natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Dále má Hoechst za to, že Komise měla prokázat, mimo jiné, že dohody o objemu měly za následek umělý pokles nabídky, a tedy uplatnění zneužívajících cen vůči odběratelům.
Furthermore, Hoechst maintains that the Commission ought to have proved, in addition, that agreements on volumes had led to an artificial scarcity of supply and thus to abusive prices being charged to buyers.
Pokud jde o bod 336 odůvodnění rozhodnutí, je nesprávné předpokládat, že výrobci sorbátů mohli kontrolovat nejen trh sorbátů, ale také z větší části trh s konzervačními prostředky.
As regards recital 336 to the Decision, it is incorrect to presume that sorbates producers were able to control not only the sorbates market but also to a large extent the preservatives market.
Hoechst v tomto ohledu uvádí, že neexistuje jediný trh s konzervačními prostředky.
Hoechst asserts in that regard that there is no single market for preservatives.
Konečně pokud jde o body 337 a 342 odůvodnění rozhodnutí, je rozporuplné tvrdit jednak, že dotčené dohody byly prováděny během trvání protiprávního jednání, a jednak, že existence vnějších činitelů, jež také mohly ovlivnit vývoj cen výrobku, způsobila, že je obtížné vyvodit závěry o relativním významu všech možných příčin.
As regards, last, recitals 337 and 342 to the Decision, it is contradictory to claim, on the one hand, that the agreements in question were implemented throughout the infringement period and, on the other, that the existence of external factors, which may themselves also have influenced the evolution of prices for the product, means that it is difficult to reach conclusions as to the relative importance of all possible causes.
Závěr převzatý v bodě 341 odůvodnění rozhodnutí, podle kterého úmyslné provádění dohody mělo skutečný dopad na trh sorbátů, je za těchto podmínek nesprávný.
The conclusion set out at recital 341 to the Decision, that the conscious implementation of the cartel agreements had an actual impact on the sorbates market in the EEA is, in those circumstances, incorrect.
– K účasti nejvyšších ředitelů na protisoutěžních dohodách
— The participation of high-level directors in the anticompetitive agreements
Komise má za to, že protisoutěžní dohody byly pojaty, řízeny a podporovány na nejvyšších úrovních hierarchie dotčených podniků (bod 323 odůvodnění rozhodnutí).
The Commission contends that the anticompetitive agreements were conceived, directed and encouraged by the directors of the undertakings concerned at a very high level (recital 323 to the Decision).
Podle Hoechst je toto tvrzení v rozporu s povinností odůvodnění, kterou má Komise na základě článku 253 ES.
Hoechst maintains that that assertion is contrary to the obligation to state reasons imposed on the Commission under Article 253 EC.
Konkrétně Komise měla uvést činitele, na nichž založila svůj závěr (rozsudek Soudu ze dne 20. března 2002, Brugg Rohrsysteme v. Komise, T-15/99, Recueil, s. II-1613, bod 210).
In particular, the Commission ought to have established what factors were at the basis of its conclusion (Case T-15/99 Brugg Rohrsysteme v Commission [2002] ECR II-1613, paragraph 210).
Krom toho je nepravdivé, že osoby, které se účastnily kartelové dohody byly nejvyšší ředitelé, přinejmenším pokud jde o Hoechst.
It is not true, moreover, that the persons who participated in the cartel were directors at a very high level, at least so far as Hoechst is concerned.
S odkazem na odůvodnění rozsudku ABB Asea Brown Boveri v. Komise, bod 75 výše (body 33 až 38), Hoechst tvrdí, že její dva nejvýše postavení spolupracovníci, uvedení v bodě 96 odůvodnění rozhodnutí, zastávali postavení vedoucích odbytu v jednom z osmi až dvanácti obchodních úseků Hoechst.
Referring to the grounds of the judgment in ABB Asea Brown Boveri v Commission, paragraph 75 above (paragraphs 33 to 38), Hoechst emphasises that its two most senior employees, referred to at recital 96 to the Decision, were sales directors of one of Hoechst’s 8 to 12 business areas.
Každý z nich byl podřízen řediteli odboru a řediteli prodeje dotčeného obchodního úseku, přičemž oba stále náleželi do nižší úrovně vedení podniku.
They both reported to a sector director and to a sales director of the business sector concerned, and both were at below-director level.
Další spolupracovníci jmenovaní v rozhodnutí zastávali nižší postavení nebo neměli žádnou vedoucí funkci.
The other employees named in the decision were junior management or had no management role.
Konečně i kdyby spolupracovníci ostatních dotčených podniků měli být považováni za nejvyšší ředitele, nemůže to znamenat zvýšení základní částky pokuty pro Hoechst.
Last, even if employees of other undertakings concerned were to be considered to be directors at a very high level, that could not lead to an increase in the basic amount of Hoechst’s fine.
Závažnost protiprávního jednání Hoechst totiž nemůže záviset na situaci zaměstnanců ostatních podniků, které se účastnily protiprávního jednání.
In effect, the gravity of Hoechst’s infringement cannot depend on the position of the employees of the other undertakings that took part in the infringement.
– K rozřazení podniků do kategorií
— The division of the undertakings into categories
Hoechst především uvádí, že odstupňování výchozích částek, stanovených na 20 milionů eur pro Hoechst a 6,6 milionu eur pro všechny ostatní dotčené podniky, není přijatelná s ohledem na povahu protiprávního jednání, která je pro všechny podniky totožná.
Hoechst claims that the distinction between the starting amounts, EUR 20 million for Hoechst and EUR 6.66 million for all the other undertakings concerned, is unacceptable in the light of the nature of the infringement, which is the same for all the undertakings.
Krom toho s odkazem na rozsudek CMA CGM a další v. Komise, bod 220 výše (body 405 a následující), Hoechst tvrdí, že rozřazení podniků do kategorií v rámci výpočtu výchozí částky musí především respektovat zásadu rovného zacházení.
Furthermore, referring to CMA CGM and Others v Commission, paragraph 220 above (paragraph 405 et seq.), Hoechst asserts that the division of the undertakings into categories, in the context of the calculation of the starting amount, should first and foremost observe the principle of equal treatment.
V projednávané věci Komise stanovila odstupňování výchozích částek pro podniky podle jejich předpokládané schopnosti způsobit škody konkurenci a podle jejich příspěvku ke škodě konkurenci údajně způsobené (bod 349 odůvodnění rozhodnutí).
In this case, the Commission differentiated the undertakings’ starting amounts according to their supposed capacity to harm competition and according to the damage alleged to have been caused to competition (recital 349 to the Decision).
Jako kritérium zvolila podíly na trhu jednotlivých podniků na celosvětovém trhu sorbátů (bod 350 odůvodnění rozhodnutí).
It chose as a yardstick the market share of each undertaking on the worldwide sorbates market (recital 350 to the Decision).
V tomto ohledu Hoechst zaprvé uvádí, že každý ze čtyř japonských výrobců měl podíl na trhu dosahující až 15 %, což by mohlo při jejich sečtení představovat podíl na celosvětovém trhu rovnající se více než dvojnásobku podílu na trhu Hoechst.
In that regard, first, Hoechst observes that the four Japanese producers each held market shares of up to 15%, which, taken together, might constitute a worldwide market share equivalent to more than twice Hoechst’s share.
S ohledem na odolnost kartelové dohody japonských výrobců v rámci vývozu a na vždy dokonalý soulad jejich jednání na setkáních kartelové dohody, měla Hoechst na vývoj celosvětového trhu druhotný vliv.
In the light of the solidity of the Japanese producers’ export cartel and their always perfectly concerted conduct at cartel meetings, Hoechst was of secondary importance in the evolution of the worldwide market.
Na základě rozpětí podílů na trhu japonských výrobců má tedy Hoechst za to, že základní částka měla pro uvedené výrobce být 1,61krát až 2,54krát vyšší než pro Hoechst.
Thus, on the basis of the bracket of the Japanese producers’ market shares, Hoechst contends that the basic amount for those producers ought to have been between 1.61 and 2.54 times higher than for Hoechst.
To by odpovídalo, za předpokladu přiměřené pokuty pro japonské výrobce (včetně Chisso), základní částce mezi 10,4 a 16,65 milionu eur, a tedy – za předpokladu zachování všech ostatních věcí – snížení pokuty Hoechst mezi 16,58 a 47,52 milionu eur.
That would have corresponded, assuming an appropriate fine for the Japanese producers (including Chisso), to a basic amount of between EUR 10.4 million and EUR 16.65 million and therefore — all other things remaining unaltered — to a reduction of between EUR 16.58 million and EUR 47.52 million in Hoechst’s fine.
Zadruhé v každém případě a i za předpokladu odděleného zohlednění podílů na trhu jednotlivých japonských výrobců, by výpočet pokuty za 1 % podílu na trhu odpovídal výchozí částce mezi 0,44 a 0,7 milionu eur.
Second, in any event, and even if each Japanese producer’s market share were to be considered separately, the calculation of the fine per 1% market share would correspond to a starting amount of between EUR 0.44 million and EUR 0.7 million.
Hoechst byla znevýhodněna, protože pokud by na ní Komise uplatnila totožná kritéria, její výchozí částka by musela být mezi 10,38 a 16,52 milionu eur.
Hoechst submits that it was at a disadvantage, since, if the Commission had applied the same criteria to it, its starting amount ought to have been between EUR 10.38 million and EUR 16.52 million.
Za předpokladu zachování všech ostatních věcí, byla pokuta nadměrná o 17,3 až 47,62 milionu eur.
All other things remaining equal, its fine was between EUR 17.3 million and EUR 47.62 million higher than it ought to have been.
Zatřetí srovnání s dalšími nedávnými rozhodnutími prokazuje, že Komise se v projednávané věci odchýlila od zásad týkajících se stanovení pokut podle kategorií.
Third, a comparison with other recent decisions shows that the Commission departed in this case from its principles relating to the fixing of fines by categories.
Hoechst v tomto ohledu odkazuje na rozhodnutí Komise 2006/460/ES ze dne 17. prosince 2002 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 dohody o EHP proti SGL Carbon AG, Le Carbone-Lorraine SA, Ibiden Co., Ltd, Tokai Carbon Co., Ltd, Toyo Tanso Co., Ltd, GrafTech International, Ltd, NSCC Techno Carbon Co., Ltd, Nippon Steel Chemical Co., Ltd, Intech EDM BV a Intech EDM AG (Věc COMP/E-2/37.667 – Speciální grafity), v níž byl vydán rozsudek Soudu ze dne 15. června 2005, Tokai Carbon a další v. Komise, T-71/03, bod 118 výše.
Hoechst refers in that regard to Commission Decision 2006/460/EC of 17 December 2002 relating to a proceeding pursuant to Article 81 of the EC Treaty and Article 53 of the EEA Agreement against SGL Carbon AG, Le Carbone-Lorraine SA, Ibiden Co., Ltd, Tokai Carbon Co., Ltd, Toyo Tanso Co., Ltd, GrafTech International, Ltd, NSCC Techno Carbon Co., Ltd, Nippon Steel Chemical Co., Ltd, Intech EDM BV and Intech EDM AG (Case COMP/E-2/37.667 — Specialty graphites), which forms the subjectmatter of the judgment of 15 June 2005 in Case T-71/03 Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 118 above.
V uvedeném rozhodnutí Komise zejména stanovila výchozí částku pokuty ve výši 20 milionů eur pro podnik, jehož podíl na trhu byl mezi 30 a 40 %, a ve výši 14 milionů eur pro podnik s podílem na trhu mezi 21 a 27 %.
In that decision, the Commission, inter alia, fixed fines with a starting amount of EUR 20 million for an undertaking with a market share of between 30 and 40% and at EUR 14 million for an undertaking with a market share of between 21 and 27%.
Krom toho v tomtéž rozhodnutí byla kvůli další kartelové dohodě týkající se trhu speciálního extrudovaného grafitu, každému ze dvou sankcionovaných podniků, jejichž podíl na trhu byl mezi 25 a 35 %, uložena pokuta s výchozí částkou ve výši 15 milionů eur.
Furthermore, in the same decision, because they had participated in a different cartel relating to extruded specialty graphite, the two undertakings concerned, whose market shares were between 25 and 30%, were given fines with a starting amount of EUR 15 million.
Hoechst jako důkaz předkládá nedůvěrnou verzi uvedeného rozhodnutí (po zveřejnění), jakož i svědectví úředníka Komise.
By way of proof, Hoechst offers the nonconfidential version of that decision (after publication) and also the testimony of a Commission official.
S ohledem na uvedené zásady má Hoechst za to, že její základní částka stanovená v projednávané věci by měla být o mnoho nižší (24,75 nebo 29,7 milionu eur, podle toho, zda je výchozí částka 14 nebo 15 milionů eur, za předpokladu zachování všech ostatních věcí).
In the light of those principles, Hoechst contends that its basic amount in the present case ought to have been much lower (EUR 24.75 million or EUR 29.7 million, depending on whether the starting amount was EUR 14 million or EUR 15 million, all other things being equal).
– K faktoru zvýšení za účelem zohlednění velikosti a celkových zdrojů Hoechst
— The increase to take account of Hoechst’s size and worldwide resources
Komise se znovu dopustila nerovného zacházení vůči Hoechst, když násobila její výchozí částku 20 milionů eur skupinovým faktorem dva.
The Commission again subjected Hoechst to unequal treatment when it multiplied its starting amount of EUR 20 million by a group factor of 2.
Ostatní podniky dotčené
Other undertakings
2008 – VĚC T-410/03 rozhodnutím byly a nadále jsou velkými podniky na mezinárodní úrovni.
2008 — CASE T-410/03 concerned by the Decision were and still are large undertakings operating at international level.
Krom toho výrazné omezení velikosti Hoechst, k němuž mezitím došlo a jež omezilo obrat skupiny přibližně na 9 miliard eur za referenční rok 2002, jakož i její omezení činnosti holdingu, a prodej úseku její činnosti v odvětví sorbátů třetí osobě, zpochybňuje odůvodnění výjimečného zvýšení pokuty.
Furthermore, the significant reduction in Hoechst’s size which has taken place in the meantime and which reduced its group turnover to approximately EUR 9 billion for the reference year 2002, together with the fact that it is restricted to holding activities and has sold its sorbates business to third parties, renders void the justification for a steep increase in its fine.
V každém případě podle Hoechst neměl být jako násobící koeficient použit faktor dva.
In any event, a factor of 2 should not have been used as a multiplier.
K době trvání protiprávního jednání
The duration of the infringement
Hoechst má za to, že zvýšení za dobu trvání protiprávního jednání o 175 %, o kterém rozhodla Komise, je přehnané a nepřiměřené.
Hoechst contends that the increase of 175% decided upon by the Commission to reflect the duration of the infringement is exorbitant and disproportionate.
Zaprvé zvýšení z důvodu doby trvání protiprávního jednání přesahující 100 % jsou zásadně v rozporu s metodou výpočtu pokut stanovenou Komisí v pokynech.
First, increases for the duration of the infringement which exceed 100% are fundamentally contrary to the method for calculating fines established by the Commission in the Guidelines.
Hoechst poznamenává, že faktory spojené se závažností protiprávního jednání umožňují stanovit základní částku, která je ve druhé fázi přizpůsobena podle doby trvání protiprávního jednání.
Hoechst notes that the factors associated with the gravity of the infringement enable a basic amount to be fixed, which, in the second stage, is adjusted according to the duration of the infringement.
V posledně uvedeném aspektu však bod 1 B pokynů stanoví pouze „velké navýšení“ základní částky, a nikoli stanovení zcela nové částky zcela odlišné výše, než je základní částka.
Under the latter aspect, Section 1 B of the Guidelines provides only for a ‘heavy increase’ in the basic amount, and not for the fixing of an entirely new amount of a size completely different from that of the basic amount.
Zadruhé zvýšení z důvodu doby trvání protiprávního jednání zohledňuje podruhé závažnost protiprávního jednání.
Second, the increase for the duration of the infringement takes account, for a second time, of the gravity of the infringement.
Hoechst v tomto ohledu zdůrazňuje, že kartelové dohody o cenách a objemech jsou typickým dlouhodobým protiprávním jednáním.
Hoechst contends, in that regard, that cartels on prices and volumes are typically infringements of long duration.
V důsledku toho, pokud Komise umístí tyto kartelové dohody do nejvyšší kategorie „velmi závažných protiprávních jednání“, nemůže podruhé zohlednit uvedenou závažnou povahu protiprávního jednání v rámci svého posouzení doby trvání protiprávního jednání.
Consequently, if the Commission places those cartels in the highest category of ‘very serious infringements’ it cannot take the serious nature of the infringement into account for a second time when assessing the duration of the infringement.
Zatřetí Hoechst zásadně zpochybňuje skutečnost, že přímo poměrné zvýšení, jež staticky dosahuje 10 % za rok, lze za účelem uložení sankce za kartelovou dohodu uplatnit na dlouhou dobu trvání.
Third, Hoechst fundamentally challenges the fact that a directly proportionate increase, at a flat rate of 10% per annum, can be applied over a long period for the purpose of penalising a cartel.
Hoechst v tomto ohledu zdůrazňuje, že v rámci dlouhodobých deliktů považovaných za jediné protiprávní jednání, stanoví všechny systémy sankcí faktory zvýšení trestu, jejichž úroveň se s narůstajícím časem exponenciálně snižuje.
Hoechst emphasises in that regard that in the context of longterm infringements regarded as a single infringement, all sanctions systems provide for facteurs de majoration of the penalty at a rate which reduces exponentially as the duration increases.
Tento přístup navíc respektuje zásadu proporcionality.
That approach, moreover, observes the principle of proportionality.
Je-li totiž spravedlivé, aby trestné činy sahající daleko do minulosti byly v určitém okamžiku promlčeny, nelze tutéž zásadu ignorovat při výměru trestu.
If it is fair that offences committed in the distant past become time-barred at a given time, then the sanction imposed cannot ignore the same principle.
Konečně, použité zvýšení je nepřiměřené ve srovnání s dřívější praxí Komise.
Last, the increase is disproportionate by comparison with the Commission’s previous practice.
Hoechst především odkazuje na rozhodnutí Komise 98/273/ES ze dne 28. ledna 1998 v řízení podle článku 85 Smlouvy o ES (IV/35.733 – VW) (Úř. věst. L 124, s.
Hoechst refers first of all to Commission Decision 98/273/EC of 28 January 1998 relating to a proceeding pursuant to Article 85 of the EC Treaty (IV/35.733 — VW) (OJ 1998 L 124, p.
60), v němž Komise rozhodla, že zvýšení o 10 % za každý rok protiprávního jednání je přiměřené, pouze pokud závažnost protiprávního jednání zůstává po celou dobu jeho trvání stejná.
60), where the Commission decided that an increase of 10% for each year of the infringement is appropriate only if the gravity of the infringement remains the same throughout the infringement period.
V projednávané věci nebylo předloženo žádné zjištění prokazující takovou skutečnost, což je v rozporu s povinností odůvodnění, kterou má Komise.
In this case, nothing to prove or demonstrate such a fact has been put forward, which is contrary to the Commission’s obligation to state reasons.
Hoechst dále odkazuje na několik rozhodnutí, v nichž Komise zvýšila základní částku počínaje až druhým rokem, neboť pokyny stanoví zvýšení pouze pro období protiprávního jednání přesahující dobu trvání považovanou za „střední“.
Hoechst refers, next, to a number of decisions in which the Commission increased the basic amount from the second year only, since the Guidelines make provision for an increase only for infringement periods in excess of what is regarded as an ‘average’ duration.
Konkrétně Hoechst odkazuje na zvýšení provedené v rozhodnutí Komise 1999/60/ES ze dne 21. října 1998 v řízení podle článku 85 Smlouvy o ES (IV/35.691/E-4 – Předizolované trubky) (Úř. věst. L 24, s.
In particular, Hoechst refers to the increase applied in Commission Decision 1999/60/EC of 21 October 1998 relating to a proceeding under Article 85 of the EC Treaty (IV/35.691/E.4 — Pre-insulated pipes) (OJ 1999 L 24, p.
1), a rovněž odkazuje na rozsudek Soudu ze dne 9. července 2003, Cheil Jedang Corporation v. Komise (T-220/00, Recueil, s. II-2473, bod 137).
1), and refers also to the judgment in Case T-220/00 Cheil Jedang Corporation v Commission [2003] ECR II-2473, paragraph 137).
Hoechst z toho vyvozuje, že v projednávané věci bylo předvídatelné pouze zvýšení o 165 %.
Hoechst concludes that only an increase of 165% was foreseeable in this case.
ROZSUDEK ZE DNE 18. 6. 2008 – VĚC T-410/03 b) Argumenty Komise
JUDGMENT OF 18. 6.
Úvodem, a v odpověď na argumenty rozvinuté Hoechst na úvod pátého žalobního důvodu, Komise tvrdí, že srovnání mezi pokutou a celkovým obratem sorbátů na trhu EHP v roce 1995 není platné.
As a preliminary observation, and in response to the arguments developed by Hoechst by way of introduction to its fifth plea, the Commission submits that the comparison between the fine and the overall turnover of sorbates on the EEA market in 1995 is not valid.
Obrat dosažený v jednom roce na trhu neodhaluje negativní dopad, jaký kartelová dohoda trvající více než 17 let mohla mít.
The turnover achieved on the market in one year does not reveal the negative impact which a cartel that has lasted more than 17 years may have had.
Krom toho částka pokuty před zohledněním spolupráce Hoechst je v projednávané věci vysvětlena řadou faktorů.
Furthermore, the amount of the fine before Hoechst’s cooperation is taken into account may be explained in this case by a whole range of factors.
Navíc 20 milionů eur odpovídá minimální výchozí částce předvídané v pokynech pro případ velmi závažného protiprávního jednání.
In addition, EUR 20 million corresponds to the minimum starting amount envisaged in the Guidelines for very serious infringements.
Tato částka je rovněž v souladu s rozhodovací praxí Komise.
That sum is also consistent with the Commission’s practice in taking decisions.
Konečně Komise tvrdí, že zvláštní výchozí částka je pouze prozatímní částkou, jež v rámci uplatnění metody stanovené v pokynech bude následně předmětem úprav v závislosti na době trvání protiprávního jednání a zjištěných přitěžujících a polehčujících okolnostech (rozsudek Cheil Jedang Corporation v. Komise, bod 318 výše, bod 95).
Last, the Commission emphasises that the specific starting amount is merely an intermediate amount which, when the method defined by the Guidelines is applied, is then adapted to reflect the duration of the infringement and any aggravating or attenuating circumstances (Cheil Jedang Corporation v Commission, paragraph 318 above, paragraph 95).
K účinkům protiprávního jednání
The effects of the infringement
Komise má za to, že mohla považovat na nespornou skutečnost, že ceny uložené kartelovou dohodou byly v zásadě přinejmenším vyšší než tržní ceny, v každém případě u Hoechst.
The Commission contends that it was entitled to assume that the prices charged by the cartel were in principle at least higher than market prices, in any event so far as Hoechst was concerned.
Komise v tomto ohledu zdůrazňuje, že Hoechst měla příležitost vyjádřit se k závěrům uvedeným v bodech 105, 109 a 288 odůvodnění rozhodnutí, jež odpovídají bodům 78, 82 a 265 oznámení námitek.
The Commission emphasises in that regard that Hoechst had the opportunity to comment on the conclusions set out at recitals 105, 109 and 288 to the Decision, which correspond to paragraphs 78, 82 and 265 of the statement of objections.
V uvedeném oznámení námitek Komise rovněž naznačila, že v souladu s pokyny zohlední „dopady na trh“ (body 291 a 295).
In the statement of objections, the Commission also indicated that it would take account of the ‘impact on the market’, in accordance with the Guidelines (paragraphs 291 and 295).
V odpovědi na oznámení námitek se Hoechst ve věci dopadů na trh spokojila s prohlášením, že jsou pro účely prokázání existence protiprávního jednání nerelevantní.
In its response to the statement of objections, Hoechst merely stated, concerning that impact, that it was of no relevance to the establishment of the existence of the infringement.