natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Pokud jde konkrétněji o odpovědnost za legislativní činnost, Soudní dvůr krom toho velmi brzy uvedl, že ačkoli zásady, které v právních systémech členských států upravují odpovědnost veřejné moci za škody způsobené jednotlivcům normativními akty, se v jednotlivých členských státech výrazně liší, je nicméně možné konstatovat, že normativní akty, které jsou výsledkem hospodářskopolitických rozhodnutí, zakládají pouze výjimečně a za zvláštních okolností odpovědnost veřejné moci (výše uvedený rozsudek Bayerische HNL Vermehrungsbetriebe a další v. Rada a Komise, bod 5).
As regards, more specifically, liability for legislative activity, the Court moreover pointed out at a very early stage that, although the principles in the legal systems of the Member States governing the liability of public authorities for damage caused to individuals by legislative measures vary considerably from one Member State to another, it is however possible to state that the public authorities can only exceptionally and in special circumstances incur liability for legislative measures which are the result of choices of economic policy (Bayerische HNL Vermehrungsbetriebe and Others v Council and Commission, paragraph 5).
Soudní dvůr krom toho uvedl, že restriktivní pojetí odpovědnosti Společenství za výkon jeho normativních činností lze vysvětlit jednak tím, že i když je legalita aktů předmětem soudního přezkumu, výkon legislativních funkcí nesmí být narušen možností podávání žalob na náhradu škody, kdykoli obecný zájem Společenství vyžaduje přijetí normativních opatření, která mohou zasáhnout do zájmů jednotlivců, a jednak tím, že v normativním kontextu vyznačujícím se existencí široké posuzovací pravomoci, která je nezbytná k provedení politiky Společenství, může být odpovědnost Společenství založena pouze tehdy, pokud dotčený orgán zjevně a závažným způsobem překročil meze výkonu svých pravomocí (viz zejména výše uvedený rozsudek Brasserie du pêcheur a Factortame, bod 45).
First, even where the legality of measures is subject to judicial review, exercise of the legislative function must not be hindered by the prospect of actions for damages whenever the general interest of the Community requires legislative measures to be adopted which may adversely affect individual interests. Second, in a legislative context characterised by the exercise of a wide discretion, which is essential for implementing a Community policy, the Community cannot incur liability unless the institution concerned has manifestly and gravely disregarded the limits on the exercise of its powers (see, in particular, Brasserie du pêcheur and Factortame, paragraph 45).
Konečně je v tomto ohledu nutno konstatovat, že ačkoli srovnávací analýza právních řádů členských států umožnila Soudnímu dvoru dospět velmi brzy ke konstatování připomenutému v bodu 170 tohoto rozsudku, pokud jde o podobnost těchto právních řádů v zakotvení zásady odpovědnosti za protiprávní jednání nebo opomenutí orgánu, včetně jednání nebo opomenutí normativního charakteru, není tomu stejně, pokud jde o případnou existenci zásady odpovědnosti za legální jednání nebo opomenutí veřejného orgánu, zejména pokud jsou normativního charakteru.
Finally, it is clear that, while comparative examination of the Member States’ legal systems enabled the Court to make at a very early stage the finding recalled in paragraph 170 of the present judgment concerning convergence of those legal systems in the establishment of a principle of liability in the case of unlawful action or an unlawful omission of the authority, including of a legislative nature, that is in no way the position as regards the possible existence of a principle of liability in the case of a lawful act or omission of the public authorities, in particular where it is of a legislative nature.
Vzhledem ke všem výše uvedeným úvahám je namístě dospět k závěru, že za současného stavu práva Společenství neexistuje režim odpovědnosti, který umožňuje založit odpovědnost Společenství za jednání, které spadá do jeho normativní pravomoci, v situaci, kdy se případného nesouladu takového jednání s dohodami WTO nelze dovolávat u soudu Společenství.
In the light of all the foregoing considerations, it must be concluded that, as Community law currently stands, no liability regime exists under which the Community can incur liability for conduct falling within the sphere of its legislative competence in a situation where any failure of such conduct to comply with the WTO agreements cannot be relied upon before the Community courts.
Přitom je třeba připomenout, že v daném případě spadá jednání, o kterém navrhovatelky tvrdí, že jim způsobilo škodu, do rámce provádění společné organizace trhu a zjevně zapadá do oblasti normativní činnosti zákonodárce Společenství.
In the case in point, the conduct which the appellants allege to have caused them damage comes within the context of establishment of a common organisation of the market and clearly falls within the sphere of legislative activity of the Community legislature.
V tomto ohledu není relevantní, zda se uvedené jednání musí posuzovat jako pozitivní jednání, tedy přijetí nařízení 637/98 a 2362/98 v návaznosti na rozhodnutí OŘS ze dne 25. září 1997, nebo jako opomenutí, tedy to, že nebyly přijaty akty, které by zajistily řádné provedení tohoto rozhodnutí.
It is immaterial in this regard whether that conduct is to be regarded as a positive act, namely the adoption of Regulations No 1637/98 and No 2362/98 following the DSB’s decision of 25 September 1997, or as an omission, namely the failure to adopt measures calculated to ensure the correct implementation of that decision.
Nečinnost orgánů Společenství může rovněž spadat do legislativních funkcí Společenství, zejména v rámci sporů o určení odpovědnosti (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Les Grands Moulins de Paris v. EHS, bod 9).
Failure on the part of the Community institutions to act can also fall within the legislative function of the Community, including in the context of actions for damages (see, to this effect, Les Grands Moulins de Paris v EEC, paragraph 9).
Z výše uvedeného vyplývá, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když v napadených rozsudcích stanovil, že existuje režim mimosmluvní odpovědnosti Společenství za legální výkon jeho činností spadajících do legislativní oblasti.
It follows from all of the foregoing that, in affirming in the judgments under appeal the existence of a regime providing for noncontractual liability of the Community on account of the lawful pursuit by it of its activities falling within the legislative sphere, the Court of First Instance erred in law.
V tomto ohledu je však třeba ještě dvou upřesnění.
However, two further points should be made.
Zaprvé je třeba uvést, že konstatováním obsaženým v bodu 179 tohoto rozsudku není dotčena široká posuzovací pravomoc, kterou případně disponuje zákonodárce Společenství pro účely posouzení, zda při přijetí daného normativního aktu odůvodňuje zohlednění některých škodlivých účinků, které vyplynou z tohoto přijetí, aby byly stanoveny určité formy odškodnění (viz v tomto smyslu v oblasti zemědělské politiky rozsudek ze dne 10. července 2003, Booker Aquaculture a Hydro Seafood, C-20/00 a C-64/00, Recueil, s. I-7411, bod 85).
First, the finding in paragraph 179 of the present judgment is made without prejudice to the broad discretion which the Community legislature enjoys where appropriate for the purpose of assessing whether the adoption of a given legislative measure justifies, when account is taken of certain harmful effects that are to result from its adoption, the provision of certain forms of compensation (see to this effect, with regard to agricultural policy, Joined Cases C-20/00 and C-64/00 Booker Aquaculture and Hydro Seafood [2003] ECR I-7411, paragraph 85).
Zadruhé je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury jsou základní práva nedílnou součástí obecných zásad, jejichž dodržování Soudní dvůr zajišťuje.
Second, it is to be remembered that it is settled caselaw that fundamental rights form an integral part of the general principles of law the observance of which the Court ensures.
Pokud jde konkrétněji o vlastnické právo a svobodný výkon podnikatelské nebo jiné výdělečné činnosti, Soudní dvůr již dlouhou dobu uznává jejich charakter obecných
With regard, more specifically, to the right to property and the freedom to pursue a trade or profession, the Court has long recognised that they are general principles
2008 – SPOJENÉ VĚCI C-120/06 P a C-121/06 P zásad práva Společenství, přičemž nicméně zdůrazňuje, že se neprojevují jako absolutní výsady, ale musí k nim být přihlédnuto ve vztahu k jejich funkci ve společnosti.
2008 — JOINED CASES C-120/06 P AND C-121/06 P of Community law, while pointing out however that they do not constitute absolute prerogatives, but must be viewed in relation to their social function.
Z toho vyplývá, že normativní akt Společenství, jehož použití vede k omezením vlastnického práva a svobodného výkonu podnikatelské nebo jiné výdělečné činnosti, která nepřiměřeně a neúnosně zasahují do samotné podstaty uvedených práv, případně právě proto, že nebyla stanovena náhrada škody způsobilá zabránit uvedenému zásahu nebo jej napravit, může založit mimosmluvní odpovědnost Společenství.
It follows that a Community legislative measure whose application leads to restrictions of the right to property and the freedom to pursue a trade or profession that impair the very substance of those rights in a disproportionate and intolerable manner, perhaps precisely because no provision has been made for compensation calculated to avoid or remedy that impairment, could give rise to noncontractual liability on the part of the Community.
Vzhledem k charakteristikám projednávaných věcí je třeba rovněž připomenout, že z judikatury Soudního dvora vyplývá, že hospodářský subjekt si nemůže nárokovat vlastnické právo na podíl na trhu, který ovládal v daném okamžiku, neboť takový podíl na trhu představuje pouze přechodnou ekonomickou pozici vystavenou rizikům změny okolností (viz v tomto smyslu zejména výše uvedené rozsudky Německo v. Rada, bod 79, a Alessandrini a další v. Komise, bod 88).
Having regard to the features of the present cases, it should also be noted that it follows from the Court’s caselaw that an economic operator cannot claim a right to property in a market share which he held at a given time, since such a market share constitutes only a momentary economic position, exposed to the risks of changing circumstances (see to this effect, in particular, Germany v Council, paragraph 79, and Alessandrini and Others v Commission, paragraph 88).
Soudní dvůr rovněž upřesnil, že záruky plynoucí z vlastnického práva nebo z obecné zásady zaručující svobodný výkon profesní činnosti nelze rozšířit na ochranu pouhých zájmů nebo šancí obchodního charakteru, jejichž nejistý charakter je vlastní samotné podstatě ekonomické činnosti (rozsudek ze dne 14. května 1974, Nold v. Komise, 4/73, Recueil, s. 491, bod 14).
The Court has also stated that the guarantees accorded by the right to property or by the general principle safeguarding the freedom to pursue a trade or profession cannot be extended to protect mere commercial interests or opportunities, the uncertainties of which are part of the very essence of economic activity (Case 4/73 Nold v Commission [1974] ECR 491, paragraph 14).
Hospodářský subjekt, jehož činnost spočívá zejména ve vývozu na trhy třetích států, si tak musí být zejména vědom skutečnosti, že obchodní postavení, které má v daném okamžiku, může být ovlivněno a změněno rozmanitými okolnostmi, a že mezi nimi figuruje možnost, výslovně stanovená a upravená v článku 22 Ujednání, že takový
An economic operator whose business consists in particular in exporting goods to the markets of nonmember States must therefore be aware that the commercial position which he has at a given time may be affected and altered by various circumstances and that those circumstances include the possibility, which is moreover
Tak je tomu v projednávaném případě.
That is the case here.
Soudní dvůr totiž konstatoval, že právo Společenství za svého současného stavu nestanoví režim umožňující uplatnit odpovědnost Společenství za jeho normativní činnost v situaci, ve které se nelze případné neslučitelnosti takové činnosti s dohodami WTO dovolávat u soudu Společenství.
The Court has held that Community law as it currently stands does not provide for a regime enabling the liability of the Community for its legislative conduct to found an action in a situation where any failure of such conduct to comply with the WTO agreements cannot be relied upon before the Community courts.
Přitom návrhy na náhradu škody podané navrhovatelkami směřovaly zejména k uplatnění odpovědnosti Společenství z důvodu takového jednání.
The claims for compensation by the applicants sought in particular to put in issue the liability of the Community for such conduct.
Za těchto podmínek musel Soud tyto návrhy zamítnout, ať by byly argumenty uplatňované navrhovatelkami na jejich podporu jakékoliv (viz obdobně výše uvedený rozsudek Salzgitter v. Komise, bod 59).
Accordingly, the Court of First Instance could only dismiss those claims, whatever the arguments put forward by the applicants to support them (see, by analogy, Salzgitter v Commission, paragraph 59).
Soud by tak byl musel návrhy navrhovatelek z tohoto důvodu zamítnout, i kdyby se byl nedopustil nesprávného právního posouzení, v jehož důsledku zamítl tyto návrhy z jiných důvodů (viz obdobně výše uvedené rozsudky Finsider v. Komise, bod 38, a Hospodářský a sociální výbor Evropských společenství v. E, bod 18).
The Court of First Instance would thus have been obliged to dismiss the applicants’ claims on that basis if it had not made the error of law that led it to dismiss them on other grounds (see, by analogy, Finsider v Commission, paragraph 38, and ESC v E, paragraph 18).
Z toho vyplývá, že ačkoli je opodstatněný, první důvod uplatňovaný na podporu vzájemných kasačních opravných prostředků se neuplatní, a musí být tedy zamítnut (viz obdobně výše uvedený rozsudek Salzgitter v. Komise, bod 60).
It follows that, although the first plea relied upon in support of the crossappeals is well founded, it is of no consequence and must therefore be dismissed (see, by analogy, Salzgitter v Commission, paragraph 60).
K druhému důvodu hlavních kasačních opravných prostředků a k druhému a třetímu důvodu vzájemných kasačních opravných prostředků.
The second plea in the main appeals and the second and third pleas in the crossappeals
Vzhledem ke konstatování uvedenému v bodu 176 tohoto rozsudku a úvahám obsaženým v bodu 163 tohoto rozsudku, není třeba posuzovat druhý důvod hlavních kasačních opravných prostředků, který se týká neobvyklého charakteru škody údajně vzniklé navrhovatelkám, ani druhý a třetí důvod vzájemných kasačních opravných prostředků, z nichž jeden se týká neexistence určitého charakteru uvedené škody a druhý neexistence příčinné souvislosti mezi touto škodou a jednáním orgánů Společenství.
In the light of the finding made in paragraph 176, and the matters set out in paragraph 163, of the present judgment, there is no need to examine the second plea in the main appeals, concerning the unusual nature of the damage allegedly suffered by FIAMM and Fedon, or the second and third pleas in the cross-appeals, respectively concerning the lack of certainty of that damage and the lack of a causal link between that damage and the conduct of the Community institutions.
K návrhům na náhradu škody z důvodu délky trvání řízení v prvním stupni
The claims for compensation on account of the duration of the proceedings at first instance
Podpůrně požadují FIAMM a Fedon přiznání spravedlivého odškodnění za nepřiměřenou délku trvání řízení v prvním stupni.
In the alternative, FIAMM and Fedon seek fair compensation having regard to the excessive duration of the proceedings at first instance.
FIAMM se odvolává na rozsudek ze dne 17. prosince 1998 Baustahlgewebe v. Komise (C-185/95 P, Recueil, s. I-8417, body 26 až 49), a uvádí v tomto ohledu zaprvé, že věc má pro ni značný finanční význam, zadruhé, že skutkové otázky jsou v projednávaném případě velmi jasné, zatřetí, že k prodloužení řízení nepřispělo chování žádné z účastnic řízení, a začtvrté, že se Soud nemusel zabývat výjimečnými okolnostmi.
Relying on Case C-185/95 P Baustahlgewebe v Commission [1998] ECR I-8417, paragraphs 26 to 49, FIAMM submits in this regard (i) that the case is of considerable financial importance to it, (ii) that the questions of fact here are very clear, (iii) that the conduct of none of the parties contributed to prolonging the procedure and (iv) that the Court of First Instance did not have to deal with exceptional circumstances.
Komise požaduje, aby návrhová žádání společností FIAMM a Fedon byla v této otázce prohlášena za nepřípustná.
The Commission contends that the forms of order sought by FIAMM and Fedon are inadmissible in this respect.
Pokud jde o oba kasační opravné prostředky, jsou dále nepřípustné ratione materie.
Also, in the case of both appeals, the forms of order sought are necessarily inadmissible ratione materiae.
Jednak se kasační opravný prostředek nemůže týkat, jak vyplývá z článků 57 a 58 statutu Soudního dvora, nových skutečností, které nebyly předloženy v prvním stupni.
First, as is apparent from Articles 57 and 58 of the Statute of the Court of Justice, an appeal cannot concern new facts that have not already been set out at first instance.
Dále pak délka řízení před Soudem nemůže být kvalifikována jako vada řízení, pokud neměla vliv na vyřešení sporu.
Second, the length of the proceedings before the Court of First Instance cannot be characterised as a breach of procedure, in the absence of any effect on the outcome of the cases.
Konečně, uvedená nepřípustnost je rovněž odůvodněna z důvodu ratione personae, jelikož Společenství je zastupováno v tomto řízení Radou a Komisí, a nikoli Soudním dvorem, jehož nedílnou součástí je Soud, kterému je v projednávaném případě přičítán vznik dovolávané odpovědnosti.
Finally, the forms of order sought are also inadmissible ratione personae, since the Community is represented in the present proceedings by the Council and the Commission and not by the Court of Justice, of which the Court of First Instance — to which the conduct giving rise to the liability alleged is attributed here — forms an integral part.
Krom toho náhrada škody založená na ekvitě, podobně jako náhrada škody přiznaná ve věci, ve které byl vydán výše uvedený rozsudek Baustahlgewebe v. Komise, není v projednávaném případě myslitelná, jelikož FIAMM a Fedon nejsou povinny odvést do rozpočtu Společenství částku, která by mohla být snížena.
Furthermore, compensation on grounds of fairness like the compensation granted in Baustahlgewebe v Commission cannot be envisaged here as FIAMM and Fedon are not obliged to pay into the Community budget a sum that is capable of being reduced.
Konečně délka řízení před Soudem je každopádně vysvětlena složitostí věcí, procesními riziky souvisejícími se spojením několika věcí, které byly podány v pěti jednacích jazycích a které zahrnovaly tři orgány, jakož i vedlejšího účastníka řízení, přidělením těchto věcí rozšířenému soudnímu kolegiu, jakož i okolností, že ve věci, ve které byl
Finally, the length of the proceedings before the Court of First Instance is in any event explained by the complexity of the cases, by the procedural hazards linked to the joinder of a multiplicity of cases brought in five different languages and involving three institutions and an intervener, by the reassignment of those cases to a larger
2008 – SPOJENÉ VĚCI C-120/06 P a C-121/06 P vydán výše uvedený rozsudek Van Parys, v níž vyvstaly obdobné otázky, probíhalo řízení před Soudním dvorem.
2008 — JOINED CASES C-120/06 P AND C-121/06 P chamber and by the fact that Van Parys, a case raising similar questions of principle, was pending before the Court of Justice.
Podle Španělského království jsou návrhy společností FIAMM a Fedon nepřípustné, jelikož nebyly uplatněny v prvním stupni, a nemohly být proto posouzeny v napadených rozsudcích.
According to the Kingdom of Spain, the claims of FIAMM and Fedon are inadmissible as they were not relied upon at first instance and therefore could not be dealt with in the judgments under appeal.
Požadavkům navrhovatelek směřujícím k získání spravedlivého odškodnění z důvodu, že byla překročena přiměřená délka řízení před Soudem, nelze v projednávaném případě vyhovět.
The appellants’ claims seeking reasonable satisfaction on account of the fact that the proceedings before the Court of First Instance exceeded a reasonable duration cannot be upheld here.
Pokud jde o návrh společnosti Fedon, postačí konstatovat, že tento návrh, který je obsažen v petitu podání, není nicméně nijak zmíněn v jeho obsahu.
As regards Fedon’s claim, suffice it to state that, while the claim is set out in the form of order sought, it is not mentioned at all in the main body of the appeal.
112 odst. 1 písm. c) jednacího řádu musí kasační opravný prostředek obsahovat dovolávané právní důvody a argumenty.
As provided in Article 112(1)(c) of the Rules of Procedure, an appeal is to contain the pleas in law and legal arguments relied on.
Pokud jde o návrh společnosti FIAMM, je třeba připomenout, že při neexistenci žádného nepřímého důkazu, podle kterého měla délka trvání řízení vliv na vyřešení sporu, nemůže vést důvod vycházející z toho, že řízení před Soudem překročilo požadavky na dodržení přiměřené lhůty, obecně ke zrušení rozsudku vydaného Soudem (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Baustahlgewebe v. Komise, bod 49).
As regards FIAMM’s claim, it must be pointed out that, where there is no indication that the length of the proceedings affected their outcome in any way, a plea that the proceedings before the Court of First Instance did not satisfy the requirements concerning completion within a reasonable time cannot as a general rule lead to the setting aside of the judgment delivered by the Court of First Instance (see, to this effect, Baustahlgewebe v Commission, paragraph 49).
V projednávané věci ostatně FIAMM netvrdila, že údajně nepřiměřená délka trvání řízení měla vliv na vyřešení sporu, ani nepožadovala, aby byl rozsudek FIAMM z tohoto důvodu zrušen.
In the present case, FIAMM has indeed not asserted that the allegedly excessive duration of the proceedings affected their outcome, or requested that the FIAMM judgment be set aside on this basis.
113 odst. 1 jednacího řádu, musí návrhové žádání v kasačním opravném prostředku směřovat k úplnému nebo částečnému zrušení rozhodnutí Soudu prvního stupně a případně k úplnému nebo částečnému vyhovění návrhovému žádání, které bylo vzneseno v prvním stupni.
As is apparent from Article 113(1) of the Rules of Procedure, any appeal is to seek to set aside, in whole or in part, the judgment of the Court of First Instance and, as the case may be, to seek the same form of order, in whole or in part, as that sought at first instance.
V tomto ohledu je třeba uvést, že ve věci, ve které byl vydán výše uvedený rozsudek Baustahlgewebe v. Komise, na který se odvolává FIAMM, směřoval kasační opravný prostředek proti rozsudku Soudu, který uložil navrhovatelce v rámci pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci, kterou za tímto účelem disponuje, pokutu za porušení pravidel hospodářské soutěže, přičemž pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci může využít i samotný Soudní dvůr, když takový rozsudek Soudu zruší a rozhodne o žalobě.
In this regard, it is to be observed that in Baustahlgewebe v Commission, upon which FIAMM relies, the appeal before the Court of Justice was brought against a judgment in which the Court of First Instance had imposed a fine on the appellant for infringement of the competition rules, in exercise of the unlimited jurisdiction which it enjoys for that purpose and which the Court of Justice itself may exercise when it sets aside such a judgment of the Court of First Instance and rules on the action.