natgillin/translations-raw huggingface dataset:
QUELLE je věcí pouze vnitrostátního soudu, kterému byl spor předložen a jenž musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které bude vydáno, posoudit s ohledem na konkrétní okolnosti věci jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání jeho rozsudku, tak relevanci otázek, které klade Soudnímu dvoru.
Court of Justice, any assessment of the facts in the case is a matter for the national court before which the dispute has been brought and which must assume responsibility for the subsequent judicial decision, and which must determine, in the light of the particular circumstances of the case, both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court.
Odmítnout rozhodnutí o předběžné otázce položené vnitrostátním soudem je možné pouze tehdy, pokud je zjevné, že žádaný výklad práva Společenství nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém, nebo také tehdy, pokud Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny (viz zejména výše uvedené rozsudky Conseil général de la Vienne, bod 20, a Lucchini, bod 44).
The Court may refuse to rule on a question referred for a preliminary ruling by a national court only where it is quite obvious that the interpretation of Community law that is sought bears no relation to the facts of the main action or its purpose, where the problem is hypothetical, or where the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it (see, inter alia, Conseil général de la Vienne, paragraph 20, and Lucchini, paragraph 44).
Tak tomu v projednávaném případě není.
That is not the position in the present case.
Jakékoliv jiné řešení by bylo totiž neslučitelné se samotným účelem pravomocí přiznaných Soudnímu dvoru článkem 234 ES, které mají především za cíl zajistit jednotné použití práva Společenství
Any other approach would be incompatible with the very aim of the powers given to the Court by Article 234 EC, which are intended, in essence, to ensure the uniform application
Z toho vyplývá, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce je přípustná.
It follows that the reference for a preliminary ruling is admissible.
Povinnost bezplatnosti představuje nerozdělitelný celek, jehož cílem je ochrana kupujícího před rizikem finančních nákladů, jež by ho mohly odradit od uplatnění jeho nároků.
In all the situations covered by that provision, the ‘free of charge’ requirement applies as a whole and in full, being intended to protect the purchaser from the risk of financial burdens which might dissuade him from asserting his rights.
Německá vláda upozorňuje, že znění směrnice neupravuje otázku, zda v případě výměny zboží, které je v rozporu se smlouvou, může prodávající požadovat od spotřebitele náhradu za užívání tohoto zboží.
The German Government observes that the wording of the Directive gives no clear indication whether the seller may, in cases where goods not in conformity are replaced, claim payment for the use of those goods.
Zdůrazňuje, že ze systematického hlediska uvádí patnáctý bod odůvodnění směrnice velmi obecnou právní zásadu, která přiznává členským státům úplnou volnost při přijímání právních předpisů týkajících se otázky, v jakých situacích je spotřebitel povinen zaplatit náhradu za užívání zboží.
It points out that, in terms of internal logic, the 15th recital in the preamble to the Directive sets out a very general principle of law, leaving the Member States entirely free to legislate on the question concerning the situations in which the consumer is required to pay compensation for the use of goods.
3 odst. 1 směrnice prodávající odpovídá spotřebiteli za každý rozpor se smlouvou existující v okamžiku dodání zboží.
As a preliminary point, it should be borne in mind that, under Article 3(1) of the Directive, the seller is to be liable to the consumer for any lack of conformity in the goods at the time when they are delivered.
Článek 3 odst. 2 směrnice uvádí nároky, které spotřebitel může uplatnit vůči prodávajícímu v případě, že dodané zboží je v rozporu se smlouvou.
Article 3(2) of the Directive lists the rights which the consumer may rely on against the seller in cases where the goods delivered are not in conformity.
Zaprvé má spotřebitel nárok požadovat uvedení spotřebního zboží do stavu odpovídajícího smlouvě.
Initially, the consumer has the right to require the goods to be brought into conformity.
Není-li možné toto uvedení do stavu odpovídajícího smlouvě, může zadruhé požadovat snížení ceny nebo odstoupit od smlouvy.
If that is not possible, he may subsequently require a reduction in the price or rescission of the contract.
3 odst. 3 směrnice upřesňuje, že spotřebitel může požadovat u prodávajícího bezplatnou opravu nebo bezplatnou výměnu spotřebního zboží za předpokladu, že takové plnění není nemožné nebo nepřiměřené.
As regards the bringing into conformity of the goods, Article 3(3) of the Dir -ective states that the consumer is entitled to require the seller to repair the goods or to replace them — in either case free of charge — unless that is impossible or disproportionate.
Německá vláda poukazuje na to, že jak znění návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/C 307/09 o prodeji spotřebního zboží a zárukách na toto zboží (Úř. věst. 1996, C 307, s.
The German Government argues that, in both Proposal 96/C 307/09 for a European Parliament and Council Directive on the sale of consumer goods and associated guarantees (OJ 1996 C 307, p.
8), tak pozměněného návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/C 148/11 (Úř. věst. 1998, C 148, s.
8) and Amended Proposal 98/C 148/11 for a European Parliament and Council Directive (OJ 1998 C 148, p.
Toto mlčení ohledně finančních důsledků výměny, potvrzuje, že nebylo zamýšleno, aby směrnice upravila otázku případné náhrady za užívání.
The fact that those proposals are silent as to the financial consequences of replacement goes to show that it was not intended that the Directive should govern the question of compensation for use.
46), a vyjadřuje tak vůli zákonodárce Společenství posílit ochranu spotřebitele.
46) — which was retained in the definitive text, thus reflecting the intention of the Community legislature to strengthen consumer protection.
3 odst. 4 směrnice tak, že zahrnuje „[nutné] náklady vynaložené na uvedení spotřebního zboží do stavu souladu, zejména
The expression ‘free of charge’ is defined in Article 3(4) of the Directive as referring to ‘the necessary costs incurred to bring the goods into conformity, particularly the
2008 – VĚC C-404/06 náklady spojené se zasláním a náklady na vynaloženou práci a materiál“.
2008 — CASE C-404/06 cost of postage, labour and materials’.
Z příslovce „zejména“, jež použil zákonodárce Společenství, vyplývá, že tento výčet je orientační, a nikoli taxativní povahy.
It follows from the use by the Community legislature of the adverb ‘particularly’ that that list is illustrative, not exhaustive.
Okolnost, jíž se dovolává německá vláda, podle které tisková zpráva dohodovacího výboru „Parlament – Rada“ C/99/77 ze dne 18. března 1999 o shodě o zárukách poskytnutých spotřebitelům definuje výraz „bezplatný“ omezujícím způsobem, není v tomto ohledu relevantní.
The fact, relied upon by the German Government, that Press Release C/99/77 of the ‘Parliament — Council’ Conciliation Committee of 18 March 1999 on agreement on consumer guarantees gives a restrictive definition of the term ‘free of charge’ is irrelevant in that regard.
Ze znění směrnice, jakož i z relevantních přípravných prací na směrnici tak vyplývá, že zákonodárce Společenství zamýšlel učinit bezplatné uvedení spotřebního zboží prodávajícím do stavu odpovídajícího smlouvě podstatným prvkem ochrany, kterou zajišťuje spotřebiteli tato směrnice.
Thus it follows from the wording of the Directive, as well as from the related travaux préparatoires, that the Community legislature intended to make the ‘free of charge’ aspect of the seller’s obligation to bring goods into conformity an essential element of the protection afforded to consumers by the Directive.
Cílem této povinnosti prodávajícího spočívající v bezplatném uvedení zboží do stavu odpovídajícího smlouvě buď formou opravy, nebo výměny zboží, které je v rozporu se smlouvou, je ochrana spotřebitele před rizikem finančních nákladů, které, jak uvedla generální advokátka v bodě 49 svého stanoviska, by mohly odradit spotřebitele od
The ‘free of charge’ requirement attaching to the seller’s obligation to bring the goods into conformity, whether by repair or replacement, is intended to protect consumers from the risk of financial burdens which, as the Advocate General observed in point 49 of her Opinion, might dissuade them from asserting their rights in the
QUELLE uplatnění jeho nároků, pokud by neexistovala taková ochrana.
QUELLE absence of such protection.
Toto ustanovení totiž upřesňuje že každá oprava nebo každá výměna zboží se musí uskutečnit nejen v přiměřené lhůtě, ale rovněž bez značných obtíží pro spotřebitele.
That provision states that any repair or replacement is to be completed not only within a reasonable time but also without significant inconvenience to the consumer.
Tento výklad je rovněž slučitelný s cílem směrnice, kterým je, jak uvádí první bod odůvodnění směrnice, přispět k dosažení vysoké úrovně ochrany spotřebitele. Jak vyplývá z čl.
That interpretation is also consistent with the purpose of the Directive which, as stated in the first recital in the preamble thereto, is to ensure a high level of consumer protection.
8 odst. 2 této směrnice, ochrana stanovená touto směrnicí je minimální, a přijmou-li členské státy přísnější ustanovení, nemohou zasáhnout do záruk stanovených zákonodárcem Společenství.
As follows from Article 8(2) of the Directive, the protection provided by it is minimal and, although Member States may adopt more stringent provisions, they may not undermine the guarantees laid down by the Community legislature.
Ostatní argumenty, které německá vláda uplatňuje proti takovému výkladu, nemohou zpochybnit tento výklad.
The other arguments advanced by the German Government against that interpretation are not such as to call it into question.
Pokud jde jednak o dosah, který je třeba přiznat patnáctému bodu odůvodnění směrnice, jenž umožňuje zohlednit použití zboží, které je v rozporu se smlouvou,
As regards, first, the scope which must be accorded to the 15th recital in the preamble to the Directive, which permits account to be taken of the use the consumer has had
2008 – VĚC C-404/06 spotřebitelem, je třeba zdůraznit, že první část výše uvedeného bodu odůvodnění se týká „náhrady“, která má být spotřebiteli vyplacena, zatímco druhá část uvádí „pravidla o způsobech odstoupení od smlouvy“.
2008 — CASE C-404/06 of the goods not in conformity, it should be noted that the first part of that recital refers to a ‘reimbursement’ to be made to the consumer, whereas the second part mentions the ‘detailed arrangements whereby rescission of the contract is effected’.
Tyto výrazy jsou totožné s výrazy použitými ve společném postoji Rady, na které se rovněž německá vláda odvolává.
Those expressions are identical to those used in the Common Position of the Council to which the German Government also referred.
3 odst. 5 směrnice, v němž podle zásady vzájemného vrácení získaných výhod musí prodávající vrátit spotřebiteli prodejní cenu zboží.
That terminology makes it clear that the situation envisaged in the 15th recital is restricted to cases where the contract is terminated, as provided for in Article 3(5) of the Directive, and where, pursuant to the principle that the contracting parties must each give up the benefits they have received, the seller must reimburse to the consumer the selling price of the goods.
3 odst. 1 směrnice ukládá prodávajícímu odpovědnost vůči spotřebiteli za každý rozpor se smlouvou existující v okamžiku dodání spotřebního zboží.
As regards, secondly, the German Government’s assertion that the fact that, by virtue of the replacement of goods not in conformity, the consumer has the benefit of new goods without having to make proper payment constitutes unjust enrichment, it should be borne in mind that Article 3(1) of the Directive makes the seller liable to the consumer for any lack of conformity which exists at the time the goods are delivered.
Pokud prodávající dodá zboží, které je v rozporu se smlouvou, nesplní správně povinnost, kterou na sebe smluvně vzal, a musí tedy nést následky tohoto nesprávného splnění povinnosti.
If a seller delivers goods which are not in conformity, it fails correctly to perform the obligation which it accepted in the contract of sale and must therefore bear the consequences of that faulty performance.
Spotřebitel, kterému bylo dodáno nové zboží v rámci výměny zboží, které bylo v rozporu se smlouvou, a jenž zaplatil prodejní cenu, a tedy správně
By receiving new goods to replace the
QUELLE splnil svou smluvní povinnost, se bezdůvodně neobohatil.
QUELLE goods not in conformity, the consumer — who, for his part, paid the selling price and therefore correctly performed his contractual obligation — is not unjustly enriched.
Spotřebitel pouze opožděně obdrží zboží ve stavu odpovídajícím smluvním ujednáním, které měl obdržet původně.
He merely receives, belatedly, goods in conformity with the specifications of the contract, which he should have received at the outset.
3 odst. 3 druhý pododstavec směrnice, odmítnout výměnu zboží v případě, že se zjistí, že zjednání nápravy je nepřiměřené a znamenalo by pro něj vznik nepřiměřených nákladů.
The fact remains that the seller’s financial interests are protected, on the one hand, by the two-year time-limit laid down in Article 5(1) of the Directive and, on the other, by the fact that, under the second subparagraph of Article 3(3) of the Direct- ive, it may refuse to replace the goods where that remedy would be disproportionate in that it would impose unreasonable costs on the seller.
S ohledem na výše uvedené je třeba na položenou otázku tak, že článek 3 směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která umožňuje prodávajícímu, aby v případě, že prodal spotřební zboží, které bylo v rozporu se smlouvou, požadoval od spotřebitele náhradu za užívání zboží, které bylo v rozporu se smlouvou, až do jeho výměny za nové zboží.
In the light of all the foregoing, the answer to the question referred must be that Article 3 of the Directive is to be interpreted as precluding national legislation under which a seller who has sold consumer goods which are not in conformity may require the consumer to pay compensation for the use of those defective goods until their replacement with new goods.
Článek 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES ze dne 25. května 1999 o některých aspektech prodeje spotřebního zboží a záruk na toto zboží musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která umožňuje prodávajícímu, aby v případě, že prodal spotřební zboží, které bylo v rozporu se smlouvou, požadoval od spotřebitele náhradu za užívání zboží, které bylo v rozporu se smlouvou, až do jeho výměny za nové zboží.
Article 3 of Directive 1999/44/EC of the European Parliament and of the Council of 25 May 1999 on certain aspects of the sale of consumer goods and associated guarantees is to be interpreted as precluding national legislation under which a seller who has sold consumer goods which are not in conformity may require the consumer to pay compensation for the use of those defective goods until their replacement with new goods.
Věc C-456/06
Case C-456/06
Peek & Cloppenburg KGv.Cassina SpA (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof)
Peek & Cloppenburg KG v Cassina SpA (Reference for a preliminary ruling from the Bundesgerichtshof)
„Autorské právo – Směrnice 2001/29/ES – Článek 4 odst. 1 – Veřejné rozšiřování originálu díla nebo jeho rozmnoženiny prodejem nebo jiným způsobem – Užívání rozmnoženin nábytku chráněného autorským právem jako kusů nábytku vystavených v prodejní síni, jakož i jako dekorace ve výkladní skříni – Neexistence převodu vlastnictví či držby“
(Copyright — Directive 2001/29/EC — Article 4(1) — Distribution to the public by sale or otherwise of the original of a work or a copy thereof — Use of reproductions of copyrightprotected furniture as items of furniture exhibited in a sales area and in display windows — No transfer of ownership or possession)
Stanovisko generální advokátky E. Sharpston přednesené dne 17. ledna 2008 . .
Opinion of Advocate General Sharpston delivered on 17 January 2008 . . . . .
Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 17. dubna 2008 . . . . . .
Judgment of the Court (Fourth Chamber), 17 April 2008 . . . . . . . . . . .
Sbližování právních předpisů – Autorské právo a práva s ním související – Směrnice 2001/29 – Harmonizace určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti – Právo na rozšiřování
Approximation of laws — Copyright and related rights — Directive 2001/29 — Harmonisation of certain aspects of copyright and related rights in the information society — Distribution rights
4 odst. 1)
(European Parliament and Council Directive 2001/29, Art. 4(1))
SHRNUTÍ – VĚC C-456/06
SUMMARY — CASE C-456/06
Výklad příslušných ustanovení vztahujících se k vyčerpání práva na rozšiřování ve smlouvě o autorském právu a směrnici 2001/29 vede ke stejnému závěru. Vzhledem k tomu, že čl.
The wording of the provisions relating to the exhaustion of the right of distribution in the Copyright Treaty and Directive 2001/29 points to the same conclusion.
4 odst. 2 uvedené směrnice upravuje vyčerpání práva na rozšiřování u originálu nebo rozmnoženin díla v případě prvního prodeje nebo jiného převodu vlastnictví, je tak třeba výraz „jiným způsobem“ uvedený v odstavci 1 uvedeného článku vykládat stejně, neboť obě ustanovení tvoří celek.
Thus, since Article 4(2) of that directive provides for the exhaustion of the distribution right within the Community in respect of the original or copies of the work on the first sale or other transfer of ownership, the same interpretation should be given to the term ‘otherwise’ in Article 4(1), because the two provisions form a whole.
4 odst. 1 směrnice 2001/29 totiž musí být vykládán ve světle definic obsažených ve smlouvě Světové organizace duševního vlastnictví (WIPO) o právu autorském a ve smlouvě WIPO o výkonech výkonných umělců a o zvukových záznamech, jelikož cílem uvedené směrnice je provádění závazků, které pro Společenství vyplývají z uvedených smluv, na úrovni Společenství.
The concept of distribution to the public, otherwise than through sale, of the original of a work or a copy thereof, for the purpose of Article 4(1) of Directive 2001/29/EC on the harmonisation of certain aspects of copyright and related rights in the information society, applies only where there is a transfer of the ownership of that object.
Tyto smlouvy přitom pojem rozšiřování spojují výhradně s pojmem převodu vlastnictví.
As a result, neither granting to the public the right to use reproductions of a work protected by copyright nor exhibiting to the public those reproductions without actually granting a right to use them can constitute such a form of distribution.
Tyto závěry nejsou vyvráceny devátým až jedenáctým bodem odůvodnění směrnice 2001/29, podle nichž harmonizace autorského práva musí vycházet z vysoké úrovně ochrany, autoři musí dostat za užití svého díla přiměřenou odměnu a systém ochrany autorského práva musí být nekompromisní a účinný.
Those findings are not affected by recitals 9 to 11 in the preamble to Directive 2001/29, which state that harmonisation of copyright must take as a basis a high level of protection, that authors have to receive an appropriate reward for the use of their work and that the system for the protection of copyright must be rigorous and effective.
Tato ochrana totiž může být uskutečněna pouze v rámci vytvořeném zákonodárcem Společenství.
That protection can be achieved only within the framework put in place by the Community legislature.
4 odst. 1 směrnice 2001/29 totiž musí být vykládán ve světle definic obsažených ve smlouvě Světové organizace duševního vlastnictví (WIPO) o právu autorském a ve smlouvě WIPO o výkonech výkonných umělců a o zvukových záznamech, jelikož cílem uvedené směrnice je provádění závazků, které pro Společenství vyplývají z uvedených smluv, na úrovni Společenství.
The concept of distribution ‘by sale or otherwise’ for the purpose of Article 4(1) of Direct- ive 2001/29 must be interpreted in the light of the definitions given in the World Intellectual Property Organisation (WIPO) Copyright Treaty and the WIPO Performances and Phonograms Treaty, that directive being intended to implement at Community level the Community’s obligations under the those Treaties.
Tyto smlouvy přitom pojem rozšiřování spojují výhradně s pojmem převodu vlastnictví.
Those Treaties link the concept of distribution exclusively to that of transfer of ownership.
(viz body 31–38, 41 a výrok)
(see paras 31-38, 41, operative part)
PEEK & CLOPPENBURG STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKYELEANOR SHARPSTON přednesené dne 17. ledna 2008 1
PEEK & CLOPPENBURG OPINION OF ADVOCATE GENERALSHARPSTON delivered on 17 January 2008 1 the exercise of that distribution right in the circumstances of the present case is compatible with Article 28 EC.
4 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti („směrnice o autorském právu“ nebo „směrnice“) 2.
In this reference from the Bundesgerichtshof (Federal Court of Justice) Germany, the Court has been asked for guidance on the interpretation of Article 4(1) of Direct- ive 2001/29/EC of the European Parliament and of the Council of 22 May 2001 on the harmonisation of certain aspects of copyright and related rights in the information society (‘the Copyright Directive’ or ‘the Directive’). 2
Směrnice o autorském právu
The Copyright Directive
Cílem směrnice o autorském právu, jak naznačuje její název, je harmonizace určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících 3, včetně práva udělit svolení veřejně
The Copyright Directive, as its title indicates, aims to harmonise certain aspects of copyright and related rights, 3including the
Případ se týká kusů nábytku, jež v rozhodné době nebyly chráněny autorským právem v členském státě, ve kterém byly vyrobeny a nabyty Peek & Cloppenburg KG („Peek & Cloppenburg“), ale byly takto chráněny v jiném členském státě, ve kterém je tento subjekt zpřístupnil pro dočasné užívání v klidové zóně pro veřejnost jednoho a vystavil je ve výloze dalšího ze svých obchodů. Soudnímu dvoru je kladena otázka, zda takové užívání nábytku představuje 3 — V právu ES autorské právo („droit d’auteur“) obsahuje výlučná práva udělená autorům, skladatelům, výtvarníkům atd., zatímco práva s ním související („droits voisins“) zahrnují analogická práva udělená výkonným umělcům (hudebníkům, hercům atd.) a podnikatelům (vydavatelům, filmovým producentům atd.).
The case concerns items of furniture which, at the relevant time, were not protected by copyright in the Member State where they were manufactured and where they were acquired by Peek & Cloppenburg KG (‘Peek & Cloppenburg’) but were so protected in the Member State where that party made them available for temporary use in the public rest areas of one of its shops and displayed them in the window of another. The Court is asked whether such use of the furniture constitutes a ‘distribution to the public by sale or otherwise’ within the meaning of Article 4(1) of the Copyright Directive. If so, the Court is asked whether 3 — In the context of EC law, copyright (‘droit d’auteur’) comprises the exclusive rights granted to authors, composers, artists etc while related rights (‘droits voisins’) cover the analogous rights granted to performers (musicians, actors etc.) and entrepreneurs (publishers, film producers etc.).
1 — Původní jazyk: angličtina.2 — Úř. věst. 2001, L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230.
1 — Original language: English.2 — (OJ 2001 L 167, p. 10).