natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ať již Komise použije to, či ono ustanovení, musí nutně prozkoumat účetnictví podniku na základě informací poskytnutých tímto podnikem 109.
108 Where the Commission applies one or other of those provisions, it is necessarily prompted to examine the undertaking’s accounts on the basis of the information sent by that undertaking. 109
V projednávaném sporu z popisu skutkového stavu provedeného Soudem vyplývá, že Komisi byly od roku 1988 předkládány zprávy o činnosti a účetní závěrky společnosti Salzgitter, z nichž bylo zřejmé, že tato společnost využila výjimečných rezerv na základě článku 3 ZRFG.
In this case, the account of the facts given by the Court of First Instance shows that, from 1988, the Commission was sent Salzgitter’s annual report and accounts, which indicated that it had had the benefit of exceptional reserves under Article 3 of the ZRFG.
Podle Soudu mohly tyto údaje rovněž vyplynout z přezkumu provedeného Komisí v roce 1988 ohledně slučitelnosti obecného režimu podpor se Smlouvou o ES.
The Court of First Instance takes the view that that information could also have been gleaned from the examination which the Commission carried out in 1988 into the compatibility of the general scheme of aid with the EC Treaty.
105 — Článek 19 jednacího řádu z roku 1963, článek 18 jednacího řádu z roku 1993, článek 17 jednacího řádu z roku 1999 a článek 19 jednacího řádu z roku 2000.
105 — Article 19 of the 1963 Rules of Procedure, Article 18 of the 1993 Rules of Procedure, Article 17 of the 1999 Rules of Procedure and Article 19 of the 2000 Rules of Procedure.
107 — Podotýkám, že po odstranění režimu kvót během června 1988 bylo na základě článku 47 UO přijato rozhodnutí Komise ze dne 19. července 1988 č. 2448/88/ESUO, kterým se zavádí režim dohledu pro určité výrobky pro podniky ocelářského průmyslu (Úř. věst. L 212, s. 1).
107 — Following the disappearance of the quota scheme in June 1988, Commission Decision No 2448/88/ECSC introducing a surveillance system for certain products of undertakings in the steel industry (OJ 1988 L 212, p.
Na základě tohoto rozhodnutí použitelného od 1. července 1988 do 30. června 1990 byly podniky povinny ohlašovat Komisi každý měsíc svou produkci a dodávky oceli.
Under that decision, which was applicable from 1 July 1988 to 30 June 1990, undertakings were required to report each month to the Commission their production and deliveries of steel.
108 — Viz článek 14 pozměňujících rozhodnutí zmíněných v poznámce pod čarou 96.
108 — See Article 14 of the extension decisions cited in footnote 93.
Soudní dvůr rozhodl, že všechna opatření tvoří celistvý soubor a že nelze napadat skutečnost, že do režimu výrobních kvót byla zavedena kritéria týkající se režimu podpor ocelářskému průmyslu, protože oba režimy si kladou za cíl restrukturalizaci bez ohledu na rozdíly v jejich právním základu a v kritériích jejich uplatňování.
The Court of Justice has held that all the measures form a coherent whole and that the introduction into the system of production quotas of criteria from the steel aid system cannot be criticised as they both serve the purpose of restructuring, whatever the differences between their legal bases and the criteria for their application.
Podle Soudního dvora tedy není ani svévolné, ani diskriminační, jsou-li údaje vyplývající z uplatnění jednoho z těchto režimů převzaty do druhého formou odkazu 110.
The Court of Justice takes the view that it is therefore neither arbitrary nor discriminatory that the information obtained from the application of either of those systems should be available for use as a reference in the other. 110 the grant of those State subsidies.
šení ocelářského trhu v důsledku poskytnutí podpor případně neslučitelných se Smlou­vou“ 113.
The Court held that ‘there are no grounds for assuming that when adopting the measures provided for in Article 58 [CS],[ 112] the Commission was under theobligation to take account of distortions on the steel market caused by the grant of aids which might be incompatible with the Treaty’.
Uvedl, že uplatnění článku 58 UO, které již z povahy věci vyžaduje rychlý zásah založený na jednoduchých kritériích, se neslučovalo se zohledněním takových skutečností, jakými byly veřejné podpory, jejichž posouzení vyžadovalo zvlášť složité vyšetřování.
113It pointed out that the application of Article 58 CS, which by definition demands prompt action which must be based on simple criteria, is incompatible with taking into account factors, such as the grant of State aids, the appraisal of which involves particularly complex investigations.
Soudní dvůr rozhodl, že „[a]čkoli nelze vyloučit, že Komise při úpravě výrobních kvót může přihlížet k situacím, které odporují čl. 4 písm. c) [UO] a normám stanoveným v jejích rozhodnutích v dané oblasti a které byly náležitě prokázány v rámci postupů za tím účelem stanovených, stejně jako již přihlíží ke své činnosti při dohledu v oblasti investic, nelze však zajít až tak daleko, že by se požadovalo, aby protikrizová opatření podle článku 58 [UO] byla používána jako korektiv účinku protiprávních podpor poskytnutých členskými státy“ 114.
The Court thus held that, ‘[a]lthough it cannot be denied that when working out the rules on production quotas the Commission may take account of situations which are contrary to Article 4(c) [CS] and to the rules laid down by its decisions in the field and which are duly proven to exist in the course of the relevant procedures, as it already does when monitoring investment, it is however not possible to go so far as to demand that the anti-crisis measures envisaged by Article 58 [CS] should be used to counteract the effect of illegal aids granted by Member States.’ 114
Komise nicméně nemá žádnou povinnost, pokud jde o důsledky, které by měla vyvodit, kdyby případně bylo zjištěno, že nebyla oznámena podpora.
None the less, there is no obligation on the Commission as to the conclusions which it would have to draw from a finding of failure to notify aid.
Soudní dvůr ostatně zaujal zvlášť obezřetný přístup, respektující různé postupy stanovené Komisí v rámci protikrizových opatření.
Indeed, the approach which the Court of Justice has adopted is particularly prudent and mindful of the various procedures established by the Commission in the context of the anti-crisis measures.
V tomto ohledu odkazuji na rozsudek ze dne 7. července 1982, Klöckner-Werke v. Komise 111.
I refer in this regard to the judgment in Klöckner-Werke v Commission.
V této věci žalující podnik Komisi zejména vytýkal, že při výpočtu výrobních kvót nezohlednila veřejné subvence, jichž využilo několik podniků v některých členských státech v rozporu se Smlouvou o ESUO.
111 In that case, the applicant undertaking accused the Commission, inter alia, of having failed to take into account, when calculating production quotas, the State subsidies from which a number of undertakings in several Member States had benefited in breach of the ECSC Treaty.
S ohledem na tyto skutečnosti tedy neexistuje žádná povinnost k tíži Komise,
In the light of the foregoing, there is therefore no obligation on the Commission as to the conclusions to be drawn, when
112 — Režim dohledu a výrobních kvót oceli je založen na tomto ustanovení.
112 — The system of monitoring and production quotas is based on this provision.
113 — Výše uvedený rozsudek Klöckner-Werke v. Komise (bod 19, kurziva provedena autorem tohoto stanoviska).
113 — Judgment in Klöckner-Werke v Commission (paragraph 19; my emphasis).
110 — Výše uvedený rozsudek Krupp a Thyssen v. Komise.
110 — Judgment in Krupp Thyssen v Commission.
Viz také výše uvedený rozsudek Dillinger Hüttenwerke v. Komise, v němž Soudní dvůr upřesnil, že články 14a a 14b obecného rozhodnutí č. 234/84 týkající se poskytování dodatečných výrobních kvót musejí být uplatňovány a vykládány s přihlédnutím k druhému kodexu podpor.
See also the judgment in Dillinger Hüttenwerke in which the Court of Justice stated that Articles 14 A and 14 B of General Decision No 234/84 on the grant of supplementary production quotas must be applied and interpreted in the light of the rules for aids.
Z toho vyplývá, že podnik, který má splňovat kritéria pro povolení podpory, nemůže využívat dodatečných kvót podle článku 14a uvedeného rozhodnutí (body 13 až 15).
It follows that an undertaking which is deemed to satisfy the criteria for authorisation for aid to be granted cannot receive an additional quota under Article 14 A of that decision (paragraphs 13 to 15).
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA Y. BOTA – VĚC C-408/04 P
OPINION OF MR BOT — CASE C-408/04 P working out the rules on production quotas, from any failure to notify State aid.
Komise coby orgán dohledu byla nicméně povinna jednat s veškerou požadovanou péčí.
The fact remains, however, that, as the monitoring authority, the Commission was required to act with all due diligence.
Záruky poskytnuté osobě jednající se správními orgány Společenství proto nemohou být využívány osobou, která by jednala v nedbalosti nebo by nejednala v dobré víře.
the party concerned. 115Consequently, the guarantees offered to persons in the context of dealings with the Community administration cannot be enforced by a person who has acted negligently or in bad faith.
Nedomnívám se však, že by tento nedostatek řádné péče mohl v projednávaném případě zbavit jednak členský stát jeho povinnosti nařídit navrácení protiprávně poskytnutých podpor, a jednak podnik, který byl příjemcem podpory, jeho povinnosti ji vrátit.
None the less, I do not consider this lack of diligence to be capable, in this case, of relieving the Member State of the requirement to order the recovery of the unlawfully granted aid, or the recipient undertaking from the requirement to repay it.
V projednávaném sporu není pochyb o tom, že ani v roce 1988, ani v následujících letech nebylo učiněno žádné oznámení sporných podpor.
In this case, it is common ground that the contested aid was not notified in 1988 or in the following years.
Jak přitom rozhodl Soudní dvůr, takový postup zakládá „zvlášť závažné protiprávní jednání, jelikož je v rozporu […] se systémem zásadního významu pro ochranu společného trhu“ 116.
As the Court of Justice has held, such conduct is ‘a particularly serious breach, since [it] contravenes a system which is essential to protect the common market’. 116
Domnívám se totiž, že ani Spolková republika Německo, ani společnost Salzgitter nejsou oprávněny dovolávat se porušení zásady řádné správy ze strany Komise, když poskytnutí dotčených podpor nebylo oznámeno v jakékoli formě i přes jasnou a bezpodmínečnou povahu této povinnosti.
In my view, neither the Federal Republic of Germany nor Salzgitter is justified in submitting that there has been a breach of the principle of good administration on the part of the Commission, even though the grant of the aid at issue was not notified in any form whatsoever, despite the clear and unconditional nature of the obligation to do so.
Povinnost předchozího oznámení je totiž klíčem celého systému preventivní kontroly zavedeného Komisí v rámci jednotlivých kodexů podpor ocelářskému průmyslu.
After all, the obligation to give prior notification is key to the system of preventive control introduced by the Commission under the various steel aid codes.
Tato povinnost jí umožňuje zajistit dohled na společným trhem uhlí a oceli v souladu s cíli sledovanými Smlouvou o ESUO tím, že povoluje poskytnutí určitých podpor ocelářskému průmyslu vzhledem ke zvýšené citlivosti tohoto odvětví.
It enables the Commission to monitor the common market in coal and steel, in accordance with the objectives pursued by the ECSC Treaty, by authorising the grant of certain aid to the steel industry in response to the particular sensitivity of the sector.
Uvedená povinnost též umožňuje odstranit případné pochybnosti členského státu, který má v úmyslu zavést opatření, o tom, zda je toto
For a Member State considering introducing a measure, that obligation also removes any doubts it might have as to whether or not that measure constitutes
115 — Viz zejména rozsudek Soudu ze dne 8. května 2003, Josanne a další v. Komise (T-82/01, Recueil, s. II-2013, bod 81).
115 — See, for example, the judgment in Case T-82/01 Josanne and Others v Commission [2003] ECR II-2013, paragraph 81.
116 — Výše uvedené usnesení Německo v. Komise (bod 54 a citovaná judikatura).
116 — Order in Germany v Commission (paragraph 54 and the caselaw cited there).
Je totiž nutno připomenout, že právo na řádnou správu není absolutní výsadou, kterou by bylo možné vůči správě Společenství za jakýchkoli okolností namítat.
It is important to point out that the right to good administration is not an absolute right which can be relied on in all circumstances as against the Community administration.
Z ustálené judikatury totiž vyplývá, že jestliže zásada řádné správy ukládá orgánům
It is clear from settled caselaw that, while the principle of good administration imposes a number of obligations on the Community institutions, it also implies a certain amount of diligence on the part of
KOMISE v. SALZGITTER využíván v rámci Smlouvy o ESUO, ačkoli se jeví být v rozporu s řádným fungováním společného trhu oceli, jakož i s pravidly stanovenými v rámci kodexů podpor ocelářskému průmyslu.
COMMISSION v SALZGITTER common market in coal and steel and the rules laid down under the steel aid codes.
opatření podporou povolenou použitelným kodexem podpor ocelářskému průmyslu, či nikoli.
It is therefore common ground that the obligation to notify has as its purpose to ensure legal certainty and it must therefore, on that basis, be strictly observed. 117
Když Komise zavedla v článku 6 třetího kodexu postup oznamování takových záměrů, jakým je i záměr, o který se jedná v projednávaném sporu, splnila tak úlohu, kterou jí svěřuje Smlouva o ESUO v oblasti státních podpor, neboť měla za to, že režimy, které předtím povolila na základě Smlouvy o ES mohly ovlivnit řádné fungování společného trhu uhlí a oceli.
By introducing into Article 6 of the Third Code a procedure for notifying plans such as that at issue in this case, the Commission performed the role assigned to it under the ECSC Treaty in matters of State aid, since it considered that the schemes which it had previously authorised on the basis of the EC Treaty were capable of affecting the proper functioning of the common market in coal and steel.
Jak to jasně vyplývá z pátého bodu odůvodnění tohoto kodexu, cílem bylo „zavést celkový systém Společenství zajišťující jednotné zacházení se všemi podporami, které ještě mohou být poskytovány ocelářskému průmyslu, v rámci jediného řízení“.
As is clear from the fifth recital in the preamble to that code, the purpose was to ‘establish comprehensive Community rules to ensure that all aid which [could] still be granted to the steel industry is treated uniformly under a common procedure’.
Bylo by totiž v rozporu se zásadou rovného zacházení, kdyby podpora poskytnutá podle obecného režimu podpor povoleného na základě Smlouvy o ES byla povolena na rozdíl od podpory oznámené na základě kodexu podpor ocelářskému průmyslu.
It would be contrary to the principle of equal treatment for aid granted under a general scheme of aid authorised on the basis of the EC Treaty to be authorised, but aid notified under a steel aid code not.
Takový případ by byl v rozporu s vlastními cíli, jež sleduje Smlouva o ESUO, a systém preventivní kontroly stanovený Komisí v článku 6 třetího, čtvrtého, pátého a šestého kodexu by tak byl zbaven svého užitečného účinku.
Such a situation would run counter to the objectives pursued by the ECSC Treaty and would divest of all effectiveness the system of preventive control established by the Commission in Article 6 of the Third, Fourth, Fifth and Sixth codes.
Taková situace by též vedla k riziku, že budou obcházena pravidla zakotvená ve Smlouvě o ESUO, zejména zákaz státních podpor stanovený v čl. 4 písm. c) UO, ve prospěch pružnějších pravidel obsažených ve Smlouvě o ES.
Such a situation would also bring with it the risk that the rules laid down under the ECSC Treaty, in particular the prohibition of State aid in Article 4(c) CS, would be circumvented in favour of the more flexible rules of the EC Treaty.
Díky tomuto systému lze zabránit tomu, aby obecný režim podpor povolený Komisí na základě Smlouvy o ES mohl být dále
Those rules make it possible to ensure that a general scheme of aid, authorised by the Commission on the basis of the EC Treaty, may not continue to be implemented under the ECSC Treaty when it is apparent that it impedes the proper working of the
117 — Rozsudek ze dne 15. února 2001, Rakousko v. Komise (C-99/98, Recueil, s. I-1101, body 73 a 85).
117 — Judgment in Case C-99/98 Austria v Commission [2001] ECR I-1101, paragraphs 73 and 85.
V projednávaném sporu však není zpochybňováno, že v rozporu s povinnostmi
In this case, it is not disputed that, contrary to the obligations imposed on the Member States by Article 6 of the Third
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA Y. BOTA – VĚC C-408/04 P stanovenými členským státům v článku 6 třetího kodexu, jakož i následujících kodexů byly sporné podpory poskytnuty bez oznámení v jakékoli formě.
OPINION OF MR BOT — CASE C-408/04 P and subsequent codes, the contested aid was granted without having been notified in any form whatsoever.
povinnosti, která jí přísluší podle článku 6 třetího, čtvrtého a pátého kodexu, na základě zjištění učiněných Komisí při zkoumání dokumentů předložených společností Salzgitter nebo v rámci přezkumu obecného režimu podpor, který mohla Komise učinit podle Smlouvy o ES.
and Fifth Codes by relying on the findings which the Commission would be prompted to make from studying the documents sent by Salzgitter or in its examination of the general scheme of aid which it was able to carry out on the basis of the EC Treaty.
Je zjevné, že předání zpráv o činnosti nebo jiných dokumentů stejné povahy společností Salzgitter Komisi v rámci režimu dohledu kvót oceli a investic nemůže nahrazovat řádné oznámení splňující požadavky uvedeného ustanovení.
It is clear that the communication by Salzgitter to the Commission of its annual reports or some other similar document, under the system for monitoring steel quotas and investments, cannot replace due notification in accordance with the requirements of that provision.
Pokud by tomu tak bylo, pak by se totiž členský stát mohl vyhnout své povinnosti předchozího oznámení podpor, a tím zbavit preventivní kontrolu Komise užitečného účinku.
For, if that were the case, a Member State could circumvent its obligation to give prior notification of aid and, as a consequence, divest the preventive control exercised by the Commission of any effectiveness.
V projednávaném sporu je nesporné, že Spolková republika Německo, která po dobu téměř deseti let Komisi neoznámila záměry o použití článku 3 ZRFG ve prospěch společnosti Salzgitter, nesplnila své povinnosti.
In this case, it is common ground that, by failing to notify to the Commission, for almost 10 years, plans to apply Article 3 of the ZRFG to Salzgitter, the Federal Republic of Germany failed to meet its obligations.
88 odst. 3 ES, povinnost předchozího oznámení spočívá pouze na členských státech.
As the Court of Justice has held in connection with the procedure in Article 88(3) EC, the obligation to give prior notification is incumbent on the Member States only.
Tato povinnost nemůže být například splněna, jestliže tak učiní podnik, který byl příjemcem podpory 118.
That obligation cannot be met if, for example, the undertaking in receipt of the aid makes the prior notification.
Soudní dvůr tedy vykládá povinnost předchozího oznamování státních podpor upravenou ve Smlouvě o ES velmi přísně.
118The Court therefore interprets very strictly the obligation to give prior notification of State aid laid down in the EC Treaty.
A tím spíše tomu tak musí být v rámci Smlouvy o ESUO, která pro připomenutí dovoluje poskytování státních pomocí jen výjimečně.
This is particularly necessary in the context of the ECSC Treaty, which, it will be recalled, authorises the grant of State aid only by way of derogation.
Z toho vyplývá, že se Spolková republika Německo nemohla zbavit oznamovací
It follows that the Federal Republic of Germany could not evade its obligation to notify under Article 6 of the Third, Fourth
118 — Rozsudek ze dne 1. června 2006, P & O European Ferries (Vizcaya) a Diputación Foral de Vizcaya v. Komise (C-442/03 P a C-471/03 P, Sb. rozh. s. I-4845, bod 103). 288.
118 — Judgment in Joined Cases C-442/03 P and C-471/03 P P & O European Ferries (Vizcaya) and Diputación Foral de Vizcaya v Commission [2006] ECR I-4845, paragraph 103.
KOMISE v. SALZGITTER o společné organizaci trhů.
COMMISSION v SALZGITTER
V rámci analýzy třetí části budu zkoumat, zda nicméně Komise mohla požadovat navrácení dotčených podpor, aniž by tím porušila zásadu právní jistoty a zásadu ochrany legitimního očekávání.
Now, as part of my analysis of the third limb of the first plea, I shall examine whether the Commission was none the less entitled to require repayment of the aid at issue without breaching the principles of legal certainty and the protection of legitimate expectations.
Ke třetí části prvního důvodu kasačního opravného prostředku vycházející z nesprávného výkladu zásady právní jistoty a zásady ochrany legitimního očekávání
The third limb of the first plea, alleging an incorrect interpretation of the principles of legal certainty and the protection of legitimate expectations
Podstatou tvrzení společnosti Salzgitter je, že Soud uplatnil zásadu právní jistoty a zásadu legitimního očekávání správně.
Salzgitter submits, in essence, that the Court of First Instance correctly applied the principles of legal certainty and the protection of legitimate expectations.
Třetí část prvního důvodu kasačního opravného prostředku chápu tak, že Komise v ní vytýká Soudu, že nesprávně uplatnil judikaturu Soudního dvora týkající se zásady právní jistoty a zásady ochrany legitimního očekávání, když rozhodl, že Komise tyto zásady porušila, protože požadovala navrácení podpor poskytnutých společnosti Salzgitter v letech 1986 až 1995.
It is my understanding that, by the third limb of the first plea, the Commission accuses the Court of First Instance of having incorrectly applied the caselaw of the Court of Justice relating to the principles of legal certainty and the protection of legitimate expectations, in finding that the Commission infringed those principles by requiring repayment of the aid granted to Salzgitter between 1986 and 1995.
Připomíná, že v souladu s judikaturou Soudního dvora lze princip ochrany legitimního očekávání uplatnit vůči právní úpravě Společenství potud míře, v jaké Společenství samo předem vytvořilo situaci, která mohla vyvolat legitimní očekávání 120.
It states that, in accordance with the caselaw of the Court of Justice, the principle of the protection of legitimate expectations may be invoked as against Community rules to the extent that the Community itself has previously created a situation which can give rise to a legitimate expectation.
V projednávané věci přitom Komise několikrát a bezvýhradně povolila ZRFG a dále v rámci prvního kodexu podpor ocelářskému průmyslu vyjádřila, že je povinna nadále považovat takové režimy podpor, jakým je ZRFG, za legální 121.
120In this case, the Commission authorised the ZRFG on several occasions and without reservation, and moreover, stated, in the First Code, that it was bound to continue to regard aid schemes such as the ZRFG as lawful. 121
119 — Komise odkazuje na rozsudek ze dne 15. února 1996, Duff a další (C-63/93, Recueil, s. I-569, bod 20).
119 — The Commission refers to the judgment in Case C-63/93 Duff and Others [1996] ECR I-569, paragraph 20.
120 — Rozsudek ze dne 6. března 2003, Niemann (C-14/01, Recueil, s. I-2279, bod 56).
120 — Judgment in Case C-14/01 Niemann [2003] ECR I-2279, paragraph 56.
Komise má za to, že napadený rozsudek porušuje zásadu právní jistoty tím, že Soud pominul povahu pravidel týkajících se podpor ocelářskému průmyslu.
The Commission considers that the judgment under appeal infringes the principle
121 — První až čtvrtý bod odůvodnění prvního kodexu.
121 — First to fourth recitals in the preamble to the First Code.