natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Komise ve věci C-415/05 P navrhuje, aby Soudní dvůr:
In Case C-415/05 P the Commission contends that the Court should:
– zamítl žalobu v plném rozsahu a
— reject the appeal in its entirety, and
– uložil navrhovatelce náhradu nákladů řízení.
— order the appellant to pay the costs.
Spojené království podalo vzájemný kasační opravný prostředek a navrhuje, aby Soudní dvůr:
The United Kingdom has brought a cross-appeal contending that the Court should:
– zamítl kasační opravné prostředky a
— dismiss the appeals, and
– zrušil tu část napadených rozsudků, která pojednává o ius cogens, tj. body 226 až 231 napadeného rozsudku Kadi a body 277 až 281 napadeného rozsudku Yusuf a Al Barakaat.
— set aside that part of the judgments under appeal which deal with the question of jus cogens, that is to say, paragraphs 226 to 231 of Kadi and paragraphs 277 to 281 of Yusuf and Al Barakaat.
Španělské království, kterému bylo usneseními předsedy Soudního dvora ze dne 27. dubna 2006 (věc C-402/05 P) a ze dne 15. května 2006 (věc C-415/05 P) povoleno vedlejší účastenství na podporu návrhových žádání Rady, navrhuje, aby Soudní dvůr:
The Kingdom of Spain, granted leave to intervene in support of the forms of order sought by the Council by orders of the President of the Court of 27 April 2006 (Case C-402/05 P) and 15 May 2006 (Case C-415/05 P), contends that the Court should:
– v plném rozsahu zamítl kasační opravné prostředky podané navrhovateli a potvrdil v plném rozsahu napadené rozsudky;
— reject the appellants’ appeals in their entirety and uphold in their entirety the judgments under appeal, and
– uložil navrhovatelům náhradu nákladů řízení;
— order the appellants to pay the costs;
– zamítl návrhy Komise týkající se prvního důvodu každého z kasačních opravných prostředků a potvrdil napadené rozsudky;
— dismiss the Commission’s contentions in relation to the first ground of each appeal, upholding the judgments under appeal, and
– uložil Komisi náhradu nákladů řízení;
— order the Commission to pay the costs;
– podpůrně pro případ, že zruší napadené rozsudky a v návaznosti na to určí, že sporné nařízení je neplatné, považoval na základě článku 231 ES účinky tohoto nařízení za zachované, dokud nebude přijato nové nařízení, které je nahradí.
— in the alternative, if the Court should set aside the judgment under appeal and, consequently, annul Regulation No 881/2002, order the effects of that regulation to be maintained, pursuant to Article 231 EC, until a new regulation is adopted replacing it.
Francouzská republika, které bylo usneseními předsedy Soudního dvora ze dne 27. dubna 2006 (věc C-402/05 P) a ze dne 15. května 2006 (věc C-415/05 P) povoleno vedlejší účastenství na podporu návrhových žádání Rady a Komise, navrhuje, aby Soudní dvůr:
The French Republic, granted leave to intervene in support of the forms of order sought by the Council by orders of the President of the Court of 27 April 2006 (Case C-402/05 P) and 15 May 2006 (Case C-415/05 P), contends that the Court should:
– zamítl kasační opravné prostředky podané navrhovateli, vyhověl vzájemnému kasačnímu opravnému prostředku podanému Spojeným královstvím a nahradil odůvodnění v té části napadených rozsudků, která pojednává o ius cogens;
— reject the appellants’ appeals, allow the cross-appeal of the United Kingdom and carry out a substitution of the grounds as regards the part of the judgments under appeal which concerns jus cogens, and
– uložil navrhovatelům náhradu nákladů řízení.
— order the appellants to pay the costs.
Nizozemské království, kterému bylo usneseními předsedy Soudního dvora ze dne 27. dubna 2006 (věc C-402/05 P) a z dne 15. května 2006 (věc C-415/05 P) povoleno vedlejší účastenství na podporu návrhových žádání Rady, navrhuje, aby Soudní dvůr v obou věcech zamítl kasační opravný prostředek, pokud nahradí odůvodnění týkající se rozsahu přezkumu legality a subsidiárně otázky, zda došlo k porušení norem ius cogens.
The Kingdom of the Netherlands, granted leave to intervene in support of the form of order sought by the Council by orders of the President of the Court of 27 April 2006 (Case C-402/05 P) and 15 May 2006 (Case C-415/05 P), contends in both cases that the Court should dismiss the appeal, with the proviso that there should be substitution of the grounds with regard to the scope of the review of legality or, alternatively, to the question whether norms of jus cogens have been infringed.
Důvody pro zrušení napadených rozsudků
The grounds of challenge to the judgments under appeal
Yassin Abdullah Kadi uvádí dva důvody kasačního opravného prostředku, přičemž první z těchto důvodů vychází z nedostatku právního základu sporného nařízení a druhý důvod vychází jednak z porušení několika norem mezinárodního práva, kterých se podle něj Soud dopustil, a jednak z následků, které toto porušení mělo na posouzení žalobních důvodů týkajících se porušení některých jeho základních práv, které uplatňoval v řízení před Soudem.
Mr Kadi puts forward two grounds of appeal, the first alleging lack of any legal basis for the contested regulation and the second concerning breach of several rules of international law by the Court of First Instance and the consequences of that breach as regards the assessment of his arguments relating to the infringement of certain of his fundamental rights which he pleaded before the Court of First Instance.
Al Barakaat uvádí tři důvody kasačního opravného prostředku, přičemž první z nich vychází z nedostatku právního základu sporného nařízení, druhý důvod vychází z porušení článku 249 ES a třetí z porušení některých jejích základních práv.
Al Barakaat puts forward three grounds of appeal, the first alleging lack of any legal basis for the contested regulation, the second infringement of Article 249 EC and the third infringement of certain of its fundamental rights.
Spojené království v rámci svého vzájemného kasačního opravného prostředku uplatňuje jediný důvod, který se týká nesprávného právního posouzení, kterého se Soud údajně dopustil tím, že v napadených rozsudcích dospěl k závěru, že je příslušný k přezkumu slučitelnosti předmětných rezolucí Rady bezpečnosti s normami ius cogens.
In its cross-appeal the United Kingdom puts forward a single ground relating to the error of law allegedly committed by the Court of First Instance in concluding in the judgments under appeal that it was competent to consider whether the Security Council’s resolutions at issue were compatible with the rules of jus cogens.
Ke kasačním opravným prostředků
Concerning the appeals
Předseda Soudního dvora usnesením ze dne 13. listopadu 2007 nařídil výmaz jména Ahmeda Ali Yusufa z rejstříku Soudního dvora v návaznosti na zpětvzetí jeho kasačního opravného prostředku, který podal společně s Al Barakaat ve věci C-415/05 P.
By order of 13 November 2007 the President of the Court ordered the name of Ahmed Ali Yusuf to be struck from the Court’s register in response to his abandonment of the appeal that he had brought jointly with Al Barakaat in Case C-415/05 P.
Po vyslechnutí účastníků řízení a generálního advokáta k tomuto bodu je důvodné projednávané věci pro účely rozsudku spojit na základě článku 43 jednacího řádu Soudního dvora z důvodu, že spolu souvisejí.
The parties and the Advocate General having been heard in this regard, it is appropriate, on account of the connection between them, to join the present cases for the purposes of the judgment, in accordance with Article 43 of the Rules of Procedure of the Court.
K důvodům kasačního opravného prostředku týkajícím se právního základu sporného nařízení
Concerning the grounds of appeal relating to the legal basis of the contested regulation
Jako svůj první důvod Y. A. Kadi uvádí, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení tím, že v bodě 135 napadeného rozsudku Kadi dospěl k závěru, že sporné nařízení mohlo být přijato na základě článků 60 ES, 301 ES a 308 ES.
By his first ground of appeal Mr Kadi claims that the Court of First Instance erred in law when it held, in paragraph 135 of Kadi, that it was possible for the contested regulation to be adopted on the joint basis of Articles 60 EC, 301 EC and 308 EC.
Tento důvod je rozdělen do tří částí.
That plea falls into three parts.
V první části Y. A. Kadi tvrdí, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že články 60 ES a 301 ES mohou být považovány za částečný právní základ sporného nařízení.
In the first part Mr Kadi maintains that the Court of First Instance erred in law in ruling that Articles 60 EC and 301 EC could be regarded as constituting a partial legal basis for the contested regulation.
Soud se podle něj nevypořádal s tím, jak tato ustanovení, která mohou být základem pouze pro opatření namířená proti třetím zemím, mohou být považována ve spojení s článkem 308 ES za právní základ uvedeného nařízení, když toto nařízení obsahuje pouze opatření namířená proti jednotlivcům a nestátním subjektům.
Furthermore, the Court of First Instance did not explain how those provisions, which can provide a basis only for measures against third countries, could be envisaged, together with Article 308 EC, as the legal basis of the contested regulation, when the latter contains only restrictive measures directed against individuals and non-State entities.
Ve druhé části Y. A. Kadi tvrdí, že i kdyby použití článků 60 ES a 301 ES coby právního základu mělo být správné, dopustil se Soud nesprávného právního posouzení v tom, že si nesprávně vyložil článek 301 ES a „překlenovací“ funkci, kterou zakotvuje, protože tento článek v žádném případě nezahrnuje pravomoc přijmout opatření k uskutečnění cíle Smlouvy o EU.
In the second part, Mr Kadi asserts that, if Articles 60 EC and 301 EC were nevertheless to be held to constitute a partial legal basis for the contested regulation, the Court of First Instance erred in law because it misconstrued Article 301 EC and its function as a ‘bridge’, for that article in no circumstances includes the power to take measures intended to attain an objective of the EU Treaty.
Ve třetí části Y. A. Kadi vytýká Soudu, že se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že článek 308 ES vyložil v tom smyslu, že uvedené ustanovení může sloužit jako právní základ předpisu, k němuž Smlouva nedává nezbytné výkonné pravomoci a který nebyl nezbytný pro dosažení některého z cílů Společenství.
In the third part, Mr Kadi argues that the Court of First Instance erred in law by interpreting Article 308 EC in such a way that that article might provide a legal basis for legislation for which the necessary powers have not been provided in the EC Treaty and which was not necessary in order to attain one of the Community’s objectives.
Soud v bodech 122 až 134 napadeného rozsudku Kadi nesprávně zaměňuje cíle dvou sice spojených, ale zároveň odlišných právních řádů, kterými jsou právní řád Unie a právní řád Společenství, čímž překročil meze článku 308 ES.
In Kadi, paragraphs 122 to 134, the Court of First Instance wrongly assimilated the objectives of the two integrated but separate legal orders constituted by the Union and the Community and thus misinterpreted the limitations of Article 308 EC.
Takováto koncepce je podle Y. A. Kadiho navíc neslučitelná se zásadou svěřených pravomocí zakotvenou v článku 5 ES.
Furthermore, such a view is, to his mind, incompatible with the principle of conferred powers laid down in Article 5 EC.
Tvrdí, že z bodů 28 až 35 posudku 2/94 ze dne 28. března 1996 (Recueil, s. I-1759) vyplývá, že skutečnost, že je určitý cíl zmíněn ve Smlouvě o EU, nemůže zhojit neuvedení tohoto cíle ve výčtu cílů Smlouvy o ES.
It follows from paragraphs 28 to 35 of Opinion 2/94 of 28 March 1996 (ECR I-1759) that the fact that an objective is mentioned in the Treaty on European Union cannot make good the lack of that objective in the list of the objectives of the EC Treaty.
Rada a Francouzská republika oponují první části důvodu uplatněného Y. A. Kadim. Poukazují zejména na to, že uvedení článků 60 ES a 301 ES jako právního základu sporného nařízení je odůvodněno okolností, že tyto články upravují omezující opatření, jejichž rozsah působnosti měl být rozšířen za pomoci článku 308 ES na osoby a nestátní subjekty, tedy osoby a subjekty, které oběma prvními výše uvedenými články nejsou pokryty.
The Council and the French Republic contest the first part of Mr Kadi’s first ground of appeal, arguing inter alia that the reference to Articles 60 EC and 301 EC in the legal basis of the contested regulation is warranted by the fact that those provisions enact restrictive measures whose ambit was to be extended, by means of recourse to Article 308 EC, to persons or non-State entities that were not, therefore, covered by those two articles.
Spojené království tvrdí, že článek 308 ES byl použit jako mechanismus umožňující doplnit prováděcí pravomoci stanovené články 60 ES a 301 ES. Uvedené články tak nejsou částečným právním základem sporného nařízení.
For its part, the United Kingdom maintains that Article 308 EC was used as a means of supplementing the instrumental powers provided for by Articles 60 EC and 301 EC, those articles not constituting, therefore, a partial legal basis for the contested regulation.
Španělské království uplatňuje v podstatě shodné argumenty.
The Kingdom of Spain raises in essence the same line of argument.
Pokud jde o druhou část důvodu kasačního opravného prostředku, zastává Rada názor, že důvodem existence překlenovacího ustanovení v článku 301 ES je dát Radě pravomoc přijmout opatření k uskutečnění určitého cíle Smlouvy o EU.
With regard to the second part of that ground of appeal, the Council maintains that the raison d’être of the bridge provided for in Article 301 EC is precisely to give it the power to adopt measures intended to attain an objective of the EU Treaty.
Španělské království, Francouzská republika a Spojené království tvrdí, že přijetí omezujících opatření namířených proti jednotlivcům a nestátním subjektům umožnil právě článek 308 ES, a nikoli články 60 ES a 301 ES, přičemž prvně uvedený článek tak doplnil rozsah působnosti obou posledně uvedených článků.
The Kingdom of Spain, the French Republic and the United Kingdom maintain that it is Article 308 EC, and not Articles 60 EC and 301 EC, that enabled the adoption of restrictive measures aimed at individuals and non-State entities, so enlarging the ambit of those two articles.
Pokud jde o třetí část prvního důvodu uplatněného Y. A. Kadim, Rada tvrdí, že důvodem existence překlenovacího ustanovení, které je obsaženo v článku 301 ES, je právě možnost použít ve výjimečných případech pravomoci ukládat hospodářské a finanční sankce, která byly svěřeny Společenství, k dosažení určitého cíle SZBP, tedy cíle Unie spíše než cíle Společenství.
So far as the third part of Mr Kadi’s first ground of appeal is concerned, the Council argues that the whole point of the bridge provided by Article 301 EC is, exceptionally, to use those powers conferred on the Community to impose economic and financial sanctions for the purpose of attaining an objective of the CFSP, and so of the Union, rather than a Community objective.
Spojené království a členské státy, které vstoupily do řízení jako vedlejší účastníci, se s tímto postojem v zásadě ztotožňují.
The United Kingdom and the Member States intervening in the appeal broadly support that position.
Spojené království svůj postoj doplnilo o tvrzení, že činnost, kterou upravuje sporné nařízení, může být považována za činnost, která přispívá k dosažení nikoli cíle Unie, nýbrž cíle Společenství, tj. cíle, který je implicitní, čistě instrumentální povahy a stojí v pozadí článků 60 ES a 301 ES a který spočívá v poskytnutí efektivních nástrojů k provádění, výlučně prostřednictvím hospodářských donucovacích opatření, aktů přijatých na základě pravomoci, kterou hlava V Smlouvy o EU svěřuje Unii.
The United Kingdom clarifies its position by stating that, in its view, the action provided for by the contested regulation can be regarded as contributing to the attainment, not of an objective of the Union but of an objective of the Community, namely, the implicit and purely instrumental objective underlying Articles 60 EC and 301 EC of providing effective means of giving effect, exclusively by way of coercive economic measures, to acts adopted under the power conferred upon the Union by Title V of the EU Treaty.
Tento členský stát zastává názor, že pokud dosažení tohoto cíle instrumentální povahy vyžaduje formy hospodářského donucení, které jdou nad rámec pravomocí, které články 60 ES a 301 ES svěřily Radě, je vhodné použít pro doplnění těchto pravomocí článek 308 ES.
According to that Member State, when attainment of that instrumental objective requires forms of economic coercion going beyond the powers specifically conferred on the Council by Articles 60 EC and 301 EC, it is appropriate to have recourse to Article 308 EC to supplement those powers.
Komise poté, co prohlásila, že přehodnotila své stanovisko, uplatňuje jako svůj hlavní argument, že články 60 ES a 301 ES jsou vzhledem ke svému znění a kontextu samy o sobě správným a dostatečným právním základem pro přijetí sporného nařízení.
The Commission, having declared that it had reconsidered its point of view, argues, primarily, that Articles 60 EC and 301 EC, having regard to their wording and context, constituted in themselves appropriate and sufficient legal bases for the adoption of the contested regulation.
Komise k tomu uvádí v podstatě tyto argumenty:
In this connection the Commission raises the following arguments:
– článek 301 ES je podle ní formulován dostatečně široce na to, aby zahrnoval i hospodářské sankce přijaté vůči jednotlivcům, pokud se nacházejí ve třetí zemi nebo jsou s ní jiným způsobem spojeni.
— the wording of Article 301 EC is sufficiently broad to cover economic sanctions against individuals — provided that they are present in or otherwise associated with a third country.
Pojem „hospodářské vztahy“ podle ní zahrnuje širokou škálu činností.
The expression ‘economic relations’ covers a vast range of activities.
Jakákoli hospodářská sankce, i když je zaměřena na určitou třetí zemi, jako například embargo, postihuje podle Komise přímo dotyčné
Any economic sanction, even directed at a third country, such as an embargo, directly affects the individuals concerned and the country only
2008 – SPOJENÉ VĚCI C-402/05 P a C-415/05 P jednotlivce a zemi postihuje pouze nepřímo.
2008 — JOINED CASES C-402/05 P AND C-415/05 P indirectly.
Znění článku 301 ES, konkrétně výraz „omezení“, podle ní nevyžaduje, aby se částečné opatření vztahovalo na konkrétní segment dotčené země, například vládu.
The wording of Article 301 EC, especially the term ‘in part’, does not call for a partial measure to be directed against a particular section of the countries in question, such as the government.
Vzhledem k tomu, že toto ustanovení umožňuje Společenství zcela přerušit hospodářské vztahy se všemi zeměmi, mělo by mu i dovolovat přerušit hospodářské vztahy s omezeným počtem jednotlivců v omezeném počtu zemí;
Allowing, as it does, the Community to break off completely economic relations with all countries, that provision must also authorise it to interrupt economic relations with a limited number of individuals in a limited number of countries;
– terminologický soulad mezi článkem 41 ES Charty Spojených národů a článkem 301 ES podle Komise svědčí o jasném úmyslu autorů posledně uvedeného ustanovení vytvořit platformu umožňující Společenství zavést jakékoli opatření přijaté Radou bezpečnosti, které vyžaduje akci ze strany Společenství;
— the fact that similar words are used in Article 41 of the Charter of the United Nations and in Article 301 EC shows that the authors of that latter provision clearly intended to provide a platform for the implementation by the Community of all measures adopted by the Security Council that call for action by the Community;
– článek 301 ES podle ní upravuje procesní spojení mezi Společenstvím a Unií, avšak jeho smyslem není rozšířit ani omezit rozsah působnosti Společenství.
— Article 301 EC puts in place a procedural bridge between the Community and the Union, but seeks neither to increase nor to reduce the ambit of Community competence.
Toto ustanovení by tak mělo být vykládáno stejně široce jako příslušné pravomoci Společenství.
As a result, that provision has to be interpreted as broadly as the relevant Community powers.
Komise tvrdí, že předmětná opatření jsou součástí společné obchodní politiky vzhledem k dopadu opatření zakazujících pohyb hospodářských zdrojů na obchod, ba dokonce že tato opatření představují předpisy upravující volný pohyb kapitálu, neboť zakazují převod hospodářských zdrojů ve prospěch jednotlivců ve třetích zemích.
The Commission maintains that the measures at issue fall within the ambit of the common commercial policy, having regard to the effect on trade of measures prohibiting the movement of economic resources, and even that those measures constitute provisions relating to the free movement of capital, since they involve the prohibition of transferring economic resources to individuals in third countries.
KADI A AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v. RADA A KOMISE státy mohou v této oblasti přijmout sankční opatření pouze v rámci čl.
KADI AND AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION
Komise má tedy za to, že pro účely přijetí sporného nařízení nebylo možné použít článek 308 ES, jelikož pravomoc zasáhnout je dána články 60 ES a 301 ES.
In consequence, the Commission believes that recourse may not be had to Article 308 EC for the adoption of the contested regulation, since power to act is provided for in Articles 60 EC and 301 EC.
Komise je toho názoru, že uvedené články poskytují základ pro hlavní či převažující část obsahu tohoto nařízení, ve srovnání s níž jsou ostatní části obsahu, jako je zmrazení aktiv osob, které jsou státními příslušníky členských států Unie a zároveň jsou napojeny na cizí teroristickou skupinu, čistě podružné. Komise k tomu odkazuje zejména na rozsudek ze dne 10. ledna 2006, Komise v. Rada (C-94/03, Sb. rozh. s I-1, bod 35).
The Commission, referring in particular to Case C-94/03 Commission v Council [2006] ECR I-1, paragraph 35, argues that those articles provide the basis for the main or predominant component of the contested regulation, in relation to which other components such as the freezing of the assets of persons who are both nationals of Member States of the Union and associated with a foreign terrorist group are merely secondary.
Podpůrně Komise uvádí, že dříve, než se použije článek 308 ES, je třeba zkoumat použitelnost článků Smlouvy o ES týkajících se oblasti společné obchodní politiky a volného pohybu kapitálu a plateb.
Alternatively, the Commission contends that, before resorting to Article 308 EC, it is necessary to examine the applicability of the articles of the EC Treaty dealing with the common commercial policy and the free movement of capital and payments.
Dále tvrdí, že i kdyby bylo nakonec rozhodnuto, že článek 308 ES je právním základem pro sporné nařízení, měl by být považován za jediný právní základ, neboť použití tohoto ustanovení musí vycházet z předpokladu, že činnost Společenství je nezbytná k dosažení některého z cílů Společenství, a nikoli, jak rozhodl Soud, k naplnění cílů Smlouvy o EU, v daném případě cílů SZBP.
In the further alternative, it maintains that, if Article 308 EC were to be held to be the legal basis of the contested regulation, it would be the sole legal basis, for recourse to that provision must be based on the consideration that action by the Community is necessary in order to attain one of the objectives of the Community and not, as the Court of First Instance held, the objectives of the EU Treaty in the sphere of external relations, in this case the CFSP.
V daném případě se podle Komise jedná o cíl Společenství, jehož předmětem je společná obchodní politika podle čl. 3 odst.
The Community objectives involved in this instance are the common commercial policy, mentioned in Article 3(1)(b) EC, and the free movement of capital, referred to by implication in Article 3(1)(c) EC, read in conjunction with the relevant provisions of the EC Treaty, namely those contained in Article 56 EC relating to the free movement of capital to and from third countries.