natgillin/translations-raw huggingface dataset:
V prvním stupni měl Soud v bodě 47 rozsudku ze dne 26. června 1996, de Nil a Impens v. Rada 44, za to, že žalobci prokázali existenci nároku na náhradu újmy vyplývající z toho, že nebyli nově zařazeni do kategorie B ve stejné době jako ostatní úspěšní uchazeči vnitřního výběrového řízení uspořádaného Radou Evropské unie, jelikož i přesto, že po svém novém zařazení neměli nárok na povýšení, v každém případě ztratili šanci na to, aby se jejich služební postup v budoucnosti vyvíjel srovnatelným způsobem jako služební postup úspěšných uchazečů zmíněného výběrového řízení.
At first instance, the Court of First Instance took the view, in paragraph 47 of De Nil and Impens v Council, 44that the applicants had established the existence of a right to compensation for the damage resulting from the fact that they had not been reclassified in Category B at the same time as the other successful candidates in an internal competition organised by the Council of the European Union, insofar as, even though they were not entitled to promotion after their reclassification, they had, in any event, lost an opportunity of seeing their careers develop in the future in a manner comparable to the careers of the candidates who were successful in that competition.
Kromě této majetkové újmy Soud vyhověl návrhu žalobců na náhradu utrpěné morální újmy související s dlouhotrvajícím stavem nejistoty, v němž se nacházeli, pokud jde o vývoj jejich služebního postupu.
In addition to that material damage, the Court of First Instance upheld the applicants’ claim for compensation of the nonmaterial damage suffered by the applicants linked to the state of prolonged uncertainty in which they found themselves as regards the development of their careers.
Soud tudíž ex aequo et bono souhrnně ohodnotil majetkovou a morální újmu na částku 500 000 BEF.
It therefore evaluated, ex aequo et bono, the combined material and nonmaterial damage at BEF 500 000.
40 — Výše uvedené rozsudky Moat v. Komise (body 44 až 48) a ze dne 31. ledna 2007, C v. Komise (bod 70).
40 — Moat v Commission, paragraphs 44 to 48, and Case T-166/04 C v Commission, paragraph 70.
Výše uvedený rozsudek ze dne 27. října 1994, C v. Komise, který se zdá náležet do této kategorie, protože Soud vyhověl návrhu na náhradu morální újmy vzniklé žalobci, se nicméně vyznačuje určitou nejasností, jelikož jednak Soud výslovně neuvedl povahu újmy, kterou odškodnil, a jednak přiznal za morální újmu částku vyšší než byla částka požadovaná žalobcem, přičemž zamítl návrhová žádání směřující k náhradě majetkové újmy vyplývající ze ztráty šance na přijetí a založené na rozdílu mezi očekávanou a skutečně obdrženou odměnou, takže je možné z toho vyvodit, že Soud posoudil obě újmy souhrnně.
Case T-47/93 C v Commission, which seems to fall within this category since the Court of First Instance upheld the claim for compensation of the nonmaterial damage suffered by the applicant, nevertheless is somewhat ambiguous insofar as, on the one hand, the Court of First Instance did not expressly indicate the nature of the damage for which it was awarding compensation and, on the other hand, it awarded an amount in respect of nonmaterial damage higher than that claimed by the applicant, while dismissing the claim for compensation in respect of the material damage of loss of opportunity to be recruited based on the difference between the anticipated earnings and those actually received, with the result that it is possible to infer from this that the Court of First Instance carried out an overall assessment of the two forms of damage.
41 — Výše uvedené rozsudky Bories a další v. Komise (body 195, 197, 200 a 202), Eagle a další v. Komise (bod 150), jakož i Sanders a další v. Komise (bod 150).
41 — Bories and Others v Commission, paragraphs 195, 197, 200 and 202; Eagle and Others v Commission, paragraph 150; Sanders and Others v Commission, paragraph 150.
Viz rovněž výše uvedený rozsudek Allo v. Komise (bod 73), který napadený rozsudek (bod 56) řadí mezi věci, které připustily majetkový charakter újmy vzniklé z důvodu ztráty šance, přičemž Soud v této věci a na rozdíl od ostatních výše uvedených rozsudků konstatoval, že tvrzená újma nebyla prokázána.
See, also, Case T-386/94 Allo v Commission [1996] ECR-SC I-A-393 and II-1161, paragraph 73, which the judgment under appeal classes among the cases which have acknowledged that the damage suffered on account of the loss of an opportunity is material in nature, the Court of First Instance having, in that case and in contrast to the other judgments cited above, found that the alleged damage had not been established.
Na základě kasačního opravného prostředku podaného Radou Soudní dvůr zrušil tento rozsudek Soudu v rozsahu,
On an appeal brought by the Council, the Court set aside the judgment of the Court of First Instance inasmuch as it held that the
42 — Viz výše uvedené rozsudky Eagle a další v. Komise (bod 163) a Sanders a další v. Komise (bod 166).
42 — See, Eagle and Others v Commission, paragraph 163, and Sanders and Others v Commission, paragraph 166.
43 — Viz výše uvedené rozsudky Moat v. Komise (bod 49); ze dne 27. října 1994 C v. Komise (bod 55); Bories a další v. Komise (body 194 až 204), jakož i ze dne 31. ledna 2007, C v. Komise (bod 79).
43 — See Moat v Commission, paragraph 49; Case T-47/93 C v Commission, paragraph 55; Bories and Others v Commission, paragraphs 194 to 204; and Case T-166/04 C v Commission, paragraph 79.
KOMISE v. GIRARDOT nahrazena, a přes určité kritické poznámky k judikatuře Soudu „přijímá myšlenku“, že újma, která vyplývá z takové ztráty, je majetkové povahy, jak bylo konstatováno v bodě 56 napadeného rozsudku.
‘accepts the idea’, in spite of some critical remarks regarding the caselaw of the Court of First Instance, that the damage resulting from such a loss is of a material nature, as stated in paragraph 56 of the judgment under appeal.
v němž přiznával žalobcům nárok na náhradu údajně utrpěné morální újmy.
applicants were entitled to compensation for the nonmaterial damage they claimed to have suffered.
Poté, co Soudní dvůr konstatoval, že soudní řízení dovoluje vydat v této otázce konečné rozhodnutí, zamítl návrh žalobců týkající se náhrady morální újmy.
Finding that, on that issue, the state of the proceedings so permitted, the Court dismissed the applicants’ claim concerning compensation for the non-mater - ial damage.
Soudní dvůr naopak odmítl kritiku vyjádřenou Radou ohledně toho, že Soud připustil existenci majetkové újmy.
However, the Court rejected the Council’s criticisms of the Court of First Instance’s acknowledgment of the existence of material damage.
V bodě 28 výše uvedeného rozsudku Rada v. Nil a Impens a s výslovným odkazem na bod 47 rozsudku Soudu tak upřesnil, že „a priori není možné vyloučit, že úředníkům, kteří neuspěli v […] [dotčeném] výběrovém řízení a kteří stejně jako žalobci uspěli ve druhém výběrovém řízení […], vznikla majetková újma spočívající ve skutečnosti, že se jejich služební postup v budoucnosti nebude vyvíjet srovnatelným způsobem jako služební postup úspěšných uchazečů [dotčeného] výběrového řízení, kvůli tomu, že nemohou být nově zařazeni od 1. ledna 1991“.
Accordingly, it ruled, in paragraph 28 of the judgment and with express reference to the abovementioned paragraph 47 of the judgment of the Court of First Instance, that ‘it cannot in principle be excluded that the officials who failed in the … Competition [in question] and, like the applicants, were successful in the second Competition … suffered material damage consisting in the fact that they lost the opportunity of seeing their careers develop in the future in a manner comparable to the careers of the candidates who were successful in [the] Competition [in question], owing to the impossibility of reclassifying them from 1 January 1991’.
Komise nicméně ve svém kasačním opravném prostředku tvrdí, že nemůže přijmout metodu použitou Soudem k vyčíslení takové újmy.
However, in its appeal, the Commission states that it cannot accept the method used by the Court of First Instance to quantify such damage.
Zdůrazňuje, že Soud tím, že vyčíslil ztrátu šance na základě rozdílu mezi odměnou, kterou by dotčená osoba pobírala, kdyby byla přijata, a odměnou, kterou skutečně obdržela, zkreslil pojem ztráty šance.
It points out that, by quantifying the loss of opportunity as the difference between the earnings which the person concerned would have received if she had been recruited and those that she actually obtained, the Court of First Instance distorted the notion of loss of opportunity.
Metoda použitá Soudem, která se zakládá na rozdílu v odměňování, podle ní určuje hypotetickou újmu a nahrazuje újmu vyplývající ze ztráty jistoty, a nikoliv ze ztráty šance na získání pracovního místa.
The method used by the Court of First Instance, which is based on the earnings differential, amounts, in effect, in the Commission’s view, to assessing hypothetical damage and to making good the loss of a guarantee and not an opportunity of obtaining a post.
Komise na jednání rovněž upřesnila, že nezbytná příčinná souvislost mezi protiprávností a vzniklou újmou nesplňuje podmínky stanovené judikaturou, a sice podmínku existence přímé příčinné souvislosti mezi spáchanou protiprávností a újmou.
At the hearing, the Commission also stated that the required causal link between the unlawful act and the damage suffered failed to satisfy one of the conditions laid down in the case-law, namely that there should be a direct causal link between the unlawful act committed and the damage.
Nevidím žádné překážky toho, aby obdobné posouzení bylo provedeno, pokud jde o ztrátu šance na přijetí, jako je ztráta šance dotčená v projednávané věci 45.
I cannot think of any objection to carrying out a similar assessment concerning the loss of an opportunity to be recruited, such as that at issue in this case.
Je ostatně třeba uvést, že v hlavním kasačním opravném prostředku Komise nezpochybňuje, že ztráta šance na přijetí může být
45 Moreover, it should be pointed out that, in the main appeal, the Commission does not dispute that the loss of an opportunity of being recruited may be compensated for and
45 — V tomto ohledu je možné uvést, že v rozsudku ze dne 5. dubna 1973, Giordano v. Komise (11/72, Recueil, s. 417, body 8 a 9), Soudní dvůr zamítl návrh na náhradu újmy žalobce podanou z důvodu domnělé majetkové újmy vzniklé kvůli ztrátě vážné šance na přijetí, nikoliv proto, že taková újma není relevantní ve sporech o mimosmluvní odpovědnost, ale pouze proto, že žalobce neprokázal skutečnou existenci své šance na přijetí.
45 — I would point out, in that regard, that in Case 11/72 Giordiano v Commission [1973] ECR 417, paragraphs 8 and 9, the Court dismissed the applicant’s claim for compensation for the alleged material damage suffered as a result of the loss of a real chance of being appointed not because such damage is not relevant in disputes concerning noncontractual liability, but simply because the applicant had failed to adduce proof as to the reality of his chance of recruitment.
Před posouzením opodstatněnosti této teze, argumentace vyložená Komisí přináší, jak jasně ukázala M.-C. Girardot (viz bod 41 tohoto stanoviska), předběžný problém její
Before assessing the merits of that view, the line of argument put forward by the Commission raises, as was made apparent by Ms Girardot (see point 41 above), the
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA P. MENGOZZIHO – VĚC C-348/06 P přípustnosti, což je otázka, kterou je třeba nyní přezkoumat.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-348/06 P preliminary issue of its admissibility, a question which it is now appropriate to consider.
Jednak v něm totiž Komise vysvětluje, že jejím cílem je, aby se Soudní dvůr zabýval způsobem výpočtu použitým v napadeném rozsudku k náhradě újmy způsobené ztrátou šance.
Indeed, on the one hand, the Commission explains therein that it requests the Court to rule on the method of calculation used in the judgment under appeal to make good the damage caused by the loss of an opportunity.
S ohledem na výše uvedenou judikaturu by přitom měly být tyto části důvodu hlavního kasačního opravného prostředku prohlášeny za nepřípustné nebo, jak již Soudní dvůr měl příležitost učinit 48, by měly být nově kvalifikovány jako namítající neexistenci nebo nedostatečnost odůvodnění napadeného rozsudku, pokud jde o kritéria zohledněná při stanovení náhrady újmy, tak, aby tyto části důvodu měly užitečný účinek.
However, in the light of the caselaw cited, those pleas in the main appeal should either be declared inadmissible or, as the Court has already had occasion to do, 48be reclassified as alleging the absence or inadequacy of the statement of reasons in the judgment under appeal as regards the criteria taken into account in determining the compensation for the damage, in order to render those grounds of appeal meaningful.
Úvodem je třeba připomenout, že, podle judikatury, pokud Soud konstatoval existenci újmy, je pouze on příslušný k tomu, aby v mezích návrhu posoudil způsob a rozsah náhrady zmíněné újmy 46.
As a preliminary point, it should be recalled that, according to the case-law, once the Court of First Instance has found the existence of damage, it alone has jurisdiction to assess, within the confines of the claim, the method and extent of compensation for that damage.
Soudní dvůr nicméně upřesnil, že k tomu, aby mohl provést soudní přezkum rozsudků Soudu, musejí být tyto rozsudky dostatečně odůvodněné a zvláště uvádět kritéria zohledněná pro účely stanovení zvolené částky 47.
46The Court has nonetheless stated that in order for it to be able to review the judgments of the Court of First Instance, those judgments must state sufficient reasons and, in particular, set out the criteria taken into account for the purposes of determining the amount selected. 47
V projednávaném případě obsahuje hlavní kasační opravný prostředek určitě několik nejasností, pokud jde o kritiku, kterou vyslovuje ve vztahu k napadenému rozsudku.
In the present case, the main appeal certainly contains some ambiguities as to the criticisms it contains of the judgment under appeal.
Aniž by totiž zpochybnila a aniž by vůbec mohla zpochybnit v mezitímním rozsudku provedené zjištění existence újmy způsobené protiprávností, k níž došlo, Komise v podstatě uvádí, že náhrada přiznaná Soudem v napadeném rozsudku se týká nikoliv újmy zjištěné v mezitímním rozsudku, ale naopak jiné újmy, a sice ztráty jistoty zastávat pracovní místo a ztráty příslušné odměny.
Indeed, although it does not — and cannot — call into question the finding, made in the interim judgment, as to the existence of damage caused by the unlawful act committed, the Commission argues, in essence, that the compensation awarded by the Court of First Instance in the judgment under appeal is not concerned with the damage found to exist in the interim judgment, but, on the contrary, other damage, that is to say the loss of a guarantee of obtaining a post and the loss of earnings relating thereto.
V tomto ohledu tedy Komise tvrdí, že když Soud přijal
In that regard,
47 — Viz zejména výše uvedený rozsudek Rada v. de Nil a Impens, (body 32 a 33) a výše uvedené usnesení Meister v. OHIM (bod 82).
47 — See, in particular, Council v De Nil and Impens, paragraphs 32 and 33, and the order in Meister v OHIM, paragraph 82.
48 — Výše uvedený rozsudek Lucaccioni v. Komise (bod 36).
48 — Lucaccioni v Commission, paragraph 36.
Navrhuji tedy prohlásit hlavní kasační opravný prostředek za přípustný, s tou výhradou, že části důvodu zmíněného kasačního opravného prostředku kritizující rozsah náhrady újmy budou vykládány tak, že se týkají neexistence nebo nedostatečnosti odůvodnění napadeného rozsudku.
I therefore propose that the main appeal should be declared admissible, provided that the claims in that appeal criticising the extent of the compensation for the damage are interpreted so as to relate to the absence or inadequancy of the statement of reasons in the judgment under appeal.
Komise v podstatě s odkazem na bod 58 napadeného rozsudku kritizuje skutečnost, že majetková újma byla vypočítána na základě kritéria rozdílu odměny, čímž byla ztráta šance zkreslena na ztrátu jistoty získat pracovní místo.
In essence, the Commission argues, with reference to paragraph 58 of the judgment under appeal, that the material damage was calculated on the basis of the criterion of the difference in earnings, thus wrongly interpreting the loss of an opportunity as being the loss of a guarantee of obtaining a post.
Podle ní je nesprávné právní posouzení Soudu potvrzeno jinými okolnostmi, jak bylo uvedeno v bodě 37 tohoto stanoviska.
In its view, the existence of an error of law on the part of the Court of First Instance is confirmed by other evidence, as stated in point 37 above.
Tato kritika podle mého názoru vychází z částečně nesprávného výkladu napadeného rozsudku.
Those criticisms are the result, in my view, of a partial misreading of the judgment under appeal.
Nemůže být rovněž tvrzeno, v rozporu s tvrzením M.-C. Girardot uvedeným v její námitce nepřípustnosti, že argumentace Komise, pokud jde o kritiku skutečného a určitého charakteru újmy, je nepřípustná, protože nebyla předložena v prvním stupni.
Nor is it possible to claim, contrary to Ms Girardot’s submission in her objection of inadmissibility, that, insofar as the Commission’s line of argument disputes the actual and certain nature of the damage, it is inadmissible since it was not submitted at first instance.
Je totiž zřejmé, že zjištění kritizovaná Komisí se poprvé objevují v napadeném rozsudku, což musí vést k zamítnutí tvrzení M.-C. Girardot o novém charakteru důvodu 49.
It is indeed clear that the findings criticised by the Commission appear for the first time in the judgment under appeal, which must lead to the dismissal of the claim put forward by Ms Girardot that the plea is a new one. 49
49 — Viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 18. ledna 2007, PKK a KNK v. Rada (C-229/05 P, Sb. rozh. s. I-439, bod 33).
49 — See, in that regard, Case C-229/05 P PKK and KNK v Council [2007] ECR I-439, paragraph 33.
Nesporně je třeba připustit, že posouzení, které je uvedeno v bodě 58 napadeného rozsudku, je stiženo vadou spočívající v nesprávném právním posouzení.
Indeed, it should be acknowledged that the assessment in paragraph 58 of the judgment under appeal is vitiated by an error of law.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA P. MENGOZZIHO – VĚC C-348/06 P o použití zásady náhrady určité újmy, neboť jistou není očekávaná nadcházející událost ani budoucí vývoj, ale ztráta šance na to, že tato událost nebo vývoj nastane.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-348/06 P one. In that respect, this is an application of the principle of compensation for certain damage, since what is certain is not the anticipated future event or development, but rather the loss of the chance that they may materialise.
Posouzení šance, kterou měla M.-C. Girardot na přijetí své žádosti o pracovní místo, nemůže být nepovinné, protože je součástí samotné definice pojmu ztráty šance.
Accordingly, the assessment of the chance that Ms Girardot had of having her application accepted cannot be optional, since it forms part of the very definition of the notion of loss of opportunity.
Je třeba připomenout, že v tomto bodě odůvodnění napadeného rozsudku Soud vyložil, jak bude postupovat při ohodnocení rozsahu újmy vzniklé M.-C. Girardot.
It should be pointed out that, in that paragraph of the grounds of the judgment under appeal, the Court of First Instance presented the approach it was going to adopt for the purposes of assessing the extent of the damage suffered by Ms Girardot.
Za tímto účelem tak uvedl, že je třeba „určit rozdíl mezi odměnou, kterou by M.-C. Girardot pobírala, kdyby se její šance, že její žádost o pracovní místo bude přijata, uskutečnila, a odměnou, kterou skutečně pobírala poté, co byla její žádost o pracovní místo zamítnuta, a následně případně ohodnotit ve formě procentního podílu šanci, kterou měla M.-C. Girardot na to, že se zmíněná možnost uskuteční“ 50.
To that end, it therefore stated that it was appropriate ‘to determine the difference between the earnings which Ms Girardot would have received in the event that her opportunity of having her application accepted had materialised and those which she actually received following the unlawful rejection of her application, and then, if appropriate, to assess, as a percentage, the chance that Ms Girardot had of that eventuality materialising’. 50
Vzhledem k tomu, že Soud začíná druhou část svého uvažování slovním spojením „případně“, zdá se, že má za to, že tato fáze je nepovinná, zatímco z právního hlediska se v případě ztráty šance na přijetí taková fáze jeví jako povinná.
However, by introducing the second stage of the reasoning it was to adopt with the words ‘if appropriate’, the Court of First Instance seems to take the view that that stage is merely optional, whereas, legally, in the case of the loss of an opportunity to be recruited, such a stage is mandatory.
Nesprávné právní posouzení Soudu nicméně podle mého názoru nemůže vést ke zrušení napadeného rozsudku.
However, I take the view that the error of law on the part of the Court of First Instance cannot result in the annulment of the judgment under appeal.
Je totiž nesporné, že v bodech 96 až 122 tohoto rozsudku Soud skutečně in concreto posoudil šanci, jež byla ostatně kvalifikována jako vážná, kterou měla M.-C. Girardot na získání pracovních míst, ohledně nichž předložila své žádosti, takže nelze mít za to, jak nesprávně tvrdí Komise, že majetková újma zjištěná v napadeném rozsudku je rovna pouze rozdílu mezi odměnou, kterou by M.-C. Girardot pobírala, kdyby jedna z jejích žádostí o pracovní místo byla Komisí přijata, a odměnou, kterou skutečně pobírala.
Indeed, it is common ground that, in paragraphs 96 to 122 of the latter, the Court of First Instance actually assessed in concreto the chance — described, incidentally, as genuine — that Ms Girardot had of filling the posts for which she had submitted her application, with the result that it is not possible to take the view, as the Commission wrongly claims, that the material damage found to exist in the judgment under appeal is equal only to the difference between the earnings which Ms Girardot would have received if one of her applications had been accepted by the Commission and those which she actually received.
Je totiž třeba připomenout, že ztráta šance představuje sama o sobě újmu, jak ostatně Komise připouští.
Indeed, it should be borne in mind that the loss of an opportunity constitutes damage in itself, as the Commission also acknowledges.
Pokud jde o ztrátu šance na přijetí, újmu nepředstavují očekávané částky, ale naděje na jejich získání.
With regard to the loss of an opportunity of being recruited, it is not the anticipated amounts which constitute the damage, but the expectation of earning them.
Soud musí vzít při přiznávání náhrady škody v úvahu význam této naděje, která musí být, jak vyžaduje judikatura, vážná.
When awarding damages, a court must take into account the level of the expectation, which must, as required by the case-law, be real.
Šance musela být skutečná.
The chance has to have been a genuine
V tomto ohledu nemůže být kritika Komise směřující proti tomu, že Soud v napadeném rozsudku zohlednil ztrátu odměny jako kritérium k posouzení ztráty šance na přijetí, přijata.
In that regard, the Commission’s criticisms concerning the taking into account, in the judgment under appeal, of the loss of earnings as a criterion for assessing the loss of an opportunity to be recruited are also untenable.
Girardot na získání takové odměny, použil pouze kritéria pro založení mimosmluvní odpovědnosti Společenství v konkrétním rámci ztráty šance na přijetí.
First Instance merely applied the criteria governing the noncontractual liability of the Community, in the specific context of the loss of an opportunity to be recruited.
Jak líčí Komise, je pravda, že M.-C. Girardot neměla nárok na přijetí.
It is true, as the Commission states, that Ms Girardot had no right to be recruited.
Toto tvrzení není napadeným rozsudkem popřeno.
That assertion is not contradicted by the judgment under appeal.