiženého syna, jehož má v péči, představuje takové zacházení přímou diskriminaci v rozporu se zásadou rovného zacházení zakotvenou ve směrnici [2000/78]?
(3) Where an employer treats an employee less favourably than he treats or would treat other employees, and it is established that the ground for the treatment of the employee is that the employee has a disabled son for whom the employee cares, is that treatment direct discrimination in breach of the principle of equal treatment established by [Directive 2000/78]?
4) Pokud zaměstnavatel obtěžuje zaměstnance a pokud je prokázáno, že důvodem takového zacházení se zaměstnancem je skutečnost, že tento zaměstnanec má zdravotně postiženého syna, jehož má v péči, je takové obtěžování v rozporu se zásadou rovného zacházení zakotvenou ve směrnici [2000/78]?“
(4) Where an employer harasses an employee, and it is established that the ground for the treatment of the employee is that the employee has a disabled son for whom the employee cares, is that harassment a breach of the principle of equal treatment established by [Directive 2000/78]?’
Nizozemská vláda, přestože se domnívá, že otázky položené předkládajícím soudem vycházejí ze skutečného sporu, zpochybnila přípustnost žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce z důvodu skutečnosti, že vzhledem k tomu, že se jedná o předběžné otázky, které byly vzneseny v rámci předběžného jednání, nebyly dosud zjištěny veškeré okolnosti věci.
While accepting that the questions put by the referring tribunal are based on an actual dispute, the Netherlands Government called into question the admissibility of the reference for a preliminary ruling on the basis that, given that these are pre -liminary questions raised at a preliminary hearing, all the facts at issue have not yet been established.
Poukazuje na skutečnost, že v rámci takového předběžného řízení vychází vnitrostátní soud z domněnky, že se skutkové okolnosti odehrály tak, jak byly vylíčeny žalobcem.
It points out that, for the purposes of such a preliminary hearing, the national court or tribunal presumes that the facts are as related by the claimant.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že článek 234 ES zavádí rámec úzké spolupráce mezi vnitrostátními soudy a Soudním dvorem založené na rozdělení úloh mezi nimi.
It must be borne in mind that Article 234 EC establishes the framework for a relationship of close cooperation between the national courts or tribunals and the Court of Justice based on the assignment to each of different functions.
Ve věci v původním řízení je třeba poznamenat, že předkládající soud konstatoval, že pokud by měl Soudní dvůr vyložit směrnici 2000/78 v takovém smyslu, jaký by neodpovídal smyslu zastávanému S. Coleman, nemohla by žalobkyně ve věci samé uspět.
In the case in the main proceedings, the referring tribunal found that, if the Court of Justice should decide not to interpret Directive 2000/78 in accordance with Ms Coleman’s submissions, her case would fail in the material respects.
Vnitrostátní soud tedy rozhodl, jak mu to umožňují právní předpisy Spojeného království, přezkoumat otázku, zda uvedená směrnice musí být vykládána v tom smyslu, že je použitelná na propuštění zaměstnance v takové situaci jako v situaci S. Coleman, před tím, než bude prokázáno, zda byla posledně uvedená skutečně obětí nepříznivého zacházení nebo obtěžování.
The referring tribunal therefore decided, as permitted under United Kingdom legislation, to consider whether that directive must be interpreted as being applicable to the dismissal of an employee in Ms Coleman’s situation, before establishing whether, in fact, Ms Coleman did suffer less favourable treatment or harassment.
To je důvod, proč byly předběžné otázky položeny na základě domněnky, že skutkovými okolnostmi sporu v původním řízení jsou okolnosti, jak byly shrnuty v bodě 26 tohoto rozsudku.
It is for that reason that the questions referred for a preliminary ruling were based on the presumption that the facts of the dispute in the main proceedings are as summarised in paragraph 26 of this judgment.
Pokud tak byla Soudnímu dvoru předložena žádost týkající se výkladu práva Společenství, u níž není zjevné, že by postrádala vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, a pokud Soudní dvůr disponuje poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny, týkající se použitelnosti směrnice 2000/78 v uvedeném sporu, musí na ně odpovědět, aniž by se sám musel zabývat domněnkou ohledně skutkových okolností, z níž vychází předkládající soud, jejíž ověření následně bude příslušet tomuto soudu, ukáže-li se to jako nezbytné (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 27. října 1993, Enderby, C-127/92, Recueil, s. I-5535, bod 12).
Where, as here, the Court receives a request for interpretation of Community law which is not manifestly unrelated to the reality or the subjectmatter of the main proceedings and it has the necessary information in order to give appropriate answers to the questions put to it in relation to the applicability of Directive 2000/78 to those proceedings, it must reply to that request and is not required to consider the facts as presumed by the referring court or tribunal, a presumption which it is for the referring court or tribunal to verify subsequently if that should prove to be necessary (see, to that effect, Case C-127/92 Enderby [1993] ECR I-5535, paragraph 12).
Za těchto okolností musí být žádost o rozhodnutí o předběžné otázce považována za přípustnou.
In those circumstances, the request for a preliminary ruling must be held to be admissible.
K první části první otázky, jakož i k druhé a třetí otázce
The first part of Question 1, and Questions 2 and 3
Článek 1 směrnice 2000/78 vymezuje účel této směrnice, kterým je stanovení obecného rámce pro boj s diskriminací na základě náboženského vyznání nebo víry, zdravotního postižení, věku nebo sexuální orientace, pokud jde o zaměstnání a povolání.
Article 1 of Directive 2000/78 identifies its purpose as being to lay down, as regards employment and occupation, a general framework for combating discrimination on the grounds of religion or belief, disability, age or sexual orientation.
Článek 2 odst. 1 téže směrnice definuje zásadu rovného zacházení jako neexistenci jakékoli přímé nebo nepřímé diskriminace na jakémkoli základě uvedeném v článku 1, tedy včetně zdravotního postižení.
Article 2(1) of Directive 2000/78 defines the principle of equal treatment as meaning that there is to be no direct or indirect discrimination whatsoever on any of the grounds referred to in Article 1, including, therefore, disability.
V souladu s odstavcem 2 písm. a) uvedeného článku 2 k přímé diskriminaci dochází tehdy, pokud se s jednou osobou zachází méně příznivě, než se zachází nebo se zacházelo nebo by se zacházelo s jinou osobou ve srovnatelné situaci, mimo jiné na základě zdravotního postižení.
According to Article 2(2)(a), direct discrimination is to be taken to occur where one person is treated less favourably than another is, has been or would be treated in a comparable situation, on the grounds, inter alia, of disability.
Z těchto ustanovení směrnice 2000/78 tedy nevyplývá, že by zásada rovného zacházení, kterou má zaručit, byla omezena pouze na osoby, které jsou samy zdravotně postiženy ve smyslu této směrnice.
Consequently, it does not follow from those provisions of Directive 2000/78 that the principle of equal treatment which it is designed to safeguard is limited to people who themselves have a disability within the meaning of the directive.
Má naopak za cíl bojovat proti všem formám diskriminace v zaměstnání a povolání na základě zdravotního postižení.
On the contrary, the purpose of the directive, as regards employment and occupation, is to combat all forms of discrimination on grounds of disability.
Zásada rovného zacházení zakotvená v uvedené směrnici se totiž v dané oblasti použije nikoli na určenou kategorii osob, ale v závislosti na důvodech uvedených v jejím článku 1.
The principle of equal treatment enshrined in the directive in that area applies not to a particular category of person but by reference to the grounds mentioned in Article 1.
Tento výklad je potvrzen zněním článku 13 ES, který představuje právní základ směrnice 2000/78 a který Společenství svěřuje pravomoc k přijetí nezbytných opatření za účelem boje proti jakékoli diskriminaci, mimo jiné na základě zdravotního postižení.
That interpretation is supported by the wording of Article 13 EC, which constitutes the legal basis of Directive 2000/78, and which confers on the Community the competence to take appropriate action to combat discrimination based, inter alia, on disability.
Je pravda, že směrnice 2000/78 obsahuje některá ustanovení, která se vztahují, jak vyplývá z jejich samotného znění, pouze na zdravotně postižené osoby.
It is true that Directive 2000/78 includes a number of provisions which, as is apparent from their very wording, apply only to disabled people.
Její článek 5 tak stanoví, že za účelem zaručení dodržování zásady rovného zacházení ve vztahu ke zdravotně postiženým osobám se těmto osobám poskytuje přiměřené uspořádání.
Thus, Article 5 provides that, in order to guarantee compliance with the principle of equal treatment in relation to persons with disabilities, reasonable accommodation is to be provided.
To znamená, že pokud to konkrétní případ vyžaduje, musí zaměstnavatel přijmout vhodná opatření, která dané zdravotně postižené osobě umožní přístup k zaměstnání, jeho výkon nebo postup v zaměstnání nebo absolvování odborného vzdělávání, pokud tato opatření pro zaměstnavatele neznamenají neúměrné břemeno.
This means that employers must take appropriate measures, where needed in a particular case, to enable a person with a disability to have access to, participate in, or advance in employment, or to undergo training, unless such measures would impose a disproportionate burden on the employer.
Článek 7 odst. 2 uvedené směrnice rovněž stanoví, že pokud jde o zdravotně postižené osoby, nedotýká se zásada rovného zacházení ani práva členských států zachovávat nebo přijímat ustanovení k ochraně zdraví a bezpečnosti při práci, ani opatření zaměřených na vytváření nebo zachování ustanovení nebo zařízení na ochranu nebo podporu začlenění těchto osob do pracovního prostředí.
Article 7(2) of Directive 2000/78 also provides that, with regard to disabled persons, the principle of equal treatment is to be without prejudice either to the right of Member States to maintain or adopt provisions on the protection of health and safety at work or to measures aimed at creating or maintaining provisions or facilities for safeguarding or promoting the integration of such persons into the working environment.
Vláda Spojeného království, jakož i řecká, italská a nizozemská vláda ve světle jak ustanovení zmíněných ve dvou předcházejících bodech, tak šestnáctého, sedmnáctého a dvacátého sedmého bodu odůvodnění směrnice 2000/78 tvrdí, že zákaz přímé diskriminace stanovený touto směrnicí nemůže být vykládán tak, že se vztahuje na takovou situaci, jako je situace žalobkyně v původním řízení, jelikož posledně jmenovaná sama není zdravotně postižena.
The United Kingdom, Greek, Italian and Netherlands Governments contend, in the light of the provisions referred to in the two preceding paragraphs and also of recitals 16, 17 and 27 in the preamble to Directive 2000/78, that the prohibition of direct discrimination laid down by the directive cannot be interpreted as covering a situation such as that of the claimant in the main proceedings, since the claimant herself is not disabled.
Ustanovení této směrnice se mohou dovolávat pouze osoby, s nimiž je v situaci srovnatelné se situací jiných osob zacházeno méně příznivým způsobem nebo jsou znevýhodněny z důvodu vlastností, které jsou jim vlastní.
Only persons who, in a comparable situation to that of others, are treated less favourably or are placed in a disadvantageous situation because of characteristics which are particular to them can rely on that directive.
V tomto ohledu je nicméně třeba uvést, že to, že se ustanovení zmíněná v bodech 39 a 40 tohoto rozsudku vztahují konkrétně na osoby trpící zdravotním postižením, vyplývá z okolnosti, že se jedná buď o ustanovení, která se týkají opatření pozitivní diskriminace ve prospěch samotné zdravotně postižené osoby, nebo o zvláštní opatření, která by byla zbavena svého smyslu nebo která by se mohla ukázat jako nepřiměřená, kdyby nebyla omezena pouze na osoby, které trpí zdravotním postižením.
Nevertheless, it must be noted in that regard that the provisions referred to in paragraphs 39 and 40 of this judgment relate specifically to disabled persons either because they are provisions concerning positive discrimination measures in favour of disabled persons themselves or because they are specific measures which would be rendered meaningless or could prove to be disproportionate if they were not limited to disabled persons only.
Jak vyplývá z šestnáctého a dvacátého bodu odůvodnění této směrnice, jedná se o opatření určená k uspokojení potřeb zdravotně postižených osob na pracovišti a k přizpůsobení pracoviště zdravotnímu postižení těchto osob.
Thus, as recitals 16 and 20 in the preamble to Directive 2000/78 indicate, the measures in question are intended to accommodate the needs of disabled people at the workplace and to adapt the workplace to their disability.
Taková opatření tedy mají konkrétně za cíl umožnit a podpořit začlenění zdravotně postižených osob do pracovního prostředí, a z tohoto důvodu se mohou týkat jen těchto osob, jakož i povinností, které ve vztahu k těmto osobám vyplývají pro jejich zaměstnavatele a popřípadě členské státy.
Such measures are therefore designed specifically to facilitate and promote the integration of disabled people into the working environment and, for that reason, can only relate to disabled people and to the obligations incumbent on their employers and, where appropriate, on the Member States with regard to dis -abled people.
Skutečnost, že směrnice 2000/78 obsahuje ustanovení, která mají za cíl konkrétně uspokojení potřeb zdravotně postižených osob, proto neumožňuje dospět k závěru, že by zásada rovného zacházení, kterou tato směrnice zakotvuje, musela být vykládána restriktivně, to znamená v tom smyslu, že by zakazovala pouze přímou diskriminaci na základě zdravotního postižení a že by se vztahovala výlučně na osoby, které jsou samy zdravotně postiženy.
Therefore, the fact that Directive 2000/78 includes provisions designed to accommodate specifically the needs of disabled people does not lead to the conclusion that the principle of equal treatment enshrined in that directive must be interpreted strictly, that is, as prohibiting only direct discrimination on grounds of disability and relating exclusively to disabled people.
Krom toho, šestý bod odůvodnění této směrnice v rámci zmínky o Chartě Společenství základních sociálních práv pracovníků poukazuje jak na obecný boj proti všem formám diskriminace, tak na potřebu přijímat vhodná opatření k sociální a hospodářské integraci zdravotně postižených osob.
Furthermore, recital 6 in the preamble to the directive, concerning the Community Charter of the Fundamental Social Rights of Workers, refers both to the general combating of every form of discrimination and to the need to take appropriate action for the social and economic integration of disabled people.
Vláda Spojeného království a italská a nizozemská vláda rovněž tvrdí, že výklad omezující rozsah osobní působnosti směrnice 2000/78 vyplývá z rozsudku ze dne 11. července 2006, Chacón Navas (C-13/05, Sb. rozh. s. I-6467).
The United Kingdom, Italian and Netherlands Governments also contend that it follows from the judgment in Case C-13/05 Chacón Navas [2006] ECR I-6467 that the scope ratione personae of Directive 2000/78 must be interpreted strictly.
2 odst. 1 téže směrnice a zákaz přímé diskriminace stanovený v odstavci 2 písm. a) téhož článku nemohly být použity v takové situaci, jako je situace dotčená v původním řízení, pokud se nepříznivé zacházení, kterému byl podle svého tvrzení zaměstnanec vystaven, zakládá na zdravotním postižení, jímž je postiženo jeho dítě, jemuž poskytuje převážnou část péče, kterou vyžaduje jeho zdravotní stav.
However, it does not follow from this interpretation that the principle of equal treatment defined in Article 2(1) of that directive and the prohibition of direct discrimination laid down by Article 2(2)(a) cannot apply to a situation such as that in the present case, where the less favourable treatment which an employee claims to have suffered is on grounds of the disability of his child, for whom he is the primary provider of the care required by virtue of the child’s condition.
Soudní dvůr totiž v bodě 56 výše uvedeného rozsudku Chacón Navas sice vysvětlil, že oblast působnosti směrnice 2000/78 nemůže být s ohledem na znění článku 13 ES rozšířena nad rámec diskriminace na základě důvodů uvedených taxativním způsobem v jejím článku 1, takže osoba, která byla svým zaměstnavatelem propuštěna výlučně kvůli nemoci nespadá do obecného rámce stanoveného směrnicí 2000/78, avšak nerozhodl, že by zásada rovného zacházení a osobní rozsah působnosti této směrnice, pokud jde o tyto důvody, musely být vykládány restriktivně.
Although the Court explained in paragraph 56 of the judgment in Chacón Navas that, in view of the wording of Article 13 EC, the scope of Directive 2000/78 cannot be extended beyond the discrimination based on the grounds listed exhaustively in Article 1 of the directive, with the result that a person who has been dismissed by his employer solely on account of sickness cannot fall within the scope of the general framework established by Directive 2000/78, it nevertheless did not hold that the principle of equal treatment and the scope ratione personae of that directive must be interpreted strictly with regard to those grounds.
Pokud jde o cíle sledované směrnicí 2000/78, směřuje tato směrnice, jak vyplývá z bodů 34 a 38 rozsudku v projednávané věci, ke stanovení obecného rámce pro boj proti diskriminaci v zaměstnání a povolání na základě jednoho z důvodů uvedených v článku 1 této směrnice, k nimž patří mimo jiné zdravotní postižení, a to s cílem zavést v členských státech zásadu rovného zacházení.
So far as the objectives of Directive 2000/78 are concerned, as is apparent from paragraphs 34 and 38 of the present judgment, the directive seeks to lay down, as regards employment and occupation, a general framework for combating discrimination on one of the grounds referred to in Article 1 — including, in particular, disability — with a view to putting into effect in the Member States the principle of equal treatment.
Z jejího třicátého sedmého
It follows from recital 37 in the preamble to the directive that it also has the
2008 – VĚC C-303/06 bodu odůvodnění vyplývá, že tato směrnice má rovněž za cíl vytvořit stejné výchozí podmínky ve Společenství, pokud jde o rovnost v zaměstnání a povolání.
2008 — CASE C-303/06 objective of creating within the Community a level playing field as regards equality in employment and occupation.
V tomto ohledu z jedenáctého bodu odůvodnění uvedené směrnice vyplývá, že se zákonodárce Společenství rovněž domníval, že diskriminace na základě náboženského vyznání nebo víry, zdravotního postižení, věku nebo sexuální orientace může ohrozit dosažení cílů Smlouvy o ES, zejména pokud jde o zaměstnání.
In that regard, it follows from recital 11 in the preamble to the directive that the Community legislature also took the view that discrimination based on religion or belief, disability, age or sexual orientation may undermine the achievement of the objectives of the Treaty, in particular, as regards employment.
Pokud přitom v takové situaci, jaká je dotčena v původním řízení, osoba, která byla vystavena přímé diskriminaci na základě zdravotního postižení sama zdravotně postižena není, nemění to nic na skutečnosti, že je to právě toto zdravotní postižení, co podle S. Coleman představuje důvod méně příznivého zacházení, jehož byla podle svého tvrzení obětí.
Although, in a situation such as that in the present case, the person who is subject to direct discrimination on grounds of disability is not herself disabled, the fact remains that it is the disability which, according to Ms Coleman, is the ground for the less favourable treatment which she claims to have suffered.
Jak vyplývá z bodu 38 tohoto rozsudku, směrnice 2000/78, která má v oblasti zaměstnání a povolání za cíl bojovat proti všem formám diskriminace na základě zdravotního postižení, se použije nikoli na určenou kategorii osob, ale v závislosti na důvodech uvedených v jejím článku 1.
As is apparent from paragraph 38 of this judgment, Directive 2000/78, which seeks to combat all forms of discrimination on grounds of disability in the field of employment and occupation, applies not to a particular category of person but by reference to the grounds mentioned in Article 1.
Je-li prokázáno, že zaměstnanec nacházející se v takové situaci, jako je situace dotčená v původním řízení, je obětí přímé diskriminace na základě zdravotního postižení, byl by takový výklad směrnice 2000/78, jaký by omezoval její použití pouze na osoby, které jsou samy zdravotně postiženy, způsobilý zmařit významný aspekt užitečného účinku této směrnice a snížit ochranu, kterou má zaručovat.
Where it is established that an employee in a situation such as that in the present case suffers direct discrimination on grounds of disability, an interpretation of Directive 2000/78 limiting its application only to people who are themselves disabled is liable to deprive that directive of an important element of its effectiveness and to reduce the protection which it is intended to guarantee.