natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tribunál však zdůraznil, že k´tomu, aby bylo toto zohlednění možné, postačuje, aby byl podnik již předtím považován za pachatele protiprávního jednání stejného druhu, a´to i´když rozhodnutí dosud podléhá soudnímu přezkumu.
The Court pointed out, however, that, for it to be possible to take such a decision into account, it is sucient that an undertaking has been found previously to be a perpetrator of an infringement of the same type, even if the decision is still subject to judicial review.
Přičitatelnost protiprávního chování
Imputability of the infringement
V´rozsudcích týkajících se kartelové dohody na trhu s´kyselinou monochloroctovou uvedl Tribunál zajímavá upřesnění, pokud jde o´přičitatelnost protiprávního jednání dceřiných společností společnosti mateřské.
In its judgments concerning the cartel in the market for monochloroacetic acid, the Court made some interesting points on the imputability to the parent company of the unlawful conduct of its subsidiaries.
Zejména Tribunál ve výše uvedeném rozsudku Hoechst v.Komise rozhodl, že se žalobkyně nemůže dovolávat převodu své odpovědnosti prostřednictvím smlouvy o´převodu odvětví činnosti, kterou uzavřela s´jednou ze svých dceřiných společností.
In particular, in Hoechst v Commission, the Court held that the applicant could not claim that its liability was transferred by a contract with one of its subsidiaries whereby its area of business was transferred.
Jednak takovou smlouvu není možné vůči Komisi namítat s´cílem vyhnout se sankcím vyplývajícím z´práva v´oblasti hospodářské soutěže v´rozsahu, v´němž směřuje k´rozdělení odpovědnosti za účast na kartelové dohodě mezi jednotlivé společnosti.
First, such a contract could not be relied upon against the Commission in order to escape the penalties incurred under competition law inasmuch as it sought to apportion liability between the companies for participating in a cartel.
Krom toho údajný převod odpovědnosti uskutečněný v´projednávaném případě podle ustanovení smlouvy o´převodu nemá vliv na určení odpovědnosti žalobkyně vzhledem k´tomu, že tato smlouva byla uzavřena mezi ní a´jednou z´jejích dceřiných společností, kterou stoprocentně vlastnila, a´protiprávní jednání jí tedy může být přičteno jakožto mateřské společnosti.
Second, the alleged transfer of liability e¥ected in the case in point under the terms of the contract of transfer had no bearing on the determination of the applicant’s liability, since that contract was concluded between the applicant and one of its wholly-owned subsidiaries, whose unlawful conduct could therefore be imputed to it in its capacity as parent company.
Ve věci, v´níž byl vydán výše uvedený rozsudek Arkema v.Komise, žalobkyně rovněž zpochybňovala možnost Komise přičítat protiprávní jednání dceřiné společnosti mateřské společnosti, která je pouhým neoperačním holdingem, jenž do řízení dceřiné společnosti zasahuje velmi zřídka.
Likewise, in Arkema v Commission, the applicant denied that it was possible for the Commission to attribute the infringement of the subsidiary to the parent company, since the latter was only a nonoperational holding company, playing very little role in the management of the subsidiary.
Tribunál zdůraznil, že tato skutečnost nepostačuje k´vyloučení toho, aby mateřská společnost vykonávala rozhodující vliv na chování své dceřiné společnosti zejména koordinováním nančních investic v´dotčené skupině.
The Court made clear that that fact was not sucient to prevent the parent company from exercising decisive inªuence over the conduct of its subsidiary by coordinating ¤nancial investments within the group concerned.
V´kontextu skupiny společností je posláním holdingové společnosti, která koordinuje zejména nanční investice v´rámci skupiny, seskupit podíly v´různých společnostech a´je její funkcí zajistit jednotné řízení zejména prostřednictvím rozpočtové kontroly.
Indeed, in a group of companies, a holding company which coordinates, amongst other things, ¤nancial investments within the group is a company which seeks to regroup shareholdings in various companies and whose function is to ensure that they are run as one, in particular by means of budgetary control.
Tribunál mimoto uvedl, že nelze vyvozovat žádný závěr ze skutečnosti, že dané dvě společnosti působí na různých trzích a´nemají mezi sebou vztahy dodavatelů a´zákazníků.
In addition, the Court stated that no conclusion could be drawn from the fact that the two companies were operating on separate markets and had no supplier–customer relationship.
Ve skupině, jako je dotčená skupina, je totiž dělba úkolů obvyklým prvkem a´nevyvrací domněnku, podle níž mateřská a´dceřiná společnost tvoří jediný podnik ve smyslu článku 81´ES.
In a group such as the group in question, the fact that there was a division of tasks was not unusual and did not reverse the presumption that the parent company and its subsidiary constituted a single undertaking within the meaning of Article 81 EC.
Konečně Tribunál připomněl, že presumpce odpovědnosti mateřské společnosti za protiprávní jednání, jichž se dopustily dceřiné společnosti, v´nichž vlastní veškerý nebo téměř veškerý kapitál, spočívá na objektivním kritériu, které se použije bez ohledu na velikost nebo právní organizaci podniku.
Lastly, the Court recalled that the presumption that a parent company is liable for infringements committed by subsidiaries in which it holds all or nearly all the shares is based on an objective criterion which applies regardless of the size or legal structure of the undertaking.
Tribunál uvedl, že Komise mohla tato zneužití dominantního postavení konstatovat právem. Zvláště Tribunál potvrdil, že odmítnutí poskytnout přístup a´bezdůvodná diskriminace v´tomto
Therefore, if the application of that criterion has di¥erent consequences depending on the size of the group and its legal structure, that is merely an objective consequence of the di¥erences between undertakings.
Činnost ohledu nejsou dvěma oddělenými protiprávními jednáními, ale dvěma projevy stejného jednání vzhledem k´tomu, že bezdůvodná diskriminace vyplývá z´odmítnutí poskytnout srovnatelným zákazníkům stejné nebo podobné služby.
In particular, the Court con¤rmed that the refusal to grant access and the unjusti¤ed discrimination in that regard were not two separate infringements but two manifestations of the same behaviour, as the unjusti¤ed discrimination stemmed from the refusal to provide comparable customers with the same or similar services.
Vzhledem k´tomu, že lhůta pro získání přístupu dalece překročila to, co mohlo být považováno za přiměřené a´odůvodněné, a´svědčí tak o´zneužívajícím odmítnutí poskytnout dotčenou službu, může tato lhůta způsobit soutěžní znevýhodnění na relevantním trhu.
In that connection, since the period of time required to obtain access considerably exceeded that which could be considered reasonable and justi¤ed and thus amounted to an abusive refusal to provide the service in question, that period of time was capable of causing a competitive disadvantage on the relevant market.
Tribunál rovněž potvrdil, že použití rozdílných cen za rovnocenné služby vůči obchodnímu partnerovi, a´to nepřetržitě po dobu pěti let a´podnikem majícím faktický monopol na předcházejícím trhu, nemohlo nezpůsobit soutěžní znevýhodnění téhož partnera.
The Court also con¤rmed that the application to a trading partner of di¥erent prices for equivalent services, continuously over a period of ¤ve years and by an undertaking having a de facto monopoly on the upstream market, could not fail to cause that partner a competitive disadvantage.
V´rozsudku ze dne 17.´prosince 2009, Solvay v.Komise (T-57/01, dosud nezveřejněný) dále Tribunál konstatoval, že dokumenty předložené výhradně za účelem ověření účasti na kartelových dohodách nebo jednání ve vzájemné shodě upravených článkem 81´ES mohou být rovněž použity jako opora pro námitky týkající se protiprávních jednání uvedených v´článku 82´ES z´důvodu, že existovala věcná podobnost mezi jednáními, která Komise považovala za původ zneužití dominantního postavení, a´jednáními, jejichž vyšetřením pověřila své zástupce.
In Case T-57/01 Solvay v Commission (judgment of 17 December 2009), the Court found that documents seized solely for the purpose of verifying whether undertakings had participated in cartels and/or concerted practices under Article 81 EC could be used in support of allegations of infringements of Article 82 EC, since the practices which the Commission had considered to be at the root of the abuse of a dominant position and those which it had authorised its ocials to investigate were substantially the same.
Tribunál považuje za zneužívající zejména systém slev, ve kterém byly, mimo jiných podmínek, odstupňované slevy udělované od okamžiku, kdy si zákazník u´žalobkyně objednal dodatečná množství nad rámec množství stanovených smluvně, bez ohledu na velikost smluvně stanovených množství v´absolutních číslech.
The Court held inter alia that a system of discounts was an abuse where, amongst other conditions, di¥erentiated discounts were granted as soon as the customer ordered additional quantities from the applicant as compared with those agreed contractually, irrespective of the volumes, in absolute terms, of the latter.
V´důsledku toho byla jednotková cena za tato množství výrazně nižší nežli průměrná cena hrazená zákazníkem za základní množství stanovená smluvně, což vedlo zákazníka k´tomu, aby si rovněž objednal množství přesahující množství smluvně stanovená vzhledem k´tomu, že ostatní poskytovatelé mohli obtížně pro tato množství nabídnout ceny konkurenční s´cenami nabízenými žalobkyní.
On that account, the unit price for those quantities was markedly lower than the average price paid by the customer for the basic quantities agreed contractually and was thus an incentive to the customer also to buy volumes in excess of the contractual quantities, since other suppliers would have had diculty in o¥ering, in respect of those volumes, prices which competed with the applicant’s.
Přínosy v´oblasti kontroly spojování podniků a)
Points raised on the scope of the control of concentrations
Žádosti o´informace
Duty of care
V´rozsudku ze dne 4.´února 2009, Omya v.Komise (T-145/06, dosud nezveřejněný) upřesnil Tribunál rozsah pravomoci Komise v´rámci žádostí o´informace.
In Case T-151/05 NVV and Others v Commission (judgment of 7 May 2009), the Court stated that in view of the need for rapid action and the very tight deadlines to which the Commission is subject in the procedure for the control of concentrations, the Commission cannot be required, in the absence of evidence indicating that information provided to it is inaccurate, to verify all the information it receives.
Pokud se jedná o´samotné žádosti o´informace, Tribunál zaprvé uvedl, že posouzení nezbytnosti požadovaných informací se provádí z´hlediska představy, kterou mohla Komise oprávněně mít v´okamžiku podání dotčené žádosti, a´nikoliv z´hlediska skutečné nezbytnosti, kterou tyto informace mohly mít v´dalším průběhu řízení. Zadruhé uvedl, že vzhledem k´tomu, že délka pozastavení lhůt stanovených článkem 10 nařízení
Although the diligent and impartial examination which the Commission is obliged to carry out in the context of that procedure does not permit it to take as its basis facts or information which cannot be regarded as accurate, the need for rapid action presupposes that it cannot itself verify down to the last detail the authenticity and reliability of all the information it receives, since the procedure for the control of concentrations is based, of necessity and to a certain extent, on trust.
(ES) č.´139/2004 v´důsledku přijetí rozhodnutí podle článku 11 uvedeného nařízení závisí na dni sdělení nezbytných informací, neporušuje Komise zásadu proporcionality, když pozastaví řízení do doby, než jí jsou takové informace sděleny.
As regards the request for information in itself, the Court stated, ¤rst, that the need for the information requested must be assessed by reference to the view that the Commission can reasonably have at the time the request is made and not by reference to the actual need for the information in the subsequent procedure.
Pokud jde o´žádost o´opravu informací sdělených jednou ze stran, u´nichž je zjištěno, že jsou nesprávné, Tribunál zdůraznil, že Komise může tuto opravu požadovat, existuje-li riziko, že odhalené nesprávnosti mohou mít významný dopad na posouzení slučitelnosti dotčeného spojení se společným trhem.
As regards the correction of information communicated by a party which proves to be incorrect, the Court pointed out, ¤rst, that the Commission is entitled to request correction if there is a risk that the errors identi¤ed could have a signi¤cant impact on its assessment of whether the concentration at issue is compatible with the common market.
Dále uvedl, že se nelze dovolávat existence legitimního očekávání za účelem vyhnutí se důsledkům porušení povinnosti poskytnout úplné a´správné informace pouze z´důvodu, že toto porušení nebylo v´rámci výše uvedených ověření Komisí odhaleno.
Second, the Court stated that legitimate expectation cannot be pleaded in order to avoid the consequences of infringing the obligation to provide complete and correct information on the sole ground that the infringement was not iden-ti¤ed by the Commission in the course of its veri¤cations.
Lhůta pro podání žaloby
Period within which proceedings must be commenced
Ve věci Qualcomm v.Komise (rozsudek ze dne 19.´června 2009, T-48/04, dosud nezveřejněný) tvrdila Komise, že žaloba podaná společností Qualcomm proti rozhodnutí, jímž bylo konstatováno, že operace, která vedla k´získání společné kontroly dvou společností nad společností Toll Collect, provozující systém automatického vybírání mýtného, je neslučitelná se společným trhem, je nepřípustná vzhledem k´tomu, že ačkoliv společnosti Qualcomm nebylo toto rozhodnutí určeno, jeho předání společnosti Qualcomm bylo oznámením ve smyslu čl.´230 pátého pododstavce, a´tudíž lhůta pro podání žaloby začala běžet od tohoto okamžiku.
In Case T-48/04 Qualcomm v Commission (judgment of 19 June 2009), the Commission maintained that Qualcomm’s action against a decision declaring compatible with the common market the acquisition by two undertakings of joint control of Toll Collect, an automatic toll collection system, was inadmissible since, although Qualcomm had not been the addressee of that decision, the transmission of the decision to it constituted noti¤cation for the purposes of the ¤fth paragraph of Article 230 EC and, accordingly, the period allowed for commencing proceedings began to run from that time.
Tribunál argumentaci Komise odmítl.
The Court rejected the Commission’s arguments.
Jednak připomněl, že čl.´20 odst.´1 nařízení (EHS) č.´4064/8915 ukládá vyhlášení rozhodnutí přijatých podle tohoto nařízení v´Úředním věstníku Evropské unie, takže výpočet lhůty pro podání žaloby pro osoby, které nejsou adresáty určenými v´napadeném rozhodnutí, je třeba provést na základě prvního případu uvedeného v čl.´230 pátém pododstavci´ES, tedy od tohoto vyhlášení.
It recalled, ¤rst, that Article 20(1) of Regulation (EEC) No 4064/89 (15) requires there to be publication in the Ocial Journal of the European Union of decisions taken pursuant to that regulation and, accordingly, as regards persons who are not addressees identi¤ed in the contested decision, the period for instituting proceedings must be calculated by reference to the ¤rst of the cases set out in the ¤fth paragraph of Article 230 EC, namely from the time of publication.
Dále zdůraznil, že přijetí extenzivního výkladu pojmu„adresát“ navrhovaného Komisí, zahrnujícího jak adresáta či adresáty určené v´rozhodnutí, tak i´všechny ostatní osoby, které Komise za takové označí, aniž by tak byly označeny v´tomto rozhodnutí, by vedlo ke zpochybnění účinků povinnosti stanovené v čl.´20 odst.´1 uvedeného nařízení, přičemž by Komisi byla přiznána diskreční pravomoc určit mezi osobami, které v´rozhodnutí jmenovitě nejsou uvedeny jako adresáti, ty, které mohou podat žalobu ode dne oznámení tohoto rozhodnutí, a´nikoli ode dne jeho vyhlášení.
The Court pointed out that to accept the Commission’s broad interpretation of the term addressee, which encompassed both the addressee(s) identi¤ed in a decision and any other persons designated as such by the Commission although they have not been so designated in the decision, would be to diminish the obligation provided for by Article 20(1) of Regulation No 4064/89, conferring on the Commission a discretion for the purpose of identifying from among persons who are not expressly named as addressees in a decision those who may bring an action from noti¤cation of a decision and not from its publication.
Přitom hrozí, že přiznání takové diskreční pravomoci by porušilo zásadu rovného zacházení, jelikož by mezi osobami, které v´rozhodnutí jmenovitě nejsou uvedeny jako adresáti rozhodnutí, některé osoby, kterým toto rozhodnutí bylo„oznámeno“, mohly uvedené rozhodnutí napadnout ode dne jeho„oznámení“, zatímco jiné osoby, kterým toto rozhodnutí„oznámeno“ nebylo, by mohly toto rozhodnutí napadnout ode dne jeho vyhlášení. Mimoto Komise není vždy schopna apriori určit osoby, které mohou podat žalobu ode dne oznámení rozhodnutí.
The conferral of such a discretion could, however, entail a breach of the principle of equal treatment inasmuch as, among the persons who are not speci¤cally named as addressees in a decision, those to whom that decision has been ‘noti¤ed’ will be able to challenge it from ‘noti¤cation’, whilst other
Nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20.´ledna 2004 o kontrole spojování podniků (Úř. věst. L´24, s.´1; Zvl. vyd. 08/03, s. 40).
) Council Regulation (EC) No 139/2004 of 20 January 2004 on the control of concentrations between undertak- ings (OJ 2004 L°24, p.°1).
31), ve znění nařízení Rady (ES) č. 1310/97 ze dne 30.´června 1997 (Úř. věst. L´180, s.´1; Zvl. vyd. 08/01, s. 164).
13), as amended by Council Regulation (EC) No 1310/97 of 30 June 1997 (OJ 1997 L 180, p. 1).
Činnost
State aid
Judikatura z´letošního roku upřesňuje zejména pojmy „akt zakládající právně závazné účinky“ a´„právní zájem na podání žaloby“.
The case-law this year has further clari¤ed, amongst other matters, the concept of an act producing binding legal e¥ects and that of a legal interest in bringing proceedings.
Pokud jde o´pojem „akt zakládající právně závazné účinky“, Tribunál ve svém rozsudku ze dne 11.´března 2009, TF1 v.Komise (T-354/05, dosud nezveřejněný) odmítl argumentaci Komise, podle níž není přijato žádné rozhodnutí v´případě, že řízení o´prošetření existující podpory vede k´tomu, že členský stát akceptuje navrhovaná vhodná opatření, nebo k´tomu, že je řízení omezeno na kvazismluvní postup.
As regards an act producing binding legal e¥ects, the Court rejected in Case T-354/05 TF1 v Commission (judgment of 11 March 2009) the Commission’s argument that it takes no decision in the case of a procedure for review of existing aid leading to acceptance by the Member State of the appropriate measures proposed or seeking to limit that procedure to a quasi-contractual process.
Platí, že státy a´Komise mohou o´navrhovaných vhodných opatřeních diskutovat, řízení o´prošetření existující podpory je však ukončeno rozhodnutím napadnutelným žalobou až tehdy, když Komise rozhodne, že akceptuje závazky státu jakožto závazky, které představují uspokojivou odpověď na výtky, které Komise vznesla.
It is true that the Commission and the Member States may discuss the proposed appropriate measures but it is only where the Commission decides to accept the State’s commitments as answering its concerns that the procedure for investigation of existing aid is brought to an end by a decision which is open to appeal.
Ve svém rozsudku ze dne 9.´června 2009, NDSHT v.Komise (T-152/06, dosud nezveřejněný, probíhá řízení o´kasačním opravném prostředku) Tribunál rozhodl, že povinnost Komise přijmout rozhodnutí jako odpověď na stížnost se týká pouze hypotézy upravené v´článku 13 nařízení č.´659/199916.
In Case T-152/06 NDSHT v Commission (judgment of 9 June 2009, under appeal) the Court held that the obligation on the Commission to adopt a decision in response to a complaint arises only in the situation envisaged in Article 13 of Regulation (EC) No 659/1999 (16).
Článek 20 odst.´2 druhá věta téhož nařízení stanoví, že Komise se může omezit na písemné informování stěžovatele o´tom, že neexistuje dostatečný základ k´vyjádření se k´případu.
Under the second sentence of Article 20(2) of that regulation, the Commission need only inform the complainant in writing that there are insucient grounds for taking a view on the case.
Tak je tomu zejména v´případě, kdy nelze použít článek 13 tohoto nařízení, protože se stížnost netýká protiprávní podpory, ale vztahuje se ve skutečnosti k´existující podpoře.
The latter situation arises, in particular, where Article 13 of that regulation does not apply because, in reality, the aid referred to in the complaint is not unlawful aid, but existing aid.
Z´výlučné iniciativy Komise v´oblasti existujících podpor vyplývá, že stěžovatel nemůže Komisi prostřednictvím své stížnosti přinutit, aby posoudila slučitelnost existující podpory.
It follows from the Commission’s exclusive right of initiative in the case of existing aid that a complainant cannot, by means of a complaint, require the Commission to assess the compatibility of existing aid.
Pokud má Komise po prvním hodnocení za to, že se stížnost netýká protiprávní podpory, ale podpory existující, nemá povinnost přijmout rozhodnutí ve smyslu článku 4 nařízení č.´659/1999 určené dotyčnému členskému státu a´nemůže být nucena zahájit řízení podle čl.´88 odst.´1´ES.
If, following an initial assessment, the Commission ¤nds that the complaint relates not to unlawful aid but to existing aid, it is under no obligation to address a decision under Article 4 of Regulation No 659/1999 to the Member State concerned and cannot be compelled to apply the procedure provided for in Article 88(1) EC.
Proto dopis, který kvalikuje podporu oznámenou ve stížnosti jako existující podporu, nevykazuje vlastnosti rozhodnutí se závaznými právními účinky, které by se mohly dotknout zájmů žalobkyně.
Thus, a letter which categorises the aid complained of as existing aid does not have the characteristics of a decision which produces binding legal e¥ects such as to a¥ect the interests of the applicant.
Pokud jde o´právní zájem na podání žaloby, Tribunál ve výše uvedeném´rozsudku TF1 v.Komise rozhodl, že nelze mít za to, že žalobkyně neměla právní zájem na podání žaloby z´důvodu, že napadené rozhodnutí pro ni v´rozsahu, v´němž ukládalo podmínky podpor, jejichž příjemcem byla konkurenční společnost, bylo příznivé.
As regards a legal interest in bringing proceedings, the Court held in TF1 v Commission that the applicant could not be regarded as having no such interest on the ground that the contested decision, in imposing conditions concerning aid to a competitor, was favourable to the applicant.
Takové zrušení by tedy znamenalo, že se napadené rozhodnutí buď vyznačovalo, nebo mohlo vyznačovat nepřiměřenými závazky, a´proto bylo pro žalobkyni nepříznivé.
Such an argument was based on the premiss that the applicant’s objections regarding the substance
Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22.´března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku [88´ES] (Úř. věst. L´83, s.´1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339).
) Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Art- icle [88 EC] (OJ 1999 L 83, p. 1).
Tribunál aby Komise zahájila formální vyšetřovací řízení, a´umožňuje jim, aby předložily své připomínky, a´ovlivnily tak nové rozhodnutí.
General Court of the decision, in particular concerning the manifestly unsuitable nature of the commitments to render the aid scheme compatible with the common market, were incorrect.
V´tomot rámci Tribunálu nepřísluší, aby srovnával žalobní důvody s´argumenty, které předložily žalobkyně na obranu v´odlišném sporu.
In that situation it was not for the Court to compare the pleas raised with the arguments in defence presented by the applicants in a separate case.
Poskytnutí hospodářské výhody
Granting of an economic advantage