natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Italservice napadla tento daňový výměr u Commissione tributaria di primo grado di Modena (daňový soud prvního stupně v Modeně).
Italservice contested that tax adjustment before the Commissione tributaria di primo grado di Modena (Tax Court of First Instance, Modena) (Italy).
Tvrdila, že se nejedná o jedinou smlouvu, ale o celou řadu spojených smluv, které neuzavřela za účelem vyhýbání se daňovým povinnostem, ale z platných hospodářských důvodů spojených s marketingem (uvádění nového finančního produktu za nižší cenu), organizací (rozdělení funkcí řízení rizika: pojištění, ručení a financování svěřené společnosti Italservice; správa vozového parku svěřená provozním společnostem) a zárukou (financování sloužilo jako složení záruky na plnění závazků uživatele).
It claimed that it was not a single contract, but several linked contracts, that format having been chosen not for tax avoidance purposes, but for valid economic reasons associated with marketing (launching a new financial product with reduced premiums), with organisation (separation of the risk management tasks: insurance, securities and financing confined to Italservice; management of a fleet of vehicles entrusted to operational companies) and the guarantee (financing serving as the guarantee deposit for fulfilling the obligations of the customer).
Daňová správa toto rozhodnutí napadla u Commissione tributaria di secondo grado di Modena (daňový soud druhého stupně v Modeně), který její opravný prostředek zamítl.
The tax office appealed that decision to the Commissione tributaria di secondo grado di Modena (Tax Court of Second Instance, Modena) (Italy), which dismissed its appeal.
Daňová správa se pak odvolala ke Corte d’appello di Bologna (odvolací soud v Boloni), který odvolání rozsudkem z 13. listopadu 1998–12. ledna 1999 zamítl.
It then appealed to the Corte d’appello di Bologna (Court of Appeal, Bologna) (Italy) which dismissed that appeal by judgment of 13 November 1998-12 January 1999.
Daňová správa podala proti uvedenému rozsudku kasační opravný prostředek ke Corte suprema di cassazione (nejvyšší kasační soud).
The tax office brought an appeal on a point of law against that judgment before the Corte suprema di cassazione (Supreme Court of Cassation).
Tento soud má za to, že rozhodnutí, které má být vydáno, předpokládá vyřešení otázky, zda mohou být jednání dotčených účastníků řízení s ohledem na jejich vzájemné vazby považována za zneužití práva nebo právních forem podle definice dané judikaturou Společenství, a zejména rozsudkem Soudního dvora ze dne 21. února 2006, Halifax a další (C-255/02, Sb. rozh. s. I-1609).
That court is of the view that the decision to be taken requires resolution of the question whether the actions of the relevant parties, having regard to their reciprocal links, can be considered to be an abuse of rights or of legal form according to the definition given by Community case-law, notably in Case C-255/02 Halifax and Others [2006] ECR I-1609.
Uvádí, že účinkem rozdělení smluv je snížení základu DPH na nižší částku, než je částka vyplývající z běžné smlouvy o finančním pronájmu, jelikož daň se uplatní pouze na poskytnutí věci do užívání, jehož cena odpovídá prakticky kupní ceně této věci.
It considers that the division of the contracts has the effect of reducing the VAT burden to a lesser amount than that resulting from an ordinary leasing contract, since tax is levied only on the granting of use of the vehicle, the cost of which is practically equivalent to the purchase price of that vehicle.
Je tudíž třeba určit, zda se mají pro účely výběru DPH považovat smlouvy za jeden celek z hlediska sledovaného hospodářského cíle, nebo zda si každá smlouva ponechává svou samostatnou povahu, a tudíž i vlastní daňový režim.
It is therefore necessary to determine whether, for the purposes of VAT collection, with regard to the economic objective sought, the contracts must be held to constitute a unitary whole, or whether each contract remains autonomous and, accordingly, subject to its own particular tax rules.
Za účelem vyřešení této otázky je nutné se zabývat tím, zda okolnost, že financování, jež je v ekonomické praxi a vnitrostátní judikatuře považováno za podstatnou náležitost smlouvy o finančním pronájmu, je upraveno jinou smlouvou než tou, jejímž předmětem je poskytnutí věci do užívání, může představovat zneužití.
In order to answer that question, it must be determined whether the fact that a financing transaction — regarded in economic practice and in national caselaw as an essential component of a leasing contract — is regulated by a separate contract concerning the granting of the use of the goods, can constitute an abuse.
Předkládající soud se domnívá, že v tomto bodě je nutné objasnění, zejména co se týče dosahu podmínek stanovených výše citovaným rozsudkem Halifax a další pro shledání existence zneužití.
The referring court is of the opinion that, on that point, clarifications are necessary, inter alia, as to the scope of the conditions imposed by Halifax and Others for a finding of the existence of an abuse.
Předkládající soud rovněž podotýká, že v bodě 86 tohoto rozsudku Soudní dvůr požadoval, mimo podmínky, aby výsledkem dotčené operace bylo daňové zvýhodnění, které je v rozporu s cílem relevantních ustanovení šesté směrnice, aby „hlavním účelem“ uvedené operace bylo „získání daňového zvýhodnění“.
It also considers that, in paragraph 86 of that judgment, the Court required — in addition to the binding condition that the transaction in question should result in the accrual of a tax advantage contrary to the objective of the relevant provisions of the Sixth Directive — that the transaction should have ‘the essential aim of … obtain[ing] a tax advantage.’
Konstatuje, že v bodě 60 a ve výroku téhož rozsudku Soudní dvůr mimoto odkázal na operace „uskutečněn[é] pouze s cílem získat daňové zvýhodnění bez jiného hospodářského účelu“.
It observes that, in paragraph 60 and the operative part of the judgment in that case, the Court also referred to transactions ‘carried out with the sole aim of obtaining a tax advantage, without any other economic objective’.
V důsledku toho si klade otázku, zda se meze zneužití práva uplatní, pokud jsou hospodářské důvody nesouvisející s úsilím o dosažení daňového zvýhodnění zcela podružné či nevýznamné a nepředstavují možné alternativní vysvětlení.
It raises the question, therefore, whether the abuse of rights bar operates where the economic reasons, other than the accrual of a tax advantage, are wholly marginal or insignificant, and not a possible alternative explanation.
V tomto kontextu se Corte suprema di cassazione rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
Against that background, the Corte suprema di cassazione stayed proceedings and referred the following questions to the Court for a preliminary ruling:
„1) Je pojem ‚zneužití práva‘, definovaný v rozsudku [Halifax a další, citovaný výše] jako plnění, jehož hlavním účelem je získání daňového zvýhodnění, shodný, širší, nebo užší než pojem ‚plnění‘, které nemá jiné hospodářské důvody než dosažení daňového zvýhodnění?
‘(1) Does the concept of abuse of rights defined in the judgment of the Court of Justice in [Halifax and Others] as transactions, the essential aim of which is to obtain a tax advantage, correspond to the definition transactions carried out for no commercial reasons other than a tax advantage, or is it broader or more restrictive than that definition?
2) Lze pro účely uplatnění DPH považovat za zneužití práva (nebo právních forem), s následným ušlým vlastním příjmem Společenství z daně z přidané hodnoty, oddělené uzavření smluv o finančním pronájmu (leasing), financování, pojištění
(2) For the purposes of VAT, may there be considered to be an abuse of rights (or of legal form), with the consequent loss of Community own revenue accruing from value added tax, where contracts for leasing arrangements (locazione finanziaria), financing, insurance and intermediation contracts are concluded sepa-
2008 – VĚC C-425/06 a zprostředkování, jejichž výsledkem je uplatnění DPH pouze na protiplnění za poskytnutí věci do užívání, zatímco uzavření jediné leasingové smlouvy předpokládá podle praxe a výkladu vnitrostátní judikatury rovněž financování, a tedy má za následek uplatnění DPH na celé protiplnění?“
2008 — CASE C-425/06 rately with the effect that only the consideration paid in respect of the grant of the right to use the goods is subject to VAT, whereas a single contract of leasing in accordance with the practice and interpretation of national caselaw would include the financing and would therefore make the whole of the consideration subject to VAT?’
K předběžným otázkám
The questions referred
Part Service tvrdí, že tato žádost o rozhodnutí o předběžné otázce je nepřípustná.
Part Service claims that the present reference for a preliminary ruling is inadmissible.
Položené otázky nemají žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení.
The questions referred bear no relation to the facts of the main action or its purpose.
Předložený problém je čistě hypotetický a nijak nesouvisí s ustanoveními nebo zásadami Společenství.
The problem raised is purely hypothetical and unrelated to Community law provisions and/or principles.
V projednávaném případě však není splněna žádná z těchto podmínek.
However, none of those conditions is fulfilled in the present case.
Ve svém předkládacím rozhodnutí totiž vnitrostátní soud, kterému byl předložen spor ve věci DPH, podrobně popisuje skutkový a právní rámec sporu v původním řízení.
In its order for reference the national court, which has a dispute in a VAT matter before it, describes in detail the factual and legal background of the dispute in the main proceedings.
Dále Soudnímu dvoru klade otázku týkající se práva Společenství použitelného na DPH, zejména pojmu Společenství „zneužívající praktika“, aby mohl posoudit, zda plnění, jež je předmětem sporu v původním řízení, je třeba za takovou praktiku považovat, a tedy uplatnit na něj DPH.
It then seeks the opinion of the Court on the Community law applicable to VAT, notably on the Community concept of ‘abusive practice’, in order to be in a position to assess whether the transaction, which is the subject of the dispute in the main proceedings, should be held to constitute such a practice and, accordingly, subject to VAT.
Žádaný výklad práva Společenství tak má vztah k realitě a předmětu sporu v původním řízení, aniž by byl hypotetický.
The interpretation of Community law sought thus has a bearing on the facts and purpose of the dispute in the main proceedings and is not hypothetical.
V důsledku toho jsou položené otázky přípustné.
Consequently, the questions referred are admissible.
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda je třeba šestou směrnici vykládat tak, že se jedná o zneužívající praktiku, pokud hlavním účelem dotčeného nebo dotčených plnění je dosažení daňového zvýhodnění, nebo že se o zneužívající praktiku jedná pouze tehdy, pokud je dosažení tohoto daňového zvýhodnění jediným sledovaným účelem, s vyloučením jiných hospodářských účelů.
By its first question the referring court asks, in essence, whether the Sixth Directive should be interpreted as meaning that there can be a finding of an abusive practice when the accrual of a tax advantage is the principal aim of the transaction or the transactions in question, or if such a finding can only be made if the accrual of that tax advantage constitutes the sole aim pursued, to the exclusion of other economic objectives.
Je třeba poznamenat, že v rámci sporu v původním řízení jsou zpochybněna osvobození od DPH a že, co se konkrétně týče těchto osvobození od daně, ukládá článek 13 šesté směrnice členským státům povinnost „zamez[it] jaký[m]koli daňový[m] úniků[m], vyhýbání se daňovým povinnostem či zneužití daňového režimu“.
It must be observed that, in the context of the dispute in the main proceedings, the exemptions from VAT are under scrutiny and that, specifically in connection with those exemptions, Article 13 of the Sixth Directive requires Member States to ‘prevent… any possible evasion, avoidance or abuse’.
V bodech 74 a 75 svého výše citovaného rozsudku Halifax a další Soudní dvůr v rámci výkladu šesté směrnice nejdříve rozhodl, že může být shledána existence zneužívající praktiky, pokud:
In paragraphs 74 and 75 of Halifax and Others, the Court first held that, in the context of interpreting the Sixth Directive, an abusive practice can be held to exist where:
– výsledkem dotčených plnění přes formální použití podmínek stanovených relevantními ustanoveními šesté směrnice a vnitrostátních předpisů provádějících tuto směrnici je získání daňového zvýhodnění, jehož poskytnutí by bylo v rozporu s cílem sledovaným těmito ustanoveními;
— the transactions concerned, notwithstanding formal application of the conditions laid down by the relevant provisions of the Sixth Directive and the national legislation transposing it, result in the accrual of a tax advantage the grant of which would be contrary to the purpose of those provisions;
– ze všech objektivních okolností vyplývá, že hlavním účelem dotčených plnění je získání daňového zvýhodnění.
— it is apparent from a number of objective factors that the essential aim of the transactions concerned is to obtain a tax advantage.
Když poté Soudní dvůr podal předkládajícímu soudu upřesnění, aby mu poskytl vodítko při jeho výkladu ve věci v původním řízení, znovu v bodě 81 svého rozsudku odkázal na plnění, jejichž hlavním účelem je získání daňového zvýhodnění.
When, subsequently, it provided the referring court with details for guidance in interpreting the transactions in the case in the main proceedings, the Court once again referred, at paragraph 81, to transactions essentially seeking to obtain a tax advantage.
Když tedy v bodě 82 téhož rozsudku uvedl, že v každém případě jediným cílem plnění dotčených v původním řízení bylo získání daňového zvýhodnění, nestanovil tuto okolnost jako podmínku existence zneužívající praktiky, avšak pouze zdůraznil, že ve sporu předloženém předkládajícímu soudu byl překročen i minimální práh umožňující kvalifikovat praktiku za zneužívající.
Therefore, when it stated, in paragraph 82 of that judgment, that in any event, the transactions at issue had the sole purpose of obtaining a tax advantage, it was not establishing that circumstance as a condition for the existence of an abusive practice, but simply pointing out that, in the matter before the referring court in that case, the minimum threshold for classifying a practice as abusive had been passed.
Na první položenou otázku je tudíž třeba odpovědět, že šestou směrnici je nutno vykládat tak, že lze shledat existenci zneužívající praktiky tehdy, pokud hlavním účelem dotčeného nebo dotčených plnění je dosažení daňového zvýhodnění.
The reply to the first question therefore is that the Sixth Directive must be interpreted as meaning that there can be a finding of an abusive practice when the accrual of a tax advantage constitutes the principal aim of the transaction or transactions at issue.
Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda lze pro účely uplatnění DPH plnění, jako jsou plnění dotčená ve sporu v původním řízení, považovat za plnění, jež jsou zneužívající praktikou ve smyslu šesté směrnice.
By its second question the referring court asks, in essence, whether, for the purposes of the application of VAT, transactions such as those at issue in the dispute in the main proceedings can be considered to be an abusive practice under the Sixth Directive.
Úvodem je třeba připomenout, že volba podnikatele mezi osvobozenými a zdaněnými plněními se může opírat o celou řadu okolností, zejména o úvahy daňového charakteru spojené s objektivním systémem DPH.
By way of a preliminary point, it must be recalled that a trader’s choice between exempt transactions and taxable transactions may be based on a range of factors, including tax considerations relating to the VAT system.
Pokud má osoba povinná k dani možnost volby mezi dvěma plněními, neukládá jí šestá směrnice, aby si zvolila takové plnění, s nímž je spojeno placení nejvyšší částky DPH.
Where the taxable person chooses one of two transactions, the Sixth Directive does not require him to choose the one which involves paying the highest amount of VAT.
Osoba povinná k dani má naopak právo na volbu struktury své činnosti tak, aby omezila svůj daňový dluh (viz výše citovaný rozsudek Halifax a další, bod 73).
On the contrary, taxpayers may choose to structure their business so as to limit their tax liability (Halifax and Others, paragraph 73).
Pokud však plnění zahrnuje několik plnění, vyvstává otázka, zda musí být považováno za jediné plnění nebo za více rozdílných a samostatných plnění, která musejí být posuzována odděleně.
Nevertheless, when a transaction involves the supply of a number of services, the question arises whether it should be considered to be a single transaction or as several individual and independent supplies of services requiring separate assessment.
V tomto ohledu z článku 2 této směrnice vyplývá, že každé poskytování služeb je třeba obvykle považovat za oddělené a samostatné (viz výše citované rozsudky CPP, bod 29, a Levob Verzekeringen a OV Bank, bod 20).
In that regard it follows from Article 2 of the Sixth Directive that every transaction must normally be regarded as distinct and independent (see CPP, paragraph 29 and Levob Verzerkeringen and OV Bank, paragraph 20).
Za určitých okolností však několik plnění formálně oddělených, která by mohla být poskytnuta odděleně, a tak vést střídavě ke zdanění nebo osvobození od daně, musí být považováno za jediné plnění, pokud tato plnění nejsou samostatná.
However, in certain circumstances, several formally distinct services, which could be supplied separately and thus give rise, in turn, to taxation or exemption, must be considered to be a single transaction when they are not independent.
Je tomu tak například tehdy, když je na základě i pouze objektivní analýzy konstatováno, že jedno nebo více plnění představují hlavní plnění a že zbývající jedno nebo více plnění představují jedno nebo více vedlejších plnění sdílejících s hlavním plněním stejný daňový režim (viz v tomto smyslu výše citované rozsudky CPP, bod 30, jakož i Levob Verzekeringen a OV Bank, bod 21).
Such is the case for example, where, in the course of a purely objective analysis, it is found that there is a single supply in cases where one or more elements are to be regarded as constituting the principal service, whilst one or more elements are to be regarded, by contrast, as ancillary services which share the tax treatment of the principal service (see, to that effect, CPP, paragraph 30, and Levob Verzerkeringen and OV Bank, paragraph 21).
Konkrétně, plnění musí být považováno za vedlejší k plnění hlavnímu, pokud samo o sobě není pro zákazníka cílem, nýbrž prostředkem k získání prospěchu z hlavního plnění poskytovatele za nejvýhodnějších podmínek (výše citovaný rozsudek CPP, bod 30, jakož i okolnosti sporu v původním řízení, v němž byl vydán tento rozsudek).
In particular, a service must be regarded as ancillary to a principal service if it does not constitute for customers an aim in itself, but a means of better enjoying the principal service supplied (CPP, paragraph 30 and the facts of the dispute in the main proceedings giving rise to that judgment).
Lze rovněž konstatovat, že se jedná o jediné plnění, pokud dvě nebo více dílčích plnění nebo úkonů poskytnutých osobou povinnou k dani je tak těsně spojeno, že objektivně tvoří jediné nerozdělitelné hospodářské plnění, jehož rozdělení by bylo umělé (viz v tomto smyslu výše citovaný rozsudek Levob Verzekeringen a OV Bank, bod 22).
It can also be held that there is a single supply where two or more elements or acts supplied by the taxable person to the customer are so closely linked that they form, objectively, a single, indivisible economic supply, which it would be artificial to split (Levob Verzekeringen and OV Bank, paragraph 22).
Přísluší vnitrostátnímu soudu, aby posoudil, zda lze ze skutečností, které mu jsou předloženy, vyvodit závěr o existenci jediného plnění, nehledě na smluvní strukturu plnění.
It is for the national court to assess if, the contractual structure of the transaction notwithstanding, the evidence put before the court discloses the characteristics of a single transaction.
V tomto kontextu může být veden k rozšíření své analýzy prostřednictvím vyhledávání indicií odhalujících existenci zneužívající praktiky, což je pojem, kterého se týká předběžná otázka.
In that context, it may find it necessary to extend its analysis by seeking evidence of indications of the existence of an abusive practice, which is the concept with which the question referred is concerned.
Soudní dvůr může při rozhodování o předběžné otázce případně podat upřesnění, aby vnitrostátnímu soudu poskytl vodítko při jeho výkladu (výše citovaný rozsudek Halifax a další, bod 77).
The Court, when giving a preliminary ruling, may, where appropriate, provide clarification designed to give the national court guidance in its interpretation (Halifax and Others, paragraph 77).
V projednávané věci je třeba poukázat na to, že plnění dotčená v původním řízení, jak jsou popsána předkládajícím soudem, se vyznačují těmito skutečnostmi:
In the present case, the transactions at issue in the main proceedings, as described by the referring court, have the following characteristics:
– obě společnosti podílející se na operacích finančního pronájmu náležejí k téže finanční skupině;
— the two companies taking part in the leasing transaction are part of the same group;
– samotné plnění leasingové společnosti (IFIM) je rozděleno, přičemž typický prvek financování je svěřen jiné společnosti (Italservice) za účelem rozdělení na úvěrové, pojišťovací a zprostředkovatelské plnění;
— the service supplied by the leasing company (IFIM) is subject to a division, the financing element is entrusted to another company (Italservice) to be split into a credit service, an insurance service and a brokerage service;
– toto plnění, nahlížené samostatně, se v důsledku toho zdá hospodářsky nerentabilní, takže životaschopnost podniku nemůže být zajištěna pouze prostřednictvím smluv uzavřených s nájemci;
— that service, considered in isolation, therefore seems to be economically unprofitable, so that the viability of the business cannot be ensured solely by means of contracts concluded with the customers;
Za účelem posouzení, zda tato plnění lze považovat za plnění, jež jsou zneužívající praktikou, musí vnitrostátní soud nejprve ověřit, zda je sledovaným výsledkem daňové zvýhodnění, jehož poskytnutí by bylo v rozporu s jedním nebo několika cíli šesté směrnice, a dále, zda daňové zvýhodnění bylo hlavním účelem přijatého smluvního řešení (viz bod 42 tohoto rozsudku).
In order to assess whether those transactions can be held to constitute an abusive practice, the national court must verify, first, whether the result sought is a tax advantage, the granting of which would be contrary to one or more of the objectives of the Sixth Directive and, then, whether that constituted the principal aim of the contractual approach adopted (see paragraph 42 of this judgment).
Co se týče prvního kritéria, uvedený soud může vzít v úvahu skutečnost, že sledovaným výsledkem je získání daňového zvýhodnění souvisejícího s osvobozením od daně, podle čl. 13 části B písm. a) a d) šesté směrnice, plnění svěřených společnosti, která je smluvním partnerem leasingové společnosti.
As regards the first criterion, that court can take into account that the anticipated result is the accrual of a tax advantage linked to the exemption, pursuant to Article 13B(a) and (d) of the Sixth Directive, of the services entrusted to the co-contracting company of the leasing company.
11 části A odst. 1 šesté směrnice, a sice zdaněním všeho, co představuje protiplnění, které se získá nebo má získat od nájemce.
That result would appear to be contrary to the objective of Article 11A(1) of the Sixth Directive, namely the taxation of everything which constitutes consideration received or to be received from the customer.