natgillin/translations-raw huggingface dataset:
V´této oblasti je nutno upozornit na věc TNT Post UK (rozsudek ze dne 23.´dubna 2009, C-357/07), která v´rámci problematiky daně z´přidané hodnoty poskytla Soudnímu dvoru příležitost upřesnit působnost daňového osvobození u´„poskytování služeb veřejnými poštami“ uvedeného v čl.´13 části A´odst.´1 písm.´a) šesté směrnice 77/388/EHS16.
On appeal against a judgment of the General Court which annulled a Commission decision for failure to state reasons, the Court held, in Case C-494/06 P Commission v Italy and Wam (judgment of 30 April 2009), that the General Court had rightly found that general reasoning based on the rearmation of the principles ªowing from the Tubemeuse judgment (C-142/87 [1990] ECR I-959) could not, by itself, be considered to satisfy the requirements arising under Article 253 EC, in the light of the case at hand.
Ve sporu v´původním řízení společnost TNT Post, jež nabízí takzvanou„první fázi služeb“ u´obchodních poštovních zásilek, která podléhá dani z´přidané hodnoty, napadla legalitu daňového osvobození poštovních služeb poskytovaných společností Royal Mail, která je jedinou poskytovatelkou všeobecných poštovních služeb ve Spojeném království a´jejíž postavení nebo povinnosti nebyly po liberalizaci trhu s´poštovními službami, ke které došlo v´tomto státě v´roce 2006, změněny.
In the Court of Justice’s view, as the aid was intended to ¤nance, by means of loans at reduced rates, expenses for market penetration programmes in non-member States and the grant equivalent was relatively small in amount, the e¥ect of the aid on trade and on intra-Community competition was dicult to discern, and this required a greater e¥ort to state reasons on the part of the Commission. Thus, the mere fact that the recipient undertaking took part in intra-Community trade by exporting a large part of its production within the Union was not sucient, in respect of such aid, to demonstrate those e¥ects.
Na základě žádosti o´rozhodnutí o´předběžné otázce předložené Soudnímu dvoru tento rozhodl, že pojem „poskytování služeb veřejnými poštami“ podle výše uvedeného čl.´13 části A´odst.´1 písm.´a) se týká veřejných nebo soukromých provozovatelů, kteří se zavázali poskytovat v´členském státě všeobecné poštovní služby nebo jejich část, tak jak jsou denovány v´článku 3 směrnice 97/67/ES17.
In Case C-222/07 UTECA (judgment of 5 March 2009), the Court held that Article 87 EC must be interpreted as meaning that a measure adopted by a Member State requiring television operators to earmark 5% of their operating revenue for the prefunding of European cinematographic ¤lms and ¤lms made for television and, more speci¤cally, to reserve 60% of that 5% for the production of works of which the original language is one of the ocial languages of that Member State does not constitute State aid in favour of the cinematographic industry of that Member State.
V´této souvislosti je osvobození stanovené ve výše uvedeném čl.´13 části A´odst.´1 písm.´a) v´celém rozsahu zachováno navzdory liberalizaci poštovního odvětví.
The Court explained that it is not apparent that the advantage given by way of such a measure to the cinematographic industry of the Member State concerned constitutes an advantage granted directly by the State or by a public or private body designated or established by the State.
Soudní dvůr dále upřesnil, že se toto osvobození uplatní na poskytování služeb a´dodání zboží, která s´těmito službami souvisí, mimo přepravu cestujících a´telekomunikační služby, které veřejné pošty uskutečňují jako takové, tedy na základě svého postavení provozovatele, který se zavázal poskytovat v´členském státě všeobecné poštovní služby nebo jejich část.
The advantage is the result of general legislation requiring television operators, whether public or private, to earmark a percentage of their operating revenue for the prefunding of European cinematographic ¤lms and ¤lms made for television.
Neuplatní se na poskytování služeb nebo dodání zboží, která s´těmito službami souvisí, jejichž podmínky byly sjednány individuálně.
In addition, in the Court’s view, it does not appear, in the present instance, that the advantage in question is dependent on the control exercised by the public authorities over such operators or on instructions given by those authorities to such operators.
Sbližování právních předpisů ajednotné právní předpisy
Worthy of mention in this ¤eld is Case C-357/07 TNT Post UK (judgment of 23 April 2009) which, in the context of value added tax, provided the Court with the opportunity to specify the scope of the
V´této oblasti, která se taktéž vyznačuje hojnou judikaturou, lze zmínit nejprve dva rozsudky týkající se zadávání veřejných zakázek.
16 exemption of ‘public postal services’, laid down in Article 13A(1)(a) of Sixth Directive 77/388/EEC (
Směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17.´května 1977 o´harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z´obratu – Společný systém daně z´přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L´145, s.´1; Zvl. vyd. 09/01, s.´23).
) Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relat- ing to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment (OJ 1997 L 145, p. 1).
Vývoj a činnost statutárních orgánů složených ze zástupců těchto celků mají tyto celky rozhodující vliv jak na strategické cíle, tak na důležitá rozhodnutí této společnosti.
Proceedings subject to value added tax, challenged the legality of the exemption from tax of postal services supplied by Royal Mail, which is the sole universal postal service provider in the United Kingdom and whose status and obligations were not amended following the liberalisation of the postal market in the United Kingdom in 2006.
Soudní dvůr rovněž upřesnil, že i když nemůže být vyloučena možnost, že akcie společnosti budou prodány soukromým investorům, nelze v´souladu se zásadou právní jistoty připustit, aby tato pouhá možnost znemožňovala po neomezenou dobu posoudit, zda kapitál společnosti, které byla na základě výběrového řízení udělena veřejná zakázka, je či není kapitálem veřejným.
Giving judgment on a reference for a preliminary ruling, the Court held that the term ‘public postal services’ in Article 13A(1)(a) of the Sixth Directive covers operators, whether they are public or private, who undertake to provide, in a Member State, all or part of the universal postal service, as de¤ned in Article 3 of Directive 97/67/EC (17).
Otevření kapitálu soukromým investorům nemůže být bráno v´úvahu, ledaže v´okamžiku zadání veřejné zakázky existuje konkrétní a´krátkodobá perspektiva takového otevření.
In that regard, the exemption provided for in Article 13A(1)(a) has been maintained in the form in which it was originally enacted, notwithstanding the liberalisation of the postal sector.
Zadruhé taková spolupráce mezi orgány veřejné moci nemůže zpochybnit hlavní cíl pravidel Společenství v´oblasti veřejných zakázek, a´sice volný pohyb služeb a´otevření nenarušované hospodářské soutěži ve všech členských státech, pokud se naplňování této spolupráce řídí pouze ohledy a´požadavky souvisejícími se sledováním cílů ve veřejném zájmu a´pokud je zaručena zásada rovného zacházení s´dotčenými subjekty stanovená směrnicí 92/50, takže žádný soukromý podnik není ve výhodnějším postavení ve vztahu ke svým soutěžitelům.
In Case C-573/07 Sea (judgment of 10 September 2009) relating to the award of a service of collecting, transporting and disposing of urban waste, the Court noted that it is not contrary to Articles 43 EC and 49 EC, the principles of equal treatment and of non-discrimination on grounds of nationality or the obligation of transparency arising therefrom for a public service contract to be awarded directly to a company limited by shares with wholly public capital so long as the public authority which is the contracting authority exercises over that company control similar to that which it exercises over its own departments and so long as the company carries out the essential part of its activities with the authority or authorities controlling it.
Dále bude uvedeno několik rozsudků, v´nichž Soudní dvůr vyložil právní úpravu Společenství, jejímž předmětem je vymezení rámce pro obchodní praktiky z´hlediska ochrany spotřebitele.
Consequently, without prejudice to the determination by the national court of the e¥ectiveness of the relevant provisions of the statutes, the control exercised over that company by the shareholder authorities may be regarded as similar to that which they exercise over their own departments, when, ¤rst, that company’s activity is limited to the territory of those authorities and is carried on essentially for their bene¤t and, second, through the bodies established under the company’s statutes made up of representatives of those authorities, the latter exercise conclusive inªuence on both the strategic objectives of the company and on its signi¤cant decisions.
Ve věci Messner (rozsudek ze dne 3.´září 2009, C-489/07), jež se týkala ochrany spotřebitelů v´případě smluv uzavřených na dálku, se Soudní dvůr zabýval možností požadovat náhradu od spotřebitele, který odstoupil od smlouvy po jejím podpisu.
The Court also noted that, although it is not inconceivable that shares in a company may be sold to private investors, to allow that mere possibility to keep in inde¤nite suspense the determination whether or not the capital of a company awarded a public procurement contract is public would not be consistent with the principle of legal certainty.
Rozhodl, že ustanovení čl.´6´odst.´1´druhé věty a´odst.´2 směrnice 97/7/ES19je nutno vykládat v´tom smyslu, že brání tomu, aby vnitrostátní právní úprava obecně stanovila, že prodávající může požadovat od spotřebitele kompenzační náhradu za užívání zboží nabytého na základě smlouvy uzavřené na dálku v´případě, že spotřebitel ve stanovené lhůtě uplatní své právo odstoupit od smlouvy.
Opening of the capital to private investors may not be taken into consideration unless there exists, at the time of the award of the public contract, a real prospect in the short term of such an opening.
Směrnice Evropského parlamentu a´Rady 97/7/ES ze dne 20. května 1997 o´ochraně spotřebitele v´případě smluv uzavřených na dálku (Úř. věst. L´144, s.´19; Zvl. vyd. 15/03, s.´319).
) Directive 97/67/EC of the European Parliament and of the Council of 15 December 1997 on common rules for the development of the internal market of Community postal services and the improvement of quality of service (OJ 1998 L 15, p.
Rovněž by byla zpochybněna účinnost a´efektivita práva odstoupit od smlouvy, pokud by byla spotřebiteli uložena povinnost zaplatit kompenzační náhradu pouze z´toho důvodu, že zboží přezkoumal a´vyzkoušel.
In that connection, ¤rst, Community law does not require public authorities to use any particular legal form in order to carry out jointly their public service tasks.
Vzhledem k´tomu, že účelem práva odstoupit od smlouvy je právě poskytnutí této možnosti spotřebiteli, skutečnost, že jí bylo využito, nemůže mít za následek, že spotřebitel může uplatnit uvedené právo pouze za podmínky zaplacení náhrady.
Secondly, such cooperation between public authorities does not undermine the principal objective of the Community rules on public procurement, that is, the free movement of services and the opening-up of undistorted competition in all the Member States, where implementation of that cooperation is governed solely by considerations and requirements relating to the pursuit of objectives in the public interest and the principle of equal treatment of the persons concerned, referred to in Directive 92/50, is respected, so that no private undertaking is placed in a position of advantage vis-à-vis competitors.
Tato ustanovení však nebrání tomu, aby byla spotřebiteli uložena povinnost zaplatit kompenzační náhradu za užívání zboží, pokud jej užíval způsobem neslučitelným s takovými zásadami občanského práva, jako jsou zásady dobré víry nebo bezdůvodného obohacení, za podmínky, že nebude ohrožen cíl uvedené směrnice a´zejména účinnost a´efektivita práva odstoupit od smlouvy, což přísluší určit vnitrostátnímu soudu.
Reference will now be made to a series of judgments in which the Court was required to interpret Community legislation which seeks to supervise commercial practices with a view to consumer protection.
Ve věci Pannon GSM (rozsudek ze dne 4. června 2009, C-243/08) Soudní dvůr připomněl, že ochrana, kterou přiznává směrnice 93/13/EHS20 spotřebitelům, se vztahuje na případy, ve kterých spotřebitel, který s´prodávajícím nebo poskytovatelem uzavřel smlouvu obsahující zneužívající klauzuli, nenapadne zneužívající charakter této klauzule buď proto, že o´svých právech neví, nebo proto, že je odrazen od jejich uplatnění z´důvodu nákladů, které by vyvolalo soudní řízení.
In Case C-489/07 Messner (judgment of 3 September 2009) concerning the protection of consumers in respect of distance contracts, the Court dealt with the possibility of claiming compensation from a consumer who, after signing, withdraws from such a contract.
Role vnitrostátního soudu v´oblasti ochrany spotřebitelů se proto neomezuje na pouhou možnost vyslovit se k´případně zneužívajícímu charakteru určité smluvní klauzule, nýbrž zahrnuje rovněž povinnost posoudit tuto otázku z´úřední povinnosti, jakmile má za tímto účelem k´dispozici nezbytné informace o´právním a´skutkovém stavu, a´to včetně případu, kdy řeší svou vlastní místní příslušnost.
The Court held that the provisions of the second sentence of Article 6(1) and Article 6(2) of Directive 97/7/EC (19) must be interpreted as precluding a provision of national law which provides in general that, in the case of withdrawal by a consumer within the withdrawal period, a seller may claim compensation from him for the value of the use of the consumer goods acquired under a distance contract.
Považuje-li vnitrostátní soud takovouto smluvní klauzuli za zneužívající, musí se zdržet jejího použití, vyjma případu, kdy spotřebitel poté, co byl soudem upozorněn, nemá v´úmyslu napadnout její zneužívající charakter a´dovolávat se její nezávaznosti.
If the consumer were required to pay such compensation merely because he had the possibility of using the goods whilst they were in his possession, he would be able to exercise his right of withdrawal only against payment of that compensation.
Stejně tak vnitrostátní pravidlo, které stanoví, že zneužívající klauzule není pro spotřebitele závazná pouze v´případě, že spotřebitel tuto klauzuli úspěšně napadl před vnitrostátním soudem, není slučitelné se směrnicí.
That would be clearly at variance with the wording and purpose of Directive 97/7 and would, in particular, deprive the consumer of the possibility of making completely free and independent use of the period for reªection granted to him by that directive.
Takové pravidlo totiž vylučuje možnost vnitrostátního soudu posoudit zneužívající charakter smluvního ustanovení z´úřední povinnosti.
Since the right of withdrawal is intended precisely to give the consumer that possibility, the fact of having made use thereof cannot have the consequence that the consumer is able to exercise that right only if he pays compensation.
Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5.´dubna 1993 o´nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. L´95, s.´29; Zvl. vyd. 15/02, s.´288).
) Directive 97/7/EC of the European Parliament and of the Council of 20 May 1997 on the protection of con- sumers in respect of distance contracts (OJ 1997 L 144, p. 19).
Pro účely tohoto posouzení Soudní dvůr upřesnil, že čl.´6 odst.´1 směrnice 93/13 představuje kogentní ustanovení a´že vzhledem k´povaze a´významu veřejného zájmu, ze kterého vychází ochrana, kterou tato směrnice zajišťuje spotřebitelům, musí být článek 6 považován za normu rovnocennou vnitrostátním pravidlům, které uvnitř vnitrostátního právního řádu mají status kogentních norem.
However, those provisions do not prevent the consumer from being required to pay compensation for the use of the goods in the case where he has made use of them in a manner incompatible with the principles of civil law, such as those of good faith or unjust enrichment, on condition that the purpose of that directive and, in particular, the functionality and ecacy of the right of withdrawal are not adversely a¥ected, this being a matter for the national court to determine.
22 judikatury ve věci O’Byrne upřesnil, že článek 11 směrnice 85/374/EHS je třeba vykládat tak, že brání tomu, aby vnitrostátní právní úprava, která povoluje záměnu žalovaného v´průběhu soudního řízení, byla použita způsobem, který by umožňoval žalovat„výrobce“ ve smyslu článku´3 této směrnice po uplynutí lhůty, kterou stanoví, jako žalovaného v´soudním řízení zahájeném v´této lhůtě proti jiné osobě.
In Case C-243/08 Pannon GSM (judgment of 4 June 2009), the Court noted that the consumer protection provided by Directive 93/13/EEC (20) extends to cases in which a consumer who has concluded with a seller or supplier a contract containing an unfair term fails to raise the unfairness of the term, whether because he is unaware of his rights or because he is deterred from enforcing them on account of the costs which judicial proceedings would involve.
Zaprvé je však uvedený článek 11 třeba vykládat tak, že nebrání tomu, aby měl vnitrostátní soud za to, že v´soudním řízení zahájeném ve lhůtě, kterou stanoví, proti stoprocentní dceřiné společnosti „výrobce“ ve smyslu čl.´3 odst.´1 směrnice 85/374 může být tato dceřiná společnost zaměněna uvedeným výrobcem, pokud tento soud shledá, že uvedení dotyčného výrobku do oběhu bylo ve skutečnosti vyvoláno tímto výrobcem.
The role of the national court in the area of consumer protection is thus not limited to a mere power to rule on the possible unfairness of a contractual term, but also consists of the obligation to examine that issue of its own motion where it has available to it the legal and factual elements necessary for that task, including when it is assessing whether it has territorial jurisdiction.
Pokud jde o´nekalé obchodní praktiky, podal Soudní dvůr ve věci VTB-VAB (rozsudek ze dne
Likewise, a national rule if it is not compatible with the directive provides that it is only where the consumer has successfully challenged an unfair contract term before a national court that he is not bound by it.
23.´dubna 2009, C-261/07 a´C-299/07) výklad směrnice 2005/29/ES23. Judikoval, že uvedená směrnice brání vnitrostátní právní úpravě, která až na určité výjimky a´aniž by zohlednila konkrétní okolnosti projednávané věci – tedy obecným a´preventivním způsobem – zakazuje jakoukoli vázanou nabídku učiněnou prodávajícím spotřebiteli.
The Court also stated that a term, contained in a contract concluded between a consumer and a seller or supplier, which has been included without being individually negotiated and which confers exclusive jurisdiction on the court in the territorial jurisdiction of which the seller or supplier has his principal place of business may be considered to be unfair.
Tato právní úprava stanovuje zásadu zákazu vázaných nabídek, ačkoli takové praktiky nejsou uvedeny v´příloze I´této směrnice, která taxativně vyjmenovává obchodní praktiky, které jsou jako jediné zakázány za všech okolností, a´tudíž je není třeba posuzovat případ od případu.
Similarly, in Case C-40/08 Asturcom Telecomunicaciones (judgment of 6 October 2009), the Court held that a national court hearing an action for enforcement of an arbitration award which has become ¤nal and was made in the absence of the consumer is required, where it has available to it the legal and factual elements necessary for that task, to assess of its own motion whether an arbitration clause in a contract concluded between a seller or supplier and a consumer is unfair, in so far as, under national rules of procedure, it can carry out such an assessment in similar actions of a domestic nature.
Soudní dvůr připomněl, že tato směrnice provádí plnou harmonizaci pravidel týkajících se nekalých obchodních praktik na úrovni Společenství. Členské státy tedy nemohou přijmout více omezující opatření, než jaká jsou stanovena uvedenou směrnicí, a´to ani s´cílem dosáhnout vyšší úrovně ochrany spotřebitele.
In reaching this conclusion, the Court stated, ¤rst, that Article 6(1) of Directive 93/13 is a mandatory provision and, second, that, in view of the nature and importance of the public interest underlying the protection which that directive confers on consumers, Article 6 must be regarded as a provision of equal standing to national rules which rank, within the domestic legal system, as rules of public policy.
V´oblasti práv duševního vlastnictví si zaslouží stručnou zmínku dva rozsudky.
), stated that Article 11 of Directive 85/374/EEC (
Zaprvé jde o´věc FEIA (rozsudek ze dne 2.´července 2009, C-32/08), ve které Soudní dvůr rozhodl, že čl.´14 odst.´3 nařízení (ES) č.´6/200224, podle něhož má právo k´(průmyslovému) vzoru Společenství zaměstnavatel, je-li tento (průmyslový) vzor vyvinut zaměstnancem vykonávajícím své pracovní povinnosti nebo jednajícím na základě příkazů svého zaměstnavatele, pokud se nedohodnou jinak nebo není použitelnými vnitrostátními právními předpisy stanoveno jinak, se nepoužije na (průmyslový) vzor Společenství vyvinutý na objednávku.
) must be interpreted as precluding national legislation which allows the substitution of one defendant for another during proceedings from being applied in a way which permits a ‘producer’, within the meaning of Article 3 of that directive, to be sued, after the expiry of the period prescribed by that article, as a defendant in proceedings brought within that period against another person.
Zákonodárce Společenství měl totiž v´úmyslu vymezit zvláštní režim stanovený čl.´14 odst.´3 uvedeného nařízení prostřednictvím specického druhu smluvního vztahu, a´to vztahu pracovního, což vylučuje použitelnost uvedeného odstavce na ostatní smluvní vztahy, jako je smluvní vztah týkající se (průmyslového) vzoru Společenství vytvořeného na objednávku.
However, ¤rst, Article 11 must be interpreted as not precluding a national court from holding that, in proceedings instituted within the period prescribed by that article against the wholly-owned subsidiary of the ‘producer’, within the meaning of Article 3(1) of Directive 85/374, that producer can be substituted for that subsidiary if that court ¤nds that the putting into circulation of the product in question was, in fact, determined by that producer.
Pokud se jedná o´nezapsané (průmyslové) vzory Společenství, jež byly vytvořeny na objednávku, a´pokud vnitrostátní zákon nestaví takové (průmyslové) vzory na roveň (průmyslovým) vzorům vyvinutým v´rámci pracovního vztahu, musí být čl.´14 odst.´1 nařízení č.´6/2002 vykládán v´tom smyslu, že právo k´(průmyslovému) vzoru Společenství náleží původci, nebylo-li smluvně převedeno na jeho právního nástupce.
Second, Article 3(3) of Directive 85/374 must be interpreted as meaning that, where the person injured by an allegedly defective product was not reasonably able to identify the producer of that product before exercising his rights against the supplier of that product, that supplier must be treated as a ‘producer’ for the purposes, in particular, of the application of Article 11 of that directive, if it did not inform the injured person, on its own initiative and promptly, of the identity of the producer or its own supplier, which it is for the national court to determine in the light of the circumstances of the case.
Vnitrostátnímu soudu však přísluší ověřit obsah takové smlouvy a´určit v´tomto ohledu, zda bylo případně právo k´nezapsanému (průmyslovému) vzoru Společenství skutečně převedeno původcem na jeho právního nástupce, přičemž je důvodné, aby v´rámci uvedeného přezkumu použil právní úpravu závazkových vztahů za účelem určení, kdo v´souladu s čl.´14 odst.´1´uvedeného nařízení právo k´nezapsanému (průmyslovému) vzoru Společenství nabyl.
It held that that directive precludes national legislation which with certain exceptions and without taking account of the speci¤c circumstances — therefore generally and as a preventative measure — imposes a general prohibition of combined o¥ers made by a vendor to a consumer.