natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Komise dodává, že Spolková republika Německo nedodržela povinnost informovat o podporách podle článku 7 kodexů podpor ocelářskému
It adds that the Federal Republic of Germany failed to comply with the obligation, under Article 7 of the steel aid codes in force between 1986 and 2002, to provide a record of any aid granted,
KOMISE v. SALZGITTER průmyslu, které byly v účinnosti v letech 1986 až 2002, a že útvarům pověřeným prováděním uvedených kodexů nebyly předány žádné informace.
COMMISSION v SALZGITTER and that no information was sent to the departments responsible for implementing those codes.
Soud podle Komise nezmiňuje žádné ustanovení, z nějž by mohlo vyplývat, že má povinnost seznámit se s dokumenty mimo řízení, v jehož rámci jí byly předloženy.
The Commission considers that the Court of First Instance does not refer to any provision which would show that it has an obligation to take cognisance of documents outside the procedure in the context of which they were sent to it.
Dodává, že spontánní předání dokumentů společností Salzgitter nemůže být důkazem toho, že se Komise seznámila s jejich obsahem.
It adds that Salzgitter’s spontaneous transmission of documents cannot serve to prove that the Commission took cognisance of their content.
Podnik, který byl příjemcem podpory, tuto skutečnost ani neprokázal.
Furthermore, the recipient undertaking has not proved that that is the case.
Komise zdůrazňuje skutečnost, že ocelářské podniky nejsou povinny jí předávat v rámci režimu výrobních kvót oceli své zprávy o činnosti nebo účetní závěrky, takže ani Komise není v zásadě povinna takové dokumenty číst.
The Commission points out that steel undertakings are not required to submit their annual reports or accounts to it under the system of steel production quotas, which means that it is not, in principle, required to read those documents.
V rámci svých písemných a ústních vyjádření Komise zdůraznila riziko, jaké může vyvolat analýza Soudu jak pro systém kontroly státních podpor, tak pro jeho administrativní zajištění.
In its written and oral observations, the Commission stressed the risks potentially associated with the analysis by the Court of First Instance both to the system for controlling State aid and its administrative organisation.
Uvedla totiž, že pokud by spontánní předání dokumentů některému útvaru Komise, které mohou obsahovat pouze nejasná vyjádření k poskytnutí státních podpor, stačilo jako důvod k tomu, aby jí byl odňat jediný prostředek, jak zasahovat vůči poskytování protiprávních podpor nebo podpor neslučitelných se společným trhem, pak by hrozilo, že se kontrola státních podpor založená na oznamovací povinnosti zhroutí.
It stated that, if the spontaneous transmission of documents to any Commission department — which may contain no more than vague observations on the grant of State aid — were sufficient to prohibit its only means of recourse against the grant of unlawful aid or aid incompatible with the common market, then State aid control, which is based on the obligation to notify, would be in danger of collapsing.
Komise zpochybňuje zjištění Soudu obsažené v bodě 179 napadeného rozsudku, podle nějž ze zpráv o činnosti a z účetních závěrek společnosti Salzgitter, které tato předala Komisi, vyplynulo, že využívala výjimečných rezerv.
The Commission disputes the finding by the Court of First Instance, in paragraph 179 of the judgment under appeal, that the annual reports and accounts which Salzgitter sent to the Commission indicated that it had had the benefit of exceptional reserves.
Komise k tomu dodává, že v každém případě nejsou v systému kvót rozhodující částky nebo rezervy použité na investice, nýbrž účinky, jaké měly investice na výrobní kapacitu a poté na samotnou produkci.
The Commission adds that, in any event, it is not the amounts or the reserves used for investments which are decisive in the quota system, but the effects which the investments have had on production capacity and, subsequently, on production itself.
Upřesňuje, že i kdyby se připustilo tvrzení Soudu obsažené v bodě 178 napadeného rozsudku, podle nějž měly být finanční zdroje skutečně Komisi oznámeny v rámci režimu kvót, dotčené rezervy stejně neodpovídají finančním zdrojům, nýbrž odkladu daně poskytnutému na konkrétní investice.
It states that, even if the statement made by the Court of First Instance in paragraph 178 of the judgment under appeal, to the effect that the sources of financing did indeed have to be communicated to the Commission under the quota system, is true, the reserves at issue are not sources of financing but a deferment of tax granted in respect of specific investments.
Dále uvedla, že analýza Soudu by mohla zpochybnit jeden ze základních výdobytků moderního administrativního uspořádání
It also pointed out that the analysis of the Court of First Instance is in danger of calling into question an essential component
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA Y. BOTA – VĚC C-408/04 P vůči občanovi namítat skutečnost, že zásilku adresoval nepříslušnému oddělení.
OPINION OF MR BOT — CASE C-408/04 P fact that that citizen sent correspondence to a department not competent to deal with it.
Komise, a sice jasnou a zřetelnou dělbu pravomocí, a ponechala by tak prostor pro administrativní systém, ve kterém by každý pracovník Komise musel neprodleně oznámit příslušnému orgánu každé jím odhalené porušení právního řádu.
of the Commission’s modern administrative organisation, that is to say the clear and unambiguous division of responsibilities, in favour of an administrative system under which every Commission officer would immediately have to notify the competent authority of any infringement of the legal order detected by him.
Spolková republika Německo tvrdí, že Komise jakožto orgán kontroly státních podpor musí přihlédnout ke všem informacím, které jí jsou sděleny.
The Federal Republic of Germany submits that, as the authority responsible for controlling State aid, the Commission must take account of any information that may be sent to it.
Dodává, že administrativní útvary pověřené správou kvót oceli jsou již s ohledem na svou působnost schopné rozpoznat informace získané pro kontrolu podpor ocelářskému průmyslu a že jsou povinny předat relevantní informace útvarům pověřeným kontrolou podpor.
It adds that the administrative departments responsible for managing steel quotas are capable, by virtue of their sphere of responsibility, of recognising information received that relates to controls on aid to the steel sector and that they are required to forward any relevant information to the departments responsible for controlling aid.
Na rozdíl od toho, co tvrdí společnost Salzgitter, se domnívám, že pátá část je přípustná.
Contrary to Salzgitter’s submissions, I take the view that this fifth limb is admissible.
Společnost Salzgitter má za to, že se tato část vztahuje k posouzení skutkových okolností, jimiž se Soudní dvůr nemůže v rámci kasačního opravného prostředku zabývat.
Salzgitter takes the view that this limb is concerned with considerations of fact which the Court of Justice should not hear and determine on appeal.
Podpůrně uplatňuje, že povinnost Komise přihlédnout k dříve poskytnutým podporám, jež byla stanovena v rámci režimu dohledu nad kvótami oceli, v sobě zahrnuje povinnost seznámit se se zprávami o činnosti, které jí byly předány.
In the alternative, it submits that implicit in the obligation incumbent on the Commission, under the system for monitoring steel quotas, to take account of aid granted previously is the obligation to take cognisance of the annual reports which have been sent to it.
Dodává, že v účetních závěrkách obsažených v těchto zprávách je jasně uvedeno, že společnost Salzgitter využila daňových opatření stanovených v ZRFG, a že ostatně na základě těchto zpráv o činnosti jí Komise v roce 1998 zaslala žádost o informace.
It adds that the annual accounts contained in those reports showed clearly that Salzgitter had benefited from the tax measures provided for by the ZRFG and that it was in fact on the basis of those annual reports that the Commission sent it a request for information in 1998.
Uplatňuje, že toto téma bylo rovněž předmětem diskusí na jednání s Komisí v roce 1982, kterého se zúčastnily také útvary pověřené správou kvót oceli a útvary pověřené kontrolou státních podpor.
It submits that this matter was also addressed during a meeting with the Commission in 1982 which was also attended by representatives from the departments responsible for managing steel quotas and from those responsible for controlling State aid.
Domnívá se, že povinnost Komise seznámit se s informacemi, které jsou jí předávány, vyplývá z práva být vyslechnut 93 a že Komise beztak nemůže
It considers that the obligation on the Commission to take cognisance of information sent to it arises from the right to be heard 93and that the Commission cannot, in any event, rely as against a citizen on the
93 — Rozsudek ze dne 21. září 1989, Hoechst v. Komise (46/87 a 227/88, Recueil, s. 2859).
93 — Judgment in Joined Cases 46/87 and 227/88 Hoechst v Commission [1989] ECR 2859.
Jak je známo, podle článku 32d Smlouvy o ESUO, který je totožný s článkem 225 ES, kasační opravný prostředek se musí omezovat na otázky práva, neboť k posuzo-
It is true that, under Article 32d of the ECSC Treaty, which is identical to Article 225 EC, an appeal must be restricted to points of law, since the Court of First Instance has, in
KOMISE v. SALZGITTER vání skutkového stavu je v zásadě příslušný pouze Soud 94.
COMMISSION v SALZGITTER principle, exclusive jurisdiction to assess the facts.
pokud jde o případnou povinnost vzájemného předání informací mezi útvary Komise, jsou specifické pro projednávaný případ.
94 relation to any obligation as to the transfer of information between Commission departments are specific to the case at issue.
Soud to mnohokrát zdůraznil, zejména v bodech 179 a 182 uvedeného rozsudku.
This point was made by the Court of First Instance repeatedly, in particular in paragraphs 179 and 182 of that judgment.
Své závěry opírá o zvláštní povinnosti, které Komise uložila ocelářským podnikům s cílem překonat zjevnou krizi evropského ocelářského odvětví.
Its conclusions are drawn from the specific obligations which the Commission imposed on steel undertakings with a view to overcoming the manifest crisis in which the European steel industry found itself.
Domnívám se nicméně, že analýza uvedené části nenastoluje pouze problém ohledně posouzení skutkového stavu.
I am nevertheless of the view that the analysis of this limb is not concerned merely with an assessment of the facts.
Dle mého názoru totiž zkoumání její opodstatněnosti nastoluje z hlediska závěrů, které jsem vyvodil v rámci první části, skutečně právní problém.
It is my opinion that, in the light of the conclusions drawn under the first limb, the examination of the merits of this limb actually raises a point of law.
Je otázka, zda se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že Komise porušila svou povinnost řádné péče, protože neodhalila existenci dotčených podpor a jejich neoznámení, ačkoli měl členský stát jasnou a bezpodmínečnou oznamovací povinnost.
The question is whether the Court of First Instance committed an error of law in finding that the Commission had not discharged its duty of diligence by failing to observe the existence of the aid at issue and the failure to notify it, even though the Member State had a clear and unconditional obligation to notify it.
V bodech 176 a 177 napadeného rozsudku Soud popsal povinnosti ocelářských podniků, které pro ně vyplývají ze zavedení režimu dohledu nad jejich výrobou oceli 95.
In paragraphs 176 and 177 of the judgment under appeal, the Court of First Instance describes the obligations on steel undertakings arising from the establishment of a system to monitor their steel production.
Pokud jde o uplatňování tohoto režimu zavedeného v roce 1980, Soud zejména uvedl, že Komise má pravidelné informace o výrobě a dodávkách dotyčných podniků.
95For the application of that system, introduced in 1980, the Court of First Instance pointed out, in particular, that the Commission possessed regular information concerning production and deliveries by the undertakings concerned.
Rovněž poznamenal, že v rámci úprav uvedeného režimu určila jasný vztah mezi poskytováním nepovolených podpor a výrobními kvótami, aby se zabránilo souběhu těchto opatření. Článek 15a odst.
It also noted that the Commission had established, when adapting that system, a clear link between the granting of unauthorised aid and the production quotas so as to avoid a cumulation of those measures.
1 rozhodnutí Komise č. 2177/83/ESUO 96tak Komisi opravňoval
Thus, Article 15A(1) of Commission Decision No 2177/83/ECSC, 96
Úvodem je třeba poznamenat, že závěry vyvozené Soudem v napadeném rozsudku,
First, it should be pointed out that the conclusions drawn by the Court of First Instance in the judgment under appeal in
Platnost tohoto režimu byla několikrát prodloužena až do 30. června 1988.
It was extended on numerous occasions until 30 June 1988.
96 — Rozhodnutí ze dne 28. července 1983, kterým se mění režim dohledu a výrobních kvót pro některé výrobky pro podniky ocelářského průmyslu (Úř. věst. L 208, s. 1).
96 — Decision of 28 July 1983 on the extension of the system of monitoring and production quotas for certain products of undertakings in the steel industry (OJ 1983 L 208, p. 1).
Obsah článku 15a tohoto rozhodnutí je obsažen v takřka totožném znění v článku 15a následných pozměňujících rozhodnutí, a sice v rozhodnutí Komise č. 234/84/ESUO ze dne 31. ledna 1984 (Úř. věst, L 29, s.
The content of Article 15A of that decision appears, in almost identical terms, in Article 15A of the subsequent extension decisions, that is to say Commission Decision No 234/84/ECSC of 31 January 1984 (OJ 1984 L 29, p.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA Y. BOTA – VĚC C-408/04 P
OPINION OF MR BOT — CASE C-408/04 P authorised the Commission to ‘make a reduction in an undertaking’s quotas if it establish[ed] that the undertaking in question [had] received aids not authorised by the Commission pursuant to [the Second Code] or if the conditions under which aids were authorised [had] not been complied with’.
S přihlédnutím k těmto skutečnostem a k informacím poskytnutým Komisi společností Salzgitter na základě výše uvedených povinností Soud v bodě 179 napadeného rozsudku konstatoval, že Komise měla „zjistit a konstatovat nedostatek oznámení [sporných] podpor a začít podle toho konat“.
It was in the light of those considerations and the information sent by Salzgitter to the Commission in accordance with the aforementioned obligations that the Court of First Instance held, in paragraph 179 of the judgment under appeal, that the Commission ‘should have observed and found that there was a failure to notify [the aid at issue] and then commenced appropriate proceedings.’
Kvůli dlouhotrvajícímu nedostatku reakce ze strany Komise a vzhledem k nejistotě a nejasnosti právní situace Soud tedy v bodě 180 napadeného rozsudku rozhodl, že Komise vytvořila „v rozporu s povinností řádné péče […] situaci dvojznačného charakteru“, kterou měla objasnit před nařízením vrácení poskytnutých podpor.
Given the Commission’s prolonged failure to react and the uncertainty and lack of clarity of the legal situation, the Court of First Instance therefore held, in paragraph 180 of the judgment under appeal, that the Commission had created, ‘in disregard of its duty of diligence, an equivocal situation’ which it was under a duty to clarify before it could order the recovery of the aid already granted.
178 napadeného rozsudku rozhodl, že „[v] důsledku toho byla Komise nutně vedena k ověřování informací týkajících se výroby ocelářských podniků, které od nich obdržela, zvláště proto, aby stanovila, zda udržení nebo zvýšení výrobních kapacit nevyplývalo z nepovolených státních podpor“.
the Court of First Instance held, in paragraph 178 of the judgment under appeal that, ‘the Commission was therefore necessarily prompted to check the production-related information it was receiving from the steel undertakings, particularly in order to determine whether the maintenance of or increase in production capacity was not a result of unauthorised aid’.
Na rozdíl od toho, co rozhodl Soud, se domnívám, že v projednávané věci lze jen stěží vytýkat Komisi porušení její povinnosti řádné péče, když poskytnutí dotčených podpor nebylo nijak oznámeno v jakékoli formě, bez ohledu na jasnou a bezpodmínečnou povahu této povinnosti.
Contrary to the finding reached by the Court of First Instance, I take the view that it is difficult in this case to accuse the Commission of having failed to discharge its duty of diligence, even though the grant of the aid at issue was not notified in any form whatsoever, despite the clear and unconditional nature of the obligation to do so.
Soud rovněž zdůraznil existenci striktních požadavků týkajících se investičních programů ocelářských podniků 98a připomněl, že Komise v roce 1988 znovu zkoumala režim podpor stanovený v ZRFG a že během prosince roku 1988 přijala rozhodnutí o nevznesení námitek na základě Smlouvy o ES.
The Court of First Instance also noted the existence of a strong framework of investment programmes for steel undertakings 98 and pointed out that the Commission had re-examined the aid scheme provided for by the ZRFG in 1988 and had adopted a nonobjection decision in December 1988 on the basis of the EC Treaty.
19), v účinnosti až do 16. října 1991.
19), in force until 16 October 1991.
Své posouzení zakládám na analýze pravomocí a úkolů Komise a členských států v rámci režimu kontroly státních podpor.
My assessment is based on an analysis of the powers and responsibilities falling to the Commission and the Member States respectively under a scheme for controlling State aid.
Na Komisi stejně jako na všechny orgány Společenství se při výkonu jejich administrativních úkolů vztahuje zásada řádné správy.
The Commission, like all the Community institutions, is subject, in the exercise of its administrative responsibilities, to the principle of good administration.
Povinnost řádné péče, jejíž porušení Soud Komisi vytýká, se posuzuje jako požadavek na administrativní vyřízení „v přiměřené lhůtě“.
The duty of diligence which the Court of First Instance accuses the Commission of having breached amounts to a requirement that administrative procedures be completed ‘within a reasonable period’.
Dle soudu Společenství musí být tato lhůta „posouzena v závislosti na zvláštních okolnostech každé věci, a zejména na jejím kontextu, jednotlivých fázích řízení, které musí Komise dodržet, podle složitosti věci, jakož i podle její důležitosti pro jednotlivé zúčastněné strany“ 102.
The Community judicature held that that period ‘must be determined in relation to the particular circumstances of each case and, especially, its context, the various procedural stages to be followed by the Commission, the complexity of the case and its importance for the various parties involved’.
Orgány tedy nesmějí neomezeně prodlužovat řízení a svým způsobem jsou postihovány za svou pasivitu, jsou-li povinny jednat v přiměřené lhůtě.
102The institutions must not prolong procedures indefinitely and it is in a sense the fact that they are passive, even though they have an obligation to act within a reasonable period, which is penalised.
Počínaje jedním z prvních rozsudků Soudního dvora je tato zásada součástí nepsaných pravidel legality podle práva Společenství 99.
99 The requirements attached to that principle were gradually established by the caselaw of the Court of Justice before being enshrined in Article 41 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union. 100
Dodržování této zásady řádné správy v praxi vyžaduje, aby Komise přijala veškerá interní opatření, která jsou vhodná k zajištění řádného fungování jejích útvarů 103.
In practice, compliance with the principle of good administration requires the Commission to make all appropriate administrative arrangements for the proper operation of its departments.
Za tímto účelem má interní organizační pravomoc.
103To that end, it has powers of internal organisation.
Komise tvoří jediný organizační a funkční celek 104.
The Commission forms a single organisational and functional unit.
Tyto útvary jsou nicméně rozčleněny na generální ředitelství, ředitelství, odbory nebo divize na základě plánu
104It is none the less divided up into directorates general, direct -orates, units and divisions on the basis of a table of duties devised in such a way as to avoid any unnecessary overlapping of
102 — Rozsudek Soudu ze dne 15. září 1998, Gestevisión Telecinco v. Komise (T-95/96, Recueil, s. II-3407, bod 75).
102 — Judgment in Case T-95/96 Gestevisión Telecinco v Commission [1998] ECR II-3407, paragraph 75.
103 — Viz v rámci Smlouvy o ESUO článek 16 UO.
103 — See, in the context of the ECSC Treaty, Article 16 CS.
Tato interní organizační opatření jsou upravena v jednacím řádu.
Such measures of internal organisation are laid down in rules of procedure.
Jednacími řády, které byly v účinnosti v rozhodné době, byly jednací řády ze dne 9. ledna 1963 (Úř. věst. 1963, 17, s.
The rules of procedure in force at the material time were those of 9 January 1963 (OJ 1963, 17, p.
181) a ze dne 17. února 1993 (Úř. věst. L 230, s. 15).
181) and 17 February 1993 (OJ 1993 L 230, p. 15).
Posledně uvedený byl nahrazen jednacím řádem Komise ze dne 18. září 1999 (Úř. věst. L 252, s.
The latter were replaced by the Commission Rules of Procedure of 18 September 1999 (OJ 1999 L 252, p.
41) a poté jednacím řádem ze dne 29. listopadu 2000 (Úř. věst. L 308, s. 26).
41), and then by those of 29 November 2000 (OJ 2000 L 308, p. 26).
104 — Podle článku 17 jednacích řádů z let 1963 a 1993 „Komise má k dispozici pro přípravu a provádění své činnosti soubor útvarů, které tvoří jedinou správu“.
104 — Under Article 17 of the 1963 and 1992 Rules of Procedure, ‘[a] number of departments forming a single administrative service shall assist the Commission in the performance of its official functions’.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA Y. BOTA – VĚC C-408/04 P
OPINION OF MR BOT — CASE C-408/04 P responsibilities and duplication of work.
Stejně jako Soud se domnívám, že se Komise mohla seznámit s existencí dotčených podpor.
Like the Court of First Instance, I take the view that the Commission was in a position to know about the existence of the aid at issue.
Jak to totiž jasně vyplývá z napadeného rozsudku, Komise se snažila zajistit dohled nad činností ocelářských podniků s pomocí „protikrizových“ opatření, která jí umožňovala získat maximum informací o finanční situaci společnosti Salzgitter 107.
As is clear from the judgment under appeal, the Commission endeavoured to monitor the activities of steel undertakings by taking a collection of ‘anti-crisis’ measures providing it with access to all information on Salzgitter’s financial situation. 107
21 odst. 1 svého jednacího řádu z roku 1963 stanoví, že její útvary „působí v co nejtěsnější součinnosti“.
Commission thus provides, in Article 21(1) of its 1963 Rules of Procedure, that its departments are to ‘work together as closely as possible’.
Podle tohoto ustanovení platí, že před předložením dokumentu Komisi musí odpovědný útvar upozornit všechny dotčené útvary podle plánu rozdělení pravomocí nebo z důvodu povahy věci, aby se tak zabránilo zdvojování pravomocí a aby získal jejich souhlas nebo stanovisko 106.
Under that provision, before submitting a document to the Commission, the department responsible must inform all the departments concerned by virtue of the table of duties or the nature of the subject, in order to avoid any duplication of work and to obtain their consent or their comments. 106
Vztah mezi režimem výrobních kvót oceli a režimem státních podpor je jasný.
The link between the system of steel production quotas and the State aid system is clear.
Vyplývá z článku 15a rozhodnutí, jimiž se Soud zabýval, jakož i z jejich článku 14 108.
It follows from Article 15 A of the decisions referred to by the Court of First Instance and from Article 14 of those decisions.