natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Za těchto podmínek musí být směrnice 2004/38 vykládána v tom smyslu, že se vztahuje na všechny státní příslušníky třetích zemí, kteří jsou rodinnými příslušníky občana Unie ve smyslu čl. 2 bodu 2 této směrnice a kteří doprovázejí nebo následují občana Unie v jiném členském státě, než je členský stát, jehož je státním příslušníkem, a přiznává jim právo na vstup a právo pobytu v tomto členském státě bez rozlišení podle toho, zda uvedený státní příslušník třetí země již legálně pobýval v jiném členském státě, či nikoli.
In those circumstances, Directive 2004/38 must be interpreted as applying to all nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen within the meaning of point 2 of Article 2 of that directive and accompany or join the Union citizen in a Member State other than that of which he is a national, and as conferring on them rights of entry and residence in that Member State, without distinguishing according to whether or not the national of a nonmember country has already resided lawfully in another Member State.
Tento výklad je podpořen judikaturou Soudního dvora týkající se aktů sekundárního práva v oblasti volného pohybu osob přijatých dříve než směrnice 2004/38.
That interpretation is supported by the Court’s caselaw on the instruments of secondary law concerning freedom of movement for persons adopted before Directive 2004/38.
Za tímto účelem zákonodárce Společenství v nařízení č. 1612/68 a ve směrnicích o volném pohybu osob přijatých dříve než směrnice 2004/38 značně rozšířil použití práva Společenství v oblasti vstupu a pobytu na území členských států na státní příslušníky třetích zemí, kteří jsou manžely nebo manželkami státních příslušníků členských států (viz v tomto smyslu výše citovaný rozsudek ze dne 31. ledna 2006, Komise v. Španělsko, bod 41).
To that end, the Community legislature has considerably expanded, in Regulation No 1612/68 and in the directives on freedom of movement for persons adopted before Directive 2004/38, the application of Community law on entry into and residence in the territory of the Member States to nationals of nonmember countries who are spouses of nationals of Member States (see, to that effect, Case C-503/03 Commission v Spain, paragraph 41).
Je pravda, že Soudní dvůr v bodech 50 a 51 výše citovaného rozsudku Akrich rozhodl, že k tomu, aby státní příslušník třetí země, který je manželem nebo manželkou občana Unie, mohl požívat práv stanovených v článku 10 nařízení č. 1612/68, musí legálně pobývat v některém členském státě v okamžiku, kdy se stěhuje do jiného členského státu, do kterého občan Unie migruje nebo migroval.
It is true that the Court held in paragraphs 50 and 51 of Akrich that, in order to benefit from the rights provided for in Article 10 of Regulation No 1612/68, the national of a nonmember country who is the spouse of a Union citizen must be lawfully resident in a Member State when he moves to another Member State to which the citizen of the Union is migrating or has migrated.
Tento závěr však musí být
However, that conclusion must be
2008 – VĚC C-127/08 přehodnocen.
2008 — CASE C-127/08 reconsidered.
Požívání takových práv totiž na předchozím legálním pobytu takového manžela nebo manželky v jiném členském státě záviset nemůže (viz v tomto smyslu výše citovaný rozsudek MRAX, bod 59, a výše citovaný rozsudek ze dne 14. dubna 2005, Komise v. Španělsko, bod 28).
The benefit of such rights cannot depend on the prior lawful residence of such a spouse in another Member State (see, to that effect, MRAX, paragraph 59, and Case C-157/03 Commission v Spain, paragraph 28).
Tentýž výklad musí být přijat a fortiori, pokud jde o směrnici 2004/38, která změnila nařízení č. 1612/68 a zrušila dřívější směrnice o volném pohybu osob.
The same interpretation must be adopted a fortiori with respect to Directive 2004/38, which amended Regulation No 1612/68 and repealed the earlier directives on freedom of movement for persons.
Jak totiž vyplývá z jejího třetího bodu odůvodnění, je cílem směrnice 2004/38 zejména to, „aby se právo volného pohybu a pobytu všech občanů Unie […] posílilo“, takže občanům Unie nemůže na základě této směrnice příslušet méně práv než na základě aktů sekundárního práva, které mění nebo zrušuje.
As is apparent from recital 3 in the preamble to Directive 2004/38, it aims in particular to ‘strengthen the right of free movement and residence of all Union citizens’, so that Union citizens cannot derive less rights from that directive than from the instruments of secondary legislation which it amends or repeals.
Zadruhé je předcházející výklad směrnice 2004/38 v souladu s rozdělením pravomocí mezi členskými státy a Společenstvím.
In the second place, the above interpretation of Directive 2004/38 is consistent with the division of competences between the Member States and the Community.
V tomto ohledu, jak již bylo zdůrazněno v bodě 56 tohoto rozsudku, jestliže by občané Unie nebyli oprávněni v hostitelském členském státě vést normální rodinný život, výkon svobod, které jim zaručuje Smlouva, by byl vážně narušen.
As already pointed out in paragraph 56 above, if Union citizens were not allowed to lead a normal family life in the host Member State, the exercise of the freedoms they are guaranteed by the Treaty would be seriously obstructed.
V rámci pravomoci, kterou mu přiznávají uvedené články Smlouvy, tedy zákonodárce Společenství může upravit podmínky vstupu a pobytu pro rodinné příslušníky občana Unie na území členských států, jelikož skutečnost, že by občana Unie jeho rodina nemohla v hostitelském členském státě doprovázet nebo následovat, by mohla narušit jeho svobodu pohybu tím, že by jej odradila od výkonu jeho práva na vstup a práva pobytu v tomto členském státě.
Consequently, within the competence conferred on it by those articles of the Treaty, the Community legislature can regulate the conditions of entry and residence of the family members of a Union citizen in the territory of the Member States, where the fact that it is impossible for the Union citizen to be accompanied or joined by his family in the host Member State would be such as to interfere with his freedom of movement by discouraging him from exercising his rights of entry into and residence in that Member State.
Skutečnost, že hostitelský členský stát odmítne rodinným příslušníkům občana Unie přiznat právo na vstup a právo pobytu, přitom tohoto občana Unie může odradit od toho, aby se přestěhoval do tohoto členského státu nebo tam pobýval, i když jeho rodinní příslušníci již legálně nepobývají na území jiného členského státu.
The refusal of the host Member State to grant rights of entry and residence to the family members of a Union citizen is such as to discourage that citizen from moving to or residing in that Member State, even if his family members are not already lawfully resident in the territory of another Member State.
Z toho vyplývá, že zákonodárce Společenství má pravomoc k tomu, aby upravil, jak to učinil směrnicí 2004/38, vstup a pobyt státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou rodinnými příslušníky občana Unie, v členském státě, v němž tento občan Unie vykonal své právo volného pohybu, včetně případu, kdy rodinní příslušníci již legálně nepobývali v jiném členském státě.
It follows that the Community legislature has competence to regulate, as it did by Directive 2004/38, the entry and residence of nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen in the Member State in which that citizen has exercised his right of freedom of movement, including where the family members were not already lawfully resident in another Member State.
Analýza Minister for Justice, jakož i několika vlád, které předložily vyjádření, podle níž členské státy mají i nadále výlučnou pravomoc, s výhradou hlavy IV třetí části Smlouvy, upravovat první vstup rodinných příslušníků občana Unie, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí, na území Společenství, tedy musí být odmítnuta.
Consequently, the interpretation put forward by the Minister for Justice and by several of the governments that have submitted observations that the Member States retain exclusive competence, subject to Title IV of Part Three of the Treaty, to regulate the first access to Community territory of family members of a Union citizen who are nationals of nonmember countries must be rejected.
Zavedení vnitřního trhu vyžaduje, aby podmínky vstupu a pobytu občana Unie v členském státě, jehož není státním příslušníkem, byly ve všech členských státech stejné.
Establishing an internal market implies that the conditions of entry and residence of a Union citizen in a Member State whose nationality he does not possess are the same in all the Member States.
Svoboda pohybu občanů Unie tudíž musí být vykládána jako právo opustit kterýkoli členský stát, a zejména členský stát, jehož je občan Unie státním
Freedom of movement for Union citizens must therefore be interpreted as the right to leave any Member State, in particular the Member State whose nationality the Union citizen
2008 – VĚC C-127/08 příslušníkem, aby se za stejných podmínek usadil v kterémkoli jiném členském státě, než je členský stát, jehož je občan Unie státním příslušníkem.
2008 — CASE C-127/08 possesses, in order to become established under the same conditions in any Member State other than the Member State whose nationality the Union citizen possesses.
V důsledku toho směrnice 2004/38 přiznává všem státním příslušníkům třetích zemí, kteří jsou rodinnými příslušníky občana Unie ve smyslu čl. 2 bodu 2 této směrnice a kteří doprovázejí nebo následují tohoto občana Unie v jiném členském státě, než je členský stát, jehož je státním příslušníkem, právo na vstup a právo pobytu v hostitelském členském státě nezávisle na tom, zda uvedený státní příslušník třetí země již legálně pobýval v jiném členském státě, či nikoli.
Consequently, Directive 2004/38 confers on all nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen within the meaning of point 2 of Article 2 of that directive, and accompany or join the Union citizen in a Member State other than that of which he is a national, rights of entry into and residence in the host Member State, regardless of whether the national of a nonmember country has already been lawfully resident in another Member State.
Minister for Justice, jakož i několik vlád, které předložily vyjádření, nicméně uvádějí, že v kontextu poznamenaném silným přistěhovaleckým tlakem je nezbytné, aby bylo přistěhovalectví na vnějších hranicích Společenství kontrolováno, což předpokládá individuální přezkum všech okolností prvního vstupu na území Společenství.
The Minister for Justice and several of the governments that have submitted observations contend, however, that, in a context typified by strong pressure of migration, it is necessary to control immigration at the external borders of the Community, which presupposes an individual examination of all the circumstances surrounding a first entry into Community territory.
Výklad směrnice 2004/38, který by členskému státu zakázal, aby vyžadoval předchozí legální pobyt v jiném členském státě, by přitom ohrozil pravomoc členských států zvládat přistěhovalectví na jejich vnějších hranicích.
An interpretation of Directive 2004/38 prohibiting a host Member State from requiring prior lawful residence in another Member State would undermine the ability of the Member States to control immigration at their external frontiers.
Minister for Justice konkrétně tvrdí, že tento výklad by pro členské státy měl závažné následky, jelikož by způsobil obrovský nárůst počtu osob, které by mohly požívat práva pobytu ve Společenství.
The Minister for Justice submits in particular that that interpretation would have serious consequences for the Member States by bringing about a great increase in the number of persons able to benefit from a right of residence in the Community.
V tomto ohledu je třeba odpovědět jednak to, že právo na vstup a právo pobytu v členském státě přísluší na základě směrnice 2004/38 nikoli všem státním příslušníkům třetích zemí, ale pouze těm státním příslušníkům třetích zemí, kteří jsou ve smyslu čl. 2 bodu 2 této směrnice rodinnými příslušníky občana Unie, který vykonal své právo volného pohybu tím, že se usadil v jiném členském státě, než je členský stát, jehož je státním příslušníkem.
On this point, the answer must be, first, that it is not all nationals of nonmember countries who derive rights of entry into and residence in a Member State from Directive 2004/38, but only those who are family members, within the meaning of point 2 of Article 2 of that directive, of a Union citizen who has exercised his right of freedom of movement by becoming established in a Member State other than the Member State of which he is a national.
A dále směrnice 2004/38 členské státy nezbavuje veškeré pravomoci v oblasti kon -troly vstupu rodinných příslušníků občanů Unie na jejich území.
Second, Directive 2004/38 does not deprive the Member States of all possibility of controlling the entry into their territory of family members of Union citizens.
Na základě kapitoly VI uvedené směrnice totiž členské státy mohou, je-li to odůvodněno, odmítnout vstup a pobyt z důvodů veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo veřejného zdraví.
Under Chapter VI of that directive, Member States may, where this is justified, refuse entry and residence on grounds of public policy, public security or public health.
Takové odmítnutí je přitom založeno na individuálním přezkumu každého jednotlivého případu.
Such a refusal will be based on an individual examination of the particular case.
Krom toho v souladu s článkem 35 směrnice 2004/38 mohou členské státy přijmout potřebná opatření k odepření, pozastavení nebo odnětí jakéhokoliv práva přiznaného touto směrnicí v případě zneužití práv nebo podvodu, například účelových sňatků, přičemž veškerá taková opatření musí být přiměřená a spojená s procesními zárukami stanovenými v uvedené směrnici.
Moreover, in accordance with Article 35 of Directive 2004/38, Member States may adopt the necessary measures to refuse, terminate or withdraw any right conferred by that directive in the case of abuse of rights or fraud, such as marriages of convenience, it being understood that any such measure must be proportionate and subject to the procedural safeguards provided for in the directive.
Tytéž vlády ještě uvádějí, že uvedený výklad směrnice 2004/38 vede k neodůvodněné obrácené diskriminaci, jelikož státním příslušníkům hostitelského členského státu, kteří nikdy nevykonali své právo volného pohybu, právo Společenství nepřiznává právo na vstup a právo pobytu pro jejich rodinné příslušníky, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí.
Those governments further submit that that interpretation of Directive 2004/38 would lead to unjustified reverse discrimination, in so far as nationals of the host Member State who have never exercised their right of freedom of movement would not derive rights of entry and residence from Community law for their family members who are nationals of nonmember countries.
V tomto ohledu podle ustálené judikatury pravidla Smlouvy v oblasti volného pohybu osob a akty přijaté k jejich provedení nelze použít na činnosti, které nevykazují žádnou spojitost s jakoukoliv ze situací upravených právem Společenství a jejichž všechny relevantní prvky se nacházejí pouze uvnitř jednoho členského státu (rozsudek ze dne 1. dubna 2008, Vláda Francouzského společenství a valonská vláda, C-212/06, Sb. rozh. s. I-1683, bod 33).
In that regard, it is settled caselaw that the Treaty rules governing freedom of movement for persons and the measures adopted to implement them cannot be applied to activities which have no factor linking them with any of the situations governed by Community law and which are confined in all relevant respects within a single Member State (Case C-212/06 Government of the French Community and Walloon Government [2008] ECR I-1683, paragraph 33).
Případné rozdílné zacházení mezi těmito občany Unie a občany Unie, kteří vykonali svou svobodu pohybu, pokud jde o vstup a pobyt jejich rodinných příslušníků, tedy nespadá do působnosti práva Společenství.
Any difference in treatment between those Union citizens and those who have exercised their right of freedom of movement, as regards the entry and residence of their family members, does not therefore fall within the scope of Community law.
Krom toho je třeba připomenout, že všechny členské státy jsou smluvními stranami Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950, která ve svém článku 8 zakotvuje právo na respektování soukromého a rodinného života.
Moreover, it should be recalled that all the Member States are parties to the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms signed in Rome on 4 November 1950, which enshrines in Article 8 the right to respect for private and family life.
Na první otázku je tedy třeba odpovědět tak, že směrnice 2004/38 brání právní úpravě členského státu, která od státního příslušníka třetí země, který je manželem nebo manželkou občana Unie pobývajícího v tomto členském státě, jehož není státním příslušníkem, vyžaduje k tomu, aby se na něj vztahovala ustanovení této směrnice, aby před svým příchodem do hostitelského členského státu nejdříve legálně pobýval v jiném členském státě.
The answer to the first question must therefore be that Directive 2004/38 precludes legislation of a Member State which requires a national of a nonmember country who is the spouse of a Union citizen residing in that Member State but not possessing its nationality to have previously been lawfully resident in another Member State before arriving in the host Member State, in order to benefit from the provisions of that directive.
Úvodem je třeba připomenout, že jak vyplývá z jejího prvního, čtvrtého a jedenáctého bodu odůvodnění, je účelem směrnice 2004/38 usnadnit výkon základního a osobního práva svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, které je občanům Unie přiznáno přímo Smlouvou.
It should be noted at the outset that, as may be seen from recitals 1, 4 and 11 in the preamble, Directive 2004/38 aims to facilitate the exercise of the primary and individual right to move and reside freely within the territory of the Member States that is conferred directly on Union citizens by the Treaty.
Krom toho, jak zdůrazňuje pátý bod odůvodnění směrnice 2004/38, má-li být právo všech občanů Unie svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států vykonáváno v objektivně existujících podmínkách důstojnosti, je třeba je zaručit také jejich rodinným příslušníkům bez ohledu na jejich státní příslušnost.
Moreover, as recital 5 in the preamble to Directive 2004/38 points out, the right of all Union citizens to move and reside freely within the territory of the Member States should, if it is to be exercised under objective conditions of dignity, be also granted to their family members, irrespective of nationality.
S ohledem na kontext a cíle sledované směrnicí 2004/38 nelze ustanovení této směrnice vykládat restriktivně a nesmějí být v žádném případě zbavena svého užitečného účinku (viz v tomto smyslu výše citovaný rozsudek Eind, bod 43).
Having regard to the context and objectives of Directive 2004/38, the provisions of that directive cannot be interpreted restrictively, and must not in any event be deprived of their effectiveness (see, to that effect, Eind, paragraph 43).
Článek 6 směrnice 2004/38, který se týká práva pobytu po dobu do tří měsíců a její článek 7, který se týká práva pobytu po dobu delší než tři měsíce, vyžadují rovněž, aby rodinní příslušníci občana Unie, kteří nejsou státními příslušníky žádného členského státu, tohoto občana Unie v hostitelském členském státě „doprovázeli“ nebo „následovali“, mají-li v něm požívat práva pobytu.
Articles 6 and 7 of Directive 2004/38, relating respectively to the right of residence for up to three months and the right of residence for more than three months, likewise require that the family members of a Union citizen who are not nationals of a Member State ‘accompany’ or ‘join’ him in the host Member State in order to enjoy a right of residence there.
Zaprvé žádné z těchto ustanovení nevyžaduje k tomu, aby rodinní příslušníci občana Unie, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí, mohli požívat práv zavedených uvedenou směrnicí, aby občan Unie již předtím, než se přestěhuje na území hostitelského členského státu, založil rodinu.
First, none of those provisions requires that the Union citizen must already have founded a family at the time when he moves to the host Member State in order for his family members who are nationals of nonmember countries to be able to enjoy the rights established by that directive.
Jestliže totiž občan Unie založí rodinu poté, co se usadil v hostitelském členském státě, odmítnutí tohoto členského státu povolit jeho rodinným příslušníkům, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí, aby jej následovali, jej může odradit od toho, aby i nadále v tomto členském státě pobýval a může jej podnítit k tomu, aby tento členský stát opustil, aby mohl vést rodinný život v jiném členském státě nebo ve třetí zemi.
Where a Union citizen founds a family after becoming established in the host Member State, the refusal of that Member State to authorise his family members who are nationals of nonmember countries to join him there would be such as to discourage him from con -tinuing to reside there and encourage him to leave in order to be able to lead a family life in another Member State or in a nonmember country.
Je tedy třeba konstatovat, že státním příslušníkům třetích zemí, kteří jsou rodinnými příslušníky občana Unie, přísluší na základě směrnice 2004/38 právo následovat tohoto občana Unie v hostitelském členském státě bez ohledu na to, zda se v něm tento občan Unie usadil předtím nebo poté, co založil rodinu.
It must therefore be held that nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen derive from Directive 2004/38 the right to join that Union citizen in the host Member State, whether he has become established there before or after founding a family.
Je bezvýznamné, zda státní příslušníci třetích zemí, kteří jsou rodinnými příslušníky občana Unie, vstoupili na území hostitelského členského státu předtím nebo poté, co se stali rodinnými příslušníky tohoto občana Unie, jelikož odmítnutí hostitelského členského státu přiznat jim právo pobytu může v obou případech stejným způsobem odradit uvedeného občana Unie od toho, aby i nadále v tomto členském státě pobýval.
It makes no difference whether nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen have entered the host Member State before or after becoming family members of that Union citizen, since the refusal of the host Member State to grant them a right of residence is equally liable to discourage that Union citizen from continuing to reside in that Member State.
METOCK a DALŠÍ vstoupili na území uvedeného členského státu před nebo po občanovi Unie nebo předtím nebo poté, co se stali jeho rodinnými příslušníky.
Member State before or after the Union citizen or before or after becoming his family members.
Použití směrnice 2004/38 pouze na rodinné příslušníky občana Unie, kteří jej „doprovázejí“ nebo „následují“, se tak rovná omezení práva na vstup a práva pobytu rodinných příslušníků občana Unie na členský stát, ve kterém tento občan Unie pobývá.
Application of Directive 2004/38 solely to the family members of a Union citizen who ‘accompany’ or ‘join’ him is thus equivalent to limiting the rights of entry and residence of family members of a Union citizen to the Member State in which that citizen resides.
Jakmile státnímu příslušníkovi třetí země, který je rodinným příslušníkem občana Unie, přísluší na základě směrnice 2004/38 právo na vstup a právo pobytu v hostitelském členském státě, tento hostitelský členský stát může toto právo omezit pouze při dodržení článků 27 a 35 této směrnice.
From the time when the national of a nonmember country who is a family member of a Union citizen derives rights of entry and residence in the host Member State from Directive 2004/38, that State may restrict that right only in compliance with Articles 27 and 35 of that directive.