natgillin/translations-raw huggingface dataset:
„1) Jestliže vnitrostátní soud konstatoval, že vnitrostátní právní úprava nebyla z důvodu své neúplnosti ke dni 8. října 2005 v souladu se směrnicí 2002/74 a jejím výkladem provedeným Soudním dvorem z hlediska zásady rovnosti v právu Společenství v[e výše uvedeném] usnesení [Guerrero Pecino], je třeba mít za to, že tato směrnice má přímý účinek vůči Fogasa, státní záruční instituci, počínaje následujícím dnem, tedy 9. říjnem 2005?
‘(1) Where it has been found by the national court that the domestic legislation, which is incomplete, did not comply, on 8 October 2005, with Directive 2002/74 and its interpretation by the Court of Justice (with regard to the Community principle of equal treatment) in the order in [Guerrero Pecino], must that directive be regarded as having direct effect as regards Fogasa, the State guarantee institution, with effect from the following day (9 October 2005)?
2) Pokud je odpověď na první otázku kladná, má se přímý účinek směrnice 2002/74, vzhledem k tomu, že je příznivější vůči pracovníkovi a méně příznivá vůči státu, který nesplnil svou povinnost, použít na situaci platební neschopnosti, která byla prohlášena po uzavření soudního smíru, jenž není ve zmíněné neúplné vnitrostátní právní úpravě uveden, v období mezi vstupem směrnice v platnost, tedy 8. říjnem 2002, a datem, do kterého měl španělský stát uvést v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s uvedenou směrnicí, tedy 8. říjnem 2005?“
(2) If the answer to Question 1 is in the affirmative, is the direct effect of Directive 2002/74 also to apply (because it is more beneficial to the worker and less beneficial to the State which has failed to fulfil its obligations) to a declared state of insolvency — following a court conciliation agreement not provided for in the incomplete domestic legislation — between the date of entry into force of the directive (8 October 2002) and the date by which the Spanish State was to have adopted the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with the provisions of the directive (8 October 2005)?’
Svými dvěma otázkami se předkládající soud táže, zda čl. 3 první pododstavec směrnice 80/987, která doposud není do právního řádu členského státu provedena, má přímý účinek, a je-li tomu tak, od jakého okamžiku se jej lze přímo dovolávat před orgánem jako Fogasa.
By its two questions, the referring court asks whether the first paragraph of Article 3 of Directive 80/987, not yet transposed into the national law of a Member State, has direct effect and, if so, from which date that provision can be relied upon directly against an institution such as Fogasa.
Protože podstatou obou otázek je, zda uvedené ustanovení může mít přímý účinek v období mezi vstupem směrnice v platnost a uplynutím lhůty k jejímu provedení, budou projednány společně.
Since both those questions turn, in essence, on whether the provision is capable of having direct effect between the date of its entry into force and the deadline for its transposition, it is appropriate to consider them together.
Předkládající soud položil obě uvedené otázky v návaznosti na výše uvedené usnesení Guerrero Pecino.
The referring court refers the two questions on the basis of the order in Guerrero Pecino.
Ačkoli v něm Soudní dvůr na návrh téhož předkládajícího soudu, který se na Soudní dvůr obrátil ve věci v původním řízení, a v souvislosti s tímž případem platební neschopnosti vyložil směrnici 80/987, učinil tak pouze za předpokladu, jak uvádí v bodě 23 citovaného usnesení, že směrnice 2002/74 již do vnitrostátního právního řádu byla k rozhodnému datu provedena, což měl ověřit předkládající soud sám.
Although, in that order, the Court interpreted Directive 80/987 at the request of the same national court as that which has referred questions to the Court in the present proceedings and with regard to the same issue of insolvency, it did so — as it pointed out at paragraph 23 of that order — exclusively on the assumption that Directive 2002/74 had already been transposed into national law at the relevant date, a matter which it was for the national court to verify.
Ve věci v původním řízení z odůvodnění předkládacího rozhodnutí plyne, že podle uvedeného soudu směrnice 2002/74 nebyla v okamžiku uplynutí lhůty k jejímu provedení do vnitrostátního právního řádu, tedy dne 8. října 2005, provedena (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 29. listopadu 2007, Komise v. Španělsko, C-6/07, dosud nezveřejněný ve SbÍrce rozhodnutÍ).
As regards the case before the referring court, the grounds of the order for reference indicate that, according to that court, Directive 2002/74 had not been transposed into national law by 8 October 2005, the deadline for its transposition (see, to that effect, Case C-6/07 Commission v Spain, not published in the ECR.
K přímému účinku čl. 3 prvního pododstavce směrnice 80/987
Direct effect of the first paragraph of Article 3 of Directive 80/987
Nehledě na přezkoumání podmínek, které musí být splněny, aby bylo možné se před vnitrostátním soudem dovolávat neprovedeného či nesprávně provedeného
Leaving aside the question of the conditions which must be fulfilled so that a provision of a directive, which has not yet been transposed or which has been transposed
VELASCO NAVARRO ustanovení směrnice (viz rozsudky ze dne 11. července 2002, Marks & Spencer, C-62/00, Recueil, s. I-6325, bod 25, a ze dne 8. června 2006, Feuerbestattungsverein Halle, C-430/04, Sb. rozh. s. I-4999, body 28 a 29), z ustálené judikatury vyplývá, že směrnice může mít přímý účinek teprve po uplynutí lhůty stanovené k jejímu provedení do právního řádu členských států (rozsudky ze dne 3. března 1994, Vaneetveld, C-316/93, Recueil, s. I-763, bod 16, a ze dne 14. září 2000, Mendes Ferreira a Delgado Correia Ferreira, C-348/98, Recueil, s. I-6711, bod 33). 26
VELASCO NAVARRO incorrectly, may be relied upon before the national courts (Case C-62/00 Marks & Spencer [2002] ECR I-6325, paragraph 25, and Case C-430/04 Feuerbestattungsverein Halle [2006] ECR I-4999, paragraphs 28 and 29), it is settled caselaw that a directive can have direct effect only after the expiry of the time-limit laid down for its transposition into national law (Case C-316/93 Vaneetveld [1994] ECR I-763, paragraph 16, and Case C-348/98 Mendes Ferreira and Delgado Correia Ferreira [2000] ECR I-6711, paragraph 33). 26
Pro účely věci v původním řízení je třeba zjistit, zda bylo možné se po tomto datu dovolávat případného přímého účinku uvedené směrnice s ohledem na skutkové okolnosti, které nastaly před ním.
For the purposes of the case before the referring court, it is necessary to ascertain whether the possible direct effect of that directive can be relied upon, after that date, in relation to facts which occurred before that date.
Camisas Leica se totiž do platební neschopnosti dostala dne 5. března 2003, tedy před uplynutím lhůty pro provedení dotčené směrnice, a žalobkyně v původním řízení setrvala po tomto datu na své žádosti k Fogasa týkající se pohledávky z titulu odstupného za výpověď, která byla důsledkem platební neschopnosti.
On 5 March 2003, that is to say, before the deadline for transposition of Directive 2002/74, Camisas Leica was declared insolvent; after the deadline for transposition of the directive, the claimant in the main proceedings maintained, vis-à-vis Fogasa, her claim relating to the debt owing to her in the form of compensation for her dismissal as a result of that insolvency.
V tomto ohledu lze z judikatury Soudního dvora (viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 10. listopadu 1992, Hansa Fleisch Ernst Mundt, C-156/91, Recueil, s. I-5567, bod 20, a výše uvedený Vaneetveld, bod 18) dovodit, že pokud členský stát neprovedl směrnici 2002/74 ve stanovené lhůtě, lze se jejího přímého účinku dovolávat teprve od 8. října 2005 a toliko v souvislosti s platební neschopností, k níž došlo po tomto datu, což ale není případ věci v původním řízení.
In that regard, it is possible to infer from the caselaw of the Court (see, to that effect, Case C-156/91 Hansa Fleisch Ernst Mundt [1992] ECR I-5567, paragraph 20, and Vaneetveld, paragraph 18) that, where a Member State has not transposed Directive 2002/74 within the period allowed, the possible direct effect of that directive can be relied upon, from 8 October 2005, only in relation to cases of insolvency which have occurred after that date, which is not the position in the case before the referring court.
V této souvislosti je třeba poznamenat, že ačkoli členské státy měly povinnost uvést své vnitrostátní předpisy do souladu se směrnicí 2002/74 do 8. října 2005, podle čl. 2
On that point, it should be noted that, although, clearly, the Member States were under an obligation to bring their national provisions into conformity with
2008 – VĚC C-246/06 odst.
2008 — CASE C-246/06
1 druhého pododstavce směrnice musí tyto předpisy použít pouze na případy platební neschopnosti, které nastanou po dni jejich vstupu v účinnost.
Directive 2002/74 before 8 October 2005, they are obliged under the second subparagraph of Article 2(1) of that directive to apply those provisions only to cases of insolvency which have occurred after their entry into force.
Ustanovení směrnice 2002/74 se proto použijí toliko na případy platební neschopnosti, které vzniknou po jejím provedení, a to i kdyby k nim došlo před uplynutím lhůty pro provedení, anebo po uplynutí této lhůty v případě, že směrnice provedena není.
Thus, the provision made by Directive 2002/74 can cover only insolvencies which have occurred after the transposition of the directive into national law — including those occurring before the deadline for transposition — or, in the absence of transposition, only those which have occurred after that deadline.
V důsledku toho je třeba na položené otázky odpovědět tak, že v případě neprovedení směrnice 2002/74 do vnitrostátního práva k 8. říjnu 2005 se případného přímého účinku čl. 3 prvního pododstavce směrnice 80/987 každopádně nelze dovolávat v souvislosti s platební neschopností, která nastala před uvedeným datem.
The reply to the questions referred must therefore be that, where Directive 2002/74 has not been transposed into national law by 8 October 2005, the possible direct effect of the first paragraph of Article 3 of Directive 80/987 cannot, in any event, be relied upon in relation to a state of insolvency which occurred before that date.
K porušení zásady rovnosti
Breach of the principle of equal treatment
Přestože se obě otázky, které předkládající soud položil Soudnímu dvoru, formulačně týkají pouze přímého účinku čl. 3 prvního pododstavce směrnice 80/987, je nezbytné v souvislosti s obdobím mezi vstupem směrnice 2002/74 v platnost a uplynutím lhůty pro její provedení připomenout, že pokud vnitrostátní právní úprava spadá do rozsahu působnosti práva Společenství, je Soudní dvůr, je-li mu podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, povinen poskytnout všechny prvky výkladu nezbytné k tomu,
Although, by virtue of their wording, the two questions referred to the Court concern solely the direct effect of the first paragraph of Article 3 of Directive 80/987, it is important to recall — as regards the period falling between the date of the entry into force of Directive 2002/74 and the deadline for transposition of that directive — that, where national rules fall within the scope of Community law, and reference is made to the Court for a preliminary ruling, the Court must provide all the interpretative criteria needed by the national court for the purposes of determining whether those
Ačkoli tedy členské státy nemusely v rámci směrnice 80/987 ve svém vnitrostátním právním řádu upravit záruku výplaty odstupného z důvodu výpovědi, neboť čl. 3 první pododstavec směrnice v tomto ohledu nestanoví žádnou povinnost, vnitrostátní právní úprava, která takovou záruku zakotvuje, však ode dne vstupu směrnice 2002/74 v platnost, tedy od 8. října 2002, spadá, pokud jde o její použití na skutečnosti, jež nastaly po vstupu směrnice v platnost, do rozsahu působnosti práva Společenství (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 7. září 2006, Cordero Alonso, C-81/05, Sb. rozh. s. I-7569, body 31 a 32).
Thus, although Member States are free, within the framework of Directive 80/987, not to provide in national law a guarantee of payment of compensation for dismissal (as the first paragraph of Article 3 of that directive contains no obligation to that effect), rules of national law which do provide for such a guarantee fall, with effect from 8 October 2002 — the date of the entry into force of Directive 2002/74 — within the scope of Community law as regards their application to events subsequent to that date (see, to that effect, Case C-81/05 Cordero Alonso [2006] ECR I-7569, paragraphs 31 and 32).
33 odst. 2 statutu zaměstnanců stanoví v případě platební neschopnosti zaměstnavatele takovou záruku výplaty některých statutem stanovených typů odstupného z důvodu výpovědi nebo skončení pracovního poměru.
It should be noted that Article 33(2) of the Workers’ Statute provides such a guarantee of payment, in the event of the insolvency of the employer, of certain compensation provided for under that statute for dismissal or for the termination of an employment contract.
V důsledku toho je třeba konstatovat, že na uvedené ustanovení vnitrostátního práva se ode dne vstupu směrnice 2002/74 v platnost vztahuje čl. 3 první pododstavec směrnice 80/987, a že tudíž spadá do působnosti práva Společenství.
In consequence, it should be held that, from the date of entry into force of Directive 2002/74, Article 33(2) of the Workers’ Statute is covered by the first paragraph of Article 3 of Directive 80/987 and thus falls within the scope of Community law.
Od daného okamžiku proto musí být v souladu s obecnými zásadami a se základními právy uznanými právním řádem Společenství (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 7. září 2006, Cordero Alonso, C-81/05, Sb. rozh. s. I-7569, bod 37).
With effect from that date, its lawfulness is therefore conditional upon its compliance with the general principles and fundamental rights recognised in the Community legal order (see, to that effect, Case C-81/05 Cordero Alonso [2006] ECR I-7569, paragraph 37).
Z toho plyne, že vnitrostátní soud musí vnitrostátní právní úpravu dotčenou v původním řízení vykládat souladně s uvedenými obecnými zásadami a se základními právy, jak je vyložil Soudní dvůr, zejména se zásadou rovnosti (viz v tomto smyslu výše uvedené usnesení Guerrero Pecino, bod 30, a výše uvedený rozsudek Cordero Alonso, bod 38).
It follows that it is for the referring court to interpret the national rules at issue in the main proceedings in accordance with those general principles and fundamental rights as interpreted by the Court and, in particular, the principle of equal treatment (see, to that effect, the order in Guerrero Pecino, paragraph 30, and Cordero Alonso, paragraph 38).
Pokud jde o posledně uvedenou zásadu, podle níž nelze se srovnatelnými situacemi zacházet rozdílně, pokud toto rozdílné zacházení není objektivně odůvodněno, Soudní dvůr rozhodl, že pokud jde o právní úpravu dotčenou v původním řízení, se zaměstnanci, kteří dostali neplatnou výpověď, nacházejí ve srovnatelné situaci v tom ohledu, že mají právo na odstupné v případě, že nebyli znovu zaměstnáni (viz výše uvedený rozsudek Rodríguez Caballero, bod 33, a rozsudek ze dne 16. prosince 2004, Olaso Valero, C-520/03, Sb. rozh. s. I-12065, body 34 a 35).
As regards the principle of equal treatment, in accordance with which comparable situations must not be treated differently unless such difference in treatment is object ively justified, the Court has held — in relation to the legislation at issue in the case before the referring court — that workers who have been unfairly dismissed are in a comparable situation in so far as they are entitled to compensation in the event that they are not reinstated (see Rodríguez Caballero, paragraph 33, and Case C-520/03 Olaso Valero [2004] ECR I-12065, paragraphs 34 and 35).
Soudní dvůr poté, co ve sledu svých úvah dále konstatoval, že nebyl podán žádný přesvědčivý argument pro odůvodnění rozdílného zacházení s pohledávkami odpovídajícími odstupnému z důvodu neplatné výpovědi, které bylo uznáno rozsudkem nebo správním rozhodnutím, a pohledávkami ohledně odstupného z důvodu neplatné výpovědi, které bylo uznáno v soudním řízení o smíru, dospěl k závěru, že taková vnitrostátní právní úprava, jako je úprava dotčená v původním řízení, je v rozporu se zásadou rovnosti, jestliže vylučuje, aby příslušná záruční instituce zajišťovala výplatu posledně jmenovaných pohledávek (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Olaso Valero, body 36 a 37).
On establishing, in the course of its reasoning, that no persuasive argument had been made to justify the difference in treatment between claims corresponding to compensation for unfair dismissal, awarded by judgment or administrative decision, and claims for compensation for unfair dismissal, established under a conciliation procedure, the Court arrived at the conclusion that legislation such as that at issue in the main proceedings is contrary to the principle of equal treatment where it excludes the latter claims for compensation from the responsibilities of the guarantee institutions (see, to that effect, Olaso Valero, paragraphs 36 and 37).
Je nutno dodat, že v případě existence takové diskriminace lze zásadu rovnosti zaručit pouze tím, že osobám patřícím do znevýhodněné kategorie jsou až do správného provedení směrnice vnitrostátním zákonodárcem přiznány stejné výhody, jaké využívají osoby patřící do zvýhodněné kategorie (výše uvedené rozsudky Rodríguez Caballero, bod 42, a Cordero Alonso, bod 45).
It should be added that, in the face of such discrimination, observance of the principle of equal treatment can be ensured only by granting to persons within the disadvantaged category — for so long as the directive has not been correctly transposed into domestic law by the national legislature — the same advantages as those enjoyed by persons within the favoured category (Rodríguez Caballero, paragraph 42, and Cordero Alonso, paragraph 45).
Z výše uvedeného vyplývá, že pokud vnitrostátní právní úprava spadá do působnosti směrnice 80/987, vnitrostátní soud musí v případech platební neschopnosti, která nastala v období mezi vstupem směrnice 2002/74 v platnost a uplynutím lhůty pro její provedení, zajistit, aby byla tato vnitrostátní právní úprava uplatňována v souladu se zásadou zákazu diskriminace, uznávanou právním řádem Společenství.
It follows from the foregoing that, where rules of national law fall within the scope of Directive 80/987, the national courts are bound, as regards a state of insolvency occurring between the date of the entry into force of Directive 2002/74 and the deadline for transposition of that directive into national law, to ensure that the application of those rules of national law is consistent with the principle of non-discrimination, as recognised by the Community legal order.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:
On those grounds, the Court (Fourth Chamber) hereby rules:
2008 – VĚC C-246/06 v případě platební neschopnosti zaměstnavatele, do vnitrostátního práva k 8. říjnu 2005 se případného přímého účinku čl. 3 prvního pododstavce směrnice Rady 80/987/EHS ze dne 20. října 1980 o ochraně zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele, ve znění směrnice 2002/74, každopádně nelze dovolávat v souvislosti s platební neschopností, která nastala před uvedeným datem.
2008 — CASE C-246/06 tion of employees in the event of the insolvency of their employer has not been transposed into national law by 8 October 2005, the possible direct effect of the first paragraph of Article 3 of Council Directive 80/987/EEC of 20 October 1980 on the protection of employees in the event of the insolvency of their employer, as amended by Directive 2002/74, cannot, in any event, be relied upon in relation to a state of insolvency which occurred before that date.
Věc C-256/06
Case C-256/06
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof)
(Reference for a preliminary ruling from the Bundesfinanzhof)
„Volný pohyb kapitálu – Články 73b a 73d Smlouvy o ES (nyní články 56 ES a 58 ES) – Dědická daň – Oceňování majetku, který je součástí dědictví – Zemědělský a lesní majetek v jiném členském státě – Méně výhodný způsob oceňování majetku a výpočtu splatné daně“
(Free movement of capital — Articles 73b and 73d of the EC Treaty (now Articles 56 EC and 58 EC) — Inheritance tax — Valuation of assets forming part of the estate — Agricultural and forestry assets in another Member State — Less favourable method of valuation of assets and calculation of the tax payable)
Stanovisko generálního advokáta J. Mazáka přednesené dne 11. září 2007 . . .
Opinion of Advocate General Mazák delivered on 11 September 2007 . . .
Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 17. ledna 2008 . . . . . .
Judgment of the Court (Second Chamber), 17 January 2008 . . . . . . .
SHRNUTÍ – VĚC-256/06
SUMMARY — CASE C-256/06
56 odst. 1 ES) ve spojení s článkem 73d Smlouvy o ES (nyní článek 58 ES) musí být vykládán v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, jež pro účely výpočtu daně z dědictví sestávajícího z majetku, který se nachází na území uvedeného státu, a ze zemědělského a lesnického majetku, který se nachází v jiném členském státě, zemědělský a lesnický majetek nacházející se v jiném členském státě podléhá v prvním členském státě vyšší dědické dani, než kdyby se majetek tvořící dědictví nacházel výhradně na území posledně uvedeného státu, za následek omezení pohybu kapitálu prostřednictvím snížení hodnoty dědictví zahrnujícího takový majetek, který se nachází mimo vnitrostátní území.
Article 73b(1) of the Treaty (now Article 56(1) EC), read in conjunction with Article 73d of the Treaty (now Article 58 EC), must be interpreted as precluding legislation of a Member State which, for the purposes of calculating the tax on an inheritance consisting of assets situated in that State and agricultural land and forestry situated in another Member State,
— stanoví, že majetek, který se nachází v tomto jiném členském státě, je zohledněn ve výši své tržní hodnoty, zatímco pro totožný tuzemský majetek platí zvláštní postup oceňování, jehož výsledky dosahují průměrně jen 10 % uvedené tržní hodnoty, a
— provides that account be taken of the fair market value of the assets in that other Member State, whereas a special valuation procedure exists for identical domestic assets, the results of which amount on average to only 10% of that fair market value, and
Takovou vnitrostátní právní úpravu nelze odůvodnit tím, že se vztahuje na situace, které nejsou objektivně srovnatelné, jelikož výpočet dědické daně je na základě uvedené právní úpravy přímo spojen s hodnotou majetku zahrnutého v dědictví, a tudíž objektivně neexistuje žádný rozdíl mezi situacemi, který by mohl odůvodnit nerovné daňové zacházení, pokud jde o úroveň dědické daně splatné z majetku nacházejícího se v členském státě a majetku, který se nachází v jiném členském státě.
Such national legislation cannot be justified on the ground that it concerns situations which are not objectively comparable since the calculation of inheritance tax is, under that legislation, directly linked to the value of the assets included in the estate, and there is therefore objectively no difference in situation such as to justify unequal tax treatment so far as concerns the level of inheritance tax payable in relation to, respectively, an asset situated in the national territory and an asset situated in another Member State.
— vyhrazuje pro zemědělský a lesnický majetek v tuzemsku uplatnění nezdanitelné částky, jakož i započtení jeho zbývající hodnoty jen do výše 60 %.
— reserves application of a taxfree amount to domestic agricultural land and forestry in relation to those assets and takes account of their remaining value in the amount of only 60% thereof.
Taková právní úprava má totiž v rozsahu, v jakém vede k tomu, že dědictví zahrnující
Such provisions, in so far as they result in an inheritance consisting of agricultural land and forestry situated in another Member