natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Krom toho a v rozsahu, v jakém sdělení o spolupráci z roku 2002 stanoví, kromě ochrany, maximální snížení pokuty o 50 %, nevedlo by jeho použití nezbytně ke snížení pokuty Hoechst vyššímu, než jaké již bylo uděleno.
Furthermore, and in so far as the 2002 Leniency Notice provides, in addition to immunity, for a reduction in the fine of up to 50%, its application would not necessarily have led to a greater reduction in Hoechst’s fine than that already granted.
Ze všech těchto důvodů musí být desátý žalobní důvod zamítnut.
For all of those reasons, the 10th plea must be rejected.
G – K osmému a devátému žalobnímu důvodu, které se týkají použití sdělení o spolupráci
G — The eighth and ninth pleas, relating to the application of the Leniency Notice
Osmým žalobním důvodem Hoechst tvrdí, že Komise se při určení prvního spolupracujícího podniku v projednávané věci dopustila nesprávného posouzení. Devátým
By its eighth plea, Hoechst maintains that the Commission made an error of assessment in determining the undertaking which was the first to cooperate in this case. By
2008 – VĚC T-410/03 žalobním důvodem Hoechst tvrdí, že Komise provedla nesprávné posouzení obsahu spolupráce Hoechst.
2008 — CASE T-410/03 its ninth plea, Hoechst contends that the Commission erred in assessing the content of its cooperation.
Nejdříve je třeba analyzovat osmý žalobní důvod.
The Court will examine the eighth plea first.
V bodě 12.2.3 rozhodnutí týkajícím se použití sdělení o spolupráci z roku 1996 je uvedeno následující (bod 440 odůvodnění rozhodnutí):
At section 12.2.3 of the Decision, relating to the application of the 1996 Leniency Notice, the following statement is to be found (recital 440 to the Decision):
„Během setkání, které se konalo dne 13. listopadu 1998 Chisso ústně popsala činnosti v rámci kartelové dohody a poskytla listinné důkazy […] Komise má za to, že Chisso při té příležitosti byla prvním podnikem, který poskytl určující důkazy o existenci kartelové dohody konstatované tímto rozhodnutím.
‘At a meeting held on 13 November 1998, Chisso submitted an oral description of the cartel’s activities and provided documentary evidence … The Commission considers that on that occasion Chisso was the first undertaking to adduce decisive evidence on the existence of the cartel which is found in this Decision.
Důkazy předané dne 13. listopadu 1998 Komisi sestávaly konkrétně z ručně psaných poznámek týkajících se několika setkání v rámci kartelové dohody.
The evidence handed over to the Commission on 13 November 1998 consisted, in particular, of handwritten notes on a number of cartel meetings.
Ústní popis činnosti kartelové dohody umožnil Komisi umístit dokumenty do jejich skutečného kontextu.
The oral description of the cartel’s activities allowed the Commission to put the documents in their real context.
Informace poskytnuté Chisso umožnily Komisi prokázat existenci a obsah většiny setkání v rámci kartelu a identifikovat jejich účastníky, jak je vysvětleno v Části I.“ (neoficiální překlad)
The information provided by Chisso enabled the Commission to establish the existence, content and the participants of most of the cartel meetings, as described in Part I.’
Pokud jde o Hoechst, upřesnila v bodě 451 odůvodnění rozhodnutí, že „[a]niž by byla prvním podnikem, který poskytl Komisi určující důkazy, Hoechst v předběžné fázi řízení přispěla k prokázání významných aspektů protiprávního jednání a po obdržení oznámení námitek nezpochybnila věcnou správnost skutkových zjištění, na kterých Komise založila svá tvrzení“ (neoficiální překlad).
As regards Hoechst, it is stated at recital 451 to the Decision that ‘[a]lthough it was not the first company to provide the Commission with decisive evidence, [Hoechst] contributed, at an early stage, to establishing important aspects of the case and, after having received the statement of objections, it did not substantially contest the facts on which the Commission based its allegations’.
I za předpokladu použitelnosti sdělení o spolupráci z roku 1996, Hoechst tvrdí, že měla být považována za první podnik spolupracující s Komisí, který poskytl zásadní důkazy o existenci kartelové dohody.
While accepting that the 1996 Leniency Notice was applicable, Hoechst contends that it ought to have been considered the first undertaking to have cooperated with the Commission and to have provided the essential evidence of the cartel.
Na základě chronologické analýzy skutečností Hoechst tvrdí, že advokáti Chisso se setkali s Komisí dne 29. září 1998, v rámci jiné věci.
Hoechst carries out a chronological analysis of the facts and submits that Chisso’s lawyers met the Commission on 29 September 1998, in connection with another case.
Z protokolu z uvedeného setkání vyplývá, že advokáti Chisso podpůrně uplatnili, že zastupují také další podnik, který vyjádřil zájem spolupracovat s Komisí ve věci kartelové dohody týkající se kyseliny sorbové.
It is apparent from the minute of that meeting that Chisso’s lawyers mentioned that they also represented another undertaking which had expressed its desire to cooperate with the Commission concerning a cartel relating to sorbic acid.
Advokáti Chisso však nebyli ani připraveni, ani oprávněni, odhalit k danému datu totožnost daného podniku.
However, Chisso’s lawyers were not prepared, or authorised, to disclose the identity of that undertaking on that date.
Vyplývá to zejména ze dvou interních dokumentů Komise datovaných 1. a 2. října 1998.
That is apparent, in particular, from the two Commission internal memos dated 1 and 2 October 1998.
Skutečnost, že autor uvedených interních dokumentů se k setkání připojil po jeho začátku, neumožňuje učinit závěr, že totožnost Chisso byla předem odhalena, zejména tehdejšímu zástupci generálního ředitele generálního ředitelství Komise pro hospodářskou soutěž.
The fact that the author of the internal memos joined the meeting after it had begun does not permit the conclusion that Chisso’s identity had been disclosed beforehand, in particular to the Commission’s then Deputy Director-General for Competition.
Krom toho zmínka o dalším podniku v interním dokumentu ze dne 2. října 1998 nebyla typografickou chybou Komise, a skutečně se tedy netýkala Chisso.
Furthermore, the reference to another undertaking in the internal memo of 2 October 1998 is not a typographical error on the Commission’s part and therefore does not refer, in fact, to Chisso.
Hoechst má rovněž za to, že k uvedenému datu nebyla podána žádná žádost, která by splňovala požadavky bodu E odst. 1 sdělení o spolupráci z roku 1996, a že během uvedeného setkání nebyl nabídnut ani předán žádný důkaz.
Hoechst also contends that no request was formulated, on that date, that satisfied the requirements of Section E.1 of the 1996 Leniency Notice, and that no evidence was offered or handed over at that meeting.
Navíc nebyl popsán žádný prvek protiprávního jednání a nebyla ani sdělena obchodní jména zúčastněných podniků.
Furthermore, no aspect of the infringement was described and the names of the participating undertakings were not even provided.
Dne 23. října 1998 advokáti Hoechst a Nutrinova telefonicky kontaktovali Komisi za účelem žádosti o setkání.
On 23 October 1998, the lawyers representing Hoechst and Nutrinova contacted the Commission by telephone in order to request a meeting.
Dne 29. října 1998 v průběhu setkání s Komisí advokáti Hoechst a Nutrinova formálně požádali, aby s podniky, jež zastupovali, bylo zacházeno jako s hlavními svědky spolupráce.
On 29 October 1998, during the meeting with the Commission, the lawyers representing Hoechst and Nutrinova formally requested that the undertakings which they represented be treated as principle witnesses of the cooperation.
Popsali v tomto kontextu základní prvky kartelové dohody týkající se sorbátů, tedy dotčené výrobky, zúčastněné podniky, protisoutěžní chování a dotčené období.
In that context, they described the essential aspects of the sorbates cartel, namely the relevant products, the undertakings involved, the anticompetitive conduct and the period in question.
Tento ústní popis základních prvků byl tedy přijat Komisí jako úkon spolupráce.
That oral description of the essential facts was then accepted by the Commission as an act of cooperation.
Srovnání s následnými zjištěními v rozhodnutí prokazuje, že informace poskytnuté společností Hoechst k uvedenému datu byly v rozhodnutí použity bez omezení.
A comparison with the subsequent findings of the Decision shows that the information provided by Hoechst on that date had been used without restriction in the Decision.
Konkrétně Komise neučinila v rozhodnutí zjištění týkající se struktury kartelové dohody, která by byla zásadně odlišná od informací poskytnutých Hoechst dne 29. října 1998.
In particular, the Commission made no findings in the Decision concerning the structure of the cartel that were fundamentally different from the information provided by Hoechst on 29 October 1998.
Dne 13. listopadu 1998 advokáti Chisso poprvé učinili ústní vyjádření ve věci kartelové dohody týkající se sorbátů.
On 13 November 1998, Chisso’s lawyers gave, for the first time, an oral account of the sorbates cartel.
Až toho dne byla odhalena totožnost Chisso.
It was only on that date that Chisso’s identity was disclosed.
Následně Hoechst předala Komisi několik písemných zpráv, tedy v prosinci 1998, březnu a dubnu 1999, jakož i několikrát poté.
Hoechst subsequently sent a number of written communications to the Commission, namely in December 1998, March and April 1999 and till later on various occasions.
Příspěvek Hoechst ze dne 19. března 1999 byl prvním písemným příspěvkem potvrzujícím, ve formě „prohlášení společnosti“, základní prvky kartelové dohody.
Hoechst’s contribution of 19 March 1999 was the first written contribution confirming, in the form of a ‘company statement’, the constituent elements of the cartel.
První prohlášení společnosti ze strany Chisso bylo učiněno až 20. dubna 1999.
The first company statement from Chisso was not made until 20 April 1999.
Žádné jiné podniky účastnící se protiprávního jednání nevstoupily v této první fázi řízení s Komisí do kontaktu.
None of the other undertakings which participated in the infringement contacted the Commission during that first stage of the procedure.
Uvedené skutečnosti prokazují, že Hoechst jako první předala Komisi „určující důkazy“ ve smyslu sdělení o spolupráci z roku 1996, a to ústně.
Those facts show that Hoechst was the first to provide the Commission with ‘decisive evidence’ within the meaning of the 1996 Leniency Notice, and it did so orally.
Hoechst dodává, že je v souladu s praxí Komise, aby byl podnik považován za první spolupracující podnik, i když poskytne nejprve ústní důkazy, pokud splňují kritérium „určujících důkazů“ a jsou následně písemně potvrzeny a doplněny.
Hoechst adds that it is consistent with the Commission’s practice for an undertaking to be regarded as being the first to cooperate, even if it initially provides oral evidence, provided that that evidence satisfies the ‘decisive evidence’ criterion and that it is then confirmed in writing and supplemented.
Tyto ústní důkazy již Komisi umožnily provést šetření či zaslat žádosti o informace.
That oral evidence already enables the Commission to carry out an inquiry and to undertake inspections or send requests for information.
Písemnou formu spolupráce nepožaduje ani sdělení o spolupráci z roku 1996, ani sdělení o spolupráci z roku 2002.
The written form of cooperation is not required either by the 1996 Leniency Notice or by the 2002 Leniency Notice.
Hoechst zdůrazňuje, že Komise se k ní chovala nevstřícně, neboť zaprvé přislíbila upozornit Chisso v případě, že by ji jiné podniky předešly, a zadruhé rázně odmítla uznat ústní příspěvky za úkony spolupráce, a vrátila se tak ke svému předchozímu postoji.
Hoechst contends at this point that the Commission has been obstructive in so far as, first, it promised to warn Chisso if any other undertakings should overtake it and, second, it abruptly refused to recognise the oral contributions as acts of cooperation, thus going back on its earlier approach.
Hoechst v posledně uvedeném bodě odkazuje na dopis Komise s datem 19. ledna 1999, v němž dospěla k závěru, že Hoechst ukončila spolupráci, na dopis zaslaný Hoechst 28. ledna 1999 vyjadřující její nepochopení v této věci, na telefonický rozhovor ze dne 5. března 1999, během kterého Komise uvedla, že čas setkání „bez konce“ již skončil, jakož i na dopis Komise ze dne 29. března 1999, kterým odmítla přijmout ústní svědectví ze strany Hoechst.
Hoechst refers, on the latter point, to the Commission’s letter of 19 January 1999 in which it considered that Hoechst had ceased to cooperate, to Hoechst’s letter of 28 January 1999 expressing its incomprehension on that matter, to the telephone interview of 5 March 1999 during which the Commission indicated that the time for ‘inconclusive’ meetings was over, and also to the Commission’s letter of 29 March 1999 in which it refused to receive oral testimony from Hoechst.
Tento přístup je porušením práva na spravedlivý proces a zásady řádné správy.
That approach constitutes a breach of the right to a fair hearing and of the principle of sound administration.
Hoechst rovněž uvádí, že od té doby praxe Komise zahrnuje připuštění žádosti a úkony spolupráce podniků v ústní formě.
Hoechst also observes that since then the Commission’s practice has been to accept undertakings’ requests and acts of cooperation in oral form.
Přístup Komise se tedy zdá nespravedlivý také proto, že ústní svědectví Chisso byla naproti tomu přijata.
The Commission’s approach also gives an impression of unfairness in so far as, on the contrary, Chisso’s oral testimony was accepted.
V každém případě, i kdyby Komise – v rozporu se svojí praxí v dané době i s nedávnou praxí – zohlednila pouze písemné informace, písemné oznámení Hoechst ze dne 19. března 1999 bylo první písemností vydanou jménem podniku a potvrzující údaje poskytnuté ústně.
In any event, even if the Commission — contrary to its then practice and to its more recent practice — were to consider only the written information, Hoechst’s written communication of 19 March 1999 was the first written document submitted on behalf of an undertaking and confirming information given orally.
Předložení zápisů z rozhovorů společností Chisso dne 13. listopadu 1998 nelze kvalifikovat jako první písemnou spolupráci, neboť uvedené dokumenty byly nesrozumitelné a dávaly smysl až díky popisu skutkových okolností, který jako první učinila Hoechst dne 29. října 1998.
The production of minutes of meetings by Chisso on 13 November 1998 cannot be characterised as the first written cooperation, since those documents are incomprehensible and make sense only by reference to the account of the facts first provided by Hoechst on 29 October 1998.
Nedostatek průkaznosti dokumentů předložených Chisso vyplývá rovněž ze skutečnosti, že Komise měla za nezbytné provést nový výslech zaměstnanců Chisso dne 9. prosince 1998.
The lack of probative force of the documents provided by Chisso is also apparent from the fact that the Commission considered it necessary to conduct a further hearing of Chisso’s employees on 9 December 1998.
Navíc zápisy poskytnuté Chisso odkazovaly pouze na některá setkání z let 1995 a 1996.
Furthermore, the minutes provided by Chisso refer to only some meetings in 1995 and 1996.
Pro mnohem delší období od roku 1978 do roku 1994 Chisso dne 13. listopadu 1998 nepředala žádný listinný důkaz.
For the longer period from 1978 to 1994, Chisso did not submit any written document on 13 November 1998.
Krom toho uvedené „důkazy“ nebyly v rozhodnutí použity k prokázání činnosti v rámci kartelové dohody. Nebyly tedy „určující“.
In addition, that ‘evidence’ is not used in the Decision to establish the activity of the cartel and is therefore not ‘decisive’.
Hoechst v tomto ohledu zdůrazňuje, že v interním dokumentu Komise ze dne 9. listopadu 1998, oznámeném v rámci přístupu ke spisu, je uvedeno, že advokáti Chisso „jako první nabídli svoji spolupráci a byli předejiti v důsledku dalších událostí, v rámci kterých jiné podniky poskytly užitečné informace před nimi“.
Hoechst emphasises, in that regard, that in a Commission internal memo of 9 November 1998, communicated in the context of access to the file, it is stated that Chisso’s lawyers ‘were the first to offer their cooperation and were then overtaken by subsequent events in which other undertakings provided useful information before them’.
Hoechst dodává, že Komise jí nemůže vytýkat skutečnost, že poskytnutá vysvětlení týkající se dohod se liší od některých bodů uvedených v rozhodnutí, a zároveň přijmout, že informace poskytnuté Chisso, které udělila ochranu, nezahrnují celou dobu trvání protiprávního jednání ani všechny podrobnosti kartelové dohody.
Hoechst further submits that the Commission cannot criticise it on the ground that the explanations provided on the agreements differ on certain points from those used in the Decision and at the same time accept that the information provided by Chisso, which thereby obtained immunity, does not cover the entire infringement period or all the details of the cartel.
Komise především zdůrazňuje, pokud jde o interní dokument Komise ze dne 9. listopadu 1998, kterého se dovolává Hoechst, že neformální posouzení úředníků Komise v předběžné fázi řízení nepředjímá rozhodnutí samotné Komise.
The Commission emphasises primarily, as regards its internal memo of 9 November 1998 on which Hoechst relies, that the Commission officials’ informal assessment at an early stage of the proceedings cannot prejudge the decision adopted by the Commission itself.
Ve zbývající části Komise opravuje způsob, jakým Hoechst popisuje sled událostí v projednávané věci.
For the remainder, the Commission takes pains to correct the way in which Hoechst describes the course of the events in this case.
Zaprvé pokud jde o setkání ze dne 29. září 1998 – jež se týkalo dvou věcí, včetně sorbátů, a jež se konalo mezi 16:30 a 18:30 –, Komise tvrdí, že advokáti jednali jménem Chisso, jak vyplývá z bodu 4 odůvodnění rozhodnutí.
First, as regards the meeting of 29 September 1998 — which concerned two cases, including the sorbates case, and which was held between 16.30 and 18.30 —, the Commission asserts that the lawyers were acting on behalf of Chisso, as may be seen from recital 4 to the Decision.
Komise v tomto ohledu připomíná, že existují dva interní dokumenty týkající se tohoto setkání.
The Commission observes, in that regard, that there are two internal memos relating to that meeting.
Pokud jde o interní zprávu ze dne 2. října 1998 týkající se setkání ohledně kyseliny sorbové, Komise uvádí, že tehdejší zástupce generálního ředitele generálního ředitelství Komise pro hospodářskou soutěž se setkal s advokáty Chisso mezi 16:30 a 17:30.
As regards, the internal memo dated 2 October 1998, relating to a meeting on sorbic acid, the Commission states that the Commission’s then Deputy Director-General for Competition met Chisso’s lawyers between 16.30 and 17.30.
Komise rovněž uvádí, že tato interní zpráva zmiňuje „společnost Chisso“.
The Commission also observes that that internal memo mentions the ‘company Chisso’.
To dokazuje, že advokáti Chisso jmenovitě uvedli svého klienta.
That proves that Chisso’s lawyers referred to their client by name.
Pokud by tak neučinili, autor dokumentu by nebyl informován o totožnosti daného podniku.
Had they not done so, the author of the memo would not have been made aware of the identity of that undertaking.
Skutečnost, že interní zpráva ze dne 2. října 1998 odkazuje na „neznámý podnik“ není kontradiktorní.
The fact that the internal memo of 2 October 1998 makes reference to an ‘undertaking unknown’ is not inconsistent.
Znamená to pouze, že odkaz byl na setkání s advokáty dohodnutý.
That indicates solely the reference under which the meeting with the lawyers had been agreed.
Krom toho skutečnost, že uvedený dokument uvádí další podnik účastnící se dalšího řízení, je pouze typografickou chybou.
Furthermore, the fact that that memo mentions another undertaking involved in the context of another procedure is a mere typographical error.
Uvedeným podnikem byla ve skutečnosti Chisso.
The undertaking referred to was really Chisso.
Pokud jde o interní zprávu ze dne 1. října 1998 (jež se týká dvou věcí, včetně kyseliny sorbové), Komise tvrdí, že dva úředníci se připojili k setkání od 17:30.
As regards the internal memo dated 1 October 1998 (which covers two cases, including the sorbic acid case), the Commission emphasises that two officials joined the meeting from 17.30.
Skutečnost, že tato interní zpráva uvádí, že podnik, který si přál poskytnout informace o kartelové dohodě v odvětví sorbátů nebyl identifikován, je odůvodněna okolností, že Chisso nebyla jmenována před dvěma dotčenými úředníky, z nichž jeden je autorem dané interní zprávy.
The explanation for the fact that that internal memo mentions that the undertaking wishing to provide information on a cartel in the sorbates sector was not identified lies in the fact that Chisso was not named before the two officials concerned, one of whom is the author of the internal memo.
Zadruhé je nesprávné tvrdit, že Hoechst popsala hlavní prvky kartelové dohody týkající se sorbátů na setkání dne 29. října 1998.
Second, it is incorrect to assert that Hoechst described the main aspects of the sorbates cartel at the meeting of 29 October 1998.
Hoechst ostatně sama upřesnila v dopise ze dne 27. října 1998, že je jednalo o „první rozhovor směřující k vyjasnění dalších podrobností“.
Hoechst itself stated in a letter of 27 October 1998, moreover, that it proposed a ‘first discussion designed to clarify the other details’.
Podle interní zprávy Komise ze dne 6. listopadu 1998 Hoechst na začátku setkání uvedla, že potřebuje více času, aby se dostatečně podrobně informovala za účelem poskytnutí úplných informací.
According to the Commission’s internal memo of 6 November 1998, Hoechst stated at the beginning of the meeting that it needed more time to obtain information in sufficient detail, in order to supply full information.
Informace poskytnuté Hoechst na setkání ze dne 29. října 1998 byly velmi obecné a skutečnosti byly popsány velmi vágně.
The information provided by Hoechst at that meeting of 29 October 1998 was very general and the facts were described in very vague terms.
Krom toho Hoechst zmínila semestrální setkání, během kterých nebyla uzavřena žádní konkrétní dohoda.
Furthermore, Hoechst mentioned half-yearly meetings at which no specific agreement had been concluded.
Rovněž zmiňuje neformální a přátelský charakter setkání (bod 456 odůvodnění rozhodnutí).
It also referred to the informal and social nature of the meetings (recital 456 to the Decision).
V relevantní části rozhodnutí, která uvádí popis skutečností (body 79 až 251 odůvodnění), Komise neodkazuje ani jednou na prohlášení Hoechst učiněné dne 29. října 1998.
In the relevant part of the section of the Decision devoted to the description of the events (recitals 79 to 251), the Commission did not refer once to the statements made by Hoechst on 29 October 1998.
Poznámky Hoechst týkající se dohod se ostatně značně lišily od skutečností uvedených v rozhodnutí.
Hoechst’s comments concerning the agreements also differed considerably from the facts indicated in the Decision.
Zatřetí Komise tvrdí, že Hoechst nebyla až do 19. března 1999 připravena zcela spolupracovat.
Third, the Commission contends that Hoechst was not ready to cooperate fully until 19 March 1999.
To jasně vyplývá z dopisů ze dne 21. prosince 1998 a ze dne 28. ledna 1999, v nichž Hoechst informovala Komisi, že se z důvodu trestních a občanských řízení probíhajících ve Spojených státech rozhodla neposkytnout všechny užitečné informace v daném okamžiku, jakož ani dokumenty či důkazy o existenci kartelové dohody, které měla k dispozici.
That is clear from the letters of 21 December 1998 and 28 January 1999 in which Hoechst informed the Commission that, owing to the criminal and civil proceedings pending in the United States, it had decided not to provide all the useful information at that time, or the documents or evidence of the cartel available to it.