natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Pokud jde o bod 51 napadeného rozsudku, je třeba připomenout, že ten sestával z popisu požadavků Belgického království, které tvrdilo, že mu Komise uložila, aby v případě nedostatků provedlo kontroly na místě nebo přikročilo ke snížení dotované plochy nebo k dalším administrativním kontrolám.
So far as paragraph 51 of the judgment under appeal is concerned, it should be noted that that paragraph consisted of a summary of the claims made by the Kingdom of Belgium, which argued that the Commission had required it, where there were anomalies, either to conduct on-the-spot checks or reduce the area for which aid would be granted, or conduct other administrative checks.
Přitom, co se týče „dalších administrativních kontrol“, je třeba konstatovat, že již v bodě B.7.1 souhrnné zprávy vytýkala Komise tomuto členskému státu neexistenci doplňkových kontrol, což v projednávaném případě znamená neexistenci dalších kontrol, včetně kontrol administrativních, pokud jde o žádosti o podporu, u kterých odchylky v plochách přesahovaly 5 %.
As regards ’other administrative checks’, it should be pointed out that, in point B.7.1.1 of the summary report, the Commission had already criticised that Member State for the absence of additional checks, that is to say, in this case, the absence of other checks, including administrative checks, in connection with aid applications where the area differences exceeded 5%.
Z toho plyne, že Soud nepřekročil meze výtek obsažených ve sporném rozhodnutí, a nemusel tedy v tomto ohledu formulovat specifické odůvodnění.
It follows from this that the Court of First Instance did not go further than the complaints contained in the contested decision and did not therefore have to provide any specific reasoning in that regard.
Co se týče konečně bodů 60 a 70 napadeného rozsudku, je nutno konstatovat, že tato dvě odlišná konstatování Soudu si vzájemně nijak neodporují.
Lastly, as regards paragraphs 60 and 70 of the judgment under appeal, it must be concluded that the two separate findings made by the Court of First Instance are not at all contradictory.
S ohledem na výše uvedené je třeba třetí důvod kasačního opravného prostředku zamítnout jako neopodstatněný.
In view of the foregoing, the third ground of appeal must be rejected as being unfounded.
D – Ke čtvrtému důvodu, vycházejícímu z porušení zásady proporcionality
D — Fourth ground of appeal: infringement of the principle of proportionality
Belgické království tímto důvodem vytýká Soudu, že nesprávně uplatnil zásadu proporcionality, když měl za to, že Komise byla oprávněna uložit mu finanční opravu ve výši 9 322 809 eur.
In this ground of appeal, the Kingdom of Belgium alleges that the Court of First Instance wrongly applied the principle of proportionality in considering that the Commission was justified in imposing on it a financial correction of EUR 9 322 809.
Podle metodiky extrapolace předloženého Soudu tímto členským státem dosahuje újma, kterou EZOZF skutečně utrpěl v důsledku údajných nesrovnalostí, výše 1 079 814 eur, nebo nanejvýš 1 491 085 eur.
According to the extrapolation method submitted to the Court by that Member State, the loss actually sustained by the EAGGF as a result of the alleged irregularities was EUR 1 079 814 or at most EUR 1 491 085.
Mimoto belgická vláda tvrdí, že jí vyčíslená újma, kterou EZOZF ve skutečnosti utrpěl, byla Soudem neprávem odmítnuta pouze z důvodu, že nezohledňuje vrácení neoprávněně vyplacených částek a spisy, které byly předmětem opožděného zanesení údajů.
The Belgian Government also contends that its evaluation of the loss actually sustained by the EAGGF was wrongly rejected by the Court of First Instance solely on the ground that it failed to take into account the recovery of undue payments and files in respect of which data had been entered late.
Přitom tento členský stát tvrdí, že i při nezohlednění těchto dvou prvků umožňovaly jeho extrapolace v každém případě prokázat nepřiměřenost paušální finanční opravy uplatněné Komisí.
However, even without those two factors, that Member State argues that its extrapolations were enough to show that the flatrate financial correction applied by the Commission was in any event disproportionate.
Komise setrvává na tom, že belgické orgány měly ve své původní extrapolaci zohlednit vrácení neoprávněně vyplacených částek, což neučinily.
The Commission maintains that the Belgian authorities should have taken into account the recovery of undue payments in their initial extrapolation, something they failed to do.
Ve skutečnosti se tím, že ve fázi kasačního opravného prostředku tvrdí, že maximální případná újma EZOZF nyní dosahuje výše 3 500 000 eur, pokouší předložit novou extrapolaci.
In reality, they are trying to put forward a fresh extrapolation by arguing at the appeal stage a maximum potential loss for the EAGGF now amounting to EUR 3 500 000.
Podle ustálené judikatury sice Komisi přísluší prokázat existenci porušení předpisů Společenství, jakmile je však toto porušení prokázáno, náleží opět členskému státu popřípadě prokázat, že se Komise dopustila nesprávného posouzení jeho finančních důsledků (výše uvedený rozsudek ze dne 7. července 2005, Řecko v. Komise, bod 38 a citovaná judikatura).
The Court has consistently held that, although it is for the Commission to prove that Community rules have been infringed, once it has established such an infringement it is for the Member State to demonstrate, if appropriate, that the Commission made an error as to the financial consequences to be attached to that infringement (Case C-5/03 Greece v Commission, paragraph 38, and caselaw cited therein).
Co se týče druhu uplatněné opravy, je třeba ve světle pokynů připomenout, že není-li možné přesně vyčíslit ztráty utrpěné Společenstvím, může Komise uvažovat o paušální opravě (viz rozsudek ze dne 18. září 2003, Spojené království v. Komise, C-346/00, Recueil, s. I-9293, bod 53).
As regards the type of correction applied, it should be noted, in the light of the Guidelines, that a flatrate correction may be considered by the Commission where it is not possible to determine precisely the losses suffered by the Community (see Case C-346/00 United Kingdom v Commission [2003] ECR I-9293, paragraph 53).
V projednávaném případě tomu bylo právě tak, a pokud jde o sazbu opravy ve výši 2 % použitou Komisí ve sporném rozhodnutí, jedná se o nejnižší z použitelných sazeb (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Spojené království v. Komise, bod 56).
In the present case, that was precisely so and the correction rate of 2% applied by the Commission in the contested decision is the lowest of the applicable rates (see, to that effect, United Kingdom v Commission, paragraph 56).
V tomto ohledu, pokud se Komise, namísto odmítnutí veškerých výdajů dotčených porušením pravidel, pokusila stanovit pravidla pro řešení nesrovnalostí odstupňovaná
In that regard, where, instead of disallowing all the expenditure affected by the infringement, the Commission has endeavoured to establish rules for treating
Co se týče paušální opravy ve výši 2 % použité ve sporném rozhodnutí, Belgické království předložilo extrapolaci směřující k prokázání toho, že maximální újma, kterou EZOZF utrpěl, byla nižší než částka vyplývající z paušální opravy uplatněné Komisí.
As regards the 2% flatrate correction applied in the contested decision, the Kingdom of Belgium submitted an extrapolation which sought to show that the maximum loss sustained by the EAGGF was less than the amount resulting from the flatrate correction applied by the Commission.
Přitom je třeba konstatovat, že v případě nedostatků v kontrolách musí vyčíslení výše újmy, kterou mohl EZOZF na základě těchto nedostatků utrpět, zohledňovat zejména vrácení zemědělci neoprávněně přijatých plateb podpor na plochu.
It should be pointed out that, in the event of deficiencies in the checks, assessment of the loss to which the EAGGF may have been exposed as a result must take into account in particular recovery of area aid payments unduly paid to farmers.
Soud měl proto právem za to, že Belgické království neprokázalo, že maximální újma, která vznikla EZOZF, nemohla přesáhnout částku 1 491 085 eur.
The Court of First Instance was therefore right to find that the Kingdom of Belgium had not shown that the maximum loss incurred by the EAGGF could not be greater than EUR 1 491 085.
V tomto ohledu nemohla mít předložená extrapolace na rozdíl od tvrzení tohoto členského státu vzhledem k tomu, že nezohlednila vrácení neoprávněně vyplacených částek, důkazní hodnotu pro účely prokázání nepřiměřené povahy dotčené finanční opravy.
In that regard, contrary to what that Member State maintains, if recovery of undue payments is not taken into account, the extrapolation submitted could not have probative value for purposes of demonstrating that the financial correction in question was disproportionate.
Dále Belgické království zejména tím, že ve fázi kasačního opravného prostředku uplatňuje druhou extrapolaci maximální výše újmy, kterou EZOZF na základě nedostatků v kontrolách prováděných orgány tohoto státu utrpěl, potvrzuje pouze velmi relativní důkazní hodnotu svých prvních extrapolací odmítnutých Soudem.
Moreover, by submitting in particular, at the appeal stage, a second extrapolation of the maximum loss to which the EAGGF was exposed as a result of the deficiencies of its authorities in the matter of checks, the Kingdom of Belgium thereby confirms the relative probative value of its initial extrapolations rejected by the Court of First Instance.
Z toho plyne, že v tomto ohledu nelze Soudu vytýkat porušení zásady proporcionality.
It follows in that connection that it cannot be alleged that the Court of First Instance infringed the principle of proportionality.
V bodě 122 svého kasačního opravného prostředku sice Belgické království odkazuje na bod 93 napadeného rozsudku, ve kterém měl Soud za to, že jelikož byla finanční oprava určena na nejnižší úrovni stanovené pokyny, tj. 2 %, a tyto pokyny nebyly zpochybněny, nemůže tato oprava již z povahy věci porušovat zásadu proporcionality.
In paragraph 122 of its appeal, the Kingdom of Belgium indeed refers to paragraph 93 of the judgment under appeal, in which the Court of First Instance considered that since the flatrate correction was set at 2%, the lowest level provided for by the Guidelines, and those Guidelines were not disputed, that correction could not, by definition, have infringed the principle of proportionality.
Nicméně tento členský stát v tomto ohledu nepředložil specifické argumenty směřující ke zpochybnění tohoto konstatování Soudu.
However, that Member State did not attempt to submit specific arguments in that regard to challenge that finding of the Court of First Instance.
S ohledem na výše uvedené je nutno čtvrtý důvod zamítnout.
In view of the foregoing, the fourth ground of appeal must be rejected.
E – K pátému důvodu, vycházejícímu z nesprávného právního posouzení týkajícího se neexistence pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci ohledně výše finančních oprav
E — Fifth ground of appeal: error of law concerning the absence of unlimited jurisdiction in respect of the amounts of financial corrections
Belgické království se domnívá, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když zamítl jako nepřípustný jeho návrh směřující k tomu, aby Soud na základě své pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci snížil výši finanční opravy stanovenou Komisí.
The Kingdom of Belgium considers that the Court of First Instance committed an error of law in rejecting as inadmissible its claim that the Court should, under its unlimited jurisdiction, reduce the amount of the financial correction imposed by the Commission.
Tento členský stát v tomto ohledu tvrdí, že se neuplatní článek 229 ES, který stanoví, že nařízení vydaná společně Evropským parlamentem a Radou, jakož i Radou mohou na Soudní dvůr přenést pravomoc k soudnímu přezkumu v plné jurisdikci týkající se sankcí, které tato nařízení stanoví.
That Member State maintains in that regard that Article 229 EC, which provides that regulations adopted jointly by the European Parliament and the Council, and by the Council, may give the Court of Justice unlimited jurisdiction with regard to the penalties provided for in such regulations does not apply.
Dotčené finanční sankce nejsou totiž stanoveny nařízením, nýbrž pokyny Komise.
The financial penalties in question are laid down not in a regulation but in Commission guidelines.
Belgická vláda se nicméně domnívá, přičemž vychází z rozsudku ze dne 2. října 2001, EIB v. Hautem (C-449/99 P, Recueil, s. I-6733), že pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci může být soudům Společenství přiznána ex nihilo.
However, relying on Case C-449/99 P EIB v Hautem [2001] ECR I-6733, the Belgian Government considers that the Community Courts could be recognised as automatically having jurisdiction.
Komise připomíná zásadu, podle které na sebe může EZOZF převzít pouze výdaje, které byly vynaloženy v souladu s předpisy Společenství.
The Commission recalls the principle that the EAGGF can finance only expenditure incurred in accordance with Community rules.
Je tedy povinen odmítnout financování veškerých protiprávních výdajů a, není-li možné stanovit přesnou výši nesrovnalostí postižených výdajů, může dokonce odmítnout financování veškerých výdajů.
It is therefore required to refuse to finance any irregular expenditure and, if it is impossible to determine the exact amount of expenditure affected by an irregularity, it may go so far as to refuse to finance all the expenditure.
V posledně uvedeném případě umožňuje systém paušálních oprav ve snaze o zachování proporcionality rozlišovat mezi situacemi vzniklých nesrovnalostí tím, že budou použity finanční opravy stanovené v závislosti na riziku ztráty, kterému byl rozpočet v důsledku nerespektování předpisů Společenství členským státem vystaven.
In this latter case, and for the sake of ensuring proportionality, the system of flatrate corrections enables situations in which there is an irregularity to be differentiated through the application of financial corrections calculated according to the risk of loss to which the non-compliance by the Member State with the Community rules has exposed the budget.
To tedy vylučuje, aby byl považován za systém sankcí za protiprávní platby.
This therefore precludes it being regarded as a system of penalties for irregular payments.
Co se týče výše uvedeného rozsudku EIB v. Hautem, Komise se domnívá, že Soudní dvůr uznal svou pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci v této věci pouze z důvodu zvláštní povahy dotčeného sporu, ve kterém je obecně nadán pravomocí soudního přezkumu v plné jurisdikci soud příslušný pro rozhodování ve věcech smluv.
As regards EIB v Hautem, the Commission is of the view that the Court of Justice accepted that it had unlimited jurisdiction in that case only because of the particu- lar nature of the dispute in question, the court having jurisdiction over the contract generally having unlimited jurisdiction.
Přitom vzhledem k tomu, že součástí schvalování účetní závěrky EZOZF nejsou žádné sankce, nemá s ním související spor zvláštní charakteristiky odůvodňující uznání této pravomoci.
As the clearance of EAGGF accounts does not involve penalties, cases relating to it do not have any particular features justifying such acceptance.
Je třeba konstatovat, že v oblasti EZOZF, jak Soud správně připomněl, nesvěřilo žádné ustanovení soudům Společenství pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci, jak je stanovena v článku 229 ES.
In respect of the EAGGF, as the Court of First Instance rightly held, there is no provision conferring unlimited jurisdiction on the Community Courts as provided for under Article 229 EC.
Za těchto podmínek nemůže argumentace belgické vlády, směřující k tomu, aby byla soudům Společenství přiznána pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci ohledně výše finančních oprav stanovených Komisí v rámci řízení o účetní závěrce EZOZF, nalézt oporu v údajné povaze sankce, kterou tyto opravy mají.
In those circumstances, the Belgian Government’s argument that the Community Courts should be recognised as having unlimited jurisdiction in respect of the amounts of financial corrections imposed by the Commission in connection with the procedure for the clearance of EAGGF accounts is not supported by the contention that those corrections are in the nature of a penalty.
Pátý důvod kasačního opravného prostředku je tudíž třeba zamítnout jako neopodstatněný.
Hence, the fifth ground of appeal must be rejected as being unfounded.
Vzhledem k výše uvedenému je třeba kasační opravný prostředek zamítnout.
In view of all the foregoing, the appeal must be dismissed.
69 odst. 3 prvního pododstavce jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě článku 118 téhož jednacího řádu, může Soudní dvůr rozdělit náklady mezi účastníky řízení nebo rozhodnout, že každý z nich nese vlastní náklady.
Under the first subparagraph of Article 69(3) of the Rules of Procedure, applicable in appeal proceedings under Article 118 of those Rules, the Court may order that the costs should be shared or that the parties are to bear their own costs.
V projednávaném případě je důvodné rozhodnout, že každý z účastníků řízení nese vlastní náklady.
In the present case, each party must be ordered to bear its own costs.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
On those grounds, the Court (Second Chamber) hereby
Spojené věci C-55/07 a C-56/07
Joined Cases C-55/07 and C-56/07
[žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce podané Landesgericht Bozen (Itálie)]
(References for a preliminary ruling from the Landesgericht Bozen (Italy))
„Směrnice 97/81/ES – Rovné zacházení se zaměstnanci na částečný a plný pracovní úvazek – Diskriminace – Administrativní překážka omezující možnosti částečného pracovního úvazku“
(Directive 97/81/EC — Equal treatment of parttime and fulltime workers — Discrimination — Administrative obstacle limiting opportunities for parttime work)
Stanovisko generálního advokáta Ruiz-Jaraba přednesené dne 24. ledna 2008 . .
Opinion of Advocate General Ruiz-Jarabo Colomer delivered on 24 January 2008 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . I - 3137
Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 24. dubna 2008 . . . . . . .
Judgment of the Court (Third Chamber), 24 April 2008 . . . . . . . . . . .
Sociální politika – Přístup k zaměstnání a pracovní podmínky – Rovné zacházení – Směrnice 97/81 o Rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku
Social policy — Access to employment and working conditions — Equal treatment — Directive 97/81 concerning the Framework agreement on parttime work
[Směrnice Rady 97/81, příloha, ustanovení 5 odst.
(Council Directive 97/81, Annex, Clause 5(1)(a))
SHRNUTÍ – SPOJENÉ VĚCI C-55/07 a C-56/07
SUMMARY — JOINED CASES C-55/07 AND C-56/07
Krom toho hrozí, že povinnost oznamovat smlouvy o částečném pracovním úvazku správnímu orgánu se z důvodu nákladů a sankcí s ní spojených dotkne především malých a středních podniků, které, jelikož nemají tak značné prostředky jako velké podniky, tak mohou být vedeny k tomu, aby se vyhýbaly organizaci práce formou částečného pracovního úvazku, jehož podpora je cílem směrnice 97/81.
Clause 5(1)(a) of the Framework Agreement on parttime work concluded by UNICE, CEEP and the ETUC annexed to Direct- ive 97/81 concerning that framework agreement must be interpreted as precluding national legislation which requires that copies of parttime employment contracts be sent to the authorities within 30 days of their signature.
Ustanovení 5 odst. 1 písm. a) Rámcové dohody o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, která je přílohou směrnice 97/81 o uvedené Rámcové dohodě, musí být vykládáno v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, která vyžaduje, aby byla do 30 dnů po uzavření smlouvy o částečném pracovním úvazku zaslána správnímu orgánu její kopie.
In addition, because of the cost and the associated penalties, the obligation to notify the authorities of parttime contracts risks particularly affecting small and mediumsized undertakings which, not having the same resources as larger undertakings, may consequently be inclined to avoid that form of organisation of work, namely parttime work, which it is the aim of Directive 97/81 to promote.
Spojení této administrativní formality a sankčního režimu, který stanoví uložení pokuty za každého dotčeného zaměstnance a za každý den zpoždění s oznámením této smlouvy, aniž by existovala horní hranice celkové výše pokuty, přispívá totiž k odrazování zaměstnavatelů od využívání částečného pracovního úvazku.
The combination of that administrative formality and a system of penalties which provides for imposition of a fine in respect of each employment contract in question and in respect of each day of late notification of the contract, with no ceiling to limit the total amount of the fine, acts to discourage employers from making use of parttime work.
(viz body 27–30 a výrok)
(see paras 27-30, operative part)
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTADÁMASA RUIZ-JARABA COLOMERA přednesené dne 24. ledna 2008 1
OPINION OF ADVOCATE GENERALRUIZ-JARABO COLOMER delivered on 24 January 2008 1
I – Úvod z administrativní zátěže uložené zaměstnavatelům u pracovních smluv o částečném úvazku.
I — Introduction employers in relation to parttime employment contracts.
V důsledku toho projednávaný případ dává Soudnímu dvoru příležitost, aby definoval rozsah ochrany zaručené směrnicí 97/81/ES a vymezil její vztah k obecné zásadě zákazu diskriminace, jakož i ke směrnici Rady 76/207/EHS ze dne 9. února 1976 o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání a o pracovní podmínky 3.
Consequently, this case provides the Court with the opportunity to determine the scope of the protection afforded by Directive 97/81 and to define its relationship with the general principle of nondiscrimination and with Council Directive 76/207/EEC of 9 February 1976 on the implementation of the principle of equal treatment for men and women as regards access to employment, vocational training and promotion, and working conditions. 3
Landesgericht Bozen (zemský soud v Bolzanu) podává na základě článku 234 ES předběžnou otázku, ve které vyjadřuje pochybnosti ohledně souladu italského správního práva se sociálním právem Společenství.
The Landesgericht Bozen (Regional Court, Bolzano) has referred to the Court for a preliminary ruling under Article 234 EC a question asking whether Italian administrative provisions are compatible with Community employment law.
Konkrétně se dotazuje na oprávněnost vnitrostátního předpisu, který po zaměstnavatelích vyžaduje, aby ve lhůtě 30 dnů od uzavření zasílali kopie všech jimi podepsaných pracovních smluv o částečném úvazku.
Specifically, the referring court raises the question of the validity of national legislation which requires employers to submit, within 30 days of their conclusion, a copy of all the parttime employment contracts they enter into.
Tato povinnost, spojená s přísným režimem správního trestání případů nedodržení, by měla být ve shodě se směrnicí Rady 97/81/ES ze dne 15. prosince 1997 o Rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS 2.
That obligation, which is accompanied by stringent administrative penalties for cases of non-compliance, should be consistent with Council Directive 97/81/EC of 15 December 1997 concerning the Framework Agreement on parttime work concluded by UNICE, CEEP and the ETUC. 2
V roce 1997 přijalo Evropské společenství směrnici 97/81 k provedení Rámcové dohody
In 1997, the European Community adopted Directive 97/81 for the purpose of implementing the Framework Agreement on
1 — Původní jazyk: španělština.2 — Úř. věst. L 14, s. 9; Zvl. vyd. 05/03, s. 267.
1 — Original language: Spanish.2 — OJ 1998 L 14, p. 9.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA RUIZ-JARABA – SPOJENÉ VĚCI C-55/07 a C-56/07 uzavřené evropskými sociálními partnery v oblasti práce na částečný úvazek.
OPINION OF MR RUIZ-JARABO — JOINED CASES C-55/07 AND C-56/07 parttime work concluded between the European social partners.