natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Více než 60 % kurzů dalšího vzdělávání učitelů, které se financují v rámci evropského programu Socrates (Comenius), probíhá v angličtině
Over 60 % of inservice training courses funded by the European Socrates (Comenius) programme are given in English
Pořadí jazyků, v nichž kurzy financované v rámci programu Socrates (Comenius) probíhají nejčastěji, v podstatě ve většině zemí odpovídá procentním podílům žáků, kteří se na sekundární úrovni učí angličtinu, francouzštinu, němčinu a španělštinu (obr. C8).
In most countries, the order in which the different languages used in Socrates (Comenius) are represented corresponds in the main to the percentages of pupils learning English, French, German and Spanish in secondary education (Figure C8).
Klíčová témata vzdělávání v Evropě.
The teaching profession in Europe: profile, trends and concerns.
Svazek 3. Učitelské povolání v Evropě: Profil, trendy a úkoly.
Key Topics in Education in Europe, Volume 3.
Tři členské státy Evropského sdružení volného obchodu, které jsou součástí Evropského hospodářského prostoru
The three countries of the European Free Trade Association which are members of the European Economic Area
Evropská unie Belgie Belgie – Francouzské společenství Belgie – Německy mluvící společenství Belgie – Vlámské společenství Česká republika Dánsko Německo Estonsko Řecko Španělsko Francie Irsko Itálie Kypr Lotyšsko Litva Lucembursko Maďarsko Malta Nizozemsko Rakousko
European Union Belgium Belgium – French Community Belgium – Germanspeaking Community Belgium – Flemish Community Czech Republic Denmark Germany Estonia Greece Spain France Ireland Italy Cyprus Latvia Lithuania Luxembourg Hungary Malta Netherlands Austria
Údaje nejsou k dispozici Jev se nevyskytuje
Data not available Not applicable or nought
Kódy jazyků sc sk sl smi sq sr sv tr uk ukr ur wen zh sardština slovenština slovinština laponština (sámština) albánština srbština švédština turečtina ukrajinština rusínština urdština lužická srbština čínština arabština běloruština bulharština bretonština katalánština valencijština korsičtina čeština kašubština kreolština velština dánština němčina řečtina angličtina kastilština ar be bg br ca cat co cs csb cpf cy da de el en es et eu fi fr fur fy ga gd ger ger gl he hr hu is it japonština lucemburština litevština lotyština maltština nizozemština norština okcitánština provensálština polština portugalština rumunština mirandština ladinština romština ruština ja lb lt lv mt nl no oc oci pl pt ro roa roa rom ru estonština baskičtina finština francouzština friulština fríština irština skotská gaelština regionální jazyky Alsaska jazyky regionu Moselle galicijština hebrejština (ivrit) chorvatština maďarština islandština italština
Arabic Belorussian Bulgarian Breton Catalan Valencian Corsican Czech Kashubian Creole Welsh Danish German Greek English Castillan et eu fi fr fur fy ga gd ger ger gl he hr hu is it ja lb lt lv mt nl no oc oci pl pt ro roa roa rom ru
Použité kódy jsou převzaty z normy ISO 639, která uvádí oficiální seznam názvů jazyků.
The codes used are derived from the ISO 639 standard which gives an official list of language names.
Norma obsahuje dvě soustavy kódů, přičemž první typ kódu tvoří dva znaky a druhý tři znaky, takže druhá soustava pokrývá více názvů jazyků.
The standard contains two code systems, the first consisting of two letters and the second of three letters, which covers more languages.
Při sestavování této zprávy byla dána přednost kódům tvořeným dvěma znaky, protože se již objevily v jiných publikacích Eurydice.
Preference has been given to the two-letter system in this report in that its codes have already been used in other Eurydice publications.
Ve zprávě se však používají i třípísmenné kódy, jestliže pro dané jazyky kód tvořený dvěma znaky neexistuje.
However, the report also uses the three-letter system when the languages identified have no two-letter codes.
V diagramech a schématech se jazyky uvádějí podle abecedního pořadí příslušných kódů.
Languages have been classified in the alphabetical order of the codes in the Figures.
Další informace o statusu těchto jazyků jsou k dispozici v tabulce A1 (kapitola A) a v příloze 2.
For further information on the status of these languages, see Figure A1 (Chapter A) and annexe 2.
Mezinárodní ustálené zkratky a akronymy
International conventions
Content and Language Integrated Learning – integrované osvojování obsahu a jazyka 15 členských států Evropské unie před 1. květnem 2004 25 členských států Evropské unie po 1. květnu 2004 Statistický úřad Evropských společenství Mezinárodní norma pro klasifikaci vzdělávání Mezinárodní výzkum čtenářské gramotnosti (IEA)
Content and Language Integrated Learning The 15 Member States of the European Union before 1 May 2004 The 25 Member States of the European Union after 1 May 2004 Statistical Office of the European Communities International Standard Classification of Education Progress in International Reading Literacy Study (IEA) Programme for International Student Assessment (OECD)
Zkratky v jazycích jednotlivých zemí
National abbreviations in their language of origin
ŠIRŠÍ SOUVISLOSTI
CONTEXT
V POLOVINĚ VŠECH EVROPSKÝCH ZEMÍ SE OFICIÁLNĚ UZNÁVÁ STATUS NĚKOLIKA JAZYKŮ
SEVERAL LANGUAGES ARE OFFICIALLY RECOGNISED IN HALF OF ALL EUROPEAN COUNTRIES
Evropa je domovinou mnoha různých jazyků, Tato mnohojazyčnost je výsledkem jejího dávného i nedávného historického vývoje.
Europe is home to many different languages – a result of both its past and recent history.
Jazyková mapa většiny evropských zemí je složitá a utváří ji celá řada různých jazyků, jimiž se na jejich území mluví.
The linguistic patterns of most European countries are complex and formed from a variety of languages existing within the borders of each.
V některých zemích se hovoří týmiž jazyky, zejména v příhraničních oblastech.
Certain countries also share the same languages, especially around their border areas.
Tuto charakteristickou mnohojazyčnost Evropy můžeme posuzovat z různých hledisek, jedním z nich je nepochybně i otázka oficiálního uznávání statusu jazyků ze strany evropských institucí i správních orgánů jednotlivých zemí či regionů.
This multilingualism characteristic of Europe may be considered from different angles one of which is unquestionably the official recognition of languages by the European, national or regional authorities.
Od 1. května 2004 Evropská unie uznává 20 úředních jazyků ( úředního jazyka státu.
Since 1 May 2004, the European Union has recognised 20 official languages (
Některé země však propůjčují status úředního jazyka státu i dalším jazykům, jimiž se na jejich území mluví (irská gaelština v Irsku, turečtina na Kypru nebo lucemburština v Lucembursku).
) with the status of state language in its different member countries. However, certain countries extend the status of official state language to other languages that exist within their borders (Irish in Ireland, Turkish in Cyprus or Letzeburgesch in Luxembourg).
Těmito úředními jazyky státu často mluví většina obyvatel dané země.
Often, these official state languages are spoken by the majority of inhabitants of the country concerned.
Jinde jejich mluvčí tvoří menšinu, jako je tomu v případě švédštiny ve Finsku.
Elsewhere, they are used by a minority as in the case of Swedish in Finland.
Jen málo evropských zemí oficiálně uznává (k právním účelům a při výkonu veřejné správy) regionální nebo menšinové jazyky, které se používají na jejich území.
Few European countries officially recognise (for legal or administrative purposes) the existence of regional or minority languages within their borders.
V těchto zemích stát jazykům přiznává úřední status, který se nicméně vztahuje pouze na danou geografickou oblast – mnohdy region či autonomní správní jednotku, v níž se jimi zpravidla hovoří.
In such countries, languages are granted official state recognition but solely within the geographical area – often a region or autonomous unit – in which they are normally spoken.
Například ve Španělsku jsou úředními jazyky v příslušných autonomních komunitách kromě španělštiny i baskičtina, katalánština, galicijština a valencijština.
In Spain for example, Basque, Catalan, Galician and Valencian are official languages alongside Spanish in their corresponding Autonomous Communities.
S oficiálním uznáním statusu, jež je propůjčeno nejen úřednímu jazyku státu, ale i jiným jazykům, které se na státním území používají, se setkáváme rovněž v Itálii, kde se kromě italštiny mluví několika dalšími jazyky.
This official recognition granted both to a state language and other languages spoken within national borders also exists in Italy in which several languages are spoken alongside Italian.
Přítomnost obyvatel, kteří mluví různými jazyky, vytváří v těchto zemích situaci, v níž je používání dvou jazyků více nebo méně význačnou charakteristikou v závislosti na přijaté jazykové politice.
In these countries, the presence of people who speak different languages results in situations in which the use of two languages is more or less marked, depending on the language policies adopted.
Výuka regionálního či menšinového jazyka nebo jeho používání jako vyučovacího jazyka nepochybně přispívá k jeho zachování pro budoucí generace (obr. B7 a přílohy 1 a 2).
Teaching a regional or minority language or using it as a language of instruction is unquestionably instrumental in keeping it alive for future generations (Figure B7 and annexes 1 and 2).
Další charakteristikou jazykové mapy Evropy je přítomnost všech dalších jazyků, jimž orgány veřejné správy sice nepřiznávají úřední status, ale které v jednotlivých zemích používají různé skupiny obyvatel.
A further characteristic of the linguistic scene in Europe is the existence of all those languages which are not granted official recognition by the public authorities, but which are used by various groups of people in different countries.
Patří k nim jazykové menšiny sídlící v ohraničené geografické oblasti, jež v některých případech tvoří skupiny, které žijí mimo své rodné území – ať již státu či regionu, a rovněž neteritoriální menšiny, jejichž jazyk není spojen s žádnou konkrétní oblastí (například Romové).
They correspond to geographically based linguistic minorities formed, in some cases, by groups living away from their native territory, whether a State or a region, as well as to non-territorial minorities whose language is not associated with any one particular territory (such as the Romanies).
Všechny tyto jazyky Rada Evropy formálně zařazuje do jediné kategorie ‚regionální nebo menšinové jazyky‘ (Evropská charta regionálních či menšinových jazyků – European Charter for Regional or Minority Languages,
All such languages have been formally identified by the Council of Europe under the single heading of
článek 1, 1992) (
‘regional or minority languages’ (European Charter for Regional or Minority Languages, Article 1, 1992) (
Konečně bychom měli věnovat pozornost i jazykům, jimiž v Evropě mluví skupiny přistěhovalců, které jsou
Finally, attention should be drawn to the existence in Europe of languages spoken by immigrant populations
) Angličtina, čeština, dánština, estonština, finština, francouzština, italština, litevština, lotyština, maďarština, maltština, němčina, nizozemština, polština, portugalština, řečtina, slovenština, slovinština, španělština a švédština.
) Czech, Danish, Dutch, English, Estonian, German, Finnish, French, Greek, Hungarian, Italian, Latvian, Lithuanian, Maltese, Polish, Portuguese, Slovak, Slovene, Spanish and Swedish.
) Více informací o regionálních či menšinových jazycích v Evropě je k dispozici na internetových stránkách Evropského výboru pro méně používané jazyky (European Bureau for Lesser Used Languages) (ww2.eblul.org:8080/eblul).
) Further information on regional or minority languages in Europe is provided on the website of the European Bureau for Lesser Used Languages (ww2.eblul.org:8080/eblul).
) Další informace o skupinách přistěhovalců v Evropě podává publikace Integrace dětí přistěhovalců do škol v Evropě. Survey. Brusel: Eurydice, 2004.
) For further information on immigrant populations in Europe, see: Integrating Immigrant Children into Schools in Europe.
Obr. A1: Úřední jazyky státu a regionální nebo menšinové jazyky se statusem úředního jazyka v Evropě, 2004
Figure A1: Official state languages and regional or minority languages with official status in Europe, 2004
1 úřední jazyk státu
1 official state language
2 úřední jazyky státu
2 official state languages
3 úřední jazyky státu
3 official state languages
Kromě úředního jazyka státu jeden nebo více regionálních či menšinových jazyků se statusem úředního jazyka
One or more regional or minority languages with official status, in addition to the official state language
Úřední jazyk státu
Official state language
Regionální jazyk nebo menšinový jazyk se statusem úředního jazyka
Regional or minority language with official status
Regionální nebo menšinový jazyk se statusem úředního jazyka
Regional or minority language with official status
DE EE EL ES FR IE IT němčina estonština řečtina kastilština francouzština angličtina, irská gaelština italština katalánština, němčina, řečtina, francouzština friulština, chorvatština, okcitánština, provensálština ladinština, slovinština, sardština, albánština polština portugalština slovinština slovenština finština, švédština švédština angličtina angličtina angličtina velština skotská gaelština
English, Maltese Dutch German Polish Portuguese Slovene Slovak Finnish, Swedish Swedish English English English
Doplňující poznámka Itálie: Od května 2001, kdy nabylo platnosti příslušné nařízení, se oficiálně uznávají regionální jazyky.
Additional note Italy: Since the May 2001 decree took effect, regional languages have been officially recognised.
Vysvětlivka Úřední jazyk; úřední jazyk státu; regionální nebo menšinový jazyk: viz glosář.
Explanatory note Official language; state language; regional or minority language: See glossary.
JEN MÁLO ŽÁKŮ V EVROPĚ DOMA MLUVÍ JINÝM NEŽ VYUČOVACÍM JAZYKEM
FEW PUPILS IN EUROPE SPEAK A LANGUAGE AT HOME THAT IS NOT THEIR LANGUAGE OF INSTRUCTION
Ve všech evropských zemích, které se zapojily do mezinárodních výzkumů PIRLS 2001 a PISA 2000, je procento žáků, kteří doma mluví jiným než vyučovacím jazykem, mnohem nižší než procento žáků, kteří doma hovoří jazykem používaným ve škole.
In all European countries that took part in the PIRLS 2001 and PISA 2000 international surveys, the proportion of pupils who at home speak a language other than their language of instruction is much lower than the proportion of pupils who speak the language used at school.
Podle údajů získaných během výzkumu PIRLS je procentní podíl devítiletých nebo desetiletých žáků, kteří doma ‚vždy‘ mluví jiným než vyučovacím jazykem, zcela zanedbatelný (obr. A2a).
According to the PIRLS data, the proportion of pupils aged 9 or 10 who at home ‘always’ speak a language other than the language of instruction is negligible (Figure A2a).
Podíl žáků, kteří doma ‚občas‘ mluví jiným jazykem než je ten, který se používá ve škole, je nicméně poněkud větší.
Nevertheless, the proportion of pupils who ‘sometimes’ speak a language other than the one spoken at school is a little greater.
V polovině zemí 10 % žáků nebo ještě více doma občas mluví jiným jazykem než tím, který se používá ve škole.
In half the countries concerned, 10 % or more of pupils sometimes use at home a language distinct from the one used at school.
Největší procento bilingvních žáků (15 %). je na Kypru Částečně to souvisí s tím, že tato země má dva úřední jazyky, řečtinu a turečtinu.
Cyprus has the highest proportion of bilingual pupils (15 %). This is partly attributable to the fact that the country has two official languages, Greek and Turkish.
Obr. A2a: Podíl žáků ve čtvrtém ročníku primární školy, kteří prohlašují, že doma vždy nebo občas mluví jiným než vyučovacím jazykem, 2000/01
Figure A2a: Proportion of pupils in the fourth year of primary school who say that at home they always or sometimes speak a language other than the language of instruction, 2000/01
Vždy jiný jazyk
Always another language
Občas jiný jazyk
Sometimes another language
Země, které se nepodílely na sběru dat
Countries that did not contribute to the collection of data
Zdroj: IEA, databáze PIRLS 2001.
Source: IEA, PIRLS 2001 database. Explanatory note
V dotazníku byly žákům položeny dvě otázky: ‚Jak často doma mluvíš vyučovacím jazykem?‘ a ‚Jak často mluvíš vyučovacím jazykem s dospělými, s nimiž doma žiješ?‘ Odpovědi žáků, kteří prohlásili, že doma nikdy s nikým (včetně dospělých členů domácnosti) nemluví vyučovacím jazykem, byly zařazeny do první kategorie označené ‚vždy jiný jazyk‘.
The questionnaire put two questions to pupils: ‘How often do you speak the language of instruction at home?’ and ‘How often do you speak the language of instruction with adults living in your home?’ The replies of pupils who said they never spoke the language of instruction at home to anyone (including adult members of the household) were placed in a first category labelled ‘always another language’.
Odpovědi žáků, kteří uvedli, že doma někdy mluví vyučovacím jazykem, byly zařazeny do druhé kategorie ‚občas jiný jazyk‘.
The replies of pupils who said they sometimes spoke the language of instruction at home were placed in a second category ‘sometimes another language’.
Vyřazeny byly vzájemně si odporující odpovědi žáků, kteří prohlásili, že doma nikdy nemluví vyučovacím jazykem, a současně tvrdili, že jím většinou nebo téměř vždy mluví s dospělými členy domácnosti.
The inconsistent replies of pupils who said that at home they never spoke the language of instruction and, at the same time, that they almost or nearly always spoke it with adult members of the household were discarded.
Další informace jsou uvedeny v oddílu Statistické nástroje a v přílohách.
For further information, see the Statistical Tools and Annexes.
V rámci výzkumu PISA 2000 byla 15letým dospívajícím rovněž položena otázka, kterým jazykem či jazyky hovoří se svými rodinami (obr. A2b).
In the PISA 2000 study, 15-year-old adolescents were also asked to state which language or languages they used with their families (Figure A2b).
V některých zemích však panuje zcela odlišná situace, která bezpochyby souvisí se zvláštnostmi jejich jazykového prostředí (obr. A1).
However, there were contrasting situations in some countries, no doubt attributable to unusual features of their linguistic context (Figure A1).
Ve Španělsku se 13 % žáků prohlásilo za mluvčí jiného úředního jazyka země, zatímco v Lucembursku bylo takových žáků 9 % a ve Finsku 4 %.
In Spain, Luxembourg and Finland, 13 %, 9 %
Obr. A2b: Podíl 15letých žáků, kteří prohlašují, že doma mluví převážně jiným než vyučovacím jazykem, 1999/2000
Figure A2b: Proportion of 15-year-old pupils who say that at home they mainly speak a language other than the language of instruction, 1999/2000
Země s jediným úředním jazykem Země, které se nepodílely na sběru dat
Country with just one official language Countries that did not contribute to the collection of data
Jiný úřední jazyk země Jiný jazyk země, který nemá status úředního jazyka Kterýkoli jiný jazyk
Another official language of the country Another language of the country, with no official status Any other language
Belgie (BE fr): Dotazník nenavrhoval žádné alternativy, pokud jde o kategorii ‚jiný jazyk země, který nemá status úředního jazyka‘.
Belgium (BE fr): The questionnaire contained no proposals concerning the category ‘another language of the country, with no official status’.
Belgie (BE nl): Do kategorie ‚jiný jazyk země, který nemá status úředního jazyka‘ náleží vlámský dialekt.
Belgium (BE nl): The category ‘another language of the country, with no official status’ refers to the Flemish dialect.
Itálie: Výzkum PISA 2000 proběhl předtím, než v roce 2001 došlo k oficiálnímu uznání řady stávajících autochtonních jazyků (obr. A1).
Italy: The PISA 2000 survey was conducted before many existing indigenous languages were officially recognised in 2001 (Figure A1).
Lotyšsko: Protože se používaly dva dotazníky (v ruštině a lotyštině), diagram získané údaje nezachycuje, aby se předešlo chybné interpretaci příslušných kategorií jazyků.
Latvia: As two questionnaires (in Russian and Latvian) were used, the data have not been indicated in order to avoid any mistaken interpretation of the language categories indicated.
Nizozemsko: Počet respondentů v výzkumu PISA 2000 se pokládal za příliš nízký na to, aby umožnil smysluplné srovnání.
Netherlands: The response rate to the PISA 2000 survey was considered to be too low for purposes of meaningful comparison.
Z tohoto důvodu nejsou získané údaje (jiný úřední jazyk země = 0; jiný jazyk země, který nemá status úředního jazyka = 12,7; kterýkoli jiný jazyk = 5,4) v diagramu zachyceny.
This explains why the data (another official language of the country = 0; another language of the country with no official status = 12.7; any other language = 5.4) are not shown in the Figure.
ŠIRŠÍ
CONTEXT
PROCENTO 15LETÝCH ŽÁKŮ, KTEŘÍ NEMLUVÍ VYUČOVACÍM JAZYKEME JE NIŽŠÍ NEŽ PROCENTO ŽÁKŮ-PŘISTĚHOVALCŮ
First, in some countries pupils from regional or ethnic minorities who received instruction in their mother tongue were not included in the sample.
U zemí, které se zapojily do mezinárodního výzkumu PISA 2000, můžeme porovnat procentní podíl 15letých žáků-přistěhovalců, jejichž rodiče se narodili v zahraničí, s podílem stejně starých žáků, kteří doma mluví jiným než vyučovacím jazykem, a jejichž jazyk zároveň není jedním z dalších úředních či autochtonních jazyků dané země.
In countries that took part in the PISA 2000 international survey, it is possible to compare the proportions of 15-year-old immigrant pupils whose parents were born abroad with the proportions of pupils of the same age who at home speak a language other than the language of instruction, which is not one of the country’s other official or indigenous languages.
V téměř polovině zemí, které se na mezinárodním výzkumu podílely, jsou tato dvě procenta podobná.
In almost half of the countries that took part in the international survey, the two percentages are close.
Předpoklad, že je většina žáků-přistěhovalců v těchto zemích zvyklá doma mluvit svým mateřským jazykem, který současně není jazykem používaným ve škole, proto není nijak neopodstatněný.
It is thus not unreasonable to suppose that the majority of immigrant pupils in these countries are accustomed to speaking their mother tongue at home, and that this language is different from the one used at their school.
Nicméně v některých zemích, jako je například Belgie (Francouzské společenství), Francie, Lucembursko nebo Spojené království (Anglie), mluví značné procento cizinců, kteří v těchto zemích sídlí, stejnými jazyky (jedním nebo více), které se používají v rámci vzdělávacího systému, což nepochybně souvisí s velkým počtem přistěhovalců, kteří pocházejí z frankofonních, resp. anglofonních zemí.
Nevertheless, in some countries such as Belgium (the French Community), France, Luxembourg or the United Kingdom (England), a significant proportion of foreign residents speak the same (one or more) languages as those used in the education system, no doubt because of the large number of immigrants who originally come from French-speaking or English-speaking countries, respectively.
Obr. A3: Podíl 15letých žáků-přistěhovalců (jejichž rodiče se narodili v zahraničí) a podíl stejně starých žáků, kteří prohlašují, že doma mluví převážně jiným než vyučovacím jazykem, a jejichž jazyk zároveň není jedním z dalších jazyků dané země (úředních či bez statusu úředního jazyka), 1999/2000
Figure A3: Proportion of 15-year-old immigrant pupils (whose parents were born abroad) and the proportion of pupils of the same age who say that at home they mainly speak a language other than the language of instruction, which is not one of the country’s other languages (official or otherwise), 1999/2000