natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Obecná definice´odpovědného občanství´, přijatá pro účely této publikace, byla uvedena již v jejím úvodu.
A common definition of the term ‘responsible citizenship’ which was adopted for the purpose of this publication has already been given in the ‘General Introduction’.
Je třeba mít na paměti, že slovo ´občanství´ může mít v závislosti na kontextu velmi odlišné významové odstíny.
It should be borne in mind that the word ‘citizenship’ may have very different connotations depending on the context in which it is used.
V některých zemích a jejich úředním jazyce označuje ´občanství´ pouze právní vztah mezi občanem a státem, zatímco jinde označuje také sociální roli občana ve společnosti, v níž spolu s ostatními žije (viz Přílohu 1).
Several countries refer to the term ‘citizenship’ in their national language as expressing merely the judicial relationship between the citizen and the State. In other countries, the term also refers to the social role of citizens in the society in which they coexist with others (see Annexe 1).
Legislativní zdroje ve většině států definici ´odpovědného občanství´ výslovně neobsahují, jeho smysl však lze z různých úředních dokumentů víceméně odvodit.
The majority of national legislative sources do not explicitly define ‘responsible citizenship’ but its meaning somehow emerges from various official documents.
V některých zemích se pro tentýž pojem užívá odlišné slovní vyjádření – jako příklady lze uvést ´občanskou participaci´ (v Lotyšsku a v Rumunsku), ´občanské postoje´ či ´občanské povědomí´ (Polsko), ´občanské zapojení´ (Rumunsko) či ´občanská práva a povinnosti´ (Německo, Litva, Nizozemsko a Spojené království – Skotsko).
Several countries use another expression to refer to what was defined above as ‘responsible citizenship’. Examples include ‘civic participation’ (in Latvia and Romania), ‘civic attitudes’ or ‘civic awareness’ (Poland), ‘civic involvement’ (Romania) or ‘civic rights and duties’ as in Germany, Lithuania, the Netherlands and the United Kingdom (Scotland).
Lze proto konstatovat, že ´odpovědné občanství´ zahrnuje jevy související se znalostí a výkonem občanských práv a povinností.
Arguably, therefore, ‘responsible citizenship’ as a rule embodies issues relating to the knowledge and exercise of civic rights and responsibilities.
Všechny země také tento pojem spojují s určitými hodnotami těsně sdruženými s rolí odpovědného občana.
All countries also link the concept to certain values closely associated with the role of a responsible citizen.
Jde o takové hodnoty, jako je demokracie, lidská důstojnost, svoboda, dodržování lidských práv, snášenlivost, rovnost, dodržování zákonů, sociální spravedlnost, solidarita, odpovědnost, loajálnost, spolupráce, participace a duchovní, morální, kulturní, duševní a tělesný rozvoj.
They include democracy, human dignity, freedom, respect for human rights, tolerance, equality, respect for law, social justice, solidarity, responsibility, loyalty, cooperation, participation, and spiritual, moral, cultural, mental and physical development.
I když v důrazu na tu či onu hodnotu se mohou země mezi sebou lišit, panuje obecná shoda v tom, že všechny uvedené principy jistým zásadním způsobem souvisejí s odpovědným občanstvím a s tím, jak se v praxi uskutečňuje.
While countries lay greater or lesser emphasis on one or more of these principles, there is general agreement that they are all somehow essential to the concept of responsible citizenship and the way it materialises in practice.
Jako pramen, v němž je národní pojetí ´odpovědného občanství´ vyjádřeno nejzřetelněji, téměř všechny státy citují ústavu nebo zvláštní pedagogické dokumenty (vzdělávací programy, školské zákony či jiné úřední dokumenty).
Almost all countries refer to either their constitution or specific educational documents (such as curricula, laws on education, or other official documents) as the source that best expresses the concept of ‘responsible citizenship’.
Například v ústavě České republiky se zdůrazňuje odpovědnost občana vůči druhým a vůči společnosti jako celku.
In the Czech Republic, for example, the responsibility of citizens for other people and the community as a whole is stressed in the Constitution.
Především v ústavě se také klade důraz na takové hodnoty, jako je lidská důstojnost, svoboda, rovnoprávnost, úcta k lidským právům, péče o přírodní, kulturní, hmotné a duchovní dědictví a dodržování principů právního státu.
It is above all the Constitution which emphasises values such as human dignity, freedom, equity, respect for human rights, concern for the natural, cultural, material and spiritual heritage, respect for law and commitment to authority.
V Německu je pojem ´odpovědného občanství´ přímo součástí tamějšího základního zákona (Grundgesetz), jehož § 33 I zní: Každý Němec v každé spolkové zemi má stejná občanská práva a povinnosti.
In Germany, the concept of ‘responsible citizenship’ is part of the Grundgesetz (Basic Law). Art. 33 I of the Basic Law reads: Every German in every Land has the same civil rights and duties.
Ve všeobecných vzdělávacích programech pro litevské všeobecně vzdělávací školy (1997) se uvádí, že občan je osoba, která si je vědoma svých práv a povinností a je schopna se aktivně podílet na veřejném životě.
The General Curricula of Lithuanian Schools of General Education (1997) state that a citizen is a person who is aware of his/her rights and duties and capable of participating constructively in public life.
Tamtéž se konstatuje, že ´odpovědné občanství´ se opírá například o morální zásady a základní hodnoty.
The Curricula state that ‘responsible citizenship’ is based, for example, on moral principles and fundamental values.
Ve Spojeném království (Skotsku) se lze s myšlenkou, že občané jsou ´osoby žijící ve společnosti spolu s jinými´, setkat v diskusní a informační brožurce Education for Citizenship in Scotland, kterou vydalo Learning and Teaching Scotland a v níž se uvádí: Občanství spočívá ve využívání práv a dodržování povinností ve společenstvích různého typu.
In the United Kingdom (Scotland), the idea of citizens as ‘persons coexisting in a society’ is expressed in the discussion and consultation paper Education for Citizenship in Scotland, published by Learning and Teaching Scotland, as follows: Citizenship involves enjoying rights and exercising responsibilities in various types of community.
Součástí takto pojímaného občanství je specifická myšlenka politické participace obyvatel demokratického státu, jakož i obecnější představa, že k občanství patří také účast na širším spektru aktivit, které nemají vysloveně politický ráz, avšak svými důsledky jsou obecně prospěšné. (…) K občanství patří schopnost informované volby a informovaného rozhodování, jakož i přikročení k činu, ať už individuálně nebo v rámci kolektivní akce.
This way of seeing citizenship encompasses the specific idea of political participation by members of a democratic state. It also includes the more general notion that citizenship embraces a range of participatory activities, not all overtly political, that affect the welfare of communities. (…) Citizenship is about making informed choices and decisions, and about taking action, individually and as part of collective processes.
Ve většině východoevropských zemí se klade důraz na historický rozměr pojmu ´občanská společnost´.
Most Eastern European countries have highlighted the importance of the historical dimension in the term ‘civil society’.
Počátkem 90. let se v těchto zemích uskutečnily hluboké změny spojené s přebudováním společnosti na demokratických principech.
At the beginning of the 1990s, fundamental changes occurred in these countries when they established democratic principles for their societies.
Sociální a politické změny v posledních dvaceti letech silně ovlivnily pohled na smysl a úlohu ´odpovědného občanství´ a tím i na myšlenku výchovy k občanství.
Social and political changes in the last two decades have had a considerable impact on the meaning and role of ‘responsible citizenship’ and, thus also, on the idea of citizenship education.
Odborníky a politické činitele přiměly k přehodnocení významu úlohy, jakou by měla zaujímat ve vzdělávacích programech, a zejména k uznání jejího vlivu na utváření a rozvoj demokratické politické kultury.
They have led experts and policy-makers to reconsider their significance for the curriculum and, in particular, their influence on the formation and development of a democratic political culture.
V několika zemích, zejména tam, kde žijí početné menšiny, je pojem ´odpovědného občanství´ těsně spjat s jejich politikou integrace obyvatel bez státního občanství, to znamená lidí, kteří v dané zemi už dlouho žijí nebo se v ní dokonce narodili, dosud však státní občanství nezískali.
In several countries, and especially those with large minorities, the concept of ‘responsible citizenship’ is also closely linked to their integration policy for ‘non-citizens’, i.e. people who, although they have long been resident in a particular country or were even born in it, have not acquired its nationality.
V Estonsku například existuje speciální Program státní integrace, probíhající v letech 2000 až 2007, jehož hlavním cílem je podpora zapojení neestonských občanů do života estonské společnosti.
Estonia, for instance, has launched a special State Integration Programme which runs from 2000 until 2007. Its main aim is to promote the inclusion of non-Estonian citizens in Estonian society.
Jeden z jeho subprogramů, nazvaný ´Sociální způsobilost´, má k takové způsobilosti vychovat estonské obyvatelstvo a zajistit, aby se obyvatelé Estonska aktivně podíleli na rozvoji občanské společnosti bez ohledu na svou národnost a mateřský jazyk.
One of the three sub-programmes of the Integration Programme (known as ‘Social Competence’) seeks to ensure that the Estonian population is socially competent and that the inhabitants of Estonia actively participate in the development of civil society regardless of their nationality and mother tongue.
Kapitola 1 – Občanství a vzdělávací politika
Chapter 1 – Citizenship and Education Policy
Jelikož školy jsou jednou z hlavních institucí, v nichž probíhá socializace mladých lidí, je plně na místě věnovat bližší pozornost tomu, jak vzdělávací politika jednotlivých zemích podporuje prostřednictvím školského systému rozvoj ´odpovědného občanství´.
As schools are one of the main institutions for socialisation, it is also essential to examine how ‘responsible citizenship’ is being promoted by the education policy of each country via its school system.
Všechny země konstatovaly, že rozvoji odpovědného občanství se u nich dostává plné podpory, leckde jako jednomu z prioritních cílů, a že se tak děje prostřednictvím školských zákonů, Bílých knih, akčních plánů, výnosů atp.
All countries stated that the concept is promoted, in some cases as a priority, through educational legislation, white papers, action plans and decrees, etc.
Většinou se také blíže popisuje, jak jsou žáci či studenti ve školách vedeni k dosažení politické gramotnosti, ke kritickému myšlení, k osvojení specifických hodnot a postojů a k aktivní participaci – čili ke třem výše zmíněným cílům výchovy k občanství.
Most of them explain how pupils or students are guided through the school system towards the three aims of citizenship education referred to above, namely the development of political literacy, critical thinking and certain attitudes and values, and active participation.
V Německu se například v § 1 Prvního zákona o organizaci školství (Erstes Gesetz zur Ordnung des Schulwesens) spolkové země Severní Porýní - Vestfálsko uvádí: Mladí lidé musejí být vychováváni v duchu humanity, demokracie a svobody k toleranci, k respektování přesvědčení jiných lidí a k odpovědnosti za zachování přirozeného životního prostředí. (…) Mladí lidé by měli být schopni a také ochotni osvědčit se ve službě obci, rodině, povolání, lidu a státu.
In the German Land of North Rhine-Westphalia, for example, Article 1 of the Erstes Gesetz zur Ordnung des Schulwesens (First Law for the Order of the School System) states: Young people must be educated in the spirit of humanity, democracy and freedom, with the aims of tolerance and respect for the convictions of others, and of responsibility for the preservation of the natural living environment. (…) Young people should be able and willing to prove successful in serving the community, their family and profession, the people and the State.
Podle Vzdělávacího programu pro primární školy z roku 2003 je cílem vzdělávání poskytovaného školami veřejného sektoru na Kypru harmonický rozvoj odpovědných a demokratických osob vybavených znalostmi, dovednostmi a postoji potřebnými k tomu, aby obstály v neustále se měnícím světě.
According to the Primary School Curriculum (2003) in Cyprus, education provided in public-sector schools aims at the harmonious development of responsible and democratic persons with the knowledge, skills, and attitudes to face a continuously changing world.
Zároveň musejí být žáci ochotni a schopni aktivně přispívat k politickému, hospodářskému a sociálnímu pokroku vlasti a širší evropské společnosti, do níž patří.
At the same time, pupils must be ready and able to contribute, through their contribution and action, to the political, economic, and social progress of their homeland and the broader European society to which they belong.
Ve Finsku se v zákoně o základním vzdělávání z roku 1998 zdůrazňuje, že účelem vzdělávání popsaného v tomto zákoně je podpora rozvoje žáků jako humanisticky cítících lidských bytostí a jako morálních a odpovědných členů společnosti.
In Finland, the Basic Education Act (1998) emphasises that the purpose of the education described in this law is to support the development of pupils as humanitarian human beings and ethical and responsible members of society.
Ve výnosu Ministerstva školství z prosince 2001 se navíc uvádí, že cílem vzdělávání je podporovat vývoj žáků v harmonické osobnosti se zdravým sebevědomím a v členy společnosti, schopné kritického pohledu na sociální a přírodní prostředí.
Furthermore, a Government decree issued by the Ministry of Education in December 2001 states that the target of education is to support pupils as they develop into harmonious people with a healthy ego and into members of society who have the skills to critically view their social and natural environment.
Základem je přitom úcta k životu, přírodě a lidským právům, jakož i oceňování učení a práce – vlastní i těch druhých.
The basis for this is their respect for life, nature and human rights, as well as appreciation of their own and others’ learning and work.
Je nutno uvést, že některé severské země, například Estonsko, Finsko, Island a Norsko, zahrnují mezi postoje, které je třeba žákům v rámci výchovy k ´odpovědnému občanství´ vštípit, také úctu k přírodě.
It should be noted that some Nordic countries such as Estonia, Finland, Iceland and Norway include respect for nature as an element to be promoted when developing the ‘responsible citizenship’ of pupils.
Nemnoho zemí vzdělávání explicitně spojuje s náboženstvím a/nebo křesťanstvím.
A few countries establish an explicit link between education on the one hand and religion and/or Christianity on the other.
V Německu se První zákon o organizaci školství spolkové země Severní Porýní - Vestfálsko v § 1 zmiňuje o ‘bázni boží´ jako jednom z hlavních cílů výchovy.
In Germany, the Erstes Gesetz zur Ordnung des Schulwesens (Article 1) of the Land of North Rhine-Westphalia identifies ‘awe of God’ as one of the most distinctive aims of education.
Podle islandského školského zákona mají být výchovné metody a praxe prodchnuty tolerancí, křesťanskou etikou a demokratickou spoluprací.
According to Icelandic school law, educational methods and practice should be characterised by tolerance, Christian ethics and democratic cooperation.
V preambuli norského zákona o vzdělávání z roku 1999 se uvádí: Primární a nižší sekundární škola má ve spolupráci a v součinnosti s rodiči poskytovat žákům křesťanskou a morální výchovu. (…) Vyšší sekundární vzděláváním má napomáhat k rozšiřování znalosti a k osvojování základních křesťanských a humanistických hodnot, našeho národního kulturního dědictví, demokratických myšlenek a vědeckého způsobu myšlení a práce.
The preamble to the 1999 Norwegian Education Act states: The primary and lower secondary school shall, in cooperation and understanding with the home, help to give pupils a Christian and moral upbringing. (…) Upper secondary education shall contribute to expanding knowledge and understanding of Christian and humanist basic values, our national cultural heritage, democratic ideas and the scientific way of thinking and working.
Výchova mladých občanů ke konstruktivní účasti v životě národní a evropské společnosti je jedním z hlavních cílů školské reformy v nových členských zemích EU, zejména v bývalých socialistických zemích.
Preparing young citizens for constructive participation in national and European society is one of the main aims of educational reform in the new EU Member States, especially in the former socialist countries.
V posledních deseti letech se ve východoevropských zemích uskutečnila řada hlubokých reforem.
Over the last decade, major reforms have taken place in the countries of eastern Europe.
Reformy veřejného školského sektoru se inspirovaly společným evropským dědictvím politických, kulturních a morálních hodnot, vtělených do myšlenky lidských práv, což platí o každém státě, který se řídí zákony, opírá se však při tom o pluralistickou demokracii, toleranci a solidaritu.
Reforms of the public-sector school system have been inspired by the common European heritage of political, cultural and moral values reflected in human rights, as befits any State governed by the rule of law but based on pluralistic democracy, tolerance and solidarity.
Všechny východoevropské státy se odvolávají na význam posilování vlastního potenciálu integrace a sociální soudržnosti.
All Eastern European countries refer to the importance of strengthening their potential for integration and social cohesion.
Národní program rozvoje vzdělávání v České republice klade zvláštní důraz na význam posilování soudržnosti společnosti, podporu demokracie a výchovu k partnerství a spolupráci v evropské a globalizující se společnosti.
In the Czech Republic, the National Programme for the Development of Education draws special attention to the importance of reinforcing social cohesion, support for democracy and preparation for partnership and cooperation in European and global societies.
Zdůrazňuje se dále potřeba přechodu od vzdělávání spočívajícího v předávání faktických znalostí k výuce, při níž žáci získávají dovednosti a kompetence potřebné ke zdravému způsobu života, v němž smysluplně spolupracují s ostatními členy společnosti.
Further emphasis is placed on the need for a special transition from the acquisition of pure facts by pupils to developing the skills and competence they require to lead healthy responsible lives in which they interact knowledgeably with other members of society.
V Lotyšsku se Záměry rozvoje vzdělávání (2002–2005) zmiňují o nutnosti zajistit změny ve vzdělávacím systému podporující vytváření demokratické a sociálně integrované společnosti.
In Latvia, the Concepts of Education Development (2002-2005) try to ensure changes in the education system in order to promote the formation of a democratic and socially integrated society.
Podle litevské Národní strategie vzdělávání na období 2003–2012 má vzdělávání jednotlivcům pomáhat, aby porozuměli současnému světu, osvojili si kulturní a sociální kompetence a stali se z nich nezávislí, aktivní a odpovědní lidé ochotní a schopní soustavně se učit a spolu s budováním vlastního života se podílející i na budování života místního společenství.
The National Education Strategy for 2003-2012 in Lithuania defines the mission of education as follows: to help individual people understand the contemporary world, acquire cultural and social competence and become independent, active and responsible, as well as willing and able to learn constantly and build their own life together with that of their community.
Změny, které na Slovensku přinesla školská reforma po roce 1989, spočívaly ve větším důrazu na demokracii, na autonomii škol, na rozšíření práv žáků a jejich rodičů, na odpovědnost, na respekt k občanům cizího původu a na celkové povědomí o postavení jednotlivců v globální společnosti.
In the post-1989 education reform in Slovakia, changes included a greater focus on democracy, school autonomy, the extension of pupil and family rights, accountability, respect for non-native citizens and overall awareness of the position of human beings in the global society.
VÝCHOVA K OBČANSTVÍ A VZDĚLÁVACÍ PROGRAM
CITIZENSHIP EDUCATION AND THE CURRICULUM
Z doporučení Rady Evropy k Výchově k demokratickému občanství (2002) zřetelně vyplývá, že k realizaci tohoto cíle by měly svým vzdělávacím programem přispívat všechny úrovně vzdělávacího systému, ať už formou samostatného vyučovacího předmětu nebo průřezového tématu.
The Council of Europe recommendations (2002) on Education for Democratic Citizenship make clear that all levels of the education system should play their part in implementing this concept in the curriculum, either as a specific school subject or a crosscurricular theme.
V doporučeních se také hovoří o multidisciplinárním přístupu jako o nástroji usnadňujícím osvojení znalostí, postojů a dovedností
The same recommendations call for multidisciplinary approaches to facilitate acquisition of the knowledge, attitudes and skills required for
nezbytných k harmonickému vzájemnému soužití obyvatel demokratické a multikulturální společnosti (
1 people to live together harmoniously in a democratic and multicultural society (
Tato kapitola si všímá postavení výchovy k občanství v oficiálních vzdělávacích programech škol a klade tyto konkrétní otázky:
This chapter focuses on the status of citizenship education in official school curricula and examines the following questions:
Zmiňují se školní vzdělávací programy výslovně o odpovědném občanství?
How is the issue of responsible citizenship dealt with explicitly in school curricula?
Jaký přístup se v nich navrhuje, pokud jde o výuku tohoto tématu?
How is it suggested the theme should be approached?
Jde o téma povinné nebo volitelné?
Is it compulsory or optional?
Jak jsou ve vzdělávacích programech formulovány cíle výchovy k občanství a jak je vysvětlen její obsah?
What are the aims and content of citizenship education as specified and explained in the curriculum?
Soustřeďuje se vzdělávací program jak na principy aktivní účasti žáků na životě společnosti, tak i navypěstování pocitu sounáležitosti k určitému společenství a sdílení jeho společných hodnot?
Does the curriculum focus on the principles of active participation by pupils in community life, as well as on their sense of belonging to a community and sharing common values?
Uvádějí vzdělávací programy také specifické cíle pro různé druhy způsobilosti, které si mají žáci prostřednictvím výchovy k občanství osvojit?
Are there specified targets for the various kinds of competence that pupils should acquire as a result of citizenship education?
Pokud jde o vzdělávací programy, výchovu k občanství organizují různým způsobem podle toho, na které vzdělávací úrovni probíhá a jak jsou v dané zemi koncipovány vzdělávací programy vůbec.
From the curricular standpoint, citizenship education may be organised in different ways, depending on the level of education and organisation of the curriculum in the country concerned.
Výchova k občanství může být poskytována jako oddělený, samostatný povinný nebo volitelný vyučovací předmět, anebo zahrnuta do jednoho nebo několika jiných předmětů, například dějepisu nebo zeměpisu.
It may either be offered as a separate stand-alone compulsory or optional subject, or integrated into one or more other subjects, such as history or geography.
Může však být také poskytována jako průřezové téma tvořící součást náplně všech vyučovacích předmětů.
A further possibility is to offer it as a crosscurricular educational theme, so that the principles of citizenship education might be present in all subjects of the curriculum.
Zmíněné různé přístupy se přitom vzájemně nevylučují.
These different approaches are not mutually exclusive.