natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Krom toho jsou v rámci spolupráce soudů podle článku 234 ES úkoly Soudního dvora a úkoly předkládajícího soudu jasně oddělené a výklad vnitrostátních předpisů náleží výlučně předkládajícímu soudu 17.
In addition, in the procedure laid down in Article 234 EC providing for cooperation between the national courts and the Court of Justice, the functions of the Court of Justice and the national courts are clearly separate and the latter has exclusive jurisdiction to interpret its national legislation. 17
Jestliže totiž uvedené články či aspoň jeden z nich musí být vykládány v tom smyslu, že brání předpisům stanovícím takový zákaz televizní reklamy, jako je zákaz podle zákona z roku 1992, vnitrostátní soud nesmí s ohledem na judikaturu o účincích přednosti přímo použitelného pravidla práva Společenství tyto předpisy použít 19.
If those articles, or one of them, must be interpreted as meaning that they preclude provisions, such as those introduced by the 1992 Law, which prohibit television advertising, the national court must set aside such provisions, in accordance with the caselaw on the primacy of rules of Community law which are directly applicable. 19
S ohledem na tyto úvahy se první skupina otázek jeví jako přípustná.
In the light of those considerations, the first group of questions is indeed admissible.
Účinky legislativního nařízení č. 223/2006 na rozhodnutí sporu v původním řízení musí totiž posoudit předkládající soud, a nikoli vláda členského státu, jehož je tento soud orgánem 18.
It is for the referring court to assess the effects of Decree-Law No 223 on the resolution of the main proceedings and not the government of the Member State from which the reference is made.
Giudice di pace di Genova měl při pokládání předběžných otázek Soudnímu dvoru za to, že legislativní nařízení, jehož článek 12 ostatně citoval, nebrání použití zákona z roku 1992 na spor, který mu byl předložen.
18In referring these questions to the Court of Justice for a preliminary ruling, the Giudice di Pace di Genova considered that Decree-law No 223, Article 12 of which it sets out, did not prevent the application of the 1992 Law to the case before it.
Soudnímu dvoru nepřísluší tento závěr jakkoli zpochybňovat.
It is not for the Court to challenge that assessment.
Naopak sdílím pochybnosti Komise ohledně přípustnosti druhé skupiny otázek.
On the other hand, I share the Commission’s doubts as to the admissibility of the second group of questions.
Argument italské vlády, podle nějž uvedené legislativní nařízení zrušilo ustanovení zákona z roku 1992, která zakazují reklamu, stejně jako všechna ustanovení právních a správních předpisů zakazujících pro svobodná povolání a duševní činnosti informativní reklamu, tudíž nelze přijmout a prohlásit první skupinu otázek za bezpředmětnou.
The Italian Government’s argument that Decree-law No 223 repealed the provisions of the 1992 Law prohibiting advertising, as it did all laws and regulations prohibiting the professions and those engaged in intellectual work from providing information by way of advertising, cannot therefore be accepted and deprive the first group of questions of their purpose.
Jejich předmětem je totiž posouzení slučitelnosti etického kodexu přijatého federací lékařů a její praxe při uplatňování kodexu s právem Společenství.
The purpose of that group of questions is to ascertain whether a code of conduct adopted by a federation of doctors and that federation’s practice in applying the code are compatible with Community law.
Předkládající soud však nepředložil žádné informace o obsahu kodexu ani o související praxi.
However, the Giudice di Pace di Genova has not provided any details as to the content of that code or that practice.
Nevysvětlil ani to, v čem by měl spočívat význam přezkumu kodexu a související praxe Soudním dvorem pro rozhodnutí sporu v původním řízení.
Nor did it explain how the Court’s examination of that code and that practice would be relevant to the outcome of the main proceedings.
17 — Viz zejména rozsudek ze dne 17. června 1999, Piaggio (C-295/97, Recueil, s. I-3735, bod 29 a citovaná judikatura).
17 — See, in particular, Case C-295/97 Piaggio [1999] ECR I-3735, paragraph 29 and the caselaw cited.
18 — Rozsudek ze dne 13. listopadu 2003, Neri (C-153/02, Recueil, s. I-13555, bod 35).
18 — Case C-153/02 Neri [2003] ECR I-13555, paragraph 35.
19 — Rozsudek ze dne 9. března 1978, Simmenthal (106/77, Recueil, s. 629, bod 21).
19 — Case 106/77 Simmenthal [1978] ECR 629, paragraph 21.
Vzhledem k tomu, že televizní reklama v oblasti léčebných postupů je harmonizována směrnicí 89/552, je třeba posoudit, zda slučitelnost sporných ustanovení zákona z roku 1992 má být přezkoumávána z hlediska uvedené směrnice, anebo z hlediska ustanovení Smlouvy o svobodě pohybu.
Since rules on television advertising for medical treatments have been harmonised in Directive 89/552, it is necessary to consider whether the compatibility of the provisions of the 1992 Law at issue must be examined in the light of that directive or the provisions of the Treaty on freedom of movement.
Zbytečnost přezkumu je dokonce zjevná v souvislosti se skutečností, že Advertising Media odůvodnila podle informací předkládajícího soudu nemožnost dostát svým smluvním závazkům zákonem z roku 1992, neboť tento zakazuje veškerou reklamu na léčebné postupy v oblasti lékařské kosmetiky a kosmetické chirurgie prováděné v soukromých zdravotnických zařízeních na celoplošných televizních stanicích, a nikoli uplatněním kodexu přijatého FNOMCEO a související praxí.
Indeed, it would appear to be obvious that those questions are irrelevant since, according to the information supplied by the referring court, Advertising Media explained that it was impossible for it to fulfil its contractual obligations because of the 1992 Law, in so far as it prohibited the broadcasting of all advertisements for medical and surgical treatments of a cosmetic nature carried out in private health care establishments on national television networks, and not because of the code adopted by FNOMCEO or its practice in applying it.
Relevantní ustanovení práva Společenství
The relevant provisions of Community law
Z uvedených důvodů navrhuji Soudnímu dvoru, aby čtvrtou a pátou otázku považoval za zjevně irelevantní pro rozhodnutí sporu v původním řízení a aby tyto otázky prohlásil za nepřípustné.
That is why I propose that the Court should decide that the fourth and fifth questions are manifestly irrelevant to the outcome of the main proceedings and should be declared inadmissible.
14 odst. 1 směrnice 89/552 výslovně zakazuje televizní reklamu na léčiva a léčebné postupy, které jsou v členských státech, do jejichž pravomoci spadá subjekt televizního vysílání, dostupné pouze na lékařský předpis.
Article 14(1) of Directive 89/552 expressly prohibits television advertising for medicinal products and medical treatment available only on prescription in the Member State within whose jurisdiction the broadcaster falls.
B – K prvním třem předběžným otázkám
B — The first three questions
První až třetí otázkou se předkládající soud táže, zda je zákon z roku 1992 v rozsahu, v němž zakazuje reklamu na léčebné postupy v oblasti lékařské kosmetiky a kosmetické chirurgie prováděné v soukromých zdravotnických zařízeních na celoplošných televizních stanicích, zatímco na místních televizních stanicích takovou reklamu za určitých podmínek povoluje, slučitelný s články 43 ES a 49 ES.
By its first three questions, the Giudice di Pace di Genova asks whether the 1992 Law, to the extent that it prohibits the broadcasting of advertisements for medical and surgical treatments of a cosmetic nature carried out in private health care establishments on national television networks, while permitting such advertisements, under certain conditions, on local television networks, is compatible with Articles 43 EC and 49 EC.
Komise na jednání zastávala názor, že pojem „léčebné postupy“ uvedený v tomto článku je třeba vykládat per analogiam s pojmem „léčiva pouze na lékařský předpis“.
At the hearing, the Commission stated that the concept of ‘medical treatment’ in that article must be interpreted by analogy with that of ‘medicinal products available only on prescription’.
Dotčený pojem by pak obsáhl úkony lékaře prováděné na základě předpisu jiného lékaře.
The concept at issue thus corresponds to acts performed by a doctor on the basis of a prescription issued by another doctor.
V oblasti kosmetické chirurgie by tak zahrnoval například operace zaměřené na nápravu následků nehody či korekci vrozené vady.
In the field of plastic surgery, it covers, for example, operations intended to rectify the consequences of an accident or to correct a congenital deformity.
Naopak by do něj nenáležely úkony prováděné na vlastní žádost pacienta.
On the other hand, it does not apply to acts performed solely at the patient’s request.
Chirurgický úkon, jako například korekce nosu či modelace prsou, totiž může předepsat lékař za účelem nápravy následků nehody či nemoci.
An operation, such as the re-modelling of the nose or the breasts, could be prescribed by a doctor in order to rectify the consequences of an accident or following an illness.
Lze jej provést i na vlastní žádost pacienta, který se čistě na základě vkusu rozhodne pozměnit svůj vzhled nebo část své tělesné schránky, a v tomto případě lékař pouze potvrdí, že zdravotní stav pacienta takový zákrok umožňuje.
It could also be performed solely at the request of the patient, because that person has decided, for purely aesthetic reasons, to alter his face or that part of his anatomy and, in that case, the doctor’s role is to ascertain whether the operation is in fact compatible with the patient’s state of health.
Nizozemská vláda tvrdí, že každý léčebný postup již pojmově vyžaduje zásah lékaře, takže část věty „které jsou […] dostupné pouze na lékařský předpis“ pojem „léčebné postupy“ nijak neobjasňuje.
For its part, the Netherlands Government argues that, by definition, all medical treatment requires the intervention of a doctor, with the result that the words ‘available only on prescription’ adds nothing to the concept of medical treatment.
Vláda rovněž poukazuje na to, že členské státy mohou přijmout více omezující opatření, než jsou pravidla stanovená v článku 14 směrnice 89/552.
It also points out that the Member States may adopt stricter rules than those provided for in Article 14 of Directive No 89/552.
Pro uplatnění tohoto zákazu je totiž třeba předem znát druhy léčebných postupů, pro které je televizní reklama zakázána.
Implementation of the prohibition requires the types of treatment for which television advertising is prohibited to be identified in advance.
Pro účely vymezení působnosti uvedeného článku je tedy nezbytné vyložit podmínku lékařského předpisu jinak.
In order to determine the scope of that provision, the criterion of a prescription must therefore be interpreted differently.
Jedná se tedy o léčiva a léčebné postupy, jejichž využití nelze ponechat pouze na uvážení pacienta či uživatele.
The medicinal products and medical treatment in question are thus those of such a nature that the use of them cannot be left solely to the judgment of the patient or the consumer.
Důvodem pro zákaz televizní reklamy na léčiva a léčebné postupy, které jsou dostupné pouze na lékařský předpis, je skutečnost, že k jejich užití má docházet toliko v nezbytných případech určených lékařem, výhradně pro terapeutické účely a za podmínek stanovených ošetřujícím lékařem.
The prohibition of television advertising for medicinal products and medical treatment available only on prescription is explained by the fact that they must be consumed or carried out only in case of necessity, as determined by a doctor, for strictly therapeutic purposes and under conditions determined by the therapist.
Zákonodárce Společenství tudíž zamýšlel zakázat jednání, jež vybízí k nákupu léčiv a léčebných postupů, které mohou v případě, že nejsou skutečně nezbytné nebo když nejsou užívány tak, jak předepíše lékař, ohrozit zdraví spotřebitelů.
The Community legislature thus intended to prohibit actions designed to promote the acquisition of such medicinal products and medical treatment which, if they are not really necessary and not consumed or carried out in accordance with the instructions of a doctor, could endanger the consumer’s health.
Tento závěr dokládá třicátý bod odůvodnění směrnice 89/552 ve francouzském znění, podle nějž je nezbytné zakázat televizní reklamu na léčiva a léčebné postupy, které jsou v dotyčných členských státech dostupné „pouze“ na lékařský předpis.
That view is confirmed by the 30th recital in the preamble to Directive No 89/552 which, in the French-language version, states that television advertising for medicinal products and medical treatment available ‘only’ on prescription in the Member State concerned must be prohibited.
Zákaz televizní reklamy stanovený zákonem z roku 1992 je tedy mnohem širší než zákaz podle směrnice 89/552.
The prohibition of television advertising laid down in the 1992 Law is thus much wider than that laid down in Directive No 89/552.
Zákon z roku 1992 totiž zakazuje reklamu na celoplošných televizních stanicích lékařským povoláním a pomocným zdravotnickým povoláním i soukromým klinikám.
The 1992 Law prohibits the broadcasting on national television networks of advertisements relating to the medical profession and ancillary medical professions and for private clinics.
nebo přísnější předpisy, jako při výkonu svých vyhrazených pravomocí, neomezovaly svobodu pohybu.
exercise of the powers reserved to them, the Member States must not inhibit freedom of movement.
Podle ustálené judikatury totiž v případě, že podmínky výkonu určitého povolání nejsou harmonizovány, členské státy sice mají i nadále pravomoc vymezovat jeho výkon, ale při výkonu této pravomoci v dané oblasti jsou povinny dodržovat základní svobody zaručené Smlouvou 21.
It is settled caselaw that, where the conditions for the exercise of a profession have not been harmonised, Member States remain competent to define the conditions for the exercise of the profession, but must, when exercising their powers in that area, respect the basic freedoms guaranteed by the Treaty. 21
Nicméně skutečnost, že citovaná ustanovení zákona z roku 1992 rozšiřují zákaz televizní reklamy nad rámec zákazu podle směrnice 89/552, nemusí nutně znamenat rozpor těchto ustanovení s právem Společenství.
However, the fact that those provisions in the 1992 Law introduced a wider prohibition of television advertising than that imposed in Directive No 89/552 does not make those provisions contrary to Community law.
Slučitelnost sporných ustanovení zákona z roku 1992 s právem Společenství je tedy třeba posuzovat z hlediska svobody pohybu zakotvené Smlouvou.
Whether the contested provisions of the 1992 Law are compatible with Community law must therefore be considered in the light of the freedoms of movement established in the Treaty.
Předkládající soud má za to, že vzhledem k okolnostem věci v původním řízení je posouzení třeba provést s ohledem jak na svobodu usazování, tak i na volný pohyb služeb.
The Giudice di Pace di Genova considers that, in the circumstances of the main proceedings, that assessment must be carried out in the light of both freedom of establishment and freedom to provide services.
S tímto názorem souhlasím.
I agree with that analysis.
3 odst. 1 směrnice dává členským státům možnost stanovit v oblastech, na které se tato směrnice vztahuje, podrobnější nebo přísnější pravidla.
As the Netherlands Government pointed out, Article 3(1) of that directive permits Member States to lay down more detailed and stricter rules in the areas covered by it.
14 odst. 1.
That provision has been interpreted as applying to all the provisions in Chapter IV of the directive, 20 which includes Article 14(1).
Členské státy mají tedy právo přijmout více omezující pravidla ohledně televizní reklamy na léčiva a léčebné postupy, než která stanoví posledně uvedený článek.
The Member States are therefore entitled to lay down more restrictive rules than those laid down in Article 14(1) regarding television advertising for medicinal products and medical treatment.
Je ovšem důležité, aby členské státy při výkonu své pravomoci přijímat podrobnější
However, in the exercise of that power to adopt stricter or more detailed rules, as in the
Základem sporu v původním řízení je neplnění smlouvy, kterou uzavřely Advertising Media a Dermoestética, společnost založená podle španělského práva, jejímž předmětem bylo odvysílání reklamních sdělení na italské televizní stanici.
The dispute in the main proceedings arises from the failure to perform a contract entered into by Advertising Media and Dermoestética, a company constituted under Spanish law, for the purpose of broadcasting advertisements on an Italian television station.
21 — Rozsudek ze dne 11. července 2002, Gräbner (C-294/00, Recueil, s. I-6515, bod 26 a citovaná judikatura).
21 — Case C-294/00 Gräbner [2002] ECR I-6515, paragraph 26 and the caselaw cited.
20 — Rozsudek ze dne 9. února 1995, Leclerc-Siplec (C-412/93, Recueil, s. I-179, body 37 až 44).
20 — Case C-412/93 Leclerc-Siplec [1995] ECR I-179, paragraphs 37 to 44.
Domnívám se, že na právní postavení Dermoestética se vztahuje článek 43 ES ve spojení s článkem 48 ES, neboť cílem uzavření smlouvy o reklamě s Advertising Media byla podpora činnosti prvně uvedené společnosti v Itálii prostřednictvím jejích poboček 22.
Dermoestética’s legal position appears to me to be covered by Article 43 EC, read together with Article 48 EC, since the purpose of the advertising contract concluded with Advertising Media was to promote Dermoestética’s activities in Italy through its secondary establishments. 22
Podstatou první až třetí otázky předkládajícího soudu je, zda musí být články 43 ES a 49 ES ve spojení s články 48 ES a 55 ES vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátním předpisům členského státu, které zakazují reklamu na léčebné postupy v oblasti lékařské kosmetiky a kosmetické chirurgie prováděné v soukromých zdravotnických zařízeních na celoplošných televizních stanicích, zatímco na místních televizních stanicích takovou reklamu za určitých podmínek povolují.
By its first three questions, the Giudice di Pace di Genova asks, essentially, whether Articles 43 EC and 49 EC, read in conjunction with Articles 48 EC and 55 EC, are to be interpreted as precluding the legislation of a Member State which prohibits the broadcasting of advertisements for medical and surgical treatments of a cosmetic nature carried out in private health care establishments on national television networks, while at the same time permitting such advertisements, under certain conditions, on local television networks.
Stejně tak je Dermoestética příjemcem služeb objednaných u Advertising Media, a v tomto postavení se tudíž může dovolávat ustanovení článku 49 ES 23.
Similarly, Dermoestética is clearly the party for which the services requested from Advertising Media were intended and may therefore, as such, rely on the provisions of Article 49 EC. 23
Na tuto otázku je dle mého názoru nutno odpovědět kladně, a to zaprvé z důvodu, že takový zákaz reklamy představuje omezení svobody usazování a omezení volného pohybu služeb ve smyslu článků 43 ES a 49 ES, a zadruhé proto, že takové omezení není odůvodněné, jestliže na místních televizních stanicích je taková reklama za určitých podmínek možná.
I am of the opinion that the answer to that question should be in the affirmative on the grounds, first, that such a prohibition on advertising constitutes a restriction on freedom of establishment and freedom to provide services within the meaning of Art -icles 43 EC and 49 EC and, secondly, that that restriction is not justified, since such advertising is permitted, under certain conditions, on local television networks.
Nyní jednotlivé body posoudím.
I shall examine each of those points.
Existence omezení
The existence of a restriction
Přikláním se k názoru, že těžiště této věci s ohledem na cíl, jehož chtěla Dermoestética dosáhnout prostřednictvím smlouvy uzavřené s Advertising Media, a na důsledky zákona z roku 1992 pro hospodářskou soutěž spočívá spíše ve svobodě usazování.
I am inclined to think that the centre of gravity of the present case is more in the direction of freedom of establishment, bearing in mind the objective which Dermoestética was seeking to achieve in its contract with Advertising Media and the effects of the 1992 Law on competition.
Jelikož se však předkládající soud táže i na význam volného pohybu služeb pro daný případ a vzhledem k tomu, že Soudní dvůr v rozsudku Gourmet International Products 24přezkoumával předpisy upravující reklamu na alkoholické nápoje nejen z hlediska článků Smlouvy týkajících se volného pohybu zboží, ale i z hlediska článku 49 ES, budu se krátce zabývat i výkladem tohoto článku.
None the less, since the referring court also raises questions as to the scope of freedom to provide services in this case and since the Court, in its judgment in Gourmet Inter -national Products, 24considered legislation on advertising for alcoholic beverages in the light not only of the articles of the treaty on free movement of goods but also of Article 49 EC, I will also analyse, briefly, the interpretation of that article.
22 — Viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 17. října 2002, Payroll a další (C-79/01, Recueil, s. I-8923, bod 25).
22 — See, to that effect, Case C-79/01 Payroll and Others [2002] ECR I-8923, paragraph 25.
23 — Rozsudek ze dne 31. ledna 1984, Luisi a Carbone (286/82 a 26/83, Recueil, s. 377, bod 10).
23 — Joined Cases 286/82 and 26/83 Luisi and Carbone [1984] ECR 377, paragraph 10.
Svoboda usazování, zakotvená v článcích 43 ES a 48 ES, přiznává společnostem založeným podle práva některého členského státu právo zahájit samostatně výdělečnou činnost v jiném členském státě a tuto činnost trvale vykonávat za stejných podmínek v případě společností, které mají v tomto
The freedom of establishment established in Articles 43 EC and 48 EC confers upon companies or firms in accordance with the law of a Member State the right to pursue an independent activity in another Member State and to exercise that activity permanently under the same conditions as compan- ies or firms whose registered office is in that
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA Y. BOTA – VĚC C-500/06 státě sídlo.
OPINION OF BOT — CASE C-500/06
Článek 43 ES tedy předepisuje odstranění veškeré diskriminace.
State. Article 43 EC thus requires the abolition of discriminatory measures.
rovat podnikatelům, kteří jsou v hostitelském členském státě již usazeni 29.
effectively with professionals already established in the host Member State. 29
Podle judikatury Soudního dvora se za omezení svobody usazování ve smyslu tohoto článku považují i všechna opatření, která zakazují výkon této svobody, tvoří překážku tomuto výkonu nebo jej činí méně atraktivním 25.
In accordance with the Court’s caselaw, all measures which prohibit, impede or render less attractive the exercise of that freedom are also to be regarded as constituting restrictions on freedom of establishment.
Mezi tato opatření patří opatření ovlivňující podmínky výkonu dotyčné činnosti, která, ačkoli se použijí bez rozdílu, ve svém důsledku zbavují hospodářské subjekty účinného soutěžního prostředku k proniknutí na trh 26.
25Among those measures are those which, even though they apply without distinction, affect the conditions for pursuing the activity concerned and have the effect of depriving an economic operator of an effective means of competing with a view to penetrating a market. 26
Kvalifikovat opatření jako „omezení“ ve smyslu článků 43 ES a 49 ES tedy umožňují jejich důsledky pro přístup na trh.
It is therefore the effects which they have on market access which make it possible for such measures to be classified as ‘restrictions’ within the meaning of Articles 43 EC and 49 EC.
Popsaná opatření představují omezení svobody pohybu, jelikož tím, že brání novým subjektům vstoupit na relevantní trh, objektivně kladou volnému pohybu překážky.
Those measures constitute restrictions on the freedoms of movement because, by hindering access by new operators to the market in question, they constitute, from an objective point of view, barriers to the freedoms of movement.