natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Chisso však nebyla vytýkána vedoucí úloha a ústním příspěvkům Chisso nebyla upřena povaha spolupráce.
However, Chisso was not alleged to have been a leader and its oral contributions were not denied recognition as acts of cooperation.
Naopak, Chisso měla možnost a bylo jí přiznáno právo spoléhat na skutečnost, že ústní a písemné příspěvky, které předložila v průběhu šetření budou zohledněny z titulu polehčujících okolností.
On the contrary, Chisso had the possibility, and was recognised as having the right, to rely on the fact that the oral and written contributions which it made during the investigation would be taken into account as attenuating circumstances.
Legitimní očekávání Chisso by ostatně nebylo porušeno, kdyby Komise uplatnila uvedené zásady na Hoechst a vedlo by to k osvobození Hoechst od pokuty na základě jednoho ze sdělení o spolupráci (či obou).
Nor would Chisso’s legitimate expectation have been frustrated if the Commission had applied those principles to Hoechst and if Hoechst had thus been exempted from a fine under one or other Leniency Notice (or under both).
V obou případech měla spolupráce Hoechst vést k osvobození od pokuty, zatímco spolupráce Chisso, k níž došlo později, měla vést ke snížení pokuty.
In both cases, Hoechst’s acts of cooperation ought to have entailed an exemption from the fine whereas Chisso’s acts of cooperation, which came about subsequently, ought to have entailed a reduction in the fine.
Hoechst na tomto základě dospěla k závěru, že pokud Komise neměla povinnost udělit ochranu před pokutou podle sdělení o spolupráci z roku 1996, měla tak učinit obdobně na základě sdělení o spolupráci z roku 2002.
Hoechst concludes that if the Commission was not obliged to grant immunity from a fine under the 1996 Leniency Notice, it ought to have done so in application, by analogy, of the 2002 Leniency Notice.
Hoechst dodává, že v rozporu s odpovědí Komise na otázku položenou Soudem by jí použití sdělení o spolupráci z roku 2002 umožnilo dosáhnout ochrany.
Hoechst further submits that, contrary to the Commission’s answer to a question put by the Court, the application of the 2002 Leniency Notice would have allowed it to obtain immunity.
Zaprvé podle Hoechst, Chisso nepředložila v říjnu/listopadu 1998 veškeré dokumenty, které mohly být předloženy.
First, in Hoechst’s contention, in October/November 1998 Chisso did not provide all the documents that could have been submitted.
Tato námitka tedy neměla být určena výhradně Hoechst.
That objection ought therefore not to be addressed solely to Hoechst.
Krom toho Hoechst uvádí, že úředníci Komise odpovědní za spis nepožadovali bezprostřední předložení dokumentů, které byly oznámeny a předány později.
In addition, Hoechst states that the Commission officials responsible for the file did not immediately require the submission of the documents declared and submitted later.
V dané době nepožadovali ani sestavení seznamu dokumentů, které budou předány později.
Nor did they require, at the time, a list of documents that would be submitted later.
Hoechst v tomto ohledu zdůrazňuje, že Komise mohla prokázat
Hoechst emphasises, in that
2008 – VĚC T-410/03 existenci kartelové dohody aniž by potřebovala nařídit šetření.
2008 — CASE T-410/03 regard, that the Commission was in a position to prove the existence of the cartel without there being any need to order an investigation.
Pokud jde o skutečnost, že Komise neměla k dispozici specifické údaje ohledně dotčených podniků (konkrétně adresy kanceláří), Hoechst uvádí, že Komise uvedeným podnikům zaslala žádosti o informace.
As regards the fact that the Commission did not have specific information about the undertakings concerned (in particular the addresses of their offices), Hoechst observes that the Commission sent requests for information to those undertakings.
Věděla tedy již v dané době, a to díky spolupráci Hoechst, komu uvedené žádosti o informace zaslat.
It therefore already knew, at the time and on account of Hoechst’s cooperation, to whom to address such requests for information.
Podle Komise použití „zásady nejpříznivějšího ustanovení“ předpokládá změnu právního základu, který je určující pro stanovení pokuty.
The Commission contends that the application of the ‘most favourable provision’ principle presupposes an amendment of the legal basis which determines the imposition of the fine.
Přitom k žádné změně takového druhu nedošlo.
No amendment of that type took place.
Posledně uvedené definuje pouze kritéria pro udělení preferenčního zacházení určitým podnikům, které si přejí spolupracovat s Komisí, aniž by měnilo právní rámec sloužící k určení pokut, které mají být uloženy.
That notice defines only the criteria for the grant of preferential treatment to certain undertakings wishing to cooperate with the Commission, but does not alter the legal framework which determines the fines to be imposed.
Komise v tomto ohledu obdobně odkazuje na rozsudek LR AF 1998 v. Komise, bod 422 výše (bod 233).
In that regard, the Commission refers, by analogy, to LR AF 1998 v Commission, paragraph 422 above (paragraph 233).
Komise rovněž upřesňuje, že ačkoli je při výkonu své diskreční pravomoci vázána platným sdělením o spolupráci, je tomu tak, pouze pokud jsou uvedená pravidla použitelná.
The Commission also submits that, even though it is bound in the exercise of its discretion by the Leniency Notice in force, it is so bound only while those rules are applicable.
Komise zdůrazňuje, že uvedená pravidla zakládají legitimní očekávání ze strany dotčených podniků.
The Commission emphasises at this point that those rules create a legitimate expectation on the part of the undertakings concerned.
V projednávané věci se legitimní očekávání ze strany podniků ohledně příznivého zacházení, jež vyplývá ze spolupráce, zakládalo výhradně na sdělení o spolupráci platném v dané době, tedy na sdělení o spolupráci z roku 1996.
In this case, the undertakings’ legitimate expectation that they would be given favourable treatment as a consequence of their cooperation was based solely on the Leniency Notice then in force, namely the 1996 Leniency Notice.
V rozsahu, v jakém sdělení o spolupráci z roku 1996 nezaložilo legitimní očekávání výhradně u Hoechst, je vyloučeno dovolávat se sdělení o spolupráci z roku 2002.
In so far as the 1996 Leniency Notice did not create a legitimate expectation solely on the part of Hoechst, the application of the 2002 Leniency Notice is precluded.
Navíc se v projednávané věci nejedná o ustanovení trestního práva hmotného, ale o ustanovení, která mohou odůvodnit zrušení sankce.
Nor does the present case concern actual criminal provisions, but provisions capable of justifying the imposition of a penalty.
„Zásadu nejpříznivějšího ustanovení“ nelze uplatnit, pokud jde o sdělení o spolupráci.
The ‘most favourable provisions’ principle cannot apply with respect to a Leniency Notice.
Původní i nová ustanovení
Both the former and the new
HOECHST v. KOMISE vycházejí ze zásady, že ochranu lze udělit pouze jedinému podniku.
HOECHST v COMMISSION provisions proceed from the principle that immunity can be granted only to a single undertaking.
V případě, že by dva podniky uzavřely protiprávní dohody a požádaly o ochranu, přičemž jeden by byl první ve smyslu sdělení o spolupráci z roku 1996 a druhý ve smyslu sdělení o spolupráci z roku 2002, použití „zásady nejpříznivějšího ustanovení“ by mělo za následek povinné udělení ochrany oběma podnikům.
An application of the ‘most favourable provision’ principle would have the consequence that, where two undertakings entered into unlawful agreements and sought immunity, one undertaking having been the first to cooperate under the 1996 Leniency Notice and the other the first to do so under the 2002 Leniency Notice, both undertakings would have to be granted immunity.
To by vedlo k naprosté neexistenci sankcí pro oba účastníky kartelové dohody, což vůbec nemůže být cílem sdělení o spolupráci.
That would lead to a complete lack of penalty for both parties to the agreement, which cannot be the object of a Leniency Notice.
Krom toho se projednávaná věc liší od věci, v níž bylo vydáno rozhodnutí 1999/210 (bod 481 výše).
Furthermore, the present case may be distinguished from the case in which the Commission adopted Decision 1999/210 (paragraph 481 above).
V rozhodné době Komise obdobně použila sdělení o spolupráci z roku 1996 v probíhajících řízeních, v nichž došlo ke spolupráci, před zveřejněním tohoto sdělení.
At the time, the Commission applied the 1996 Leniency Notice by analogy in the pending proceedings during which the undertakings concerned had cooperated before the publication of that notice.
V projednávané věci podle Komise nebyl takový přístup stanoven, neboť samo sdělení o spolupráci z roku 2002 obsahuje v bodě 28 jasné pokyny týkající se zacházení s přechodnými případy.
In the present case, according to the Commission, such an approach was not indicated, since the 2002 Leniency Notice itself contains, at paragraph 28, clear guidelines concerning the treatment of transitional cases.
Uvedené pokyny zaručují rovné zacházení všem zúčastněným podnikům.
Those guidelines ensure that all the undertakings concerned are treated equally.
Pokud jde o rozhodnutí Měděné průmyslové trubky uvedené v bodě 491 výše, kterého se dovolává Hoechst, Komise upřesňuje, že neuplatnila „zásadu nejpříznivějšího ustanovení“ ohledně sdělení o spolupráci z roku 2002.
As regards the industrial copper tubes decision, referred to at paragraph 491 above and relied on by Hoechst, the Commission states that it did not apply the ‘most favourable provision’ principle with respect to the 2002 Leniency Notice.
Pouze v souladu s bodem 3 šestou odrážkou pokynů měla za to, že okolnost, která ve smyslu nového režimu odůvodňovala zvláštní odměnu, představovala účinnou spolupráci podniku při řízení, mimo oblast působnosti sdělení o spolupráci z roku 1996.
It merely considered, in accordance with Section 3, sixth indent, of the Guidelines, that a circumstance which, under the new regime, justified a particular reward constituted effective cooperation by the undertaking in the proceedings, outside the scope of the 1996 Leniency Notice.
Komise v odpovědi na otázku položenou Soudem dodává, že ani za předpokladu použitelnosti sdělení o spolupráci z roku 2002 na případ v projednávané věci by se Hoechst nemohla těšit ochraně, ba ani významnějšímu snížení uložené pokuty.
The Commission further submits, in answer to a question put by the Court, that even on the hypothesis that the 2002 Leniency Notice was applicable in this case, Hoechst would not have benefited from immunity, or indeed from a greater reduction of the fine imposed on it.
Pokud jde o ochranu před pokutou, Komise zaprvé uvádí, že Hoechst v říjnu/listopadu 1998 nepředložila všechny důkazy, které měla k dispozici, a to v rozporu s bodem 13 písm. a) sdělení o spolupráci z roku 2002.
As regards immunity from a fine, first, the Commission observes that Hoechst did not provide, in October/November 1998, all the evidence available to it, contrary to paragraph 13(a) of the 2002 Leniency Notice.
Ze stejných důvodů by nemohl být použitelný bod 13 písm. b) uvedeného sdělení, neboť Komise neobdržela soupis přesně odrážející povahu relevantních důkazů.
For the same reasons, paragraph 13(b) of that notice could not apply, since the Commission did not receive a descriptive list accurately reflecting the nature and content of the relevant evidence.
Krom toho Hoechst se měla zavázat, že předloží uvedené důkazy „v dohodnuté době“.
In addition, Hoechst ought to have undertaken to disclose that evidence at a ‘later agreed date’.
Podle Komise proto Hoechst na podzim roku 1998 nesplnila podmínky stanovené v bodě 13 sdělení o spolupráci z roku 2002.
Accordingly, in the Commission’s submission, in autumn 1998 Hoechst did not satisfy the conditions laid down in paragraph 13 of the 2002 Leniency Notice.
Na základě zjištění, že Hoechst v březnu a dubnu 1999 předložila všechny důkazy, které měla k dispozici, mohla splnit podmínky stanovené v bodě 13 sdělení o spolupráci z roku 2002 až v uvedeném okamžiku.
On the basis of the finding that Hoechst provided in March and April 1999 all the evidence available to it, it cannot have satisfied the conditions laid down in paragraph 13 of the 2002 Leniency Notice until then.
Přitom Komise již měla k dispozici důkazy dostačující k prokázání porušení článku 81 ES, což zabránilo Hoechst, s ohledem na bod 10 sdělení o spolupráci z roku 2002, těšit se ochraně před pokutou.
In fact, the Commission already had sufficient evidence to find an infringement of Article 81 EC, which, in light of paragraph 10 of the 2002 Leniency Notice, prevented Hoechst from benefiting from immunity from a fine.
To platí o to více, že ostatní zúčastněné podniky byly japonské, a že Hoechst krom toho prohlásila, že neexistuje žádný náznak účasti jediného dalšího evropského podniku v kartelové dohodě.
That applies a fortiori because the other undertakings involved were Japanese and because Hoechst stated, furthermore, that there was no indication that the only other European operator had participated in the cartel.
Zatřetí Komise odkazuje na bod 456 odůvodnění rozhodnutí, a domnívá se, že Hoechst na setkání ze dne 29. října 1998 předložila nepřesnou verzi skutkových okolností, a že klamně trvala na tom, že kartelová dohoda byla mírné povahy.
Third, the Commission refers to recital 456 to the Decision and contends that at the meeting of 29 October 1998 Hoechst provided an imprecise version of the facts and that it misleadingly emphasised the moderate nature of the cartel.
Tento popis nebylo možné považovat za „důkaz“, který by Komisi umožnil, aby ve smyslu bodu 8 písm. b) sdělení o spolupráci z roku 2002 zjistila protiprávní jednání podle článku 81 ES.
That description cannot be regarded as ‘evidence’ enabling the Commission to find an infringement of Article 81 EC within the meaning of paragraph 8(b) of the 2002 Leniency Notice.
Pokud jde o snížení pokuty, Komise tvrdí, že na základě sdělení o spolupráci z roku 2002 nemůže přesáhnout 50 % a může být dokonce nižší.
As regards a reduction in the fine, the Commission emphasises that it cannot be greater than 50% under the 2002 Leniency Notice and that it may even be smaller.
Toto snížení zohledňuje datum a úroveň přidané hodnoty dotčených důkazů.
That reduction takes account of the date and the degree of added value of the evidence in question.
Na tomto základě má Komise
On that basis, the Commission maintains that Hoechst’s
HOECHST v. KOMISE za to, že klamné prohlášení Hoechst o mírné povaze kartelové dohody bylo použito proti ní, a bylo jí uděleno snížení menší než 50 %.
HOECHST v COMMISSION misleading statement as to the moderate nature of the cartel was used against it and that a reduction of under 50% was granted to it.
Úvodem je třeba upustit od „obdobného“ uplatnění sdělení o spolupráci z roku 2002, neboť spolupráce Hoechst byla v průběhu řízení upravena sdělením o spolupráci z roku 1996.
As a preliminary point, any application ‘by analogy’ of the 2002 Leniency Notice must be rejected, since Hoechst’s cooperation during the proceedings was governed by the 1996 Leniency Notice.
Nynější situace se v tomto ohledu liší od případu uvedeného Hoechst, v němž mohlo být sdělení o spolupráci z roku 1996 použito obdobně na situace, které vznikly před přijetím uvedeného sdělení, ale které nepodléhaly žádnému právnímu předpisu.
The present situation may be distinguished, in that regard, from the cases referred to by Hoechst in which the 1996 Leniency Notice was applied by analogy to situations which had commenced before the adoption of that notice but which were not subject to any other legal rule.
V rozsahu, v jakém lze žalobní důvod Hoechst chápat tak, že skutečně vznáší otázku časového konfliktu právních předpisů, postačí konstatovat, že takový konflikt nemůže existovat.
In so far as Hoechst’s plea may be taken to raise, in reality, the question as to which provision was applicable at the material time, it is sufficient to state that such a question cannot arise.
Bod 28 sdělení o spolupráci z roku 2002 totiž jasně stanoví, že uvedené sdělení se použije ode dne 14. února 2002 pro všechny případy, v nichž se žádný podnik neopírá o „[sdělení o spolupráci z roku 1996]“.
Paragraph 28 of the 2002 Leniency Notice clearly provides that that notice is to apply from 14 February 2002 for all cases in which no undertaking has sought to ‘take advantage of [the 1996 Leniency Notice]’.
Přitom v projednávané věci se dotčené podniky, včetně Hoechst, opíraly o sdělení o spolupráci z roku 1996.
In this case, the undertakings concerned, including Hoechst, sought to take advantage of the 1996 Leniency Notice.
Je ostatně třeba uvést, že spolupráce dotčených podniků byla zahájena na konci roku 1998, tedy v okamžiku, kdy bylo použitelné pouze sdělení o spolupráci z roku 1996, ale pokračovala po zveřejnění sdělení o spolupráci z roku 2002, přičemž poslední žádost o informace zaslaná Komisí byla datována 13. prosince 2002.
It must be observed, moreover, that the cooperation on the part of the undertakings concerned began at the end of 1998, that is to say at a time when only the 1996 Leniency Notice was applicable, but continued after publication of the 2002 Leniency Notice, as the Commission’s last request for information was issued on 13 December 2002.
Krom toho je třeba zdůraznit, že až ve fázi přijetí rozhodnutí Komise rozhodla s konečnou platností o spolupráci dotčených podniků, a zejména o otázce, který podnik může být případně chráněn před pokutou.
It should be emphasised, furthermore, that it was only at the stage of the adoption of the Decision that the Commission definitively ruled on the cooperation of the undertakings concerned and, in particular, on the question of which undertaking, if any, could benefit from immunity from a fine.
Tedy úkony spolupráce dotčených podniků v rámci sdělení o spolupráci z roku 1996 měly účinky po přijetí sdělení o spolupráci z roku 2002.
Accordingly, the acts of cooperation of the undertakings concerned, in the context of the 1996 Leniency Notice, produced their effects after the adoption of the 2002 Leniency Notice.
2008 – VĚC T-410/03 dřívějšího pravidla, „neexistují-li přechodná ustanovení“ (rozsudek Soudního dvora ze dne 21. ledna 2003, Německo v. Komise, C-512/99, Recueil, s. I-845, bod 46).
2008 — CASE T-410/03 legal situations which have not yet exhausted their effects, a new rule applies immediately to the future effects of a situation which arose under the former rule ‘in the absence of transitional provisions’ (Case C-512/99 Germany v Commission [2003] ECR I-845, paragraph 46).
Vzhledem k tomu, že taková přechodná ustanovení v projednávané věci existují, je třeba je zohlednit a mít za to, že sdělení o spolupráci z roku 1996 bylo použitelné.
As such transitional provisions were in place in this case, it is necessary to take those provisions into account and to consider that the 1996 Leniency Notice was applicable.
Tento závěr ostatně umožňuje dodržet zásadu právní jistoty a zásadu legitimního očekávání.
That conclusion also enables the principles of legal certainty and legitimate expectations to be satisfied.
V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že sdělení o spolupráci vyvolává legitimní očekávání ohledně možnosti získat určité procento snížení (rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise, bod 344 výše, bod 188).
It must be emphasised, in that regard, that a Leniency Notice gives rise to a legitimate expectation in being able to benefit from a certain percentage of reduction (Dansk Rørindustri and Others v Commission, paragraph 344 above, paragraph 188).
Krom toho s ohledem na znění bodu B písm. b) sdělení o spolupráci z roku 1996, jeho cílem je odměnit velmi významným snížením pokuty pouze ten jediný podnik, který skutečně jako „první“ poskytl určující důkazy (viz rozsudek BASF v. Komise, bod 120 výše, bod 550 a citovaná judikatura).
Furthermore, regard being had to the wording of section B(b) of the 1996 Leniency Notice, that notice is designed to reward by a very substantial reduction in the fine only the single undertaking which is the ‘first’ to adduce decisive evidence (see BASF v Commission, paragraph 120 above, paragraph 550 and the caselaw cited).
Krom toho, a aniž je třeba určit, zda zásada, kterou uplatňuje Hoechst, může být použitelná na sdělení Komise o spolupráci, postačí konstatovat, že sdělení o spolupráci z roku 2002 je komplexní v tom smyslu, že mění sdělení o spolupráci z roku 1996 v několika bodech, jak na úrovni hmotných pravidel, tak na úrovni procesních pravidel.
In addition, and without there being any need to determine whether the principle on which Hoechst relies might apply to the Commission’s Leniency Notices, it is sufficient to state that the 2002 Leniency Notice is complex, in that it amends the 1996 Leniency Notice on several points, as regards both the substantial rules and the procedural rules.
Některé změny jsou příznivější pro dotčené podniky. Jiné změny naproti tomu příznivější nejsou.
Some amendments are more favourable to the undertakings concerned, while others are less favourable.
Navíc použití sdělení o spolupráci z roku 2002 se liší případ od případu.
In addition, the application of the 2002 Leniency Notice varies according to the case.
Sdělení o spolupráci z roku 2002 tedy nelze kvalifikovat jako celkově příznivější než sdělení o spolupráci z roku 1996.
It is not therefore possible to characterise the 2002 Leniency Notice as being more favourable overall than the 1996 Leniency Notice.
Nadto by použití sdělení o spolupráci z roku 2002 na případ v projednávané věci konkrétně nevedlo nezbytně k výsledku příznivějšímu pro Hoechst.
Furthermore, and specifically, the application of the 2002 Leniency Notice to the present case would not necessarily result in a more favourable result for Hoechst.
V tomto ohledu je třeba uvést, že aby mohl být podnik chráněn před pokutou na základě sdělení o spolupráci z roku 2002, musí „okamžitě“ poskytnout Komisi všechny důkazy vztahující se k předpokládanému protiprávnímu jednání, které má
In that regard, it must be observed that, in order to benefit from immunity from a fine under the 2002 Leniency Notice, the undertaking must ‘immediately’ provide the Commission with all the evidence relating to the suspected infringement available to
HOECHST v. KOMISE k dispozici v době předložení, „nebo“ nejprve předložit tyto důkazy jako hypotézu, přičemž v takovém případě musí podnik poskytnout soupis důkazů, které hodlá předložit v dohodnuté době.
HOECHST v COMMISSION it at the time of the submission, ‘or’ initially present this evidence in hypothetical terms, in which case the undertaking must present a descriptive list of the evidence it proposes to disclose at a later agreed date.
Soupis by měl přesně odrážet povahu a obsah důkazů [bod 13 písm. a) a b) sdělení o spolupráci z roku 2002].
This list should accurately reflect the nature and content of the evidence (paragraph 13(a) and (b) of the 2002 Leniency Notice).
V projednávané věci a z důvodů uvedených v bodech 574 až 578 níže, je třeba konstatovat, že Hoechst neposkytla okamžitě důkazy, které měla k dispozici.
In the present case, and for the reasons set out at paragraphs 574 to 578 below, it must be held that Hoechst did not immediately provide all the evidence available to it.
Z písemností ve spisu ani nevyplývá, že Hoechst poskytla důkazy, které by Komisi umožnily seznámit se s povahou a obsahem důkazů, které Hoechst měla, a které by mohly být zpřístupněny později.
Nor is it apparent from the documents in the file that Hoechst provided evidence which allowed the Commission to know the nature and content of the evidence in its possession and which could have been disclosed later.
Použití sdělení o spolupráci z roku 2002 na případ v projednávané věci by tedy nevedlo nezbytně k ochraně Hoechst před pokutou.
Accordingly, the application of the 2002 Leniency Notice to the present case would not necessarily have led to a reduction in Hoechst’s fine.