natgillin/translations-raw huggingface dataset:
29 — Viz zpráva Komise o právní úpravě potírání diskriminace v členských státech citovaná v poznámce pod čarou 24, s. 70; viz též M. Sargeant (ed.), The Law on Age Discrimination in the EU (2008).
29 — See the Commission’s Report on the Member States’ Legal Provisions to Combat Discrimination, cited in footnote 24, p.
33 — Viz Periklova pohřební řeč za Athéňany padlé v prvním roce (nakonec zničující) války proti Spartě: „My totiž máme státní zřízení, které nepotřebuje nic závidět zákonům sousedů, spíš jsme sami příkladem jiným, než abychom druhé napodobovali.
33 — See Pericles’ Funeral Oration for the Athenian dead in the first year of the (ultimately disastrous) war against Sparta: ‘Our form of government does not enter into rivalry with the institutions of others.
Když je naopak někdo chudý schopen vykonat pro obec něco dobrého, není mu v tom jeho nízké postavení na překážku“.
But while there exists equal justice to all and alike in their private disputes, the claim of excellence is also recognized; and when a citizen is in any way distinguished, he is preferred to the public service, not as a matter of privilege, but as the reward of merit.
(Thukydides, Dějiny Peloponéské války, kniha II, XXXV-XLVI, XXXVII, anglického vydání v překladu Benjamina Jowetta (1881). [český překlad: V. Bahník, Thukydides, Dějiny peloponéské války, Odeon 1997]
Neither is poverty an obstacle, but a man may benefit his country whatever the obscurity of his condition (Thucydides, History of the Peloponnesian War, Book II, XXXV-XLVI, at XXXVII, in the translation by Benjamin Jowett (1881)).
34 — Cizí rezident, který má jen některá práva občanů.
34 — A resident alien, having some but not all of the privileges of citizenship.
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY E. SHARPSTON – VĚC C-427/06 a „které aspekty hospodářského, sociálního, politického, občanského a osobního života tato zásada zahrnuje?“ nejsou neměnné.
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-427/06 treatment?’ and ‘what aspects of economic, social, political, civic and personal life are encompassed by that principle?’ are not immutable.
Tyto odpovědi se vyvíjí spolu se společností.
They evolve with society.
Zároveň s tím právo reaguje na tuto změnu tak, že začne výslovně deklarovat, že některé formy diskriminačního zacházení, které dříve zůstávaly bez povšimnutí nebo (bylo-li si jich vůbec všímáno) byly tolerovány, již nadále tolerovány nebudou.
As they do so, the law reflects that change by starting to state explicitly that certain forms of discriminatory treatment, previously unnoticed or (if noticed) tolerated, will be tolerated no longer.
Takovéto právní změny jsou rozšířením – novým a širším vyjádřením – obecné zásady rovnosti.
Such legal changes are an extension — a new and further expression — of the general principle of equality.
poměrně odlišný model – obdobným způsobem vylučovala Hélóty 35a otroky.
rather different model — similarly excluded Helots and slaves.
Jak Athény, tak Sparta (samozřejmě) vylučovaly ženy.
35Both (naturally) excluded women.
V deklaraci nezávislosti Spojených států amerických která je nám historicky bližší, se sice prohlašuje, že „všichni lidé jsou stvořeni sobě rovni“ 36, bylo však třeba občanské války a poměrně dlouhého období jejích dozvuků, než se opravdu rovné zacházení začalo rozšiřovat i na potomky černošských otroků 37.
Nearer to our times, the Declaration of Independence of the United States of America may have proclaimed that ‘all men are created equal’, 36 but it took the Civil War and a rather long aftermath before truly equal treatment began to extend to the descendants of black slaves.
Diskriminace na základě víry byla považována za naprosto přirozenou – ve skutečnosti přikázanou bohem – po dlouhá období historie Evropy a Středozemí.
37Discrimin-ation on grounds of religion seemed perfectly natural — indeed, ordained by God — during large portions of the history of Europe and the Mediterranean basin.
Stručně řečeno, odpovědi na otázky „na koho se vztahuje zásada rovného zacházení?“
In short, the answers to the questions ‘who is covered by the principle of equal
35 — Vrstva služebnictva ve staré Spartě se statusem na pomezí běžných otroků a svobodných spartských občanů.
35 — A class of serfs in ancient Sparta intermediate in status between ordinary slaves and free Spartan citizens.
36 — „Pokládáme za samozřejmé pravdy, že všichni lidé jsou stvořeni sobě rovni a jsou nadáni jistými nezcizitelnými právy, mezi něž patří právo na život, svobodu a budování osobního štěstí […]“ (Deklarace nezávislosti, 4. července 1776).
36 — ‘We hold these truths to be self-evident: that all men are created equal; that they are endowed by their Creator with certain unalienable rights; that among these are life, liberty, and the pursuit of happiness …’ (Declaration of Independence, 4 July 1776).
Z rozsudku Marshall 38vyplývá, že právo ES na samém počátku nepohlíželo na věk jako na zjevně podezřelý důvod pro založení rozdílů.
Marshall I 38suggests that EC law did not, from its very inception, regard age as an obviously suspect ground on which to base distinctions.
V uvedené věci byl Soudní dvůr konfrontován s věkem coby důvodem pro ukončení pracovního poměru.
There, the Court was confronted with age as grounds for termination of employment.
Soudní dvůr odpověděl tak, že uznal, že některá ustanovení směrnice 76/207 zaručující rovné pracovní podmínky bez ohledu na pohlaví mohou mít přímý účinek a, i když směrnice nemá přímý „horizontální“ účinek, může se jí paní Marshall dovolávat „vertikálně“, neboť její zaměstnavatel, žalovaný zdravotnický orgán, je součástí státu.
It responded by establishing that certain provisions of Direct- ive 76/207 guaranteeing equal treatment in working conditions between the sexes can have direct effect and that, whilst the direct- ive did not have ‘horizontal’ direct effect, Mrs Marshall could rely upon it ‘vertically’ because her employer, the defendant health authority, was an emanation of the State.
Zdá se, že tento známý rozsudek se kloní k názoru, že v roce 1986 bylo rozlišování na základě věku (na rozdíl od rozlišování na základě pohlaví) považováno za zjevně relevantní pro účely ukončení pracovního poměru, a tedy přípustné z pohledu obecné zásady rovnosti v právu ES.
That well-known ruling tends to indicate that in 1986 differentiating on the basis of age (as distinct from sex) was considered obviously relevant for the purposes of the termination of employment and hence acceptable under the general principle of equality in EC law.
Kdyby tomu tak nebylo, paní
If it had not been, presumably Mrs Marshall
37 — Nejvyšší soud Spojených států hrál významnou roli v procesu zakotvování nepřípustnosti diskriminace na základě rasy.
37 — The Supreme Court of the United States played a large role in the process of establishing that discriminating on grounds of race was unacceptable.
Viz např. rozsudek Brown v. Board of Education of Topeka, 349 U.S. 294 (1954), v němž se Nejvyšší soud odchýlil od svého dřívějšího rozhodnutí ve věci Plessy v. Ferguson, 163 U.S. 537 (1896), v němž dospěl k závěru, že existence „oddělených, avšak rovnocenných“ zařízení včetně škol „pro bílé a barevné“ je v souladu s Ústavou.
See, for example, Brown v Board of Education of Topeka, 349 U.S. 294 (1954), in which the Supreme Court overturned its earlier ruling in Plessy v Ferguson, 163 U.S. 537 (1896), where it had held that ‘separate but equal’ facilities, including schools, ‘for the white and coloured race’ were constitutional.
Pouze soudce John Marshall Harlan v tomto případě uplatnil separátní fórum s tím, že „Ústava je barvoslepá a nezná ani nepřipouští rozdělování občanů do tříd“.
Only Justice John Marshall Harlan dissented in the latter case, holding that the ‘Constitution is colour-blind and neither knows nor tolerates classes among its citizens’.
Marshall by se byla zřejmě dovolávala zákazu diskriminace na základě věku, aby tak posílila svůj hlavní argument.
BARTSCH would have relied on the prohibition on discrimination by reference to age to buttress her main argument.
nerovného zacházení – mimo jiné s diskriminací na základě věku.
ceptable inequality of treatment — inter alia, discrimination on grounds of age.
Umožňuje tedy zákonodárci Společenství jednak přesněji definovat (mimo jiné) diskriminaci na základě věku, a jednak stanovit pravidla určená k jejímu vymýcení.
It thus enables the Community legislator both to define (inter alia) age discrimination more precisely and to lay down rules designed to eliminate it.
Jakmile se objeví potenciální (nová) oblast působnosti této zásady, je přirozené, že dalším krokem bude její přesnější vymezení a zavedení pravidel k potírání rozpoznané diskriminace 39.
Once the possible (new) scope of the principle has emerged, the natural next step is to define it more precisely and to put in place the rules to combat the discrimination that has been identified. 39
Z tohoto důvodu jakýkoli argument v tom smyslu, že kdyby zásada zakazující diskriminaci na základě věku již existovala, byly by článek 13 ES nebo směrnice 2000/78 zbytečnými, je v samém základu chybný.
For that reason, any argument to the effect that if a principle prohibiting discrimination on grounds of age had already existed, Article 13 EC or Directive 2000/78 would have been unnecessary is fundamentally misconceived.
Právě proto, že bylo uznáno, že obecná zásada rovnosti zahrnuje nyní rovněž rovnost zacházení bez ohledu na věk, stává se takové zmocňující legislativní ustanovení, jakým je článek 13 ES, nezbytným a je správné použít jej jako základ pro další legislativní regulaci.
It is precisely because the general principle of equality has now been recognised also to include equality of treatment irrespective of age that an enabling legislative provision such as Article 13 EC becomes necessary and is duly used as the basis for detailed legislative intervention.
Je pravda, že je možné řešit některé situace (v nichž dochází k přímé, neomalené nebo svévolné diskriminaci na základě věku) za použití zásady rovného zacházení bez rozdílu věku v její holé, nerozvité podobě.
Admittedly, it may be possible to deal with certain situations (involving some form of straightforward, crude or arbitrary age discrimination) by applying the principle of equal treatment irrespective of age in its bare, unvarnished form.
Ve složitějších situacích, kdy je dělící čára mezi odůvodněným rozlišováním a neodůvodněnou diskriminací méně zřetelná, však musí účinný mechanismus pro potírání diskriminace zahrnovat i vytvoření odpovídajících definic.
Where the situation is more complex and the dividing line between justifiable differentiation and unjustifiable discrimination is less self-evident, however, effective action to combat discrimination necessarily also involves the elaboration of appropriate definitions.
Článek 13 ES poskytuje právní základ pro legislativní činnost na úrovni ES pro „boj“ s různými formami nepřípustného
Article 13 EC provides the legal basis for legislative action at EC level to ‘combat’ various forms of unac-
Zásada uvádí důvod, který ukazuje jediným směrem, ale nepotřebuje žádné zvláštní rozhodnutí.
A principle states a reason that argues in one direction, but does not necessitate a particular decision.
Pravidlo stanoví právní následky, které nastanou automaticky, když jsou splněny stanovené podmínky.
A rule sets out legal consequences that follow automatically when the conditions provided are met.
Naopak pravidla postrádají tutéž dimenzi váhy jako zásady: v případě konfliktu dvou pravidel, musí být jedno z nich prohlášeno za nepoužitelné nebo neplatné, zatímco v případě konfliktu dvou zásad bude provedeno jejich vzájemné poměření.
Conversely, rules lack the dimension of weight that principles have: if two rules conflict, one must be inapplicable or invalid, while two conflicting principles can be weighed against each other.
Opačnou stranou téže mince je, že podrobné specifické zákazy „diskriminace na základě pohlaví, rasového nebo etnického původu, náboženského vyznání nebo světového názoru, zdravotního postižení, věku nebo sexuální orientace“ nemohly existovat v okamžiku, kdy byl článek 13 ES vložen do Smlouvy o ES.
The obverse of that coin is that detailed specific prohibitions on ‘discrimination based on sex, racial or ethnic origin, religion or belief, disability, age or sexual orientation’ cannot have existed at the moment when Article 13 was incorporated into the EC Treaty.
Kdyby byly existovaly, pak by skutečně hrozilo, že článek 13 ES bude
If they had, Article 13 EC would
Ještě méně pravděpodobnější je, že by přesně v tomto okamžiku vyskočily v plné zbroji jako Athéna z hlavy Diovy.
40Still less can they have sprung fully armed, like Athene from the head of Zeus, at that precise moment.
Zadruhé, článek 13 ES dává Radě pravomoc (Rada jedná jednomyslně) po konzultaci s Evropským parlamentem „přijmout vhodná opatření k boji proti diskriminaci na základě“ různých specifických důvodů. Samotný článek 13 tyto typy diskriminace nedefinuje.
Second, Article 13 EC empowers the Council (acting unanimously), after consulting the European Parliament, to ‘take appropriate action to combat discrimination based on’ various specific grounds. It does not itself define those types of discrimination.
Odráží se od předpokladu, že bohužel existují a mělo by se s nimi (rozhodným způsobem) bojovat.
It starts from the assumption that, unfortunately, they exist and should be (vigorously) opposed.
Směrnice 2000/78, která vychází z článku 13 ES, rovněž vychází z předpokladu, že existují určité formy diskriminace.
Taking its lead from Article 13 EC, Directive 2000/78 likewise starts from the assumption that certain forms of discrimination exist.
Následně – s poukazem nikoli na existující specifické zákazy takovýchto forem diskriminace, ale na (obecně formulovanou) potřebu dodržovat základní práva – definuje, co znamená zásada rovného zacházení v určitých kontextech, coby nezbytný předstupeň k tomu, aby bylo zaručeno dodržování této zásady.
It proceeds — referring not to existing specific prohibitions on such forms of discrimination, but rather (in general terms) to the need to respect fundamental rights — to define what the principle of equal treatment means in certain contexts, as the necessary precursor to guaranteeing that the principle should be respected.
Zaprvé článek 13 ES stanoví, že platí „aniž jsou dotčena ostatní ustanovení [Smlouvy]“ (a tedy a fortiori obecné zásady, na nichž spočívá právo Společenství).
First, Article 13 EC states that it is ‘without prejudice to the other provisions of [the] Treaty’ (and thus, a fortiori, to the general principles underlying Community law).
Jeho použití jakožto právního základu pro podrobnou úpravu potírání mimo jiné diskriminace na základě věku neohrožuje obecnou zásadu rovnosti.
Its use as a legal base for detailed measures to combat, inter alia, discrimination on grounds of age does not undermine the general principle of equality.
Spíše umožňuje, aby se specifické projevy této obecné zásady efektivněji rozvinuly.
Rather, it enables specific manifestations of that general principle to be developed more effectively.
Zatřetí, zákonodárce Společenství jednal na základě toho, že směrnice přijaté na základě článku 13 ES nemají pouze usnadnit uplatňování zákazů diskriminace z důvodů vyjmenovaných v tomto článku Smlouvy.
Third, the Community legislator has proceeded on the basis that directives enacted under Article 13 EC do not merely facilitate the application of the prohibitions on discrimination on the grounds enumerated in that Treaty article.
Definují rovněž přesný dosah těchto zákazů v některých kontextech 41. Toto nechápu tak, že je tím zpochybněn názor, že základní
41 I do not see that as undermining the proposition that the basic principle (that discrimination on grounds of age
40 — Cílená akce namířená proti specifickým formám diskriminace, které jsou zakázány ve formě obecných zásad práva Společenství, mohla být možná Radou podniknuta na základě článku 308 ES (bývalý článek 235) vykládaném společně s cíli Společenství, jejichž výčet je uveden v článku 2.
40 — Further detailed action to combat specific forms of discrimination each already prohibited as general principles of Community law might conceivably have been enacted by the Council under Article 308 EC (ex Article 235) read in conjunction with the Community’s objectives enumerated in Article 2.
Členské státy zjevně měly za to, že k takovéto akci je zapotřebí samostatného právního základu ve Smlouvě, a tento právní základ proto vytvořily ve formě článku 13 ES.
The Member States clearly felt that a separate legal base in the Treaty would be required for such action and duly provided it, in the form of Article 13 EC.
41 — Srovnej směrnici o rasové diskriminaci, zejména článek 2 (Pojem „diskriminace“) a článek 3 (Působnost).
41 — For comparison, see the Race Discrimination Directive, especially Articles 2 (‘Concept of discrimination’) and 3 (‘scope’).
BARTSCH zásada (že by diskriminace na základě věku měla být zakázána) již existuje.
BARTSCH should be prohibited) had already come into existence.
Mám spíše za to, že – z důvodu praktického použití práva – zlo je možné účinně potírat pouze tehdy, pokud bylo pečlivě a konkrétně definováno.
Rather, it seems to me that — as a matter of legal practicality — it is only possible effectively to combat an evil that has been carefully and specifically defined.
Proto se ztotožňuji s rozsudkem Soudního dvora ve věci Mangold v tom, že původ této zásady, tj. konceptu, že v současnosti je nepřípustné diskriminovat z jakéhokoli důvodu vyjmenovaného v článku 13 ES, se nenachází v prováděcí směrnici 2000/78 ani v samotném článku 13 ES.
I therefore agree with the Court in Mangold that the origins of the principle — that is, of the concept that it is now unacceptable to discriminate on any of the grounds enumerated in Article 13 EC — lie neither in Directive 2000/78 as an implementing directive, nor indeed in Article 13 EC as such.
Tento původ je třeba hledat na jiném místě a v době, která jim předchází 44.
They must be found in a prior time and place. 44
Tak tomu je hlavně proto, že rozdíl mezi (přípustným) odlišným zacházením a (nepřípustnou) diskriminací 42nespočívá v tom, zda je s lidmi zacházeno odlišně, ale v tom, zda společnost připouští jako odůvodnitelná taková kritéria, jejichž použití vede k rozdílnému zacházení, nebo zda je naopak považuje za svévolná 43.
That is, in essence, because the difference between (acceptable) differential treatment and (unacceptable) discrimination 42lies not in whether people are treated differently, but in whether society accepts as justifiable the criteria whose application results in different treatment, or whether, on the contrary, they are considered as arbitrary.
K úpravě toho, zda je použití konkrétních kritérií za konkrétních okolností klasifikováno jako přípustné či nepřípustné, a k tomu, aby tato klasifikace měla závazné právní účinky, bude zapotřebí podrobné právní úpravy.
43 Detailed legislation will be needed to address this issue: to classify the application of particular criteria in particular circumstances as acceptable or unacceptable and to give binding legal effect to that classification.
Mám za to, že právo Společenství od samého počátku zakázalo určité rozdíly na základě věku.
It seems to me that, from its inception, Community law would indeed have precluded certain distinctions based on age.
Připusťme, že by například v roce 1960 některý členský stát umožnil volný pohyb pracovníků z jiných členských států s výjimkou pracovníků, kterým je mezi 28 a 29 lety a mezi 52 a 53 lety.
Suppose that in (say) 1960 a Member State had permitted free movement of workers from other Member States except for those aged between 28 and 29 and between 52 and 53.
Takovéto (nepravděpodobné) řešení by se zajisté dostalo do střetu s obecnou zásadou rovného zacházení, která byla vždy součástí práva Společenství.
Such an (unlikely) arrangement would surely have been caught by the general principle of equal treatment that has always formed part of Community law.
Rozlišování mezi pracovníky podle toho, zda spadají do uvedených dvou
Differentiating between workers in accordance
44 — Podle mého názoru je přechod od konceptu k plnému provedení často výsledkem postupného vývoje spíše než na nějakého „velkého třesku“.
44 — The transition from concept to full implementation is, I think, often more likely to be evolutionary than the result of some ‘big bang’.
Bylo by například složité najít přesný okamžik mezi řekněme rokem 1780 a rokem 1807, kdy se objevila zásada, která se díky práci reformátorů, jakými byli Peter Peckard, Thomas Clarkson a William Wilberforce, promítla do zákona o zrušení obchodování s otroky („An Act for the Abolition of the Slave Trade“) (47 Georgii III, Session 1, kap. XXXVI).
For example, it would be difficult to pinpoint the exact moment between (say) 1780 and 1807 when the principle emerged that, thanks to the work of reformers such as Peter Peckard, Thomas Clarkson and William Wilberforce, found specific expression in ‘An Act for the Abolition of the Slave Trade’ (47 Georgii III, Session 1, cap. XXXVI).
43 — Tak například zásada, která stojí za přídělovým systémem, používá specifická kritéria k tomu, aby mohlo dojít k rozlišení mezi potenciálními příjemci, a tedy k alokaci nedostatkových zdrojů.
43 — Thus (for example) the principle behind rationing is to apply specific criteria to differentiate between potential recipients and thus to allocate scarce resources.
Kritéria, která jsou považována za odůvodnitelná, jsou přípustná; na ostatní kritéria je nahlíženo jako na svévolná nebo nespravedlivá.
Criteria that are regarded as justifiable are accepted; other criteria are opposed as arbitrary or unfair.
Avšak co je odůvodnitelné, je určováno postojem, který zaujme společnost v konkrétním místě a čase.
But what is justifiable is determined by the view taken by society in that particular time and place.
Viz k tomu stanovisko generálního advokáta Poiares Madura k věci C-303/06, Coleman, ze dne 31. ledna 2008, bod 16, a mé stanovisko k věci C-353/06, Grunkin a Paul, ze dne 24. dubna 2008, body 62 a 71, a k prvku svévole v diskriminaci viz Bossuyt, citace v poznámce pod čarou 42, s. 37 až 39 a 97 až 128.
See further the Opinion of Advocate General Poiares Maduro in Case C-303/06 Coleman, point 16, and my Opinion of 24 April 2008 in Case C-353/06 Grunkin and Paul, points 62 and 71, and see, on the element of arbitrariness in discrimination: Bossuyt, cited in footnote 42, pp. 37 to 39 and 97 to 128.
45 — Citováno v poznámce pod čarou 19.
45 — Cited in footnote 19.
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY E. SHARPSTON – VĚC C-427/06 věkových rozpětí, by bylo považováno za svévolné a neodůvodnitelné.
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-427/06 with those two age bands would have been regarded as arbitrary and unjustifiable.
V dalších letech prošlo vnímání subtilnějších forem rozdílného zacházení na základě věku ze strany společnosti změnou od bezmyšlenkovitého přijímání k soustředěnému zkoumání.
What has happened over the intervening years is that society’s perception of more subtle forms of differential treatment on grounds of age has changed from unthinking acceptance to focussed examination.
Zaprvé, směrnice konkrétně upravuje otázku potírání diskriminace založené mimo jiné na věku v oblasti zaměstnání a povolání 46.
First, that directive specifically addresses the question of combating discrimination based on, inter alia, age in employment and occupation.
Je zřejmé, že se diskriminace může objevit i v jiných kontextech; ty však (zatím) nejsou upraveny prováděcí směrnicí založenou na článku 13 ES.
46 Clearly age discrimination may arise in other contexts; but these are not (as yet) addressed by an implementing directive based on Article 13 EC.
Zadruhé, členské státy nepochybně zamýšlely, aby rovné zacházení, jak vyplývá ze směrnice, bylo po uplynutí lhůty k provedení směrnice uplatňováno „horizontálně“ na „všechny osoby ve veřejném i soukromém sektoru, včetně veřejných subjektů“ 47.
Second, the Member States unquestionably envisaged that, once the transposition period had elapsed, equal treatment as derived from the directive should indeed be applied ‘horizontally’, to ‘all persons, as regards both the public and private sectors, including public bodies’. 47