natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Uvádím však, že tento rozsudek se netýká zásady, podle které je vyžadován soulad mezi služební stížností a žalobou, nýbrž otázky, zda kasační opravný prostředek obsahoval důvody, které nebyly uvedeny v žalobě v prvním stupni.
I note, however, that that judgment does not relate to the principle of consistency between the administrative complaint and the action before the Court but to the question of pleas in law in the appeal that were not raised in the action at first instance.
Je zřejmé, že obě situace nejsou totožné.
It seems obvious to me that the two situations are not the same.
Konkrétně mezi důvody, které podle mého názoru hovoří ve prospěch méně striktního přístupu při posuzování zásady shody mezi stížností a žalobou, je třeba vzít v úvahu skutečnost, jež byla zdůrazněna rovněž judikaturou Soudního dvora, že služební stížnost je obvykle sepsána bez pomoci právníka 18.
In particular, one of the reasons which, in my opinion, militate in favour of a less strict approach in assessing the principle of consistency between the complaint and the action before the Court and to which consideration should be given is the fact, highlighted in the caselaw of the Court of Justice, that the administrative complaint is usually drawn up without the assistance of a lawyer.
To není samozřejmě případ žaloby podané u Soudu prvního stupně, od níž se proto logicky očekává větší přesnost a úplnost.
18 This is obviously not the case with an action brought before the Court of First Instance, where it is logical to expect greater precision and completeness.
V tomto ohledu musejí být tudíž dotčené tři aspekty považovány nikoliv za pouhé argumenty na podporu již formulovaného důvodu, nýbrž za skutečné „nové důvody“.
Against that background, the three arguments under examination should therefore be considered not simply as arguments to support a plea that has already been made but as ‘new pleas’ in the true sense.
Jinými slovy, dovolává-li se navrhovatel nerovného zacházení, existuje tolik různých „důvodů“, kolik je (skupin) subjektů, ve vztahu ke kterým je tvrzena diskriminace.
In other words, when a difference in treatment is claimed there are as many different ‘pleas’ as there are (groups of) persons in relation to whom there is claimed to be discrimination.
Je rovněž třeba uvést, že ačkoliv v řízení před Soudem Komise tvrdila, že žádosti navrhovatele týkající se příspěvku na domácnost a příspěvku na vzdělání jsou nepřípustné z důvodu, že nebyly zahrnuty ve stádiu stížnosti, neuplatnila žádnou námitku nepří-
It must also be noted that, although in the proceedings before the Court of First Instance the Commission maintained that the appellant’s requests regarding the household allowance and the education allowance were inadmissible because they were not included in the complaint, it did not raise any
Podle Komise je tento závěr potvrzen rovněž v rozsudku Soudního dvora Konin-
According to the Commission, that would also be the implication of the judgment of the Court of Justice in Koninklijke
17 — Rozsudek ze dne 16. května 2006, (C-68/05 P, Sb. rozh. s. I-10367, body 95 až 98).
17 — Case C-68/05 P [2006] ECR I-10367, paragraphs 95 to 98.
18 — Rozsudek Casto Del Amo Martinez v. Parlament, citovaný výše, bod 13.
16 — See, for example, Case 133/88 Casto Del Amo Martinez v Parliament [1989] ECR 689, paragraph 13.
16 — Viz například rozsudek ze dne 14. března 1989, Casto Del Amo Martinez v. Parlament (133/88, Recueil, s. 689, bod 13).
18 — Casto Del Amo Martinez v Parliament, paragraph 11.
CAMPOLI v. KOMISE pustnosti týkající se důvodu vycházejícího z nerovného zacházení.
CAMPOLI v COMMISSION objection of inadmissibility with regard to the plea based on a difference in treatment.
Domnívám se tudíž, že námitka nepřípustnosti, která se opírá o údajné porušení zásady shody, musí být zamítnuta.
I therefore consider that the objection of inadmissibility based on the alleged infringement of the principle of consistency must be rejected.
Nyní přistoupím ke zkoumání merita oněch tří argumentů, které navrhovatel uvádí.
I shall now move on to examine the substance of the three arguments put forward by the appellant.
Je zřejmé, že tato skutečnost nemůže být považována za určující faktor pro rozhodnutí o otázce, která, jak jsme viděli výše, může být Soudním dvorem nadnesena i bez návrhu.
It is clear that that factor cannot be considered decisive for ruling on a question which, as we have seen above, can be raised of the Court’s own motion.
Podle mého názoru je však nesporné, že tato skutečnost není zcela bezvýznamná.
Nevertheless, to my mind, it is undeniable that it is not entirely without significance.
C – K legalitě „metody státu“
C — The legality of the ‘country method’
Mám za to, že při uplatnění dotčených argumentů u Soudu nebyla porušena zásada shody.
I consider that submission of the arguments in question before the Court of First Instance did not infringe the principle of consistency.
Zdá se mi totiž, že ve světle výše citované judikatury Soudního dvora, a zejména již připomenutých tvrzení týkajících se nezbytnosti vstřícného výkladu stížnosti coby aktu sepsaného bez pomoci advokáta, prohlásit nepřípustnost těchto argumentů by mohlo nepřiměřeně omezit právo na účinnou soudní ochranu, které je obecnou zásadou práva Společenství 19.
Indeed, it appears to me that, in the light of the caselaw I have cited, and in particular the abovementioned assertion of the need for the complaint to be interpreted with an open mind, since it is a document drawn up without legal assistance, to rule that such arguments are inadmissible could excessively restrict the right to effective judicial protection, which is a general principle of Community law. 19
Navrhovatel tvrdí, že Soud tím, že rozhodl o legalitě rozhodnutí zákonodárce nahradit „metodu hlavního města“ „metodou státu“, dal neprávem přednost posuzovací pravomoci, jíž požívá zákonodárce, před zásadou rovného zacházení.
The appellant maintains that, by upholding the legality of the legislature’s decision to replace the ‘capital method’ with the ‘country method’, the Court of First Instance wrongly gave precedence to the legislature’s discretion over the principle of equal treatment.
To je podle jeho názoru zřejmé především z bodu 105 napadeného rozsudku.
In the appellant’s view, this is particularly evident at paragraph 105 of the judgment under appeal.
Soud mimoto nesplnil povinnost uvést odůvodnění svého rozhodnutí.
He also alleges that the Court of First Instance failed to observe the obligation to state reasons for its decision.
Mimoto lze rovněž uvést, že v případech, jako je tento, kdy je předmětem sporu legislativní akt, jsou šance na to, že postup před zahájením soudního řízení povede k užitečnému výsledku, ve skutečnosti zcela teoretické.
Moreover, it can also be observed that in cases such as the present one, where the subject of the dispute is a legislative act, the possibility that the pre-litigation procedure might lead to a beneficial outcome is, in reality, entirely theoretical.
19 — K tomuto právu viz například rozsudek ze dne 13. března 2007, Unibet (C-432/05, Sb. rozh. s. I-2271, bod 37 a v něm citovaná judikatura).
19 — On that right, see, for example, Case C-432/05 Unibet [2007] ECR I-2271, paragraph 37, and the caselaw cited.
Mimoto „metoda státu“ je sama o sobě v rozporu se zásadou rovného zacházení.
Moreover, he considers that the ‘country method’ is of itself contrary to the principle of equal treatment, as it penalises all pensioners living in the capital and, more generally, in the parts of a State where the cost of living is higher than the average for that State.
Navíc „metoda státu“ je rovněž překážkou svobodě pohybu a pobytu na území Společenství.
In his view, recital 30 in the preamble to Regulation No 723/2004, in providing reasons for the legislature’s decision to abolish the system of correction coefficients for the pensions of former officials of the Communities, sets out from an extremely dubious assumption of soundness, since integration between the Member States allows significant differences to remain between them as regards the cost of living.
Rada stejně jako Komise, předně odmítá, že by rozsudek Soudu mohl být vykládán tak, že dává přednost posuzovací pravomoci zákonodárce před zásadou rovného zacházení.
The Council, like the Commission, disputes above all that the judgment of the Court of First Instance can be interpreted as meaning that it places the discretion of the legislature above observance of the principle of equal treatment.
Rada má především za to, že, navrhovatel zaměňuje zásadu rovného zacházení se zásadou stejné kupní síly.
In particular, in the opinion of the Council, the appellant confuses the principle of equal treatment with the principle of equality of purchasing power.
Podle Rady bod 105 napadeného rozsudku neodkazuje na zásadu rovného zacházení všeobecně, nýbrž pouze na zásadu stejné kupní síly.
According to the Council, paragraph 105 of the judgment under appeal refers not to the principle of equal treatment in general but simply to the principle of equality of purchasing power.
Komise tvrdí, že podle jejího názoru navrhovatelem uváděný důvod interpretuje úvahy Soudu zkresleně.
The Commission states that, in its view, the appellant’s plea gives a distorted interpretation of the line of argument of the Court of First Instance.
Konkrétně, Soud nerozhodl o nadřazenosti posuzovací pravomoci zákonodárce nad zásadou rovnosti, nýbrž pouze uvedl, že přechod od „metody hlavního města“ k „metodě státu“ nemá za následek svévolnou nebo zjevně nepřiměřenou nerovnost, která by porušovala zásadu rovného zacházení.
In particular, the Court of First Instance did not assert the supremacy of the legislature’s discretion over the principle of equality but merely observed that the transition from the ‘capital method’ to the ‘country method’ did not entail an arbitrary or manifestly inappropriate distinction that infringed the principle of equal treatment.
Hlavní otázkou, kterou je třeba zkoumat, abych mohl na tento argument odpovědět, je, zda rozhodnutí zákonodárce Společenství nahradit „metodu hlavního města“ „metodou státu“ pro účely stanovení koeficientů uplatňovaných na důchody bývalých úředníků Společenství, je považováno za legitimní výkon posuzovací pravomoci svěřené v této oblasti samotnému zákonodárci, nebo zda naopak byla tímto zásada rovného zacházení porušena.
The main issue to be addressed in order to answer this argument is to determine whether the Community legislature’s decision to introduce the ‘country method’ in place of the ‘capital method’ for calculating the correction coefficients for the pensions of former officials of the Communities constitutes a legitimate exercise of the discretion conferred upon the legislature in this matter or whether the principle of equal treatment has thereby been infringed.
Co se týče merita vyjádření navrhovatele k tvrzenému nerovnému zacházení mezi důchodci podle místa bydliště, Komise poznamenává, že i „metoda hlavního města“ vede k nerovnému zacházení tím, že zvýhodňuje důchodce s bydlištěm mimo hlavní město, když jim zaručuje vyšší koeficient, než
As regards the substance of the appellant’s observations on the alleged difference in treatment between pensioners according to their place of residence, the Commission observes that the ‘capital method’ also results in a difference in treatment, benefiting pensioners living outside the capital by guaranteeing them a higher correction coefficient
Domnívám se, že je třeba úvodem uvést, že každý systém koeficientů (a obecněji každý systém úpravy odměn nebo důchodů)
I consider that it is first essential to observe that any system of correction coefficients (and, more generally, any system
CAMPOLI v. KOMISE je svou povahou nutně nepřesný. Jak Soud správně uvedl 20, k tomu aby mohl být systém může v určitém měřítku penalizovat rezidenty nejdražších míst státu: nicméně jelikož je třeba vybrat jediný koeficient pro každý členský stát, „metoda státu“ se mi zdá nejen zcela legitimně uplatnitelná, ale v některých ohledech i spravedlivější.
CAMPOLI v COMMISSION expensive areas in the State: however, since a single correction coefficient must be chosen for each Member State, the ‘country method’ is, in my view, not only entirely legitimately practicable but also in some respects more equitable .
skutečně přesný, musel by vzít v úvahu specifický koeficient pro každé místo bydliště bývalých úředníků Společenství.
As the Court of First Instance rightly observed, 20 in order to be truly precise, the system would have to contemplate a specific correction coefficient for each place where former officials of the Communities live.
Dokonce i jednotlivé čtvrti téhož města by v řadě případů musely být pravděpodobně posouzeny samostatně a musely by jim být přiděleny různé koeficienty na základě příslušných životních nákladů.
Even different districts within the same city would probably, in many cases, have to be assessed separately, with different coefficients being applied on the basis of the respective cost of living.
Navrhovatel zdůrazňuje, že podle jeho názoru „metoda státu“ nerespektuje zásadu rovného zacházení, a je tudíž diskriminačním kritériem.
The appellant emphasises that, in his opinion, the ‘country method’ does not comply with the principle of equal treatment and therefore acts as a discriminatory criterion.
Na pozadí jeho úvah je jasně myšlenka, že prakticky pouze „metoda hlavního města“ se vyhne případné kritice založené na zákazu diskriminace.
His underlying idea is clearly that, in practice, only the ‘capital method’ avoids possible criticism based on the prohibition of discrimination.
Ať už je zvolen systém jakýkoli, je nevyhnutelné, že bude odrážet skutečné životní náklady nesené každým bývalým úředníkem nanejvýš s rozumnou mírou přibližnosti.
It is therefore inevitable that, whatever system is chosen, it can at best constitute a reasonable approximation of the actual cost of living borne by each former official.
Nedomnívám se, že je na tomto místě vhodné podrobně přezkoumávat zásady rovnosti a zákazu diskriminace v rámci práva Společenství 21.
I do not think that this is the place for a detailed examination of the principles of equality and the prohibition of discrimination in the context of Community law.
Jak jsem již uvedl, absolutní záruka rovnosti z hlediska kupní síly mezi všemi bývalými úředníky Společenství je zcela nemožná.
21As I have already pointed out, a guarantee of absolute parity in terms of purchasing power among all former officials of the Communities would be utterly impossible to achieve.
Domnívám se tedy, že Soud mohl právem rozhodnout, že v rámci posuzovací pravomoci, jíž požívá zákonodárce Společenství za účelem uspořádání režimu důchodů bývalých úředníků, nemá rozhodnutí použít „metodu státu“ namísto „metody
I therefore consider that the Court of First Instance could legitimately assert that, within the scope of the discretion enjoyed by the Community legislature to organise the pension scheme of former officials, the decision to use the ‘country method’ instead of
V tomto ohledu se mi zdá zcela zřejmé, že jak „metoda hlavního města“, tak „metoda státu“ mají své výhody a nevýhody.
Viewed in that light, it seems perfectly plain to me that both the ‘capital method’ and the ‘country method’ have advantages and disadvantages.
Například i když je skutečností, že „metoda hlavního města“ více chrání ty, kteří bydlí v hlavních a velkých městech, stejně tak tato metoda poskytuje ve skutečnosti těm, kteří žijí mimo tato města, mnohem lepší skutečné ekonomické zacházení vzhledem k nižším životním nákladům v oblastech mimo tato města.
For example, although it is true that the ‘capital method’ tends to give better protection to those living in the cap -itals and major cities, at the same time it gives those living outside such cities much better actual economic treatment, in real terms, because of the lower cost of living in the provinces.
Na druhou stranu „metoda státu“, jež uplatňuje koeficient, který spíše odpovídá hodnotě, která je středem mezi životními náklady v hlavním městě a životními náklady v „levnějších“ částech členského státu,
On the other hand, the ‘country method’, which uses a coefficient that tends to be somewhere between the cost of living in the capital and that in less ‘expensive’ parts of the Member State, may to some extent penalise residents of the more
21 — Jak víme, tato zásada vykrystalizovala do formulace, podle níž zásada zákazu diskriminace vyžaduje, aby se srovnatelnými situacemi nebylo zacházeno odlišně a s odlišnými situacemi stejně, není-li taková odlišnost objektivně odůvodněna.
21 — That principle is crystallised in the formula that requires that comparable situations must not be treated differently and that different situations must not be treated in the same way unless such treatment is objectively justified.
20 — Napadený rozsudek, bod 100.
20 — The judgment under appeal, paragraph 100.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA P. MENGOZZIHO – VĚC C-71/07 P hlavního města“ za následek svévolnou nebo zjevně nepřiměřenou nerovnost, která by mohla porušit zásadu rovného zacházení.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-71/07 P the ‘capital method’ does not constitute an arbitrary or manifestly inappropriate distinction likely to infringe the principle of equal treatment.
Navrhovatel se ve své kritice napadeného rozsudku soustřeďuje zejména na jeho bod 105, když tvrdí, že tento bod svědčí o tom, že Soud považoval posuzovací pravomoc přiznanou zákonodárci za nadřazenou zásadě rovnosti.
In his criticism of the judgment under appeal, the appellant focuses in particular on paragraph 105 thereof, maintaining that it indicates that the Court of First Instance considered that the discretion granted to the legislature takes precedence over the principle of equality.
Text tohoto bodu 105 zní: zavedení nerovného zacházení.
The text of paragraph 105 reads as follows: limitation on the introduction of a difference in treatment.
Výše citovaný bod 105 nijak neospravedlňuje zavedení nerovného zacházení.
In fact, paragraph 105 quoted above does not in any way justify the introduction of a difference in treatment.
Uvedený bod se naopak omezuje na konstatování, že v případě, že je zaveden méně příznivý důchodový režim, je zákonodárce Společenství povinen stanovit příslušné přechodné období.
It merely states that, if a less favourable pension scheme is introduced, the Community legislature is required to provide an adequate transitional period.
Přechodné období je v tomto případě stanoveno ustanoveními článku 20 přílohy XIII nového služebního řádu, podle kterého se přechod od koeficientu vypočítaného podle „metody hlavního města“ ke koeficientu vypočítanému podle „metody státu“ realizuje postupně v letech 2004 až 2008.
In this case, the transitional period is provided for in Article 20 of Annex XIII to the new Staff Regulations, under which the changeover from the correction coefficient calculated using the ‘capital method’ to that calculated using the ‘country method’ was to be achieved progressively and gradually between 2004 and 2008.
Navíc je významné, že se Soud této otázky dotkl ještě dříve než v bodě 105, a to v té části rozsudku týkající se tvrzeného zásahu do nabytých práv (v rámci žalobního důvodu, který navrhovatel v tomto řízení o kasačním opravném prostředku neopakuje).
Moreover, it is significant that the Court of First Instance touched upon this question even earlier than paragraph 105, in the part of the judgment on the alleged infringement of acquired rights (when dealing with a plea in law which the appellant did not repeat in these appeal proceedings).
„I když je skutečností, že nová metoda je finančně méně příznivá než bývalá metoda, je rovněž skutečností, že, jak bylo uvedeno výše […], v rámci přezkumu žalobního důvodu vycházejícího z porušení nabytých nároků, zákonodárce Společenství může služební řád změnit přijetím méně příznivých ustanovení, než jsou předchozí ustanovení, pro dotyčné úředníky za předpokladu, že stanoví přechodné období dostatečné délky.
‘Although it is true that, in financial terms, the new method is less advantageous than the previous one, it is also true, as indicated above … in connection with the plea alleging infringement of acquired rights, that the Community legislature is free to amend the Staff Regulations by adopting provisions that are less advantageous for the officials concerned than the previous ones, on condition that it sets a sufficiently long transitional period.
Neztotožňuji se s tím, jak navrhovatel vykládá právě citovanou pasáž rozsudku.
I do not share the appellant’s interpretation of the passage I have just quoted.
Zdá se mi totiž zřejmé, že Soud netvrdí, jak to naopak naznačuje navrhovatel, že stanovení příslušného přechodného období představuje jediné omezení pro
It seems clear to me that the Court of First Instance did not maintain, as the appellant appears to suggest, that the provision of an adequate transitional period is the only
I-A-51 a II-297), potvrzený usnesením Soudního dvora ze dne 29. dubna 2004, C-187/03 P (nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí).
23 — Case T-184/00 [2003] ECR-SC I-A-51 and II-297, confirmed by order of 29 April 2004 in Case C-187/03 P.
22 — Překlad této pasáže, stejně jako všech dalších bodů napadeného rozsudku, není oficiální.
22 — The translation of this and all other passages from the judgment under appeal is not official.
CAMPOLI v. KOMISE a navíc připustil legalitu používání jediného koeficientu pro každý členský stát.
CAMPOLI v COMMISSION coefficient for each Member State.
Soudní dvůr nicméně nijak neprohlásil, že jediným přijatelným mechanismem pro určení tohoto koeficientu je koeficient založený na „metodě hlavního města“.
It did not, however, state that the only mechanism acceptable for determining that correction coefficient was that adopted in the ‘capital method’.
navrhovatele, odkazuje na rozhodnutí zrušit systém koeficientů, tedy rozhodnutí, které nemá žádný význam pro účely tohoto sporu, jelikož toto zrušení se nedotýká těch osob, které stejně jako navrhovatel odešly do důchodu před vstupem nového služebního řádu v platnost.
are concentrated, refers to the decision to abolish the system of correction coefficients, which is of no relevance for the purposes of this case, since the abolition does not affect those who, like the appellant, retired before the new Staff Regulations came into effect.
Domnívám se tudíž, že prvnímu argumentu jediného důvodu kasačního opravného prostředku nelze přisvědčit, neboť nebylo prokázáno, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení.
I therefore consider that the first argument of the single plea in the appeal should not be accepted, since it fails to demonstrate that the Court of First Instance erred in law.
Navrhovatel se mimoto zaměřuje na bod 30 odůvodnění nařízení č. 723/2004, již citovaný výše (bod 8), který jako důvod pro rozhodnutí změnit systém koeficientů uvádí jak stále větší integraci členských států Unie, tak praktické potíže spojené s řízením systému.
The appellant also focuses on recital 30 in the preamble to Regulation No 723/2004, cited at paragraph 8 above, which indicates, as reasons for the decision to abolish the system of correction coefficients, both the need for ever greater integration of the Member States of the Union and practical difficulties in operating the system.
Navrhovatel tvrdí, že oba důvody jsou nesprávné, jelikož evropské integrace ještě zdaleka není dosaženo, a vzájemně si odporující, jelikož větší svoboda pohybu uvedená v tomto bodě odůvodnění musí vést ke vhodnějšímu systému koeficientů, který by umožnil skutečnou svobodu pohybu.
The appellant claims this to be both wrong, since, in his view, European integration is still far from being achieved, and contradictory, since he considers that the increased freedom of movement referred to in that recital should lead to a more appropriate system of cor -rection coefficients so as to permit more effective freedom of movement.
D – K diskriminaci ve vztahu k důchodcům s bydlištěm v Belgii
D — Discrimination in pensioners living in Belgium