natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Impact podala proti tomuto rozhodnutí vzájemné odvolání v rozsahu, v němž bylo rozhodnutím shledáno, že ustanovení 5 rámcové dohody nemá přímý účinek.
Impact crossappealed against the decision in so far as it held Clause 5 of the framework agreement not to be directly effective.
S ohledem na předložené argumenty obou stran vyvstala před předkládajícím soudem řada otázek rozhodujících pro řešení sporu v původním řízení, které závisí na výkladu práva Společenství.
In the light of the arguments exchanged, the referring court is faced with a series of questions which are decisive for the resolution of the dispute in the main proceedings and which turn on the interpretation of Community law.
Zaprvé, ačkoli zákon z roku 2003 tomuto soudu výslovně nesvěřuje příslušnost k rozhodování o žalobě dovolávající se přímého použití práva Společenství, soud má pochybnosti o tom, že se s ohledem jednak na článek 10 ES, a jednak na zásady rovnocennosti a efektivity, na kterých je založena procesní autonomie, kterou disponují členské státy, může prohlásit za nepříslušný k přezkoumání žalob v původním řízení, pokud jsou založeny na směrnici 1999/70 a rámcové dohodě.
First, while the 2003 Act does not expressly confer jurisdiction upon it to adjudicate on a claim which requires the application of directly effective Community law, the Labour Court nevertheless has doubts as to whether, in the light of Article 10 EC, on the one hand, and the principles of equivalence and effectiveness underpinning the procedural autonomy of the Member States, on the other, it may decline jurisdiction to consider the claims in the main proceedings in so far as they are based on Direct- ive 1999/70 and the framework agreement.
Zadruhé se předkládající soud táže, za předpokladu, že by byl příslušný k použití práva Společenství, zda jsou ustanovení 4 a 5 rámcové dohody, o něž se opírají žaloby v původním řízení, pokud jde o období od 10. července 2001 do 14. července 2003, bezpodmínečná a dostatečně přesná, aby měla přímý účinek.
Second, on the assumption that it does have jurisdiction to apply Community law, the referring court questions whether Clauses 4 and 5 of the framework agreement — on which the claims in the main proceedings are based so far as concerns the period between 10 July 2001 and 14 July 2003 — are unconditional and sufficiently precise so as to be directly effective.
Je názoru, že tomu tak je pouze v případě ustanovení 4.
It takes the view that this is the case only in respect of Clause 4.
Zatřetí se předkládající soud táže, zda se lze dovolávat ustanovení 5 rámcové dohody k tomu, aby byla shledána protiprávnost rozhodnutí, přijatého jedním ze žalovaných v původním řízení během období bezprostředně před vstupem zákona z roku 2003 v platnost, podle kterého jsou pracovní poměry některých žalobců v původním řízení zachovány na dobu až osmi let.
Third, the referring court questions whether Clause 5 of the framework agreement may be relied upon so as to render unlawful the decision taken by one of the respondents in the main proceedings in the period immediately prior to the entry into force of the 2003 Act to retain some of the complainants in the main proceedings on contracts of up to eight years’ duration.
Soud má za to, že ačkoli nic nenasvědčuje tomu, že by dotčený žalovaný v původním řízení nejednal v dobré víře, a navzdory jeho vysvětlením vycházejícím z přechodné potřeby, jakož i nemožnosti zajistit stálé financování dotyčných míst, výsledkem tohoto rozhodnutí bylo, že žalobci v původním řízení byli zbaveni možnosti získat pracovní poměr na dobu neurčitou v přiměřené lhůtě po přijetí zákona z roku 2003.
The referring court takes the view that, notwithstanding the apparent absence of bad faith on the part of the relevant defendant and its explanation concerning tem -porary needs and the impossibility of guaranteeing permanent funding for the posts concerned, the specific effect of that decision was to deprive the complainants in the main proceedings of the opportunity to obtain a contract of indefinite duration within a reasonable time after the adoption of the 2003 Act.
Předkládající soud se domnívá, že tímto rozhodnutím Irsko získalo k tíži žalobců prospěch z vlastního protiprávního úkonu tím, že ve stanovené lhůtě neprovedlo směrnici 1999/70.
The referring court considers that, by that decision, Ireland gained an advantage at the expense of those complainants from its own illegality in failing to transpose Directive 1999/70 on time.
Začtvrté se předkládající soud táže, za předpokladu, že by nebyl příslušný k použití práva Společenství nebo že ustanovení 4 a 5 rámcové dohody nemají přímý účinek, zda povinnost konformního výkladu, která je mu uložena, znamená, že zákon z roku 2003 musí vykládat v tom smyslu, že je zpětně účinný k 10. červenci 2001.
Fourth, on the assumption that it does not have jurisdiction to apply Community law or that Clauses 4 and 5 of the framework agreement are not directly effective, the referring court questions whether its obligation to interpret national law in conformity with Community law means that it must interpret the 2003 Act as having retrospective effect to 10 July 2001.
Soud uvádí, že ačkoli irské právo v zásadě vylučuje zpětnou účinnost zákonů, článek 6 zákona z roku 2003 neobsahuje nic, co by jeho zpětné účinnosti bránilo.
The referring court notes that, while Irish law generally precludes the retrospective application of legislation, there is nothing in section 6 of the 2003 Act to prevent it from being applied retrospectively.
Dodává, že povinnost konformního výkladu je sice omezena zásadami právní jistoty a zákazu zpětné účinnosti a nemůže sama o sobě a nezávisle na vnitrostátním zákoně určeném k provedení směrnice 1999/70 zakládat nebo zpřísňovat trestní odpovědnost vyplývající z porušení práva Společenství, přesto v projednávané věci vyvstává otázka, zda tato povinnost znamená, že vnitrostátní právo může být použito se zpětnou účinností, aby bylo možno uplatnit soukromoprávní odpovědnost členského státu jakožto zaměstnavatele z důvodu jednání či opomenutí, která jsou v rozporu se směrnicí a ke kterým došlo v době, kdy tato směrnice měla být uvedeným členským státem provedena.
The referring court goes on to state that, while the interpretative obligation is indeed limited by the principles of legal certainty and nonretroactivity and cannot, of itself and irrespective of national legislation implementing Directive 1999/70, determine or aggravate the liability in criminal law resulting from an infringement of Community law, the question nevertheless arises in the present case as to whether that obligation means that domestic law can be applied retrospectively so as to impose civil liability on a Member State, in its capacity as an employer, for acts or omissions contrary to the provisions of a dir -ective which occurred at a time when that directive ought to have been transposed by the Member State in question.
Zapáté se předkládající soud táže, zda pracovní podmínky ve smyslu ustanovení 4 rámcové dohody zahrnují podmínky odměn za práci a nároků na důchodové zabezpečení.
Fifth, the referring court questions whether employment conditions within the meaning of Clause 4 of the framework agreement encompass conditions relating to pay and pension rights.
Předkládající soud odkazuje na široké pojetí odměn za práci v kontextu článku 141 ES, týkajícího se zásady rovnosti žen a mužů, a domnívá se, že výklad vylučující odměny za práci z působnosti dotyčného ustanovení by vedl k tomu, že by zaměstnanci na dobu určitou byli zbaveni ochrany proti diskriminaci, pokud jde o řadu zásadních aspektů týkajících se odměn za práci, což by bylo v rozporu s cílem sledovaným rámcovou dohodou.
It refers to the broad meaning of ‘pay’ in the context of Article 141 EC in relation to the principle of gender equality, and considers that if the clause in question were to be construed as being inapplicable to pay it would deprive fixedterm workers of protection against discrimination with regard to a number of essential matters covered by pay, which would be contrary to the objective of the framework agreement.
Vzhledem k těmto různým otázkám se Labour Court rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
In the light of these various unresolved issues, the Labour Court decided to stay the proceedings and to put the following questions to the Court for a preliminary ruling:
„1) Musí [r]ights [c]ommissioners a Labour Court při projednávání věci v prvním stupni podle vnitrostátních předpisů nebo při rozhodování o opravném prostředku podaném proti rozhodnutí v prvním stupni na základě některé zásady práva Společenství (zejména zásady rovnocennosti a efektivity) použít přímo použitelné ustanovení směrnice 1999/70 […] za podmínek, kdy:
‘(1) In deciding a case at first instance under a provision of domestic law or in determining an appeal against such a decision, are the Rights Commissioners and the Labour Court required by any principle of Community law (in particular the principles of equivalence and effectiveness) to apply a directly effective provision of … Directive 1999/70 … in circumstances where:
– vnitrostátní právo členského státu, včetně ustanovení vnitrostátních právních předpisů provádějících uvedenou směrnici, nesvěřuje [r]ights [c]ommissioner a Labour Court za tímto účelem výslovnou příslušnost,
— the Rights Commissioner and the Labour Court have not been given express jurisdiction to do so under the domestic law of the Member State including the provisions of domestic law transposing the Directive,
– jednotlivci mohou u High Court uplatnit jiné nároky vyplývající ze skutečnosti, že jejich zaměstnavatel nepoužil v jejich konkrétním případě směrnici, a
— Individuals can pursue alternative claims arising out of a failure by their employer to apply the Directive to their individual circumstances before the High Court and
– jednotlivci mohou u příslušného obecného soudu uplatnit vůči členskému státu jiné nároky na náhradu škody, která jim vznikla z důvodu, že tento stát neprovedl směrnici včas?
— Individuals can pursue alternative claims before an ordinary court of competent jurisdiction against the Member State seeking damages for loss suffered by them arising from the Member State’s failure to transpose the Directive on time?
2) Pokud je odpověď na první otázku kladná: a) Je ustanovení 4 [bod] 1 rámcové dohody […] bezpodmínečné a dostatečně přesné, aby se jej mohli jednotlivci dovolávat před svými vnitrostátními soudy?
(a) Is Clause 4(1) of the framework agreement … unconditional and sufficiently precise in its terms as to be capable of being relied upon by individuals before their national courts?
b) Je ustanovení 5 [bod] 1 rámcové dohody […] bezpodmínečné a dostatečně přesné, aby se jej mohli jednotlivci dovolávat před svými vnitrostátními soudy?
(b) Is Clause 5(1) of the framework agreement … unconditional and sufficiently precise in its terms as to be capable of being relied upon by individuals before their national courts?
3) S přihlédnutím k odpovědím Soudního dvora na první otázku a na druhou otázku písm. b), brání ustanovení 5 [bod] 1 rámcové dohody […] členskému státu jednajícímu v postavení zaměstnavatele v obnovení pracovní smlouvy uzavřené na dobu určitou na dobu až 8 let během období po datu, kdy uvedená směrnice již měla být provedena, a před přijetím prováděcích vnitrostátních předpisů, pokud:
(3) Having regard to the Court’s answers to Question 1 and Question 2(b), does Clause 5(1) of the framework agreement … preclude a Member State, acting in its capacity as an employer, from renewing a fixedterm contract of employment for up to eight years in the period after the said Directive should have been transposed and before the transposing legislation was enacted in domestic law where:
– smlouva byla dosud obnovována na kratší dobu a zaměstnavatel potřebuje práci vykonávanou zaměstnancem po delší období, než je obvyklá doba obnovení smluv,
— on all previous occasions the contract had been renewed for shorter periods, and the employer requires the services of the employee for the extended period,
– obnovení smlouvy na delší dobu má za následek, že jednotlivec nemůže mít žádný prospěch z ustanovení 5 rámcové dohody po jeho provedení do vnitrostátního práva, a
— the renewal for the extended period has the effect of circumventing the application to an individual of the full benefit of Clause 5 of the framework agreement when transposed into domestic law, and
– takové obnovení není ospravedlněno žádnými objektivními důvody nesouvisejícími s postavením dotčené osoby jako zaměstnance v pracovním poměru na dobu určitou?
— there are no objective reasons unrelated to the employee’s status as a fixedterm worker for such a renewal?
4) Pokud je odpověď na první otázku nebo na druhou otázku záporná, vyžaduje jakékoli ustanovení práva Společenství (a zejména povinnost vykládat vnitrostátní právo ve světle znění a účelu směrnice, aby bylo dosaženo jejího cíle), aby [r]ights [c]ommissioner a Labour Court vykládali ustanovení vnitrostátních právních předpisů přijatých k provedení směrnice 1999/70 […] v tom smyslu, že uvedená ustanovení mají zpětný účinek k datu, kdy měla být uvedená směrnice provedena, pokud:
(4) If the answer to Question 1 or Question 2 is in the negative, are the Rights Commissioner and the Labour Court required by any provision of Community law (and in particular the obligation to interpret domestic law in light of the wording and purpose of a Directive so as to produce the result pursued by the Directive) to interpret provisions of domestic law enacted for the purpose of transposing Directive 1999/70 … as having retrospective effect to the date on which the said Directive should have been transposed where:
5) Pokud je odpověď na první otázku nebo na čtvrtou otázku kladná, zahrnují ‚pracovní podmínky‘, na které odkazuje ustanovení 4 rámcové dohody […], podmínky pracovní smlouvy týkající se odměny a důchodového zabezpečení?“
(5) If the answer to Question l or Question 4 is in the affirmative, do the “employment conditions” to which Clause 4 of the framework agreement … refers include conditions of an employment contract relating to remuneration and pensions?’
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda i přes neexistenci výslovného ustanovení v tomto smyslu v použitelném vnitrostátním právu je takový vnitrostátní soud, jakým je předkládající soud nebo rights commissioner, který má rozhodovat ve sporu založeném na porušení zákona provádějícího směrnici 1999/70, povinen se na základě práva Společenství prohlásit za příslušný rovněž k rozhodnutí o nárocích založených přímo na samotné směrnici, ačkoli se tyto nároky vztahují na období po dni uplynutí lhůty k provedení dotyčné směrnice, ale přede dnem vstupu v platnost prováděcího zákona, který tomuto soudu svěřil příslušnost k rozhodování o žalobách založených na tomto zákoně.
By its first question, the referring court seeks, in essence, to establish whether, notwithstanding the absence of any express provision to that effect in the relevant national law, a national court or tribunal, such as the Labour Court or a Rights Commissioner, which is called upon to decide a case concerning an infringement of the legislation transposing Directive 1999/70 is required by Community law to hold that it also has jurisdiction to hear and determine claims based directly on that dir -ective itself, where such claims relate to a period after the deadline for transposing the directive concerned, but before the date of entry into force of the transposing legislation giving it jurisdiction to hear and determine claims based on that legislation.
V tomto ohledu předkládající soud upřesňuje, že dotyční mohou u příslušných obecných soudů členský stát žalovat buď jakožto zaměstnavatele, nebo o náhradu škody, která jim vznikla v důsledku neprovedení směrnice 1999/70 ve stanovené lhůtě.
The referring court explains in that regard that the parties can bring the Member State concerned before the ordinary courts, either in its capacity as an employer or in order to obtain damages for loss arising from a failure to transpose Directive 1999/70 within the prescribed period.
Úvodem je třeba uvést, jak na jednání učinilo Irsko, že ani směrnice 1999/70, ani rámcová dohoda neurčují vnitrostátní soudy příslušné k zajištění jejich uplatnění, ani nedefinují procesní podmínky soudních řízení určených k zajištění tohoto uplatnění.
As a preliminary point, it should be noted, as it was by Ireland at the hearing, that neither Directive 1999/70 nor the framework agreement designates the national courts having jurisdiction to ensure that they are applied, nor do they define the detailed procedural rules governing judicial actions for safeguarding their application.
Naopak ustanovení 8 bod 5 rámcové dohody odkazuje ohledně předcházení a urovnávání sporů, jakož i žalob vyplývajících z této dohody na vnitrostátní právní předpisy, kolektivní smlouvy a zvyklosti.
On the contrary, Clause 8(5) of the framework agreement refers to national law, collective agreements and practice as regards the prevention and settlement of disputes and grievances arising from the application of that agreement.
Mimoto je třeba připomenout, že svoboda volby způsobů a prostředků určených k zajištění provedení směrnice nemá žádný dopad na povinnost uloženou všem členským státům přijmout veškerá opatření nezbytná k zajištění plné účinnosti dotyčné směrnice v souladu s cílem, který sleduje (viz rozsudek ze dne 10. dubna 1984, von Colson a Kamann, 14/83, Recueil, s. 1891, bod 15).
It must also be observed that the freedom to choose the ways and means of ensuring that a directive is implemented does not affect the obligation imposed on all Member States to which the directive is addressed to adopt all the measures necessary to ensure that the directive concerned is fully effective in accordance with the object- ive which it pursues (see Case 14/83 von Colson and Kamann [1984] ECR 1891, paragraph 15).
Povinnost členských států vyplývající ze směrnice dosáhnout jí sledovaného výsledku, jakož i jejich povinnost přijmout veškerá vhodná obecná i zvláštní opatření k zajištění plnění tohoto závazku, stanovená článkem 10 ES, jsou uloženy všem orgánům těchto států, včetně soudních orgánů, v rozsahu jejich pravomoci (výše uvedený rozsudek von Colson a Kamann, bod 26).
The Member States’ obligation arising from a directive to achieve the result envisaged by that directive and their duty under Article 10 EC to take all appropriate measures, whether general or particular, to ensure the fulfilment of that obligation is binding on all the authorities of the Member States including, for matters within their jurisdiction, the courts (von Colson and Kamann, paragraph 26).
Jsou to totiž vnitrostátní soudy, jimž zejména přísluší poskytovat právní ochranu, která pro jednotlivce vyplývá z ustanovení práva Společenství, a zaručovat plný účinek těchto ustanovení (rozsudek ze dne 5. října 2004, Pfeiffer a další, C-397/01 až C-403/01, Sb. rozh. s. I-8835, bod 111).
It is the responsibility of the national courts in particular to provide the legal protection which individuals derive from the rules of Community law and to ensure that those rules are fully effective (Joined Cases C-397/01 to C-403/01 Pfeiffer and Others [2004] ECR I-8835, paragraph 111).
V tomto ohledu je třeba připomenout, že zásada účinné soudní ochrany představuje obecnou zásadu práva Společenství (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 13. března 2007, Unibet, C-432/05, Sb. rozh. s. I-2271, bod 37 a citovaná judikatura).
In that regard, it is important to note that the principle of effective judicial protection is a general principle of Community law (see, to that effect, Case C-432/05 Unibet [2007] ECR I-2271, paragraph 37 and the caselaw cited).
Podle ustálené judikatury přísluší při neexistenci právní úpravy Společenství v této oblasti vnitrostátnímu právnímu řádu každého členského státu, aby určil příslušné soudy a upravil procesní podmínky soudních řízení určených k zajištění ochrany práv, která jednotlivcům vyplývají z práva Společenství (viz zejména rozsudky
The Court has consistently held that, in the absence of Community rules governing the matter, it is for the domestic legal system of each Member State to designate the courts and tribunals having jurisdiction and to lay down the detailed procedural rules governing actions for safeguarding rights which individuals derive from Community
Jak vyplývá z ustálené judikatury, procesní podmínky soudních řízení určených k zajištění ochrany práv, která jednotlivcům vyplývají z práva Společenství, přitom nesmějí být méně příznivé než ty, které se týkají obdobných řízení na základě vnitrostátního práva (zásada rovnocennosti), a nesmějí v praxi znemožňovat nebo nadměrně ztěžovat výkon práv přiznaných právním řádem Společenství (zásada efektivity) (viz zejména výše uvedené rozsudky Rewe-Zentralfinanz a Rewe-Zentral, bod 5, Comet, body 13 až 16, Peterbroeck, bod 12, Unibet, bod 43, jakož i van der Weerd a další, bod 28).
On that basis, as is apparent from well-established caselaw, the detailed procedural rules governing actions for safeguarding an individual’s rights under Community law must be no less favourable than those governing similar domestic actions (principle of equivalence) and must not render practically impossible or excessively difficult the exercise of rights conferred by Community law (principle of effectiveness) (see, in particular, Rewe-Zentralfinanz and Rewe-Zentral, paragraph 5; Comet, paragraphs 13 to 16; Peterbroeck, paragraph 12; Unibet, paragraph 43; and van der Weerd and Others, paragraph 28).
Tyto požadavky rovnocennosti a efektivity, které vyjadřují obecnou povinnost členských států zajistit soudní ochranu práv, která jednotlivcům vyplývají z práva Společenství, platí rovněž pro určení příslušných soudů k rozhodování o žalobách založených na tomto právu.
Those requirements of equivalence and effectiveness, which embody the general obligation on the Member States to ensure judicial protection of an individual’s rights under Community law, apply equally to the designation of the courts and tribunals having jurisdiction to hear and determine actions based on Community law.
Nedodržení uvedených požadavků v tomto směru totiž může vést k porušení zásady účinné soudní ochrany, stejně jako jejich nedodržení při definici procesních podmínek.
A failure to comply with those requirements at Community level is — just like a failure to comply with them as regards the definition of detailed procedural rules — liable to undermine the principle of effective judicial protection.
Na první otázku položenou předkládajícím soudem je třeba odpovědět právě ve světle těchto úvah.
It is in the light of those considerations that the referring court’s first question must be answered.
Nehledě na formálně odlišné právní základy totiž obě žaloby, jak uvedla generální advokátka v bodě 58 svého stanoviska, směřují k ochraně týchž práv, odvozených z práva Společenství, a sice směrnice 1999/70 a rámcové dohody.
Notwithstanding formal distinctions as to their legal basis, both claims, as the Advocate General noted at point 58 of her Opinion, seek the protection of the same rights deriving from Community law, namely Directive 1999/70 and the framework agreement.