natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Zaměstnavatel splní svoji povinnost, pokud vystaví dokumenty s nezbyt-
An employer discharges its obligation of proof where it issues documents containing the
42, prohlášení č. 10 nezmiňuje.
42, does not mention Declaration No 10.
615, poukazuje na to, že se v žádném případě nerozšíří všechny kolektivně dojednané pracovní podmínky, které platí pro tuzemské podniky, na poskytovatele služeb z jiných členských států.
615, points out that by no means does every term of a collective agreement applicable to domestic undertakings extend to service providers from other Member States.
Spíše jde o minimální mzdu a minimální dovolenou, takže například vyšší mzdy kvalifikovaného pracovníka, obvyklé příplatky, podnikové důchodové pojištění atd. nehrají žádnou roli.
Rather, in his view, the Directive is concerned with minimum wages and minimum holiday entitlements, such that, for example, the higher rates of pay for skilled workers, customary wage supplements, occupational pensions, etc. are irrelevant.
Na základě toho lze dojít k závěru, že směrnice 96/71 sice stanoví základ ustanovení o minimální ochraně, zároveň však chce pokud možno zabránit omezení volného pohybu služeb prostřednictvím výhrady veřejného pořádku.
From those observations it may be concluded that although Directive 96/71 establishes a core set of provisions concerning minimum standards of protection, at the same time, however, it seeks as far as possible to avoid public policy restrictions on the freedom to provide services.
27 — Směrnice 91/533 zároveň slouží provedení odstavce 9 Charty Společenství základních sociálních práv pracovníků, podle kterého jsou pracovní podmínky každého v závislém pracovním poměru zaměstnaného pracovníka v Evropském společenství stanoveny zákonem, kolektivní smlouvou nebo pracovní smlouvou, podle skutečností daných v jednotlivých zemích.
27 — Directive 91/533 aims also to implement point 9 of the Community Charter of Fundamental Social Rights for Workers, according to which the conditions of employment of every worker of the European Community must be stipulated in laws, a collective agreement or a contract of employment, according to arrangements applying in each country.
KOMISE v. LUCEMBURSKO nými informacemi a doručí je zaměstnanci před jeho odjezdem 28.
COMMISSION v LUXEMBOURG necessary information and gives them to the employee before the latter departs.
Pokud vysílající stát již použil své kontrolní pravomoci, tak na základě harmonizace, kterou přináší směrnice 91/533, nezbývá prostor pro případnou pravomoc hostitelského státu.
28 effected has already made use of its monitoring powers, having regard to the harmonisation pursued by Directive 91/533, it follows that no scope exists for any host State competence in that regard.
Takovou pravomoc rovněž nelze vyvodit ze směrnice 91/533.
No such competence can be derived from Directive 91/533.
Nemůže být odůvodněna ani tím, že Lucembursko prohlásilo dodržování výše uvedených informačních povinností za předpisy na ochranu veřejného pořádku. Takový požadavek, jaký stanoví čl.
Neither, can it be justified by reason of the fact that Luxembourg categorises observance of the abovementioned obligations on the provision of information as rules protecting public policy objectives.
1 odst. 1 bod 1 zákona ze dne 20. prosince 2002 nelze zařadit do klíčové oblasti pracovních podmínek práva Společenství stanovené čl.
Such a requirement, as provided for by point (1) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002, cannot be included within the core Community terms and conditions of employment established by Article 3(1) of Directive 96/71.
Podle svého posledního bodu odůvodnění „[…] by členské státy měly přijmout právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nebo zajistit, aby sociální partneři stanovili nezbytná ustanovení dohodou, přičemž by členské státy byly povinny učinit nezbytná opatření umožňující jim kdykoli zaručit výsledky uložené touto směrnicí“.
According to the final recital in the preamble to the directive ’Member States are to adopt the laws, regulations and legislative provisions necessary to comply with this Directive or are to ensure that both sides of industry set up the necessary provisions by agreement, with Member States being obliged to take the necessary steps enabling them at all times to guarantee the results imposed by this Directive’.
Jak již z tohoto znění vyplývá, prováděcí povinnost členských států se nevztahuje jen na pouhou legislativní činnost, ale i na provádění těchto ustanovení, včetně kontroly jejich dodržování.
As follows from that wording itself, the obligation of transposition incumbent on the Member States exceeds mere legislative activity and encompasses the implementation of those provisions, including monitoring of compliance.
Tatáž povinnost se týká příslušného členského státu v případech vysílání pracovníků, přičemž podle čl. 4 odst.
The same obligation is incumbent on Member States in the event of workers being posted and, in that regard, in accordance with Article 4(1) of Directive 91/533, measures must be taken to ensure that employees receive additional information in advance of their posting concerning the conditions thereof.
1 směrnice 91/533 musí být zajištěno, že zaměstnanec předem
If the State from which the posting is
Konečně je třeba odmítnout argumentaci lucemburské vlády týkající se legislativního procesu, který vedl k přijetí směrnice 2006/123, jako irelevantní pro přezkum tohoto žalobního důvodu.
Finally, the observations of the Luxembourg Government concerning the legislative procedure leading to the adoption of Directive 2006/123 must be rejected as irrelevant as regards examination of this complaint.
Sporný lucemburský zákon ze dne 20. prosince 2002 totiž věcně ani časově nijak nesouvisí se směrnicí 2006/123.
The Luxembourg Law of 20 December 2002 at issue is connected neither in terms of content nor time with Directive 2006/123.
Naopak provádí výhradně směrnici 96/71.
Rather, it is solely concerned with the transposition of Directive 96/71.
4 odst. 1 směrnice 91/533 písemné prokázání pracovní smlouvy nebo pracovního poměru musí u zaměstnanců vykonávajících práci v jiné zemi nebo v jiných zemích, než je členský stát, jehož právními předpisy nebo zvyklostmi se řídí jeho pracovní smlouva nebo pracovní poměr, obsahovat údaje o i) době trvání práce vykonávané v cizině, ii) měně, ve které je vyplácena odměna za práci, iii) popřípadě peněžních a věcných dávkách vyplývajících z jeho výkonu práce v cizině a popřípadě podmínkách návratu zaměstnance, přičemž rovněž v těchto případech seznámení s měnou, ve které je třeba vyplatit odměnu, jakož i výhodami spojenými s pobytem v cizině, může být provedeno formou odkazu na právní nebo správní předpisy nebo na kolektivní smlouvy.
In addition, under Article 4(1) of Directive 91/533, in the case of employees who are required to work in a country or countries other than the Member State whose law and/or practice governs the contract or employment relationship, the written proof must include information on (i) the duration of the employment abroad, (ii) the currency to be used for the payment of remuneration, (iii) where appropriate, the benefits in cash or in kind attendant on the employment abroad and, where appropriate, the conditions governing the employee’s repatriation; in these cases, too, such information on the currency to be used for the payment of remuneration and the benefits attendant on the employment abroad may be given in the form of a reference to the laws, regulations and administrative or statutory provisions or collective agreements.
Tyto dokumenty musí zaměstnanec obdržet před odjezdem. K tomu viz Fuchs, M./Marhold, F., Europäisches Arbeits­recht, uvedený v poznámce pod čarou 16, s. 79 a násl.
Those documents must reach the employee’s possession before his departure.
29 — K právnímu vztahu mezi směrnicí 96/71 a směrnicí 2006/123 viz vysvětlení v poznámce pod čarou 9.
29 — On the legal relationship between Directive 96/71 and Directive 2006/123, see my observations in footnote 9.
– Automatické přizpůsobení odměňování vývoji životních nákladů ze dne 20. prosince 2002 ani není nesrozumitelné, ani nepřipouští výklad v rozporu s právem Společenství.
— Automatic adjustment of pay in accordance with developments in the cost of living
1 bod 2 zákona ze dne 20. prosince 2002 splňuje požadavky práva Společenství stanovené v čl.
With regard to the automatic adjustment of pay in accordance with developments in the cost of living established by point (2) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002, the Luxembourg Government argues that the provision aims to protect employees and contributes to the maintenance of good labour relations in Luxembourg.
1 odst. 1 bodu 2 zákona ze dne 20. prosince 2002, lucemburská vláda tvrdí, že slouží ochraně pracovníků a přispívá k udržení sociálního smíru v Lucembursku.
30 However, the wording of point (2) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 is neither ambiguous nor does it allow for an interpretation which is contrary to Community law.
Uvádí, že takové automatické přizpůsobení je implicitně stanoveno v čl.
Inasmuch as the Law of 20 December 2002 must be interpreted according to objective criteria, that is to say, as meaning that a general adjustment of pay is effected in line with developments in the cost of living which also operates to the benefit of the minimum wage, point (2) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 fulfils the Community law requirements of Article 3(1)(c) of Directive 96/71.
– Dodržování právní úpravy práce na částečný pracovní úvazek a na dobu určitou
— Compliance with the rules on parttime and fixedterm work
Výtka Komise ovšem nesměřuje proti automatickému charakteru tohoto mechanismu, nýbrž proti nesporné skutečnosti, že podle lucemburského práva dochází k obecnému přizpůsobení „odměňování“, které zahrnuje jak reálné mzdy, tak i minimální mzdy.
The Commission’s complaint, however, is not directed against the automatic nature of that mechanism but against the indisputable fact that Luxembourg law provides for a general adjustment of ’pay’ which includes both real wages and minimum rates of pay.
Již ve svém dopise ze dne 30. srpna 2004 lucemburská vláda uvedla, že podle lucemburského práva minimální mzda podléhá rovněž obecnému mechanismu přizpůsobení.
In its letter of 30 August 2004 the Luxembourg Government had already indicated that under Luxembourg law the minimum wage was also subject to the general adjustment mechanism.
162 poukazují na to, že dosah vnitrostátních zákonů, nařízení nebo správních ustanovení je nutné posuzovat ve světle výkladu, který jim přikládají vnitrostátní soudy.
162, indicate that the scope of national laws, regulations or administrative provisions must be assessed in the light of the interpretation placed on them by national courts.
Připouštíli vnitrostátní ustanovení odlišné výklady – jeden v souladu s právem Společenství a jeden v rozporu s právem Společenství – je na Komisi, aby dokázala, že vnitrostátní soudy nevykládají příslušné ustanovení ve shodě s právem Společenství.
If a national provision is capable of different interpretations — one consistent with Community law and another not — it is incumbent on the Commission to prove that the national courts do not interpret the provision at issue in accordance with Community law.
54. isi je třeba dát za pravdu v tom, že lucemburská právní norma, kterou se směrnice provádí, se svým zněním odchyluje od směrnice 96/71/ES.
The Commission is correct in its assertion that the wording of the Luxembourg legislation transposing Directive 96/71 differs from that of the Directive.
Při přezkumu otázky, zda je ustanovení vnitrostátního práva v rozporu s právem Společenství, musí být zohledněn ten výklad, ze kterého při výkladu tohoto
In determining whether a provision of national law conflicts
KOMISE v. LUCEMBURSKO činí poskytování služeb v Lucembursku pro zahraniční podniky méně atraktivní.
COMMISSION v LUXEMBOURG home State, thus rendering the provision of services in Luxembourg less advantageous to foreign undertakings.
10 směrnice 96/71/ES, musí být podroben přezkumu na základě pojmu veřejného pořádku ve smyslu prohlášení č. 10, jehož obsah v zásadě opakuje judikaturu Soudního dvora k článku 49 ES 31.
Since the power established by Article 3(10) of Directive 96/71 constitutes the basis for that requirement, the latter must be examined in the light of the concept of public policy as provided for by Declaration No 10 which in content essentially reproduces the Court’s caselaw on Article 49 EC. 31
Soudní dvůr dále konstatoval, že volný pohyb služeb, jakožto základní zásada Smlouvy, může být omezen pouze právní úpravou odůvodněnou naléhavými důvody obecného zájmu, která se vztahuje na všechny osoby nebo podniky vykonávající svoji činnost na území členského státu, kde je poskytována služba, v rozsahu, v němž tento zájem není chráněn právní úpravou, které podléhá poskytovatel v členském státě, ve kterém je usazen 33.
Moreover, the Court has held that the freedom to provide services, as one of the fundamental principles of the Treaty, may be restricted only by rules justified by overriding requirements relating to the public interest and applicable to all persons and businesses operating in the territory of the State where the service is provided, in so far as that interest is not safeguarded by the rules to which the provider of such a service is subject in the Member State where he is established. 33
Podle ustálené judikatury nevyžaduje článek 49 ES pouze vyloučení jakékoliv diskriminace poskytovatele služeb usazeného v jiném členském státě z důvodu jeho státní příslušnosti, ale i odstranění jakéhokoliv omezení, i když se toto omezení použije bez rozdílu na vnitrostátní poskytovatele i na poskytovatele z jiných členských států, pokud může znemožnit, ztížit nebo učinit méně atraktivní činnost poskytovatele usazeného v jiném členském státě, ve kterém legálně poskytuje podobné služby 32.
It is settled caselaw that Article 49 EC requires not only the elimination of all discrimination on grounds of nationality against service providers who are established in another Member State, but also the abolition of any restriction, even if it applies without distinction to national providers of services and to those of other Member States, which is liable to prohibit, impede or render less advantageous the activities of a service provider established in another Member State, where he lawfully provides similar services.
Pro kvalifikaci jako omezení volného pohybu služeb ve smyslu článku 49 ES je podle této definice postačující, pokud lucemburské právní úpravy práce na částečný pracovní úvazek a na dobu určitou jsou přísnější než právní úpravy platné ve vysílajícím státu, a tím
32 According to that definition, in order to constitute a restriction on the freedom to provide services within the meaning of Article 49 EC it is sufficient that the Luxembourg rules on parttime and fixedterm work are stricter than those applying in the
Jak lucemburská vláda vysvětlila, cílem této právní úpravy je chránit práva zaměstnanců, která jsou zaručena již v právním řádu Společenství směrnicí
It contends that this rule aims to protect worker rights that are already guaranteed in the Community legal order by
I-3803, bod 14); ze dne 28. března 1996, Guiot (C-272/94, Recueil, s. I-1905, bod 10); ze dne 12. prosince 1996, Reisebüro Broede (C-3/95, Recueil, s. I-6511, bod 25); ze dne 9. července 1997, Parodi (C-222/95, Recueil, s.
31 — See point 45.
skými státy 36.
States.
Zájmy v nich zosobněné jsou tedy chráněny již předpisy, jimž podléhá poskytovatel služby ve členském státu, ve kterém je usazen.
36 Accordingly, the interests embodied therein are already protected by legislation to which the service provider is subject in the Member State in which he is established.
Lucemburská vláda se tedy za účelem prohlášení sporné vnitrostátní právní úpravy za předpisy v oblasti veřejného pořádku nemůže dovolávat naléhavých důvodů obecného zájmu.
As a result, the Luxembourg Government cannot rely on overriding reasons in the public interest to declare the national rules at issue to be public policy provisions.
kolektivních pracovních
with collective labour
– Dodržování smluv
— Compliance agreements
K tomuto právnímu názoru se nemohu připojit.
I cannot support that view.
Mimoto se přitom jedná o právní úpravy, které, jak lucemburská vláda sama uznává, jsou na úrovni Společenství již předmětem směrnic 97/81 a 99/70, a musejí proto být provedeny všemi člen-
Moreover, as the Luxembourg Government itself concedes, the rules at issue in that regard are already addressed by Directives 97/81 and 1999/70 and, therefore, must be implemented by all Member
Směrnice zaručuje pracovníkům, jichž se týkají nové flexibilní formy práce, stejné zacházení jako pracovníkům na plný úvazek a zaměstnancům s pracovní smlouvou na dobu neurčitou.
The directive guarantees to workers affected by new forms of flexible working the same treatment as full-time workers and workers with open-ended contracts.
Má být ulehčen přístup k práci na částečný úvazek; zaměstnavatelům jsou vydávána doporučení, jak mohou vyhovět přáním zaměstnanců ohledně flexibilních forem práce.
Access to parttime work should be made easier; recommendations are to be made to employers suggesting how they can take account of workers’ wishes as regards the structuring of flexible forms of work.
Směrnice obsahuje minimální požadavky týkající se pracovních poměrů na dobu určitou, aby bylo zajištěno rovné zacházení pracovníků a zamezeno zneužívání prostřednictvím navzájem na sebe navazujících pracovních smluv nebo zaměstnaneckých poměrů tohoto druhu.
The directive contains minimum requirements with regard to fixedterm work in order to ensure the equal treatment of workers and to prevent abuse through the use of successive fixedterm employment contracts or relationships.
Vyzývá členské státy k uložení sankcí při porušení těchto minimálních požadavků.
It calls upon the Member States to provide for sanctions in the event of a failure to comply with the minimum requirements.
Dále stanoví ustanovení o výjimce, aby se omezila administrativní zátěž, která by mohla vyplývat pro menší a střední podniky z použití těchto nových ustanovení.
Further, it provides for derogation clauses in order to limit the administrative burden on small and medium-sized enterprises which might result from the application of those new provisions.
36 — Obecné mezioborové organizace, tzn. Evropská unie konfederací průmyslu a zaměstnavatelů (UNICE), Evropské středisko veřejných podniků (CEEP) a Evropská konfederace odborových svazů (EKOS)] uzavřely dne 6. března 1997 rámcovou dohodu o částečném pracovním úvazku; dne 18. března 1999 rámcovou dohodu o pracovních poměrech na dobu určitou, které by obě měly být provedeny směrnicemi 97/81 a 99/70.
36 — The general cross-industry organisations, namely the Union of Industrial and Employers’ Confederations of Europe (UNICE), the European Centre of Enterprises with Public Participation (CEEP) and the European Trade Union Confederation (ETUC) concluded on 6 June 1997 a framework agreement on parttime work and on 18 March 1999 a framework agreement on fixedterm work which were to be implemented by Directives 97/81 and 1999/70 respectively.
Jak vyplývá ze čtrnáctého bodu odůvodnění směrnice 97/81 resp. z šestnáctého bodu odůvodnění směrnice 99/70, směrnice ve smyslu článku 249 ES byla považována za vhodný nástroj pro provedení rámcové dohody, jelikož je pro členské státy závazná, pokud jde o výsledek, jehož má být dosaženo, přičemž volba formy a prostředků se ponechává těmto státům.
As follows from recital 14 in the preamble to Directive 97/81 and from recital 15 in the preamble to Directive 1999/70, a directive within the meaning of Article 249 EC was considered to be the proper instrument for implementation since it binds the Member States as to the result to be achieved, whilst leaving them the choice of form and methods.
Další aspekt se týká prohlášení určité kategorie aktů za ustanovení veřejného pořádku nezávisle na jejich právní povaze a jejich věcném obsahu.
A different aspect to that question concerns the elevation of a particular category of instruments to the status of public policy provisions irrespective of their legal nature or material content.
Aby bylo možné posoudit, zda určitou úpravu obsaženou v kolektivní smlouvě lze považovat za kogentní ve smyslu prohlášení č. 10, je podle mého názoru nezbytné, aby příslušný členský stát tyto úpravy obsažené v kolektivní smlouvě přímo oznámil 38.
In order to be able to decide whether a particular rule established by collective agreement may be regarded as mandatory within the meaning of Declaration No 10, it is necessary in my view that the Member State concerned indicates precisely which rules established by collective agreement are at issue.
Posledně uvedené je nezbytně nutné, protože není možné vyloučit, že mohou existovat okolnosti, které učiní použití úprav obsažených v kolektivní smlouvě na vyslané pracovníky neslučitelným s volným pohybem služeb 39.
That clarity is absolutely necessary, since one cannot exclude the possibility of circumstances existing in which the application of collective agreements to posted workers is incompatible with the freedom to provide services.
Vždy je tedy třeba přezkoumat konkrétní případ v tom smyslu, zda dotčená právní úprava při objektivním posouzení zaručuje vyslaným pracovníkům ochranu a zda dotčeným pracovníkům přináší skutečný prospěch, který zřetelně přispívá k jejich sociální ochraně.
39Therefore, an examination on a case-by-case basis is always necessary to determine whether, when viewed objectively, the rule in question promotes the protection of posted workers and whether it confers a genuine benefit on the workers concerned which significantly augments their social protection.
Paušálním odkazem na „kolektivní pracovní smlouvy“ je však Soudnímu dvoru v podrobném přezkumu zabráněno.
However, precisely that possibil-
Nejprve je namístě dát isi za pravdu v tom, že pojem „kolektivní pracovní smlouvy“ má odlišný význam jednak v úvodní větě čl.
Thus, the Commission finds fault with two aspects of that provision which must be examined separately.
1 odst. 1 zákona ze dne 20. prosince 2002 a jednak v bodu 11 tohoto ustanovení.
First, I agree with the Commission that different meanings attach to the term ’collective labour agreements’ as mentioned in the opening sentence of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 and in point (11) of that provision.
Zatímco v prvním případě se hovoří o „obecně závazných kolektivních smlouvách“, bod 11 se obecně vztahuje na „kolektivní pracovní smlouvy“.
Whereas in the first situation universally applicable collective agreements are at issue, point (11) makes a general reference to ’collective agreements’.
U posledně uvedených se ale může jednat jen o ty kolektivní smlouvy, které nebyly prohlášeny za obecně závazné.
However, the latter situation can only be taken to concern collective agreements not declared universally applicable.
38 — To vyplývá již ze všeobecné povinnosti členských států provést požadavky směrnice tak, aby plně vyhovovaly požadavkům jednoznačnosti a určitosti právního stavu, kterého má být směrnicí dosaženo (viz rozsudky ze dne 1. března 1983, Komise v. Itálie, 300/81, Recueil, s. 449, bod 10, a ze dne 2. prosince 1986, Komise v. Belgie, 239/85, Recueil, s. 3645, bod 7).
38 — That conclusion follows, moreover, from the general obligation on Member States to implement a directive’s provisions in a manner fully satisfying the requirements of clarity and certainty in the legal situations targeted by the directive (see Case 300/81 Commission v Italy [1983] ECR 449, paragraph 10, and Case 239/85 Commission v Belgium [1986] ECR 3645, paragraph 7).
122, názor, že na poskytovatele služeb z jiných členských států nelze rozšířit všechny pracovní podmínky platné pro tuzemské podniky z kolektivních smluv.
122, take the view that not every term of a collective labour agreement applicable to domestic undertakings can be extended to service providers from other Member States.