natgillin/translations-raw huggingface dataset:
V tomto případě došel veřejný ochránce práv k závěru, že Komise výše uvedený požadavek nesplnila.
The Ombudsman further remarked that, under the principle of equal treatment of tenderers and the relevant obligation of transparency in the tender procedures, the admissibility and award criteria stated in a tender notice (or similar document) must be formulated in such a way as to allow all reasonably well-informed and normally diligent tenderers to interpret them in the same way.
Veřejný ochránce práv také došel k závěru, že Komise nepodala dostatečné zdůvodnění svého napadnutého rozhodnutí, přičemž vzal v potaz některé části jejího sdělení o účasti EHZS na veřejných zakázkách a programech financovaných z veřejných zdrojů, na něž by se stěžovatel, alespoň v zásadě, mohl opodstatněně spolehnout při přípravě svých nabídek.
In addition, when tenders are being assessed, the abovementioned criteria must be applied objectively and uniformly to all tenderers.
Vzhledem k tomu, že příslušné zakázky byly uděleny, podepsány a v současné době probíhalo jejich plnění a že se napadené rozhodnutí týkalo výběrové části výběrového řízení, došel veřejný ochránce práv k závěru, že by nebylo opodstatněné přijmout stěžovatelovo tvrzení, že by napadené rozhodnutí mělo být odvoláno a přihlášky by měly být obnoveny. Vzhledem k tomu, že stěžovatel nepředložil žádné další tvrzení, uzavřel veřejný ochránce práv případ s kritickou poznámkou.
In this context, information made publicly available by the contracting authority to potential tenderers, with regard to the interpretation and application of the admissibility or award criteria, or of rules of Community law which may reasonably be considered
Zbytečné prodlení při vyřizování stížnosti na porušení právních předpisů
Avoidable delay in dealing with infringement complaint
Shrnutí rozhodnutí o stížnosti 962/2006/OV na Evropskou komisi
Summary of decision on complaint 962/2006/OV against the European Commission
V listopadu 2002 a v březnu 2003 předložilo několik nizozemských obyvatel obce Bellingwolde Evropské komisi stížnost na porušení právních předpisů.
In November 2002 and March 2003, several Dutch residents of the municipality of Bellingwolde, lodged infringement complaints with the European Commission.
Tito občané tvrdili, že tím, že německé úřady povolily výstavbu větrného parku v německé obci Rhede ležící v blízkosti hranice s Nizozemskem, porušily směrnici 85/337/ES20.
They alleged an infringement of Directive 85/337/EC20 by the German authorities who had authorised the building of a wind-park in the German municipality of Rhede, close to the Dutch border.
Údajné porušení se týkalo škodlivých důsledků uvedeného projektu pro životní prostředí a neexistence posouzení dopadu na životní prostředí.
The alleged infringements concerned the detrimental consequences of the project on the environment and the lack of an environmental impact assessment.
Komise několikrát slíbila, že ohledně stížností přijme rozhodnutí.
The Commission several times promised to take a decision with regard to the complaints.
Ještě v dubnu 2006 však stěžovatelé neměli od Komise žádnou odpověď.
However, by April 2006, the complainants had still not heard from the Commission.
Jeden ze stěžovatelů si tedy jménem všech ostatních stěžoval veřejnému ochránci práv a tvrdil, že Komise s odpovědí zbytečně otálela.
One of the complainants therefore complained on behalf of them all to the Ombudsman, alleging avoidable delay by the Commission.
Ve svém stanovisku Komise uvedla, že do roka od přijetí stížností zahájila proti Německu řízení pro porušení právních předpisů v souladu se sdělením Komise Evropskému parlamentu a evropskému veřejnému ochránci práv o vztazích se stěžovateli v souvislosti s porušováním právních předpisů Společenství21.Věc pak byla rychle projednávána až do června 2004, kdy Komise obdržela odpověď německých orgánů na své odůvodněné stanovisko.
In its opinion, the Commission stated that it had launched an infringement procedure against Germany within one year of the receipt of the complaints, in accordance with the Commission’s Communication to the European Parliament and the European Ombudsman on relations with the complainant in respect of infringements of Community law21. The case was then dealt with in an expeditious way until the German authorities’ reply to the Commission’s reasoned opinion was received in June 2004.
Konečné rozhodnutí v dané věci bylo přijato až v červnu 2006 z důvodu rozsáhlých diskusí s Komisí a obtížnosti dotčené právní otázky.
A final decision on the case had not been taken until June 2006 because of extensive discussions within the Commission and the di culty of the legal question concerned.
Veřejný ochránce práv došel k závěru, že až do data zaslání odůvodněného stanoviska německým orgánům dne 1. dubna 2004 se nezdá, že by se Komise dopustila zbytečného prodlení.
The Ombudsman concluded that, up to the date of the sending of the reasoned opinion to the German authorities on 1 April 2004, there appeared to have been no undue delay by the Commission.
Veřejný ochránce práv nicméně poznamenal, že rozhodnutí Komise uzavřít danou věc bylo přijato až 28. června 2006, tj. téměř dva roky poté, co Komise obdržela odpověď německých orgánů na své odůvodněné stanovisko.
The Ombudsman noted, however, that the Commission’s decision to close the case had only been adopted on 28 June 2006, that is to say nearly two years a er the German authorities’ reply to the reasoned opinion had been received.
V tomto ohledu měl veřejný ochránce práv za to, že skutečnost, že Komise může při řešení stížností na porušení předpisů postupovat podle volného uvážení, neznamená, že by neměla platit obecná zásada, že rozhodnutí je třeba přijímat v přiměřené lhůtě.
In this regard, the Ombudsman considered that the Commission’s discretion when dealing with infringement complaints does not make the general principle that decisions have to be taken within a reasonable period of time inapplicable.
Shrnutí rozhodnutí o stížnosti 3543/2006/FOR na Evropskou komisi
The Ombudsman noted that the Commission had referred only to its internal consultations.
Podle stěžovatele musí prodejci pojistek v Irsku dodržovat právní předpisy, které byly vytvořeny k regulaci prodeje investičních produktů.
He concluded that, in the absence of specific explanations that could justify the delay, the Commission
VÝROČNÍ ZPRÁVA 2007 zprostředkované bankami.
Thus, Member States were entitled to regulate details.
Komise rovněž uvedla, že tato pravidla by navíc měla vyřešit otázku možné nadměrné regulace zprostředkovatelů v Irsku.
The Commission also stated that, in addition, the issue of possible overregulation of intermediaries in Ireland should be se4 led by the revised rules.
Ve svém rozhodnutí veřejný ochránce práv nejprve uvedl, že Komise neklasifikovala původní dopis stěžovatele jako „stížnost“.
The Ombudsman, in his decision, first of all observed that the Commission had failed to classify initial correspondence from the complainant as a “complaint”.
V důsledku této procesní chyby učinil kritickou poznámku.
As a result of this procedural error, the Ombudsman made a critical remark.
Veřejný ochránce práv rovněž poznamenal, že stěžovatel, Komise i irské úřady se nyní domnívají, že některé aspekty právních předpisů, jimiž se transponuje směrnice o zprostředkování pojištění do irského práva, nejsou s touto směrnicí v souladu.
The Ombudsman also noted that the complainant and the Commission, and indeed the Irish authorities, now shared the view that certain aspects of the legislation transposing the Insurance Mediation Directive into Irish law do not conform with the Insurance Mediation Directive.
Zdá se, že se stěžovatel a Komise zejména shodli na tom, že Irsko nesprávně vyloučilo banky z pravidel pro zprostředkování pojištění.
In particular, the complainant and the Commission now appear to agree that Ireland wrongly excluded banks from the insurance mediation rules.
Veřejný ochránce práv poznamenal, že se irské úřady Komisi zavázaly, že napraví chyby zjištěné v irských právních předpisech.
The Ombudsman noted that the Irish authorities made a commitment to the Commission to rectify the errors identified in Irish legislation.
Veřejný ochránce práv měl za to, že Komise je povinna ověřit, zda Irsko skutečně přijalo předpisy, k jejichž přijetí se zavázalo, s cílem napravit chyby, které stěžovatel odhalil v irských právních předpisech a s jejichž existencí Komise souhlasí.
The Ombudsman considered that the Commission is obliged to verify if Ireland has indeed adopted the legislation which it has commi4 ed to adopt, with an eye to rectifying the errors that the complainant identified in Irish legislation and the Commission agrees do exist.
Pokud by to Komise neučinila, jednalo by se o nesprávný úřední postup.
A failure to do so on the part of the Commission would constitute maladministration.
V této souvislosti veřejný ochránce práv v další poznámce uvedl, že by Komise měla nejpozději do 26. ledna 2008 rozhodnout o tom, že Irsku vystaví formální oznámení nebo odůvodněné rozhodnutí, čímž daný případ uzavře.
In this context, the Ombudsman stated, in a further remark, that the Commission should arrive at a decision to issue a formal notice to Ireland, or a reasoned decision to close the case, by no later than 26 January 2008.
Veřejný přístup k dokumentům: nedostatečné důvody pro prodloužení lhůty a zpoždění při registraci žadatelů
Public access to documents: inadequate reasons for extension of deadline, and delay in registration of applications
Shrnutí rozhodnutí o stížnosti 3697/2006/PB na Evropskou komisi
Summary of decision on complaint 3697/2006/PB against the European Commission
Stěžovatel požádal v souladu s nařízením 1049/200122 o veřejný přístup k dokumentům uchovávaných Skupinou evropských regulačních orgánů. Jeho žádostí se zabývala Komise.
The complainant had, under Regulation 1049/200122
V souladu s nařízením 1049/2001 začíná lhůta pro odpověď na žádost o přístup běžet dnem registrace.
, applied for public access to documents held by the European Regulators Group.
Komise tudíž nedodržela náležitost stanovenou právními předpisy.
His application was handled by the Commission.
Nepoužití sdělení o vztazích se stěžovatelem
Failure to apply Communication on Relations with Complainant
Shrnutí rozhodnutí o stížnosti 446/2007/WP na Evropskou komisi
Summary of decision on complaint 446/2007/WP against the European Commission
Německý právník tvrdil, že Evropská komise nenakládala správně s dopisem, v němž ji požádal, aby zahájila řízení pro porušení předpisů proti Německu.
A German lawyer alleged that the Commission had failed properly to deal with a le4 er in which he had asked it to open infringement proceedings against Germany.
Podle něj Německo porušilo právní předpisy Společenství, neboť nebylo prakticky možné, aby byli bývalí nebo současní členové německé vlády stíháni pro trestné činy.
According to him, Germany was in breach of Community law because it was practically impossible to pursue former or current members of the German government for criminal wrongdoing. The Commission had replied that it had no competence to intervene in the ma4 er.
Komise odpověděla, že v této věci nemá pravomoc zasahovat.
In his le4 er to the Commission opening the inquiry, the Ombudsman pointed out that the Commission’s “Communication on Relations with the Complainant in Respect of Infringements of Community Law”23 could be applicable in this case.
Ve svém dopise Komisi, kterým zahájil šetření, poukázal veřejný ochránce práv na to, že v tomto případě by bylo možno použít „Sdělení Evropskému parlamentu a evropskému veřejnému ochránci
In its opinion, the Commission argued that the Communication was not applicable because the complainant’s complaint did not relate to an area in which it could conduct infringement proceedings, but fell within the scope of police and judicial cooperation in criminal ma4 ers (Title VI of the EU Treaty).
Ve svém stanovisku Komise tvrdila, že uvedené sdělení nelze použít, jelikož se stížnost stěžovatele nevztahuje k oblasti, v níž by Komise mohla vést řízení pro porušení předpisů, nýbrž spadá do oblasti policejní a soudní spolupráce v trestních věcech (hlava VI Smlouvy o EU).
Communication to the European Parliament and the European Ombudsman on relations with the complainant in respect of infringements of Community law, OJ 2002 C 244, p. 5.
Sdělení stanoví, že v případě, že se Komise rozhodne nezaregistrovat listovní zásilku jako stížnost, „musí o tom uvědomit jejího autora obyčejným dopisem, v němž uvede jeden nebo více důvodů vyjmenovaných ve druhém odstavci bodu 3“.
SUMMARIES OF DECISIONS to register a correspondence as a complaint, it shall “notify the author to that e� ect by ordinary le4 er se4 ing out one or more of the reasons listed in the second paragraph of point 3”.
Veřejný ochránce práv měl za to, že skutečnost, že Komise ve své odpovědi stěžovateli nepoužila uvedené sdělení, představovala nesprávný úřední postup a učinil kritickou poznámku.
The Ombudsman considered that the Commission’s failure to apply the Communication when it replied to the complainant was maladministration and made a critical remark.
Zaujal nicméně názor, že stížnost stěžovatele se skutečně týkala „stížnosti, která zřetelně nespadá do oblasti působnosti práva Společenství“.
However, the Ombudsman took the view that the complainant’s complaint indeed appeared to concern a “grievance which clearly falls outside the scope of Community law”.
Stěžovatel zejména nevysvětlil, proč se domnívá, že odpovědnost politiků v trestních věcech souvisí se závazkem Německa vyplývajícím ze Smlouvy o ES.
In particular, the complainant had not explained in what way he considered that the accountability of politicians in criminal ma4 ers related to an obligation of Germany under the EC Treaty.
Z tohoto důvodu měl veřejný ochránce práv za to, že Komise správně došla k závěru, že nemůže šetřit obavy stěžovatele prostřednictvím řízení pro porušení předpisů.
Therefore, the Ombudsman considered that the Commission had correctly concluded that it could not investigate the complainant’s concerns by way of an infringement procedure.
Nevydání výroční zprávy za rok 2005 o přístupu k dokumentům
Failure to publish the annual report 2005 on access to documents
Shrnutí rozhodnutí o stížnosti 668/2007/MHZ na Evropskou komisi
Summary of decision on complaint 668/2007/MHZ against the European Commission
17 odst. 1 nařízení 1049/200124 nevydala Komise v roce 2006 svou výroční zprávu za rok 2005 o přístupu k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise.
Statewatch complained to the Ombudsman that, contrary to its legal obligation resulting from Article 17(1) of Regulation 1049/200124, the Commission had failed to publish, in 2006, its annual report 2005 on access to European Parliament, Council and Commission documents.
Podle stěžovatele je pro občany výroční zpráva jediným způsobem, jak se informovat o odpovědi Komise na žádosti o přístup k dokumentům.
According to the complainant, the annual report is the only way for citizens to be informed about the Commission’s response to access to documents requests.
Organizace Statewatch tvrdila, že nevydání zprávy včas se považuje za jasný případ nesprávného úředního postupu.
Statewatch claimed that the failure to publish the report on time was a clear case of maladministration.
Ve svém stanovisku Komise uvedla, že si je dobře vědoma své povinnosti výroční zprávu vydat.
In its opinion, the Commission stated that it was well aware of the obligation to publish an annual report.
Příprava zprávy se ovšem zpozdila kvůli značné fluktuaci zaměstnanců útvaru, který se zabývá
However, the draing of the report had been delayed because of a major turnover of sta�in the service dealing with access to documents issues.
Sdělení Evropskému parlamentu a evropskému veřejnému ochránci práv o vztazích se stěžovatelem v případech porušení právních předpisů Společenství, Úř. věst. 2002 C 244, s. 5.
The Ombudsman also made a further remark, in which he pointed out that the publication of reports is a key mechanism of accountability to, and communication with, European citizens.
VÝROČNÍ ZPRÁVA 2007 záležitostmi přístupu k dokumentům.
ANNUAL REPORT 2007
Evropský úřad pro výběr personálu
The European Personnel Selection O ce
Napadení povinné registrace on-line a informačního systému pro výběrová řízení
Challenge to the compulsory online registration and information system for competitions
Shrnutí rozhodnutí o stížnosti 3346/2004/ELB na Evropský úřad pro výběr personálu (EPSO)
Summary of decision on complaint 3346/2004/ELB against the European Personnel Selection O ce (EPSO)
Úřad EPSO přijal systém, v němž se po uchazečích otevřených výběrových řízení požaduje, aby se zaregistrovali a komunikovali s EPSO on-line.
EPSO adopted a system under which candidates in open competitions are required to register and communicate with EPSO on-line.
Stěžovatel tento systém napadl.
The complainant challenged this system.
Jeho hlavním argumentem bylo, že vzhledem k nízkému průniku internetu v některých členských státech a obtížnému získání přístupu k internetu ve venkovských oblastech je tento požadavek diskriminační.
His main argument was that this requirement is discriminatory, given the low Internet penetration rate in some Member States and the di culties in gaining access to the Internet in rural areas.
Úřad EPSO tvrzení stěžovatele odmítl a odkázal především na důvody přijetí stávajícího systému.
EPSO rejected the complainant’s allegations, by referring, in particular, to the reasons for adopting the foregoing system.
Veřejný ochránce práv nejprve poznamenal, že zásada rovného zacházení s uchazeči či potenciálními uchazeči výběrového řízení je základní zásadou závaznou pro orgány a instituce Společenství.
The Ombudsman, first, noted that the principle of equality of treatment of candidates or potential candidates in competition proceedings is a fundamental principle binding on Community institutions and bodies.
Veřejný ochránce práv shledal, že předmětný požadavek není v zásadě diskriminační a nespravedlivý, a to na základě: (i) některých statistických údajů o využití nebo dostupnosti internetu poskytnutých stranami nebo k dispozici na internetových stránkách Eurostatu; (ii) skutečnosti, že neexistovaly žádné důkazy o tom, že by významný počet osob, které měly zájem podat k EPSO přihlášku a účastnit se výběrových řízení EPSO, nemohl tak učinit kvůli svému omezenému přístupu na internet; (iii) toho, že jak je všeobecně známo a vyzkoušeno, dostupnost internetu stále roste; (iv) zdůvodnění systému ze strany EPSO, především větší transparentnosti a lepší dostupnosti informací.
The Ombudsman found that the requirement at issue is not, in principle, discriminatory and unfair on the basis (i) of certain statistical data about Internet use or accessibility provided by the parties or found on the Eurostat website; (ii) that there was no evidence that a significant number of persons interested in applying to EPSO and participating in EPSO competitions have been prevented from doing so because of their restricted access to the Internet; (iii) that, as a ma4 er of common knowledge and experience, accessibility to the Internet is constantly increasing; (iv) of EPSO’s justifications for the system, namely, greater transparency and improving accessibility to information.
Veřejný ochránce práv však nevyloučil možnost, že v určitých případech mohou uchazeči a potenciální uchazeči mít značné a objektivně odůvodněné potíže s přihlášením k EPSO nebo s komunikací s EPSO prostřednictvím internetu.
However, the Ombudsman did not exclude the possibility that, in certain cases, candidates and potential candidates may have considerable and objectively justifiable di culty in applying to EPSO, or communicating with EPSO, via the Internet.
V takových případech výše uvedená zásada nediskriminace vyžaduje, aby úřad EPSO udělil výjimku z požadavku na registraci a komunikaci on-line.
In such cases, the abovementioned principle of non-discrimination requires that EPSO provide for an exception to the requirement for online registration and communication.
Veřejný ochránce práv tudíž došel k závěru, že vzhledem k tomu, že tak úřad EPSO neučinil, jde o nesprávný úřední postup, a zaslal EPSO příslušný návrh doporučení.
The Ombudsman, thus, found that EPSO’s failure to do so amounted to maladministration and addressed a relevant dra recommendation to EPSO.
Také na základě příslušné analýzy navrhl, že by úřad EPSO mohl požadovat, aby žádost o výjimku byla podpořena důkazy, které by od dotčené osoby bylo rozumné za daných okolností očekávat.
He also suggested, on the basis of a pertinent analysis, that EPSO could require requests for an exception to be supported by evidence of a kind that the person concerned could reasonably be expected to provide in the circumstances.
Úřad EPSO tento návrh doporučení neprovedl.
EPSO did not accept the drarecommendation.
Zdůvodnil to argumenty, které jsou dle veřejného ochránce práv nepřesvědčivé.
In doing so, it relied upon arguments that the Ombudsman found unconvincing.
Veřejný ochránce práv mimo jiné poznamenal, že vzhledem k příslušné analýze uvedené v návrhu jeho doporučení se usnadněním správní činnosti, ve smyslu
He noted, inter alia, that administrative convenience, in the sense of avoidance of di culties in assessing fairly and even-handedly relevant requests for an exception, taking into account his relevant analysis in the dra recommendation, is insu cient to validate what otherwise is a violation of the principle of equal treatment of candidates or potential candidates.
Krátce před rozšířením bylo přijato nařízení, jež se dočasně odchyluje od běžných ustanovení služebního řádu tím, že umožňuje obsazení pracovních míst jmenováním státních příslušníků z nových členských států.25
Shortly before the enlargement, a Regulation was adopted which temporarily derogates from the normal provisions of the Sta� Regulations, by allowing posts to be filled by appointment of nationals of the new Member States25.
Nařízení také upravuje výběrová řízení, jež budou pořádána až do roku 2010 pro nábor úředníků, jejichž hlavním jazykem je jeden z 11 jazyků starých členských států.
The Regulation also provides for competitions to continue to be held, up to the year 2010, for the recruitment of o cials whose main language is one of the 11 languages of the old Member States.
Úřad EPSO poté uspořádal dvě série výběrových řízení.
EPSO then organised two sets of competitions.
První série výběrových řízení byla vyhrazena státním příslušníkům nových členských států.
The first set of competitions was restricted to nationals of the new Member States.
Uchazeči museli mít jako svůj hlavní jazyk jeden z 10 jazyků nových členských států.
Candidates had to have one of the 10 languages of the new Member States as their main language.
Museli také prokázat uspokojivou znalost jednoho z 11 jazyků starých členských států.
They also had to demonstrate a satisfactory knowledge of one of the 11 languages of the old Member States.
Dále museli podstoupit určitou část testů v angličtině, francouzštině nebo němčině.
Furthermore, they were obliged to take part of the tests in English, French, or German.
Druhá série výběrových řízení byla určena státním příslušníkům všech 25 členských států.
The second set of competitions was open to nationals of all 25 Member States.
Uchazeči museli mít jako svůj hlavní jazyk jeden z 11 jazyků starých členských států a prokázat uspokojivou znalost dalšího z těchto 11 jazyků.
Candidates had to have one of the 11 languages of the old Member States as their main language and demonstrate a satisfactory knowledge of another of those 11 languages.
Nebylo pro ně ovšem povinné prokazovat znalost angličtiny, francouzštiny nebo němčiny.
They were not, however, obliged to demonstrate knowledge of English, French, or German.
Asociace absolventů polské Národní školy veřejné správy si stěžovala, že zorganizováním výběrových řízení takovýmto způsobem úřad EPSO diskriminoval občany nových členských států.
The Association of Graduates of the Polish National School of Public Administration complained that, by organising the competitions in this way, EPSO had discriminated against citizens of the new Member States.