natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Obdobně i veřejný sektor upřednostňuje v požadavcích na získání zaměstnání státní příslušníky.
The public sector expresses a similar preference for nationals in its employment requirements.
Koncepce prémie k občanství je tudíž vysvětlena větší návratností investic, která je důsledkem větších příležitostí k účasti a větší otevřenosti hostitelské společnosti vůči naturalizovaným občanům.
The idea of a premium on citizenship is therefore explained by the greater return on investment that comes with greater opportunities for participation and greater host society openness to naturalised citizens.
Odstranění takovýchto překážek pro zaměstnání je jedním z hlavních zaznamenaných dopadů plynoucích ze získání státní příslušnosti.
The removal of these employment barriers is one of the major observed impacts of becoming a national.
Z dlouhodobých průzkumů je zřejmé, že v letech po naturalizaci vykazují noví přistěhovalci, zejména bývalí státní příslušníci třetích zemí, vyšší profesní mobilitu a zaznamenávají rychlý růst mezd, a přibližují se takk celostátnímu průměru.
Longitudinal surveys show, that in the years following naturalisation, new citizens, especially former third-country nationals, enjoy greater occupational mobility and rapid growth in their wages, “catching up” with the national average.
Přínosy naturalizace jsou různě velké v závislosti na strukturálních faktorech (prémie, kterou stát a hostitelská společnost přidají ke státnímu občanství) a osobních faktorech (např. věk).
The benefits of naturalisation will differ in scale, depending on structural factors (the premium that the state and host society put on national citizenship) and personal factors (like age).
Získání státní příslušnosti představuje další nástrojk prosazování rovných příležitostí, a to tím, že trvalé rezidenty, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí, zařazuje do oblasti působnosti vnitrostátních antidiskriminačních právních předpisů a antidiskriminačních právních předpisů EU.
The acquisition of nationality presents itself as a further tool to promote equal opportunities by bringing permanent third-country national residents under the scope of national and EU anti-discrimination legislation.
Země, do nichž směřují přistěhovalci, mají zájem na tom, aby zajistily úplné sociálně-ekonomické a politické začlenění, a to tím, že uznají plné občanství svých usazených rezidentů.
Countries of immigration have an interest in securing full socioeconomic and political inclusion through the recognition of full citizenship for its settled residents.
Zlepšení nízké míry naturalizace
Remedying low naturalisation rates
Skutečnost, že počet evropských usazených přistěhovalců během poslední čtvrtiny století roste, znamená, že stále více kandidátů je způsobilých pro získání státní příslušnosti v EU.
The fact that Europe’s settled immigrant population has been growing over the past quarter century means that more candidates are eligible for the acquisition of the EU’s nationalities.
Míra získání státní příslušnosti zpravidla ve většině zemí roste, ale v jednotlivých zemích EU se různí a kolísá.
Acquisition rates have tended to rise in most countries, but diverge and fluctuate across the EU.
V letech 1996 až 2005 zůstala v zemích, jako je Itálie a Španělsko, poměrně stabilní, naopakv Dánsku a Maďarsku každý rok výrazně kolísala.
From 1996 to 2005, they remained relatively static in countries like Italy and Spain, while they fluctuated significantly year-to-year in Denmark and Hungary.
V některých státech postupem času vzrůstá, např. ve Finsku a Spojeném království.
Some increased over time, as in Finland and the UK.
V jiných zemích, např. v Rakousku a Belgii, již dosáhla vrcholu a následně poklesla.
Others peeked and later subsided, as in Austria and Belgium.
V jiných zemích klesá, někdy prudce, např. v Nizozemsku.
Others declined, sometimes sharply, as in the Netherlands.
Navzdory obecnému nárůstu počtu nových občanů zůstává míra získání státní příslušnostiv EU nízká, zejména ve srovnání s tradičními zeměmi, do nichž směřují přistěhovalci, jako jsou Austrálie a Kanada, které zdůrazňují, jak je pro skupiny přistěhovalců důležité, aby získaly státní příslušnost.
Despite the general rise in the number of new citizens, rates remain low across the EU, especially in comparison to traditional countries of immigration like Australia and Canada which emphasise the importance of the acquisition of nationality for immigrant groups.
V EU-27 bylo například v roce 2006 uděleno občanství pouze 25 z 1 000 zahraničních rezidentů.
For example, in the EU-27 in 2006, only 25 citizenships were granted per 1,000 foreign residents.
Pouze malý podíl cizích státních příslušníků, kteří jsou způsobilí, aby získali státní příslušnost, o ni skutečně požádá.
Only a small proportion of the non-nationals eligible to acquire nationality actually apply.
Zbývající zahraniční rezidenti zůstávají po zbytek života v dané zemi „občany ve společnosti“, ať z vlastní volby, kvůli okolnostem, či komplikacím při naturalizaci.
The rest remain “civic citizens” for the rest of their lives in the country, whether by choice, circumstance, or complications in the naturalisation process.
Existuje řada vysvětlení, proč je míra získání státní příslušnosti v EU soustavně nízká a proč se v různých státech EU liší.
There are many explanations for persistently low and divergent rates of acquisition of nationality in the EU.
Jedním je fakt, že dlouhodobí rezidenti a občané EU žijící v jiném členském státě EU mají méně důvodů k získání státní příslušnosti.
One is that the incentive to acquire nationality is lower for long-term residents and EU citizens living in another EU Member State.
Dlouhodobí rezidenti si například zajistili poměrnou bezpečnost pobytu a v oblasti zaměstnanosti, vzdělání, zdravotnictví a místních volbách se jim dostává rovnocenného zacházení jako státním občanům.
For example, long-term residents have secured relative residence security and already receive equal treatment with national citizens in employment, education, healthcare, and local elections.
Jejich příležitosti k integraci a jejich pozdější účast v postavení státních občanů jsou ovlivněny mnoha dalšími aspekty politik a postupů týkajících se státní příslušnosti.
Many more aspects of nationality policies and procedures impact their opportunities to integrate and their later participation as national citizens.
Soustavně nízké míry získání státní příslušnosti je možné zvýšit odstraněním určitých složek práva upravujícího státní příslušnost, které bezděčně vytvářejí hlavní překážky, jež usazené cizí státní příslušníky odrazují od podání žádosti.
Persistently low rates for the acquisition of nationality can be raised by removing certain elements in nationality law that unintentionally create major obstacles discouraging applications from the settled non-national population.
Zmapování vnitrostátních politik v celé EU, které se týkají získání státní příslušnosti a jejích vazeb na migraci, lze nalézt v dokumentu
EU-wide mappings of national policies on the acquisition of nationality and its links to migration can be found in :
Požadavky na pobyt, které mohou čerství přistěhovalci splnit
Residence requirements within the reach of newcomers
Dvěma hlavními požadavky, které určují způsobilost pro naturalizaci, jsou zákonné místo obvyklého pobytu a určitý počet let pobytu.
Two major requirements that determine eligibility for naturalisation are legal habitual residence and a certain number of years’ residence.
Evropská úmluva o státní příslušnosti stanoví maximální dobu pobytu na deset let.
The European Convention on Nationality sets a maximum residence period of ten years.
Tato doba nezohledňuje státní priority spočívající v usnadnění integrace přistěhovalců.
This does not take into account state priorities on facilitating immigrant integration.
V kontextu naturalizace může usnadnění podle vysvětlující zprávy Evropské úmluvy o státní příslušnosti spočívat ve zkrácení délky požadovaného pobytu, mírnějších požadavcích na jazykové znalosti a ve snadnějším postupu a menším počtu procesních poplatků.
In the context of naturalisation, facilitation, according to the explanatory report of the European Convention on Nationality, can include a reduction of the length of required residence, less stringent language requirements, an easier procedure and lower procedural fees.
Mnoho přistěhovalců první generace si vytvoří skutečné a účinné vazby k určité zemi a získá o ní praktické znalosti po pouhých několika málo letech pobytu.
Many first generation immigrants acquire genuine and effective links and practical knowledge of the country after just a few years’ residence.
Mohou splnit podmínky členství a ujmout se práv a povinností spojených se státním občanstvím.
They may fulfil conditions for membership and wish to commit to the rights and responsibilities of national citizenship.
Přistěhovalciv mnoha zemích dosahují způsobilosti k požádání o naturalizaci přibližně po stejné době, po které dosahují způsobilosti k dlouhodobému pobytu, jak stanoví směrnice ES.
Immigrants in several countries become eligible to apply for naturalisation around the same period as they become eligible for long-term residence as set down in the EC directive.
Mohou si zvolit, zda se stanou plnohodnotnými státními občany, nebo „občany ve společnosti“.
They can then choose between becoming a full national citizen or a “civic citizen.”
Kritéria způsobilosti pro naturalizaci mohou odrážet skutečnost, že běžní noví přistěhovalci mohou být kvalifikovaní a mohou usilovat o získání státního občanství již po několika letech pobytu.
The eligibility criteria for naturalisation can reflect the fact that ordinary newcomers may be qualified and eager to become national citizens after a few years’ residence.
Podle předpokladů byly reformy belgického kodexu pro státní příslušnost v letech 1984, 1991 a 2000 klíčovými faktory, které usnadnily integraci cizích státních příslušníků zvýšením míry získání státní příslušnosti.
As intended, the reforms of the Belgian Code on Nationality in 1984, 1991, and 2000 were the key factors for facilitating the integration of non-nationals through greater acquisition of nationality.
Reforma z roku 2000 snížila požadavek zákonného pobytu běžných přistěhovalců první generace na dobu od pěti do tří let podle volného uvážení parlamentu.
The 2000 reform reduced the legal residence requirement for the discretionary parliamentary procedure from five to three years for ordinary first generation immigrants.
Reforma z roku 2000 rovněž usnadnila bezvýhradné právo na státní příslušnost po sedmi letech na základě prohlášení.
The 2000 reform also facilitated the unconditional right to nationality by declaration after seven years.
V rozpětí deseti let poklesl podíl přistěhovalců bez belgické státní příslušnosti ze dvou třetin v roce 1995 přibližně na polovinu.
In the space of ten years, the fraction of the immigrant population without Belgian nationality has fallen from two-thirds in 1995 to about half.
Od roku 2003 míra získání státní příslušnosti klesala a ustálila se na úrovních z roku 1997.
Since 2003, acquisition rates have fallen and remained stable at 1997 levels.
Jako část nové komplexní migrační strategie uznala reforma německého práva upravujícího občanství z let 1999/2000, že získání státní příslušnosti je žádoucím výstupem statusu Německa jako země, do které směřují přistěhovalci.
As part of a new comprehensive migration strategy, the 1999/2000 Reform of the German citizenship law recognised that the acquisition of nationality was a desirable outcome of Germany’s status as a country of immigration.
Zjednodušení požadavku pobytu z 15 na 8 let výrazně zvýšilo ochotu cizinců stát se Němci.
Facilitating the residence requirement from 15 to eight years significantly raised the willingness of foreigners to become Germans.
Cizinci se přesto naturalizují více, než se naturalizovali před rokem 1998.
They are still naturalising more than they ever had before 1998.
Výraznější zjednodušení pro konkrétní skupiny
Greater facilitation for specific groups
Nejkratší požadovaná délka pobytu je vyhrazena pro skupiny první generace, které mají konkrétní opravdové a účinné vazby vymezené v Evropské úmluvě o státní příslušnosti.
The shortest required residence period is reserved for first generation groups with specific genuine and effective links that are outlined in the European Convention on Nationality.
Existují například různé mezinárodní právní nástroje, které upřesňují vazby na základě jednotlivých potřeb ochrany, např. ochrany uznaných uprchlíků, osob bez státní příslušnosti či dětí bez státní příslušnosti, které se narodily na určitém území.
For example, there are various international legal instruments that specify links based on individual needs for protection, such as for recognised refugees, stateless persons and stateless children born on the territory.
Článek 34 Úmluvyo právním postavení uprchlíků stanoví, že státy co možná nejvíce usnadňují naturalizaci uprchlíků tím, že co nejvíce urychlují postupy naturalizace a snižují poplatky a náklady.
Article 34 of the Refugee Convention provides that States shall facilitate as far as possible the naturalisation of refugees by expediting naturalisation proceedings as far as possible and reducing the charges and costs.
Řada členských států EU usnadňuje naturalizaci uprchlíků a osob bez státní příslušnosti.
Numerous EU Member States facilitate naturalisation for refugees and stateless persons.
Po belgické reformě z roku 2000 byl požadavek pobytu u těchto skupin snížen na dva roky.
After the 2000 Belgian reform, the residence requirement for these groups was lowered to two years.
Například v Lucembursku a Irsku splňují postupy naturalizace potřebu mezinárodní ochrany tím, že jsou uprchlíci dále osvobozeni od řady důležitých podmínek, např. jazykových znalostí.
In for instance Luxembourg and Ireland, naturalisation procedures meet the need for international protection by further exempting refugees from several material conditions, such as language knowledge.
Prostřednictvím zákona z roku 2002, jímž se mění zákon o občanství, Slovinsko reagovalo na mezinárodní právní normy a mimo jiné uvolnilo naturalizaci uznaných uprchlíků a osob bez státní příslušnosti.
In its 2002 Act amending the Citizenship Act, Slovenia responded to international legal standards to relax naturalisation for recognised refugees and stateless persons, among others.
Tato reforma snížila závislost na mimořádném postupu a výrazně zvýšila využití zjednodušené metody.
This reform has led to a decreased dependence on the exceptional procedure and an important increase in the use of the facilitated method.
Země mnohdy udělují manželům/manželkám či partnerům státních příslušníků nezávislý status v právu upravujícím státní příslušnost.
Countries often grant the spouses or partners of nationals an independent status in nationality law.
Tento přístup je citlivý vůči příslušnostik určitému pohlaví a zaručuje rovnost mužů a žen a jednotnou státní příslušnost rodin.
This gender-sensitive approach ensures the equality of men and women and family unity in nationality.
Ve Španělsku mohou manželé/manželky státních příslušníků podat žádost o státní příslušnost po jednom roce pobytu a po sňatku nebo v Itálii po šesti měsících, byli-limanžel/manželka rezidenty.
Spouses of nationals may apply after one year of residence and marriage in Spain or after six months in Italy if the spouse was already a resident.
V zemích, jako je Belgie a Portugalsko, jsou zahrnuti partneři státních příslušníků a osoby, které se státními příslušníky žijí ve společné domácnosti.
The partners or co-habitants of nationals are included in countries like Belgium and Portugal.
Několik zemí dosud usnadňuje naturalizaci „preferenčních“ etnických či národnostních skupin na základě historických vazeb s jejich zemí.
A few countries still facilitate naturalisation for “preferential” ethnic or national groups, based on historical links with their country.
Státní příslušnost či etnický původ přistěhovalce může poukazovat na určité opravdové a účinné vazby (tj. jazykové znalosti a rodinné vazby).
An immigrant’s nationality or ethnic origin may be indicative of certain genuine and effective links (i.e. language knowledge and family ties).
Avšak vzhledem k tomu, že se toky přistěhovalců globalizují, jsou přistěhovalci v mnoha evropských zemích z hlediska etnického a národnostního původu stále rozmanitější.
But since immigrant flows are globalising, immigrant populations in many European countries are becoming more diverse in terms of ethnic and national origins.
Integrace těchto nových obyvatel může být usnadněna otevřením preferenčního postupu pro přistěhovalce všech státních příslušností a etnických původů, kteří splňují základní podmínky.
The integration of these new populations can be facilitated by opening the preferential procedure to immigrants of all nationalities and ethnic origins that meet the underlying conditions.
V období let 1996 až 2005 byla úroveň naturalizace v Portugalsku jednou z nejnižšíchv OECD a činila přibližně 0,5 % obyvatel narozených v zahraničí.
During the period of 1996 to 2005, Portugal’s naturalisation rate was one of the OECD’s lowest, around 0.5% of the foreign-born population.
Velký počet Moldavanů, Rumunů a Číňanů zvýšil rozmanitost portugalských tradičních postkoloniálních toků.
Large numbers of Moldovans, Romanians, and Chinese diversified its traditionally post-colonial flows.
Ve skutečnosti představují Ukrajinci v současnosti jednu z největších skupin přistěhovalcův zemi.
In fact, Ukrainians are now one of the country’s largest immigrant groups.
Cílem nového portugalského zákona o státní příslušnosti přijatého dne 17. dubna 2006 je bojovat proti faktorům, které vedou k sociálnímu vyloučení, zjednodušit postupy získání státní příslušnosti a podpořit integraci v Portugalsku jakožto v zemi, do níž nově směřují přistěhovalci.
The 17 April 2006 New nationality law in Portugal aimed to combat the factors that lead to social exclusion, reduce the complexity of procedures for the acquisition of nationality, and promote integration as a new country of immigration.
Nový zákon otevřel kratší dobu pobytu, která byla původně vyhrazena státním příslušníkům portugalsky mluvících zemí (šest let), všem přistěhovalcům první generace, kteří mají základní znalost portugalštiny a čistý trestní rejstřík.
The new Law opened up the shorter residence period once reserved for nationals of Lusophone countries (six years) to all first-generation immigrants who have basic knowledge of Portuguese and a clean criminal record.
Úspěch zákona byl do velké míry ovlivněn tím, že se hlavní politické strany dohodly, že otázku občanství nebudou politizovat.
The law’s success was largely due to an agreement between the main political parties not to politicise the issue of citizenship.
Díky této dohodě byl zákon jednomyslně schválen v parlamentu.
This consensus led to the law’s unanimous approval in Parliament.
Přístup k nové generaci
Approaching the new generation
Mnoho členských států se rozhodlo, že ke splnění svých integračních cílů v právu upravujícím státní příslušnost využije generační přístup.
Many Member States have taken a generational approach to meeting their integration objectives in nationality law.
Zavedení zásady ius soli pro potomky přistěhovalců znamená, že narození je dostatečným základním kritériem pro způsobilost ke státní příslušnosti.
The introduction of ius soli for immigrants’ descendents means that birth is the sufficient basic criterion for eligibility for nationality.
Z „občanské prémie“ je patrné, že největší výhody ze získání státní příslušnosti mají ti nejmladší.
The “citizenship premium” suggests that the benefits of acquiring nationality are greatest for the youngest.
Čím je nový přistěhovalec mladší, tím větší je návratnost investic, neboť tito lidé budou shromažďovat výhody po celou dobu osobního a profesního rozvoje.
The younger a new citizen is, the greater the return on the investment as they will accumulate benefits over a lifetime of personal and professional development.
Naopak čím déle dítě vyčkává, než se stane plnohodnotným občanem, tím spíše je bude status cizího státního příslušníka v utvářející rozvojové fázi znevýhodňovat a tato znevýhodnění bude s postupujícím věkem obtížné odstranit.
In contrast, the longer a child waits to become a full citizen, the more likely it is that their status as non-national will bring them disadvantages at a formative stage in their development that are difficult to undo at a later stage in life.
Přistěhovalci druhé generace mají automaticky právo na státní příslušnost při narozenív tradičních přistěhovaleckých zemích, jako je Kanada nebo Spojené státy.
The second generation have an automatic right to nationality at birth in traditional countries of immigration like Canada or the United States.
Podle postupů zjištěných ve členských státech EU se mohou podobného práva domáhat buď přistěhovalci třetí generace, přistěhovalci druhé generace teprve po uplynutí určité doby od narozenía/nebo přistěhovalci, jejichž rodičem je oprávněně pobývající osoba.
Among the practices identified in EU Member States, a similar right can be claimed either by the third generation, the second generation only some time after birth, and/or only by those born to a legal resident.
Zavedením zásady ius soli pro potomky přistěhovalců první generace může zákon přispětk zajištění rovnocenných práv pro děti, které se v dané zemi narodily, a lepšího výchozího postavení těchto dětí z hlediska vzdělání a profesního rozvoje.
Through the introduction of ius soli for the first generation’s descendents, the law can play a part in providing equal rights for children born in the country and a better starting position for their school and professional careers.
Irsko umožňuje dětem přistěhovalců, které se narodily v Irsku, aby se staly irskými občany, pokud jejich rodiče byli oprávněnými rezidenty alespoň během tří z posledních čtyř let.V zemích jako Belgie, Portugalsko a Spojené království existují obdobná ustanovení vycházející ze statusu rodičů.
Ireland allows the children of immigrants born in the country to become Irish citizens at birth if their parents have been legal residents for three of the past four years. There are similar provisions based on parental status in countries like Belgium, Portugal, and the UK.
V Belgii, Irsku, Nizozemsku, Portugalsku a od 1. ledna 2009 také v Lucembursku získávají státní příslušnost při narození automaticky všechny děti třetí generace.
All third-generation children become nationals automatically at birth in Belgium, Ireland, the Netherlands, Portugal and, since 1 January 2009, Luxembourg.
V řadě reforem práva upravujícího státní příslušnost je rovněž zohledněna integrační situace „generace 1,5“.
The integration situation of the “1.5 Generation” is also being taken into account in several reforms of nationality law.
Tuto generaci tvoří vlastní či osvojené děti přistěhovalců, které se přistěhovaly na základě povolení ke sloučení rodiny.
This generation is made up of immigrants’ natural or adopted children arriving on family reunion permits.
Jedním z důvodů k nároku na státní příslušnost je jednota rodiny; jsou-li jejich rodiče přijati k naturalizaci, stávají se tyto děti automaticky občany.
One reason for an entitlement to nationality is family unity ; these children automatically become citizens when their parents are accepted for naturalisation.
Dalším důvodem je socializace; po několika letech v systému vzdělávání se mohou samy stát státními příslušníky.
Another reason is socialisation ; they can become nationals in their own right after a few years in the education system.
Žádost za ně většinou podávají jejich rodiče, děti však také mají právo být vyslechnuty při rozhodování o státní příslušnosti, které se jich týká, a to na základě výkladu článku 12 Úmluvy o právech dítěte.
Their parents mostly apply on their behalf, but they also have the right to be heard in nationality decisions that affect them, based on the interpretation of Article 12 of the Convention on the Rights of the Child.
Nezletilé děti přistěhovalců se po pětiletém pobytu ve Švédsku stávají švédskými občany na základě jednoduchého oznámení rodičů.
In Sweden, after five year’s residence, minor immigrant children become Swedish upon a simple notification by their parents.