natgillin/translations-raw huggingface dataset:
31 — Viz v tomto ohledu rozsudek Marks & Spencer citovaný v poznámce pod čarou 28, bod 38. 30 — Viz v tomto smyslu rozsudek Schumacker, citovaný v poznámce pod čarou 12, bod 30.
31 — Cf. in that regard Marks & Spencer, cited in footnote 28, paragraph 38. 32 — See, to this effect, Case 270/83 Commission v France [1986] ECR 273, paragraph 20.
Viz též zejména rozsudky ze dne 17. července 1997, National Farmers’ Union a další (C-345/95, Recueil, s.
See also Opinion of Advocate General Lenz in Case C-250/95 Futura Participations and Singer [1997] ECR I-2471, points 38 and 39.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA J. MAZÁKA – VĚC C-43/07 akcionářů-nerezidentů se stává srovnatelnou se situací akcionářů-rezidentů 33.
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-43/07 becomes comparable to that of resident shareholders.
na zdanění plateb akcionářům při zpětném odkupu akcií umožňují, aby akcionáři-rezi-denti odpočetli náklady na nabytí takových akcií, zatímco takový odpočet byl akcio-nářům-nerezidentům upřen.
33 payments to shareholders on the occasion of a repurchase of shares, allowed resident shareholders to deduct the cost of acquisition of those shares, whereas such deduction was denied to nonresident shareholders.
Soudní dvůr rozhodl, že jelikož náklady na nabytí měly přímou spojitost s platbou podléhající dani, uvedené dvě kategorie daňových poplatníků byly v tomto ohledu ve srovnatelné situaci 35.
The Court held that, since the cost of acquisition was directly linked to the payment subject to tax, the two categories of taxpayer were, in that regard, in a comparable situation. 35
Odůvodnění Soudního dvora pokračuje v podobném duchu v řadě věcí, ze kterých se podává, že pokud jde o to, že situace rezidentů a nerezidentů jsou podle daňových právních předpisů členského státu považovány za srovnatelné s ohledem na určitý druh příjmů, aktiv, nebo, obecněji, zdanitelné události, jejich situace též musí být považována za srovnatelnou, pokud jde o vzetí v úvahu výdajů, závazků nebo povinností, které jsou nějakým způsobem „přímo spojeny“ s příjmem, aktivem nebo zdanitelnou událostí, na které se daň ukládá.
The reasoning of the Court proceeds along similar lines in a number of cases from which it appears that, in so far as the situations of residents and nonresidents are regarded under the tax legislation of a Member State as comparable with regard to a certain form of income, asset or, more generally, taxable event, their situations must also be regarded as comparable when it comes to the taking into account of costs, charges or obligations which are in any way ‘directly linked’ with the income, asset or taxable event on which the tax is levied.
Vzhledem k těmto skutečnostem je třeba zaprvé uvést, že v projednávané věci jsou sice použitelné dědické daně formálně vybírány z hodnoty nemovitého majetku, který tvoří část pozůstalosti po nerezidentovi, avšak nelze přehlížet skutečnost, že dědění je zdaňováno k tíži dědiců.
Against that background it should be noted in the present case, first, that although the applicable succession duties are formally levied on the value of immovable property forming part of the estate of a nonresident, the fact that the inheritance is taxed in the hands of the heirs is not to be overlooked.
Projednávaná věc se tak netýká výlučně osobní situace zemřelého a odpovědnosti členského státu jeho bydliště vzít v úvahu, v souladu se zásadou bydliště, které se dovolává nizozemská vláda, všechny jeho osobní okolnosti a závazky, jelikož daňovými poplatníky jsou podle SW 1965 dědicové a oni jsou povinni zaplatit daň podle svých podílů na dědictví.
Thus, the case does not exclusively concern the personal situation of the deceased and the responsibility of the Member State of his residence to take account, in accordance with the residence principle invoked by the Netherlands Government, of all his personal circumstances and obligations, as it is the heirs who are the taxable persons under the SW 1956 and liable to tax according to their share in the inheritance.
Soudní dvůr tak v rozsudku ve věci Gerritse rozhodl, že s ohledem na skutečnost, že dotčené výdaje na dosažení příjmu měly přímou spojitost s činností, ze které plynuly zdanitelné příjmy v Německu, se v tomto ohledu rezidenti a nerezidenti nacházeli ve srovnatelné situaci, takže s rezidenty a nerezidenty musí být zacházeno podobně, pokud jde o odpočet uvedených nákladů 34.
Thus, in Gerritse, the Court held that, by virtue of the fact that the business expenses in question were directly linked to the activity that generated the taxable income in Germany, residents and nonresidents were placed in a comparable situation in that respect, so that residents and nonresidents had also to be treated alike with regard to the deduction of those expenses.
Obdobně Soudní dvůr ve věci Bouanich zkoumal právní předpisy, které s ohledem
34 Similarly, in Bouanich, the Court examined legislation which, with regard to the taxation of
33 — Rozsudek citovaný výše v poznámce pod čarou 13, bod 35; viz rovněž rozsudek ze dne 12. prosince 2006, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation (C-374/04, Sb. rozh. s. I-11673, bod 68).
33 — Denkavit, cited in footnote 13, paragraph 35; see also Case C-374/04 Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation [2006] ECR I-11673, paragraph 68.
34 — Rozsudek citovaný výše v poznámce pod čarou 7, body 27 a 28.
34 — See Gerritse, cited in footnote 7, paragraphs 27 and 28.
Pokud jde o odkaz na „přímou spojitost“, viz rovněž rozsudky ze dne 19. ledna 2006, Bouanich (C-265/04, Sb. rozh. s. I-923, bod 40), a Jäger, citovaný v poznámce pod čarou 18, bod 44.
See also as to references to a ‘direct link’ Case C-265/04 Bouanich [2006] ECR I-923, paragraph 40, and Jäger, cited in footnote 18, paragraph 44.
ARENS-SIKKEN stanoví, že dědická daň má být vybírána v obou případech, a to buď ve formě dědické daně, nebo daně z přechodu majetku.
ARENS-SIKKEN far as it provides (under the SW 1956) for succession duties to be levied in both cases, either in the form of inheritance duty or transfer duty.
Ze spisu je zjevné, že kromě možností odpočtu jsou uvedené dvě daně v zásadě dvěma stranami téže mince.
It is clear from the case-file that, but for the possibilities of deduction, those two taxes are in principle two sides of the same coin.
Konkrétně v situaci, kdy sami dědicové měli bydliště v Nizozemsku a kdy se na ně zjevně použije stejné pravidlo o odpočitatelnosti ve vztahu k dědění nemovitého majetku po nerezidentovi, se lze ptát, zda by stát bydliště byl skutečně v lepším postavení, kdyby vzal v úvahu takové závazky, jakými jsou závazky dotčené v původním řízení, které dědicům vznikly z důvodu zvýšení jejich dědického podílu 36.
In particular, in a situation where the heirs were themselves resident in the Netherlands, and to whom the same non-deduct-ibility rule would apparently apply as regards the inheritance of immovable property from a nonresident, one might well ask if the State of residence would really be in a better pos -ition to take into account obligations such as that in issue, which are incurred by the heir due to his overendowment. 36
Zadruhé skutečnost, která vedla ke vzniku dluhů souvisejících se zvětšením dědického podílu, je nabytí majetku děděním, ze kterého jsou vybírány daně z přechodu majetku.
Secondly, the occasion on which the overendowment debts are incurred is the acquisition through inheritance on which the transfer duties are levied.
Jsou tak přímo spojeny s přechodem nemovitého majetku na dědice, který vede k výběru dědické daně.
They are thus directly linked with the transfer to the heirs of the immovable property giving rise to the levying of taxes on inheritance.
Za těchto okolností podle mého názoru nelze tvrdit, že pokud jde o odpočitatelnost dluhů vzniklých v souvislosti se zvětšením dědického podílu, je situace osoby, která dědí nemovitý majetek po nerezidentovi, objektivně odlišná od situace osoby, která dědí po rezidentovi.
In those circumstances, it cannot in my view be sustained that, as regards the deductibility of overendowment debts, the situation of a person who inherits immovable property from a nonresident is objectively different from that of a person who inherits from a resident.
Nechápu proto, jak pouhá skutečnost, že zemřelý neměl v době úmrtí bydliště ve státu, kde se nachází nemovitý majetek tvořící součást jeho pozůstalosti, může poskytnout objektivní odůvodnění pro to, aby dědici v takové situaci, jakou je situace dotčená před předkládajícím soudem, byl odepřen odpočet dluhů vzniklých v souvislosti se zvětšením dědického podílu při nabytí takového majetku děděním.
Accordingly, I fail to see how the mere fact that the deceased was not, at the time of death, resident in the Member State where immovable property forming part of his estate is situated could provide objective justification for denying an heir, in a situation such as that before the referring court, the deduction of overendowment debts incurred on the occasion of the acquisition of that property through inheritance.
Zatřetí je třeba uvést, že právní předpisy dotčené v původním řízení nepřímo uznávají srovnatelnost situací, kdy je nemovitý majetek zděděn po nerezidentech a nerezidentech, v rozsahu, v němž (podle SW 1956)
Thirdly, it must be noted that the legislation at issue acknowledges by implication the comparability of the situations where immovable property is inherited from residents and nonresidents respectively, in so
36 — Viz v této souvislosti poznámku pod čarou 27.
36 — See in this context footnote 27 above.
Viděno z tohoto úhlu pohledu vykazuje projednávaná věc podobnost s věcmi, které se týkaly zdanění příjmu pocházejícího z ciziny, například dividend, státem bydliště daňového poplatníka a ve kterých Soudní dvůr rozhodl, že ve vztahu k daňovým právním předpisům státu bydliště se postavení akcionáře pobírajícího dividendy nestává nezbytně odlišným, ve smyslu této judikatury, na základě pouhé skutečnosti, že tyto dividendy pobírá od společnosti usazené v jiném členském státě, který při výkonu svých daňových pravomocí zdaňuje tyto dividendy srážkovou daní z příjmů.
Seen from that perspective, the present situation bears also a resemblance to cases concerning the taxation of foreign-source income, for example from dividends, by the State of residence of the taxable person and in which the Court held that in respect of the tax legislation of his State of residence, the position of a shareholder receiving dividends is not necessarily altered merely by the fact that he receives those dividends from a company established in another Member State, which, in exercising its fiscal sovereignty, makes those dividends subject to a deduction at source by way of income tax.
Viz v tomto smyslu například rozsudek ve věci Kerckhaert a Morres, citovaný v poznámce pod čarou 25, bod 19.
See to that effect, for example, Kerckhaert and Morres, cited in footnote 25, paragraph 19.
Z výše uvedeného vyplývá, že dotčený rozdíl v daňovém zacházení představuje svévolnou diskriminaci, a je proto neslučitelný s ustanoveními Smlouvy o volném pohybu kapitálu.
It follows from the foregoing that the difference in fiscal treatment at issue amounts to arbitrary discrimination and is therefore incompatible with the Treaty provisions on the free movement of capital.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA J. MAZÁKA – VĚC C-43/07 nebo úlevou poskytnutými členským státem bydliště zemřelého, nemuselo by tomu tak být v případech, kdy by zemřelý měl bydliště v jiném členském státu.
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-43/07 or concession granted by the deceased’s Member State of residence, that may not be so in cases where the deceased was resident in another Member State.
Konečně je třeba dodat, jak správně uvedla Komise, že otázka, zda, či v jakém rozsahu může členský stát bydliště zemřelého poskytnout daňový zápočet nebo úlevu, nemůže mít na toto zjištění vliv.
Finally, it should be added that, as the Commission has rightly stated, the question whether or to what extent the Member State of residence of the deceased may grant a tax credit or concession can have no bearing on that finding.
Z judikatury Soudního dvora je též zřejmé, že v případě přímých daní se možnost, že ustanovení Smlouvy o volném pohybu byla porušena, zpravidla posuzuje případ od případu pro každý jednotlivý členský stát 38.
It is also clear from the caselaw of the Court that, in the case of direct taxation, the possibility that Treaty provisions on freedom of movement have been infringed is as a rule assessed on the basis of a country-by-country approach. 38
Krom toho by bylo velmi obtížné systematicky stanovit v každém jednotlivém případě, i kdyby stát bydliště stanovil poskytnutí zápočtu nebo úlevy, zda byl znevýhodňující účinek zdanění v jiném členském státu, kde se pozůstalost nachází, zcela kompenzován.
Moreover, it would be very difficult to establish systematically in each case, even if the State of residence provided for a concession or credit to be granted, whether the disadvantageous effect of the taxation in the Member State where the property was situated would be fully offset.
Pokud jde konkrétněji o argument předložený nizozemskou vládou, že zohlednění dotyčných dluhů vzniklých v souvislosti se zvětšením dědického podílu by mohlo vést ke dvojímu odpočtu, z ustálené judikatury vyplývá, že státní příslušník Společenství nemůže být zbaven práva opírat se o ustanovení Smlouvy z toho důvodu, že mu svědčí daňová zvýhodnění, která jsou legálně poskytnuta předpisy v jiném členském státu, nežli je stát jeho bydliště 39.
As regards, more particularly, the argument put forward by the Netherlands Government that the taking into account of the overendowment debts at issue might lead to double-deduction, it is settled caselaw that a Community national cannot be deprived of the right to rely on the provisions of the Treaty on the ground that he is profiting from tax advantages which are legally provided by the rules in a Member State other than his State of residence. 39
Navíc i kdyby, pokud jde o projednávanou věc, bylo znevýhodnění utrpěné dědicem v členském státu, kde se nachází majetek, zcela kompenzováno zápočtem
What is more, even if, as regards the present case, the disadvantage suffered by the heir in the Member State where the property is situated would be fully offset by a credit
38 — Soudní dvůr tudíž nepřijal argument, že přísluší jinému státu, i v případě existence dohody o zamezení dvojího zdanění, aby napravil účinky omezení: viz v tomto ohledu rozsudek ve věci Denkavit, citovaný v poznámce pod čarou 13, body 51 a 52, a rozsudek ze dne 8. listopadu 2008, Amurta, C-379/05, Sb. rozh. s. I-9569, bod 55.
38 — Thus, the Court has not accepted the argument that it is for another State, even if there is a double taxation convention, to rectify the effects of a restriction: see, to that effect, Denkavit, cited in footnote 13, paragraphs 51 and 52, and Case C-379/05 Amurta [2007] ECR I-9569, paragraph 55.
37 — Viz bod 66 výše.
37 — See point 66 above.
Z toho vyplývá, že ustanovení Smlouvy o volném pohybu kapitálu brání takovým vnitrostátním právním předpisům, jakými jsou právní předpisy dotčené v původním řízení, podle kterých lze – pro účely stanovení základu daně splatné z dědění nemovitého majetku, který se nachází na území dotyčného členského státu – zohlednit dluhy vzniklé v souvislosti se zvýšením dědického podílu vyplývající z testamentárního rodičovského rozdělení inter vivos, pokud zůstavitel byl v tomto členském státu v době úmrtí rezidentem, ale nikoliv pokud byl rezidentem jiného členského státu.
It follows that the provisions of the Treaty on the free movement of capital preclude national legislation such as that at issue in the main proceedings, under which — for the purposes of determining the basis of assessment of the tax due on the inheritance of an immovable property situated in the territory of the Member State concerned — account may be taken of overendowment debts arising from a testamentary parental partition inter vivos, if the person from whom the property has been inherited was resident, at the time of death, in that Member State, but not if that person was resident in another Member State.
V tomto ohledu není relevantní, zda či v jakém rozsahu může členský stát bydliště zemřelého poskytnout daňovou úlevu.
It is not relevant in that regard whether or to what extent the Member State of residence of the deceased may grant a tax concession.
Z výše uvedených důvodů navrhuji, aby otázky předložené Hoge Raad der Nederlanden byly zodpovězeny takto:
For the reasons given above, I propose that the questions referred by the Hoge Raad der Nederlanden should be answered as follows:
„Ustanovení Smlouvy o volném pohybu kapitálu brání takovým vnitrostátním právním předpisům, jakými jsou právní předpisy dotčené v původním řízení, podle kterých lze – pro účely stanovení základu daně splatné z dědění nemovitého majetku, který se nachází na území dotyčného členského státu – zohlednit dluhy vzniklé v souvislosti se zvýšením dědického podílu vyplývající z testamentárního rodičovského rozdělení inter vivos, pokud zůstavitel byl v tomto členském státu v době úmrtí rezidentem, ale nikoliv, pokud byl rezidentem jiného členského státu.
The provisions of the Treaty on the free movement of capital preclude national legislation such as that at issue in the main proceedings, under which — for the purposes of determining the basis of assessment of the tax due on the inheritance of an immovable property situated in the territory of the Member State concerned — account may be taken of overendowment debts arising from a testamentary parental partition inter vivos, if the person from whom the property has been inherited was resident, at the time of death, in that Member State, but not if that person was resident in another Member State.
V tomto ohledu není relevantní, zda či v jakém rozsahu může členský stát bydliště zemřelého poskytnout daňovou úlevu.“
It is not relevant in that regard whether or to what extent the Member State of residence of the deceased may grant a tax concession.
2008 – VĚC C-43/07
2008 — CASE C-43/07
Ve věci C-43/07, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě člán -ku 234 ES, podaná rozhodnutím Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) ze dne 12. ledna 2007, došlým Soudnímu dvoru dne 2. února 2007, v řízení
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Hoge Raad der Nederlanden (Netherlands), made by decision of 12 January 2007, received at the Court on 2 February 2007, in the proceedings
ARENS-SIKKEN generální advokát: J. Mazák, vedoucí soudní kanceláře: M. Ferreira, vrchní rada, s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 13. prosince 2007, s ohledem na vyjádření předložená:
Advocate General: J. Mazák, Registrar: M. Ferreira, Principal Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 13 December 2007, after considering the observations submitted on behalf of:
– za belgickou vládu L. Van den Broeck, jako zmocněnkyní, ve spolupráci s A. Haelterman, advocaat,
— the Belgian Government, by L. Van den Broeck, acting as Agent, and by A. Hael-terman, advocaat,
– za Komisi Evropských společenství R. Lyalem, A. Weimarem a R. Troostersem, jako zmocněnci, po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 13. března 2008,
— the Commission of the European Communities, by R. Lyal, A. Weimar and R. Troosters, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 13 March 2008,
2008 – VĚC C-43/07 vydává tento
2008 — CASE C-43/07 gives the following
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článků 73b a 73d Smlouvy o ES (nyní články 56 ES a 58 ES), které upravují volný pohyb kapitálu.
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Articles 73b and 73d of the EC Treaty (now Articles 56 EC and 58 EC respectively) relating to the free movement of capital.
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi D. Arens-Sikken, manželkou nizozemského státního příslušníka zesnulého v Itálii, a Staatssecretaris van Financiën (ministr financí) ohledně výpočtu daně z přechodu nemovitosti, kterou zůstavitel vlastnil v Nizozemsku.
The reference has been made in the course of proceedings between Ms Arens-Sikken, the wife of a Netherlands citizen who died in Italy, and the Staatssecretaris van Financiën (State Secretary for Finance) concerning the assessment of transfer duties payable in respect of an immovable property which the deceased owned in the Netherlands.
10) stanoví:
5) provides:
Mezi pohyby kapitálu vyjmenované v položce XI „Osobní pohyb kapitálu“ přílohy I směrnice 88/361 se řadí i dědictví a odkazy.
Among the capital movements listed in Annex I to Directive 88/361 are, under heading XI, ‘Personal capital movements’, which include inheritances and legacies.
Podle nizozemského práva podléhá dani každé nabytí majetku děděním.
Under Netherlands law, every estate is subject to tax.
Článek 1 odst. 1 zákona o nabývání majetku děděním (Successiewet) ze dne 28. června 1956 (Stbl. 1956, č.
Article 1(1) of the Law on Succession (Successiewet) of 28 June 1956 (Stb.
Toto ustanovení bylo v období od 1. ledna 1992 do 31. prosince 2001 následujícího znění:
From 1 January 1992 to 31 December 2001, that provision was worded as follows:
Dědická daň z hodnoty veškerého majetku, k jehož přechodu došlo podle dědického práva následkem smrti osoby, která měla v době své smrti bydliště v Nizozemsku […];
Inheritance duty on the value of all the assets transferred by virtue of the right to inherit following the death of a person who resided in the Netherlands at the time of death….
Článek 5 odst. 2 SW 1956 ve znění rozhodném pro období od 8. prosince 1995 do 31. prosince 2000 stanovil:
Article 5(2) of the SW 1956, in the version applicable from 8 December 1995 to 31 December 2000, provided:
„Daň z převodu/přechodu majetku se vybírá z hodnoty:
‘Transfer duty is levied on the value of:
1. tuzemského majetku, na který odkazuje článek 13 Wet op de vermogensbelasting [(Stbl. 1964, č.
1. the domestic possessions referred to in Article 13 of the Law on the taxation of wealth [Wet op de vermogensbelasting] of 16 December 1964 [Stb.
520, dále jen „WB 1964“)] po odpočtu veškerých dluhů uvedených v tomto článku;
1964, No 520; ‘the WB 1964’], after deducting any debts referred to in that article;
Článek 13 odst. 1 první odrážka WB 1964 ve znění rozhodném pro období od 1. ledna 1992 do 31. prosince 2000 stanovil, že „tuzemský majetek“ zahrnuje „nemovitý majetek nacházející v Nizozemsku nebo práva s ním související“ (pokud nepatří nizozemskému podniku).
The first indent of Article 13(1) of the WB 1964, in the version applicable from 1 January 1992 to 31 December 2000, defined ‘domestic possessions’ as including ‘immovable property situated in the Netherlands or rights relating thereto’ (in so far as they do not belong to a Netherlands undertaking).
Článek 13 odst. 2 písm. b) WB 1964 připouští odpočet pouze dluhů zajištěných hypotékou na nemovitost, která se nachází v Nizozemsku, pokud jsou úroky a náklady související s těmito dluhy zohledněny pro účely stanovení hrubého tuzemského příjmu ve smyslu článku 49 zákona o daních z příjmů (Wet op de Inkomstenbelasting 1964 ze dne 16. prosince 1964 (Stbl. 1964, č. 519).
Article 13(2)(b) of the WB 1964 allows the deduction of debts secured by a mortgage on immovable property situated in the Netherlands only in so far as the charges and the interest relating to those debts are taken into consideration in calculating gross domestic income under Article 49 of the Law on income tax (Wet op de inkomstenbelasting) of 16 December 1964 (Stb.
Pokud jde o dědickou daň, mezi Nizozemskem a Itálií neexistuje dohoda o zamezení dvojímu zdanění.
There is no agreement between the Kingdom of the Netherlands and the Italian Republic for the prevention of double taxation in relation to inheritance duties.
Z uvedeného vyjádření rovněž vyplývá, že šestiprocentní proporcionální sazba uplatňovaná na daň z převodu/přechodu majetku byla od 1. ledna 1985 zrušena a nahrazena progresivní sazbou daně dědické a darovací.
It is also apparent from those observations that, from 1 January 1985, the proportional rate of 6% applicable to transfer duties was replaced with the progressive rate applied to inheritance and gift duties.