natgillin/translations-raw huggingface dataset:
[3)] V případě kladné odpovědi: [j]e podobný zákaz rovněž odůvodněný s ohledem na článek 30 ES a s přihlédnutím ke směrnici [2000/31] také v případě, že nosič s videozáznamem byl podroben kontrole týkající se ochrany nezletilých jiným členským státem […] a toto je na něm uvedeno, anebo podobná kontrola ze strany jiného členského státu […] představuje méně omezující prostředek ve smyslu tohoto ustanovení?“
[3] If so: Is such a prohibition justified under Article 30 EC, having regard to Directive [2000/31] even if the image storage medium has been examined as to its suitability for young persons by another Member State … and is labelled accordingly, or does such a check by another Member State … constitute a less severe means for the purposes of that provision?’
Svými otázkami, které je třeba zkoumat společně, se předkládající soud táže, zda zásada volného pohybu zboží ve smyslu článků 28 ES až 30 ES, přičemž článek 30 ES je vykládán případně ve spojení s ustanoveními směrnice 2000/31, brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako ve věci v původním řízení, která zakazuje zásilkový prodej
By its questions, which it is appropriate to examine together, the referring court asks whether the principle of free movement of goods within the meaning of Articles 28 EC to 30 EC, the latter being read, where appropriate, in conjunction with the provisions of Directive 2000/31, precludes national rules, such as those at issue in the main
DYNAMIC MEDIEN a převod nosičů s videozáznamy, které nebyly podrobeny kontrole ani klasifikaci pro účely ochrany nezletilých ze strany příslušného vnitrostátního orgánu a které nebyly tímto orgánem opatřeny údajem o věku, od něhož je povoleno se na ně dívat.
DYNAMIC MEDIEN proceedings, which prohibit the sale and transfer by mail order of image storage media which have not been examined or classified by the competent authority for the purpose of protecting young persons and which does not bear a label from that authority indicating the age from which they may be viewed.
Pokud jde o vnitrostátní právní rámec, do něhož spadá žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, německá vláda tvrdí, že zákaz zásilkového prodeje nosičů s videozáznamy, které nebyly zkontrolovány, není absolutní.
As far as concerns the national legal context giving rise to the request for a preliminary ruling, the German Government submits that the prohibition of mail order sales of unexamined image storage media is not absolute.
Ve skutečnosti je tento druh prodeje v souladu s vnitrostátním právem, pokud je zaručeno, že objednávka byla uskutečněna dospělým a že je účinně zabráněno dodání dotčeného výrobku dětem nebo dospívajícím.
In fact, that type of sale is in accordance with national law when it is ensured that the order was made by an adult and that delivery of the goods concerned to children or adolescents is prevented by effective means.
V tomto kontextu vyvstává otázka definice pojmu zásilkového prodeje ve vnitrostátním právním řádu.
In that context, the question arises as to the definition in national law of the concept of mail order sales.
Ze spisu totiž vyplývá, že tento pojem je definován v § 1 odst. 4 zákona na ochranu nezletilých jako „každý úplatný úkon uskutečněný prostřednictvím objednávky a dodání zboží poštou nebo elektronicky, aniž by došlo k osobnímu kontaktu mezi dodavatelem a kupujícím nebo aniž by bylo zaručeno, prostřednictvím technických nebo jiných opatření, že zásilka nebude dodána dětem nebo dospívajícím“.
It is clear from the casefile that that concept is defined by Paragraph 1(4) of the Law on the protection of young persons as ‘any transaction for consideration carried out by means of the ordering and dispatch of a product by postal or electronic means without personal contact between the supplier and the purchaser or without technical or other safeguards to ensure that the product is not dispatched to children or adolescents’.
Soudnímu dvoru nicméně nepřísluší, aby se v rámci řízení o předběžné otázce vyjadřoval k výkladu vnitrostátních ustanovení, ani aby posuzoval, zda jejich výklad, který poskytuje předkládající soud, je správný (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 3. října 2000, Corsten, C-58/98, Recueil, s. I-7919, bod 24).
However, it is not for the Court, in the context of a reference for a preliminary ruling, to give a ruling on the interpretation of provisions of national law or to decide whether the interpretation given by the national court of those provisions is correct (see, to that effect, Case C-58/98 Corsten [2000] ECR I-7919, paragraph 24).
Za těchto podmínek je na žádost o rozhodnutí o předběžné otázce třeba odpovědět vycházeje z předpokladu, o který se opírá předkládající soud, podle něhož právní úprava dotčená v původním řízení zakazuje veškerý zásilkový prodej nosičů s videozáznamy, které nebyly podrobeny kontrole ani klasifikaci pro účely ochrany nezletilých ze strany příslušného vnitrostátního orgánu a nebyly tímto orgánem opatřeny údajem o věku, od něhož je povoleno se na ně dívat.
In such circumstances, it is appropriate to reply to the request for a preliminary ruling by starting from the premiss, which is that of the referring court, that the rules at issue in the main proceedings prohibit any sale by mail order of image storage media which have not been examined and classified by the competent authority for the purpose of protecting young persons and which do not bear a label from that authority indicating the age from which they may be viewed.
Krom toho je třeba uvést, že se s ohledem na skutečnosti obsažené ve spise jeví, že právní úprava dotčená ve věci v původním řízení se použije nejen na dodavatele usazené na území Spolkové republiky Německo, ale rovněž na ty, jejichž sídlo se nachází v jiných členských státech.
Furthermore, it is apparent, in the light of the evidence in the case-file, that the rules at issue in the main proceedings apply not only to suppliers established on the territory of the Federal Republic of Germany but also to suppliers whose registered offices are in other Member States.
Pokud jde o ustanovení práva Společenství použitelná za takových okolností jako ve sporu v původním řízení, je třeba konstatovat, že některé aspekty týkající se zásilkového prodeje nosičů s videozáznamy mohou spadat do působnosti směrnice 2000/31.
As regards the provisions of Community law applicable in circumstances such as those in the main proceedings, certain aspects relating to the sale of image storage media by mail order may come within the scope of Directive 2000/31.
Jak však vyplývá z čl. 2 písm. h) bodu ii) této směrnice, tato neupravuje požadavky na zboží jako takové.
However, as is clear from Article 2(h)(ii) thereof, that directive does not govern the requirements applicable to goods as such.
Totéž platí, pokud jde o směrnici 97/7/ES.
The same is true of Directive 97/7.
Jelikož vnitrostátní pravidla týkající se ochrany nezletilých při zásilkovém prodeji zboží nebyla předmětem harmonizace na úrovni Společenství, je třeba posoudit právní úpravu dotčenou ve věci v původním řízení ve vztahu ke článkům 28 ES a 30 ES.
Since the national rules relating to the protection of young persons at the time of the sale of goods by mail order have not been harmonised at Community level, the rules at issue in the main proceedings must be assessed by reference to Articles 28 EC and 30 EC.
K existenci omezení volného pohybu zboží
The existence of a restriction on the free movement of goods
Avides Media, vláda Spojeného království a Komise Evropských společenství mají za to, že právní úprava dotčená v původním řízení představuje opatření s účinkem rovnocenným množstevním omezením, které je v zásadě zakázáno článkem 28 ES.
Avides Media, the United Kingdom Government and the Commission of the European Communities take the view that the rules at issue in the main proceedings constitute a measure having equivalent effect to a quantitative restriction prohibited, in principle, by Article 28 EC.
Podle vlády Spojeného království a Komise Evropských společenství je však uvedený režim odůvodněn z důvodů týkajících se ochrany nezletilých.
According to the United Kingdom Government and the Commission that regime is, however, justified on grounds relating to the protection of young persons.
Dynamic Medien, německá vláda a Irsko tvrdí, že právní úprava dotčená v původním řízení se týká způsobu prodeje ve smyslu rozsudku ze dne 24. listopadu 1993, Keck a Mithouard (C-267/91 a C-268/91, Recueil, s. I-6097).
Dynamic Medien, the German Government and Ireland submit that the rules at issue in the main proceedings concern selling arrangements within the meaning of the judgment in Joined Cases C-267/91 and C-268/91 Keck and Mithouard [1993] ECR I-6097.
Jelikož se použije bez rozdílu na vnitrostátní výrobky i na dovážené výrobky a jelikož ovlivňuje právně i fakticky stejným způsobem uvádění na trh obou těchto typů výrobků, nevztahuje se na ni zákaz stanovený v článku 28 ES.
Since they are applicable to both national and imported products alike, and affect the marketing of those two types of products in the same way in law and in fact, they do not fall within the prohibition laid down in Article 28 EC.
Ačkoliv cílem opatření není upravovat obchod se zbožím mezi členskými státy, rozhodný je jeho účinek, ať skutečný, nebo potenciální, na obchod uvnitř Společenství.
Even if a measure is not intended to regulate trade in goods between Member States, the determining factor is its effect, actual or potential, on intra-Community trade.
Podle tohoto kritéria představují opatření s rovnocenným účinkem překážky volnému pohybu zboží vyplývající, při nedostatku harmonizace vnitrostátních právních předpisů, z použití pravidel týkajících se podmínek, které musí toto zboží
By virtue of that factor, in the absence of harmonisation of national legislation, obstacles to the free movement of goods which are the consequence of applying, to goods coming from other Member States where they are lawfully manufactured and
Jsou-li totiž tyto podmínky splněny, použití právních předpisů tohoto druhu na prodej výrobků pocházejících
Provided that those conditions are fulfilled, the application of such rules
DYNAMIC MEDIEN z jiného členského státu a odpovídajících pravidlům stanoveným tímto členským státem není způsobilé zabránit jejich přístupu na trh nebo jej ztížit více, než tomu je u vnitrostátních výrobků (viz výše citovaný rozsudek Keck a Mithouard, bod 17).
DYNAMIC MEDIEN to the sale of products from another Member State meeting the requirements laid down by that State is not by nature such as to prevent their access to the market or to impede access any more than it impedes the access of domestic products (see Keck and Mithouard, paragraph 17).
Z bodu 15 rozsudku ze dne 29. června 1995, Komise v. Řecko (C-391/92, Recueil, s. I-1621) vyplývá, že způsob prodeje ve smyslu judikatury citované v bodě 29 tohoto rozsudku představuje právní úprava, která omezuje uvádění výrobků na trh na některých prodejních místech a která má za účinek omezení obchodní volnosti hospodářských subjektů, aniž by se týkala samotných vlastností výrobků, na které se vztahuje.
It is clear from paragraph 15 of the judgment in Case C-391/92 Commission v Greece [1995] ECR I-1621 that rules which restrict the marketing of products to certain points of sale, and which have the effect of limiting the commercial freedom of economic operators, without affecting the actual characteristics of the products referred to, constitute a selling arrangement for the purposes of the caselaw cited in paragraph 29 of this judgment.
Nezbytnost přizpůsobit dotčené výrobky pravidlům platným v členském státě, kde jsou uváděny na trh, tak vylučuje, že by se jednalo o takový způsob prodeje (viz výše citovaný rozsudek Canal Satélite Digital, bod 30).
Therefore, the need to adapt the products in question to the rules in force in the Member State in which they are marketed prevents the abovementioned requirements from being treated as selling arrangements (see Canal Satélite Digital, paragraph 30).
V projednávaném případě je třeba konstatovat, že vnitrostátní právní úprava dotčená v původním řízení nepředstavuje způsob prodeje ve smyslu judikatury vzešlé z výše citovaného rozsudku Keck a Mithouard.
In the present case, the rules at issue in the main proceedings do not constitute a selling arrangement within the meaning of the caselaw resulting from Keck and Mithouard.
Uvedená právní úprava totiž nezakazuje zásilkový prodej nosičů s videozáznamy.
Those rules do not prohibit sale by mail order of image storage media.
Stanoví, že aby bylo tyto nosiče s videozáznamy možno uvádět na trh tímto způsobem, musí být podrobeny vnitrostátnímu postupu kontroly a klasifikace pro účely ochrany nezletilých a to nezávisle na otázce, zda byl obdobný postup již proveden v členském státě vývozu uvedených nosičů s videozáznamy.
They provide that, in order to be marketed in that way, image storage media must be subject to a national examination and classification procedure for the purpose of protecting young persons, regardless of whether a similar procedure has already been followed in the Member State from which those image storage media were exported.
Krom toho tato právní úprava stanoví podmínku, kterou nosiče s videozáznamy musejí splňovat, a sice podmínku týkající se jejich označení.
Furthermore, those rules lay down a condition with which image storage media must comply, namely that with regard to their labelling.
Je nutno konstatovat, že taková právní úprava může učinit dovoz nosičů s videozáznamy pocházejících z jiných členských států než ze Spolkové republiky Německo složitějším a nákladnějším, takže je způsobilá některé subjekty odradit od uvádění těchto nosičů s videozáznamy na trh v posledně uvedeném členském státě.
Such rules are liable to make the importation of image storage media from a Member State other than the Federal Republic of Germany more difficult and more expensive, with the result that they may dissuade some interested parties from marketing such image storage media in the latter Member State.
Z předcházejícího vyplývá, že právní úprava dotčená v původním řízení představuje opatření s účinkem rovnocenným množstevním omezením ve smyslu článku 28 ES, které je v zásadě neslučitelné s povinnostmi vyplývajícími z tohoto článku, ledaže by je bylo možno objektivně odůvodnit.
It follows that the rules at issue in the main proceedings constitute a measure having equivalent effect to quantitative restrictions within the meaning of Article 28 EC, which in principle is incompatible with the obligations arising from that article unless it can be objectively justified.
K případnému odůvodnění předmětné právní úpravy
Possible justification for the rules at issue in the main proceedings
Vláda Spojeného království a Komise mají za to, že právní úprava dotčená v původním řízení je odůvodněná vzhledem k tomu, že směřuje k ochraně nezletilých.
The United Kingdom Government and the Commission take the view that the rules at issue in the main proceedings are justified in so far as they are designed to protect young people.
Tento cíl souvisí zejména s veřejnou mravností a s veřejným pořádkem, tedy odůvodněními, která článek 30 ES uznává.
That objective is linked in particular to public morality and public policy, which are grounds of justification recognised in Article 30 EC.
Krom toho směrnice 97/7 a 2000/31 výslovně povolují uložení omezení v obecném zájmu.
Furthermore, Directives 97/7 and 2000/31 expressly authorise the imposition of restrictions on grounds of public interest.
Dynamic Medien, německá vláda a Irsko se připojují k tomuto stanovisku v případě, že bude prokázáno, že uvedená právní úprava podléhá zákazu stanovenému v článku 28 ES.
Dynamic Medien, the German Government and Ireland concur with that position if it is established that those rules do not fall outside the prohibition laid down by Article 28 EC.
Německá vláda tvrdí, že tato právní úprava sleduje cíle veřejného pořádku a umožňuje zajistit, aby mládež mohla rozvinout svůj smysl pro osobní odpovědnost a svou sociální přizpůsobivost.
The German Government submits that they pursue public-policy objectives and ensure that young people are able to develop their sense of personal responsibility and their sociability.
Krom toho je ochrana nezletilých cílem, který má úzký vztah k záruce dodržování lidské důstojnosti.
Furthermore, the protection of young people is an objective which is closely related to ensuring respect for human dignity.
Irsko se rovněž odvolává na kategorický požadavek ochrany spotřebitele uznaný výše citovaným rozsudkem Cassis de Dijon.
Ireland also invokes the imperative requirement of consumer protection recognised by the judgment in Cassis de Dijon.
Avides Media má za to, že právní úprava dotčená v původním řízení je nepřiměřená v rozsahu, ve kterém zapříčiňuje systematický zákaz zásilkového prodeje nosičů s videozáznamy neopatřených označením stanoveným touto právní úpravou, a to nezávisle na tom, zda dotčené nosiče s videozáznamy byly, nebo nebyly podrobeny kontrole pro účely ochrany nezletilých v jiném členském státě.
Avides Media takes the view that the rules at issue in the main proceedings are disproportionate in so far as they have the effect of systematically prohibiting the sale by mail order of image storage media not bearing the labelling which they require, regardless of whether or not the image storage media concerned were examined in another Member State for the purpose of protecting young people.
Německé právo neupravuje ani zjednodušený postup v případě, že k takové kontrole skutečně došlo.
In addition, it is argued, German law fails to provide for a simplified procedure in cases where such an examination has in fact been made.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že ochrana práv dítěte je uznána různými mezinárodně právními instrumenty, na jejichž tvorbě členské státy spolupracovaly nebo k nimž přistoupily, jakými jsou Mezinárodní pakt o občanských a politických právech přijatý Valným shromážděním Organizace spojených národů dne 19. prosince 1966, který vstoupil v platnost dne 23. března 1976, a Úmluva o právech dítěte přijatá uvedeným Shromážděním dne 20. listopadu 1989, která vstoupila v platnost dne 2. září 1990.
In that connection, it must be recalled that the protection of the rights of the child is recognised by various international instruments which the Member States have cooperated on or acceded to, such as the International Covenant on Civil and Political Rights, which was adopted by the General Assembly of the United Nations on 19 December 1966 and entered into force on 23 March 1976, and the Convention on the Rights of the Child, which was adopted by the General Assembly of the United Nations on 20 November 1989 and entered into force on 2 September 1990.
Soudní dvůr již měl příležitost připomenout, že tyto mezinárodně právní instrumenty patří k instrumentům týkajícím se ochrany lidských práv, jež zohledňuje při uplatňování obecných zásad práva Společenství (viz zejména rozsudek ze dne 27. června 2006, Parlament v. Rada, C-540/03, Sb. rozh. s. I-5769, bod 37).
The Court has already had occasion to point out that those international instruments are among those concerning the protection of human rights of which it takes account in applying the general principles of Community law (see, inter alia, Case C-540/03 Parliament v Council [2006] ECR I-5769, paragraph 37).
V tomto kontextu je třeba uvést, že na základě článku 17 Úmluvy o právech dítěte státy, které jsou smluvní stranou úmluvy, uznávají důležitou funkci hromadných sdělovacích prostředků a zabezpečují dítěti přístup k informacím a materiálům
In this context, it must be observed that, under Article 17 of the Convention on the Rights of the Child, the States Parties recognise the important function performed by the mass media and are required to ensure that the child has access to informa-
2008 – VĚC C-244/06 z různých národních a mezinárodních zdrojů, zejména takovým, které jsou zaměřeny na rozvoj sociálního, duchovního a mravního blaha dítěte a také jeho tělesného a duševního zdraví.
2008 — CASE C-244/06 tion and material from a diversity of national and international sources, especially those aimed at the promotion of his or her social, spiritual and moral well-being and physical and mental health.
Tentýž článek v písm. e) upřesňuje, že uvedené státy povzbuzují tvorbu odpovídajících zásad ochrany dítěte před informacemi a materiály škodlivými pro jeho blaho.
Article 17(e) provides that those States are to encourage the development of appropriate guidelines for the protection of the child from information and material injurious to his or her well-being.
24 odst. 1 stanoví, že děti mají právo na ochranu a péči nezbytnou pro jejich blaho (viz v tomto smyslu výše citovaný rozsudek Parlament v. Rada, bod 58).
1), Article 24(1) of which provides that children have the right to such protection and care as is necessary for their well-being (see, to that effect, Parliament v Council, paragraph 58).
Krom toho právo členských států přijmout opatření nezbytná z důvodů týkajících se ochrany nezletilých je uznáno některými instrumenty práva Společenství, jako je směrnice 2000/31.
Furthermore, the Member States’ right to take the measures necessary for reasons relating to the protection of young persons is recognised by a number of Community-law instruments, such as Directive 2000/31.
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že vnitrostátní právní úprava dotčená ve věci v původním řízení směřuje k ochraně dítěte před informacemi a materiály škodlivými pro jeho blaho.
It is clear from the decision making the reference that the national rules at issue in the main proceedings are designed to protect children against information and materials injurious to their well-being.
V tomto ohledu je třeba uvést, že není nezbytné, aby omezující opatření nařízená orgány jednoho členského státu na ochranu práv dětí, uvedená v bodech 39 až 42 tohoto rozsudku, odpovídala pojetí sdílenému všemi členskými státy, pokud jde o úroveň a způsoby této ochrany (viz obdobně výše citovaný rozsudek Omega, bod 37).
In that connection, it is not indispensable that restrictive measures laid down by the authorities of a Member State to protect the rights of the child, referred to in paragraphs 39 to 42 of this judgment, correspond to a conception shared by all Member States as regards the level of protection and the detailed rules relating to it (see, by analogy, Omega, paragraph 37).
Jelikož se toto pojetí může mezi členskými státy lišit zejména podle morálních či kulturních ohledů, je členským státům nepochybně třeba přiznat prostor pro uvážení.
As that conception may vary from one Member State to another on the basis of, inter alia, moral or cultural views, Member States must be recognised as having a definite margin of discretion.
Ačkoliv je pravdou, že členským státům přísluší – při neexistenci harmonizace v právu Společenství – posoudit úroveň, na které zamýšlejí zajistit ochranu dotčeného zájmu, nic to nemění na tom, že při výkonu této posuzovací pravomoci musí být dodrženy povinností vyplývající z práva Společenství.
While it is true that it is for the Member States, in the absence of Community harmonisation, to determine the level at which they intend to protect the interest concerned, the fact remains that that discretion must be exercised in conformity with the obligations arising under Community law.
Jelikož právní úprava dotčená ve věci v původním řízení odpovídá úrovni ochrany dítěte, kterou německý zákonodárce zamýšlel zajistit na území Spolkové republiky Německo, je ještě třeba, aby prostředky, kterými ji provádí, byly způsobilé zaručit uskutečnění tohoto cíle a aby nepřekračovaly meze toho, co je k jeho dosažení nezbytné.
Although the rules at issue in the main proceedings correspond to the level of child protection that the German legislature has sought to ensure on the territory of the Federal Republic of Germany, it is also necessary that the measures implemented by those rules be suitable for securing that objective and do not go beyond what is necessary in order to attain it.