natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tato právní úprava uvedla v soulad nezbytnou státní kontrolu těchto zdrojů, která je vyjádřena formou „povolování“, a nezvratnou liberalizaci tohoto odvětví za účelem vytvoření podmínek, v nichž svoboda usazování a volný pohyb služeb budou podporovat rozvoj hospodářské soutěže.
That directive combined the essential requirement of state control of those resources, embodied in the authorisation procedure, with the unavoidable need to liberalise the sector in order to create the conditions in which freedom of establishment and freedom to provide services would promote the entrenchment of competition.
Za tímto účelem směrnice 97/13 stanoví jednotný rámec, který je založen na zásadách proporcionality, transparentnosti a zákazu diskriminace a v němž neexistence omezení představuje základní pravidlo při poskytování telekomunikačních služeb a využívání jejich sítí.
With that aim in mind, the directive laid down a uniform framework, founded on the principles of proportionality, transparency and nondiscrimination, in which the absence of restrictions constitutes the general rule for the supply of telecommunications and the operation of telecommunications networks.
Zákonodárce Společenství chtěl, aby byly poskytovány nebo využívány bez překážek nebo případně na základě „obecných povolení“ a aby „individuální licence“ byly udělovány pouze výjimečně nebo k doplnění obecných povolení 10.
The Community legislature intended them to be distributed and used without hindrance or, where appropriate, in accordance with ‘general authorisations’, reducing ‘individual licences’ to the status of exceptions or additions to the universal permits. 10
Články 6 a 11 směrnice 97/13 se opírají o tuto myšlenku podporovat hospodářskou
Articles 6 and 11 of Directive 97/13 follow the same route of promoting competition in
Podle článku 25 směrnice 97/13 členské státy musí uvést své právní předpisy v soulad se směrnicí nejpozději do 31. prosince 1997.
In accordance with Article 25, the Member States had to comply with the directive not later than 31 December 1997.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA RUIZ-JARABA – VĚC C-296/06
OPINION OF MR RUIZ-JARABO — CASE C-296/06
Článek 22 směrnice 97/13, nazvaný „Povolení platná v den vstupu této směrnice v platnost“ (neoficiální překlad) stanoví 12: vstupu této směrnice v platnost, která nebudou do 1. ledna 1999 uvedena do souladu s touto směrnicí, neúčinné.
However, under the heading ‘Authorisations existing at the date of entry into force of this Directive’, Article 22 provides: 12
V odůvodněných případech může Komise členským státům na jejich žádost povolit odklad tohoto data.“ (neoficiální překlad)
Directive which have not been brought into line by 1 January 1999 with the provisions of this Directive shall be inoperative.
Členské státy přijmou veškerá nezbytná ustanovení, aby povolení platná ke dni vstupu této směrnice v platnost s ní byla uvedena do souladu před 1. lednem 1999.
Member States shall make all necessary efforts to bring authorisations in force at the date of entry of this Directive into line with its provisions before 1 January 1999.
B – Italský právní řád: poplatek za individuální licence
B — Italian legislation: the fee applicable to individual licences
Pokud uplatnění této směrnice vyvolá změny podmínek již existujících povolení, mohou členské státy platnost podmínek prodloužit, s výjimkou těch, které přiznávají zvláštní nebo výlučná práva, která byla nebo mají být podle práva Společenství zrušena, za podmínky, že se to nedotkne práv jiných podniků vyplývajících z práva Společenství, včetně této směrnice.
Where application of the provisions of this Directive results in amendments to the terms of authorisations already in existence, Member States may extend the validity of terms, other than those giving special or exclusive rights which have been or are to be terminated under Community law, provided that this can be done without affecting the rights of other undertakings under Community law, including this Directive.
V takovém případě členské státy oznámí Komisi opatření přijatá k tomuto účelu a odůvodní je.
In such cases, Member States shall notify the Commission of the action taken to that end and shall state the reasons therefor.
Aniž je dotčen odstavec 2, budou povinnosti týkající se povolení platných ke dni
Without prejudice to the provisions of paragraph 2, obligations in authorisations existing at the date of entry into force of this
13 — Schválený nařízením prezidenta republiky č. 156 ze dne 29. března 1973 [Gazzeta Ufficiale della Repubblica Italiana (dále jen „GURI“), č.
13 — Approved by Presidential Decree No 156 of 29 March 1973 (Ordinary Supplement to Gazzeta Ufficiale della Repubblica Italiana (‘GURI’) No 113 of 3 May 1973, p. 2).
14 — Informace ohledně výpočtu poplatku jsou uvedeny v předkládajícím rozhodnutí (strany 6 a 7).
14 — The information about the calculation of the fee is set out in the order for reference (pp. 6 and 7).
12 — Pro české znění bezpředmětná poznámka pod čarou.
12 — Footnote not relevant to the English-language version.
Po zahájení procesu liberalizace v Evropské unii nařízení s mocí zákona č.
After the process of liberalising the sector in the European Union had begun, Decree-Law No 545 of 23 October 1996 15 transposition of Directive 97/13.
545 ze dne 23. října 1996 15, které se po něko- lika změnách stalo zákonem č.
ordered Italian legislation to be brought into line with Community law and became, with amendments, Law No 650 of 23 December 1996. 16
Nová právní úprava zrušila výlučná a zvláštní práva a přiznala každému podniku možnost poskytovat telekomunikační služby a instalovat telekomunikační sítě, ale podřídila ji správnímu povolení. Článek 4 odst. 1 a 2 zákona č.
The new legislation abolished exclusive and special rights and acknowledged the right of every undertaking to provide telecommunications services and install telecommunications networks, subject to administrative authorisations.
318 ze dne 19. září 1997 18, provádějící směrnici 97/13, přizpůsobilo italské právo
Italian law to the requirements imposed by Community legislation through the
20 odst. 3 potvrdil, že uvedený článek 188 Codice postale pozbyl dne 1. ledna 1999 platnosti, z čehož plyne, že toto ustanovení bylo v průběhu roku 1998 platné.
20Article 20(3) of that law provided that Article 188 of the Codice postale would cease to be effective from 1 January 1999, from which it follows that that provision was in force during 1998.
Tato předběžná otázka byla zapsána v kanceláři Soudního dvora dne 3. července 2006.
The order for reference was received at the Court Registry on 3 July 2006.
Navrhovatelka v původním řízení, italská vláda a Komise podaly písemná vyjádření a jejich zástupci přednesli své řeči na jednání konaném dne 4. října 2007.
The applicant in the main proceedings, the Italian Government and the Commission lodged written observations, and oral argument was presented by their representatives at the hearing held on 4 October 2007.
III – Skutkový stav sporu a předběžná otázka
III — The facts of the main proceedings and the question referred for a preliminary ruling
V – Přezkum předběžné otázky
V — Analysis of the question referred
Telecom Italia SpA, která byla od roku 1964 výhradním koncesionářem veřejných telekomunikačních služeb, je v současnosti držitelkou individuální licence k provádění činností souvisejících s těmito službami a zaplatila za rok 1998 poplatek ve výši 385 896 593 eur, navýšený o úroky.
Telecom Italia SpA, which had had an exclusive licence to provide public telecommunications services in Italy since 1964, currently holds an individual licence for activities relating to the provision of such services and paid, for 1998, a fee of EUR 385 896 593 plus interest.
A – Vymezení problému
A — Delimitation of the dispute
Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio často podává předběžné otázky Soudnímu dvoru, přesto se v rozhodném okamžiku ukazuje jako málomluvný, když pokládá Soudnímu dvoru otázku, která má hlubší základ, než vyplývá z jejího znění.
The Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio frequently seeks preliminary rulings but, at the moment of truth, it is sparing with words and has submitted to the Court a question with more substance than its wording suggests.
Je tak zdrženlivý, že se omezuje, bez dalšího upřesnění, na otázku na výklad
The referring court is so restrained that, without being more specific, it merely asks
TELECOM ITALIA zvláště jejím článkem 11.
Article 11 thereof, is a premise to such a question.
Tento přezkum přísluší vnitrostátnímu soudu a Soudní dvůr se musí omezit na to, aby mu poskytl relevantní pravidla výkladu práva Společenství, jak již učinil v rozsudcích Albacom a Infostrada, ISIS Multimedia a Firma 02, Nuova società di telecomunicazioni a i-21Germany a Arcor.
That task is for the national court and the Court of Justice must restrict itself to providing that court with the relevant guidelines for interpreting Community law, which it has already done in the judgments in Albacom and Infostrada, ISIS Multimedia and Firma 02, Nuova Società di Telecomunicazioni, and i-21 Germany and Arcor.
Tato stručnost, a nikoliv přesnost zakrývá pravé důvody žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce a komplikuje správné pochopení otázky.
That conciseness, rather than precision, obscures the real reasons for the reference and hinders a proper understanding of the question.
Zmíněná předběžná otázka se totiž zaměřuje na článek 22 výše uvedené směrnice, přičemž úlohou ostatních článků, nikoliv zbytečnou, je jej vymezit.
In fact, the focus of the question is Article 22 of the directive, while the undeniably useful function of the other two articles is to delimit that provision.
Spor v původním řízení vyžaduje totiž odpověď na otázku, zda podle článku 22 směrnice 97/13 může poplatek, který je v rozporu s jejím článkem 11, zůstat v platnosti až do 31. prosince 1998, tedy poté, co uplynula lhůta k provedení směrnice stanovená v článku 25 (31. prosince 1997) 21.
The object of the main proceedings is to determine whether, in accordance with Article 22 of Directive 97/13, a fee which is contrary to Article 11 of that directive may continue to be levied until 31 December 1998, in other words beyond the timelimit set by Article 25 for the transposition of the directive (31 December 1997). 21
Takové otázce musí předcházet přezkum toho, zda je poplatek zaplacený Telecom Italia (jakož i vnitrostátní pravidla, na základě kterých je tento poplatek vybírán) v rozporu se systémem zavedeným směrnicí 97/13,
An analysis of the conflict between the fee paid by Telecom Italia (and the national measures which provide for that fee) and the scheme of Directive 97/13, and in particular
21 — Stanovení tohoto data je logické s ohledem na vůli zákonodárce Společenství liberalizovat trh telekomunikačních služeb dne 1. ledna 1998, která je vyjádřena v článku 2 směrnice Komise 90/388/EHS ze dne 28. června 1990 o hospodářské soutěži na trhu telekomunikačních služeb (Úř. věst. L 192, s.
21 — That date is consistent with the aim of the Community legislature to complete the liberalisation of the telecommunications market by 1 January 1998, as set out in Article 2 of Commission Directive 90/388/EEC of 28 June 1990 on competition in the markets for telecommunications services (OJ 1990 L 192, p.
10), ve znění směrnice Komise 96/19/ES ze dne 13. března 1996 (Úř. věst. L 74, s. 13).
10), in the version of Commission Directive 96/19/EC of 13 March 1996 (OJ 1996 L 74, p. 13).
První bod odůvodnění směrnice 97/13 odkazuje na tento závazek, což zdůraznil jak Soudní dvůr (rozsudek Albacom a Infostrada, bod 35), tak já sám (stanovisko ve věci Nuova società di telecomunicazioni, body 45 a 46).
Recital 1 in the preamble to Directive 97/13 reflects that objective, to which the Court (judgment in Albacom and Infostrada, paragraph 35) and I myself (Opinion in Nuova Società di Telecomunicazioni, points 45 and 46) have also drawn attention.
V každém případě je na tuto otázku snadné najít odpověď, vzhledem k tomu, že podle této judikatury je cílem finančních povinností, které jsou na základě dotčeného článku 11 vyžadovány od podniků, jež jsou držiteli individuálních licencí na telekomunikační služby, pokrýt administrativní náklady spojené s jejich udělováním a používáním, ledaže se týkají omezených zdrojů, protože v tomto případě je připuštěn poplatek k zajištění jejich optimálního využití.
In any event, it is easy to predict the outcome since, pursuant to the caselaw cited, pecuniary charges which, in accordance with Article 11 of the directive, are imposed on undertakings holding individual telecommunications licences are intended to cover the administrative costs incurred in the issue and enforcement of those licences, unless they concern scarce resources, in which case a fee may be charged to ensure the optimal use of such resources.
Podle této teze poplatek vypočítaný na základě prognózy vývoje běžných nákladů orgánu, který uděluje licence, na období třiceti let (rozsudek i-21 Germany a Arcor), jakož i poplatky, které jsou vypočítány na základě obratu držitelů licencí (rozsudek Albacom a Infostrada) nebo požadavek dodatečného poplatku za soukromé používání veřejné telekomunikační sítě, která jim byla přidělena, stanoveného podle kritérií, jež nejsou uvedena ve výše zmíněném článku 11 (rozsudek Nuova società di telecomunicazioni), jsou v rozporu s tímto systémem.
In line with that approach, the following do not comply with that scheme: a fee calculated by taking into account the forecast of the general costs, over a period of 30 years, of the body which issues the licences (i-21 Germany and Arcor); charges which are based on the turnover of the licence holders (Albacom and Infostrada); and an additional charge levied in respect of the private use of the public telecommunications network allocated to the licence holder, fixed in accordance with criteria other than those laid down in Article 11 (Nuova Società di Telecomunicazioni).
Bez jakýchkoliv pochybností (alespoň pro předkládající soud a účastníky řízení o žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce) stejný osud musí stihnout také poplatek požadovaný po Telecom Italia za její licenci za rok 1998, jehož výše byla vypočtena na základě hrubého příjmu z její činnosti.
It is certain (at least in the minds of the referring court and the parties to these preliminary-ruling proceedings) that the same outcome is warranted by the charge levied on Telecom Italia for its licence in 1998, the amount of which was proportional to the gross revenue from its activity.
dřívějších koncesí, které budou platné ještě za harmonizovaného režimu, za účelem chránit hodnoty vlastní každému právnímu společenství, a sice stabilitu a kontinuitu právních vztahů. S tímto cílem čl.
first indication that its aim is to protect former concessions which were still in existence under the harmonised system, in order to safeguard certain values inherent in any community governed by the rule of law, namely, the stability and continuity of legal relationships.
22 odst. 2 směrnice 97/13 umožňuje členským státům, aby rozhodly o prodloužení platnosti povolení 23 dotčených novou organizací.
To that end, Article 22(2) entrusts the Member States with deciding whether to extend the validity of the authorisations 23 affected by the new arrangements.
Kromě tohoto konstatování je však nutné si položit otázku, zda přes neslučitelnost poplatku se směrnicí 97/13 je možné prodloužit jeho platnost o rok podle článku 22, jehož znění zmiňuje dvacátý šestý a dvacátý sedmý bod odůvodnění samotné směrnice.
However, once that finding has been made, the question arises whether, notwithstanding that the fee is contrary to Directive 97/13, it was appropriate to extend that fee for one year pursuant to Article 22, the wording of which is anticipated in recitals 26 and 27 in the preamble to the directive.
Tato snaha zachovat předchozí stav 24je nicméně omezena.
Nevertheless, that desire to preserve the past 24is not without limits.
Článek 22 odst. 1 směrnice 97/13 především stanoví lhůtu 25, jelikož
However, Article 22 refers also to substantive restric-
23 — Článek 2 odst. 1 písm. a) směrnice 97/13 definuje povolení jako „povolení definující zvláštní práva a povinnosti v odvětví telekomunikačních služeb a umožňující podnikům poskytovat telekomunikační služby a popřípadě povolující zřizování nebo provozování telekomunikačních sítí nezbytných k poskytování těchto služeb, které může mít podobu ‚obecného povolení‘ nebo ‚individuální licence‘ […]“. (neoficiální překlad)
23 — Article 2(1)(a) of Directive 97/13 defines authorisations as ‘any permission setting out rights and obligations specific to the telecommunications sector and allowing undertakings to provide telecommunications services and, where applicable, to establish and/or operate telecommunications networks for the provision of such services, in the form of a “general authorisation” or “individual licence” …’.
Z názvu tohoto článku („Povolení platná v den vstupu této směrnice v platnost“ (neoficiální překlad), ve spojení se začátkem dvacátého šestého bodu odůvodnění 22, vyplývá první indicie toho, že jejím cílem je ochrana
The heading of that article (‘Authorisations existing at the date of entry into force of this Directive’), read in conjunction with the beginning of Recital 26, 22provides the
24 — Toto úsilí o zachování starých časů mi připomíná úvodní větu trilogie Thomase Manna Josef a bratři jeho, Melantrich, z němčiny přeložil Ivan Olbracht a Helena Malířová, 1934, s. 7: „Studnice minulosti je hluboká.
24 — That yearning for times past reminds me of the sentence with which Thomas Mann opens his monumental tetralogy Joseph and His Brothers: ‘Deep is the well of the past.
3 druhého pododstavce prodloužena.
25 — Which may be deferred pursuant to the second subparagraph of Article 22(3).
TELECOM ITALIA samotný odstavec 2 mluví v tomto ohledu velmi jasně, když brání zachování podmínek, které přiznávají zvláštní nebo výlučná práva, jakož i podmínek, jejichž zachování působí újmu třetím osobám.
TELECOM ITALIA tions and paragraph 2 is particularly informative in that regard in that it precludes the extension of terms which confer special or exclusive rights and those which would affect third parties.
platnost dřívějších povolení mohla být prodloužena o rok, i když byla tato povolení v rozporu s touto směrnicí, pokud nepřiznávala žádné výlučné právo nebo nezasahovala do právního vlastnictví třetích osob, přičemž v tomto případě lhůta definitivně skončila dne 31. prosince 1998.
although it was possible to extend for one year existing authorisations which were contrary to the directive, provided that those authorisations did not grant exclusive rights or prejudice the legal rights of third parties, in which case 31 December 1998 was the absolute time-limit.
Dvacátý šestý bod odůvodnění směrnice 97/13 potvrzuje tuto tezi tím, že zbavuje účinnosti „ustanovení [v] povoleních, která jsou v rozporu s právem Společenství, zejména ta, která přiznávají držitelům licencí zvláštní nebo výlučná práva, [která] jsou […] neúčinná ode dne uvedeného v relevantních opatřeních Společenství; […] pokud jde o práva, která nezasahují do zájmů jiných podniků, […] členské státy mohou prodloužit jejich platnost, aby se vyhnuly nárokům na náhradu.“ (neoficiální překlad)
That view is confirmed by Recital 26 in the preamble to the directive, which states that ‘clauses in such authorisations contrary to Community law, in particular those conferring on the licensees special or exclusive rights, are … inoperative from the date indicated in the relevant Community measures; … regarding other rights which do not affect the interests of other undertakings …, Member States could extend their validity in order to avoid claims for compensation’.
Článek 22 odst. 2 směrnice 97/13 totiž odkazuje na „podmínky“ vztahující se na dřívější povolení, jejichž platnost mohla být prodloužena, s výjimkou podmínek, které přiznávají „zvláštní nebo výlučná práva“, jejichž platnost skončí dne 31. prosince 1997.
Article 22(2) refers to the ‘terms’ of authorisations already in existence, which could be extended unless they gave ‘special or exclusive rights’, in which case they had to be terminated on 31 December 1997.
Odstavec 3 tohoto článku odkazuje na „povinnosti“ vyplývající z těchto povolení, které mohly zůstat v platnosti až do 31. prosince 1998.
Article 22(3) refers to ‘obligations’ in such authorisations, which could remain in force until 31 December 1998.
Tyto „povinnosti“ představují podmnožinu zmíněných podmínek, což je pojem, který může zahrnovat práva i povinnosti.
Those ‘obligations’ are a subgroup of the ‘terms’, a concept which is capable of including rights and obligations.
Vzhledem k tomu, že tento odstavec 3 se začíná větou „[a]niž je dotčen odstavec 2“ (neoficiální překlad), nelze platnost „povinností“ vztahujících se k „zvláštním a výlučným právům“ prodloužit až do 31. prosince 1998.
Since Article 22(3) begins with the phrase ‘[w]ithout prejudice to the provisions of paragraph 2’, it is not appropriate to extend until 31 December 1998 ‘obligations’ linked to ‘special or exclusive rights’.
Tento přístup spočívající v systematickém přiblížení se znění článku 22 zpochybňuje platnost tvrzení zástupce italské vlády předneseného na jednání o této předběžné otázce, které navrhovalo oddělený výklad obou ustanovení, jako kdyby se jednalo o neprodyšně oddělené komory.
That systematic approach to the wording of Article 22 undermines the argument put forward at the hearing in these preliminary ruling proceedings by the representative of the Italian Government, who proposed that the two provisions be interpreted independently of one another, as though they were watertight compartments.
V důsledku toho členským státům příslušelo přizpůsobit jejich právní řád směrnici 97/13 před 31. prosincem 1997, avšak
Accordingly, the Member States were obliged to bring their rules into line with Directive 97/13 before 31 December 1997,
Zdá se tedy jasné, jak navrhuje zástupce Telecom Italia, že zákonodárce chtěl poskytnout delší lhůtu, aby umožnil přizpůsobení koncesí a povolení, které nenarušují volnou hospodářskou soutěž, protože neohrožují cíle harmonizace Společenství.
Therefore, as the representative of Telecom Italia has suggested, it is clear that the legislature wished to set a longer timelimit for bringing into line with Community law concessions and authorisations which, since they did not jeopardise the objectives of harmonisation in the Community, were not detrimental to freedom of competition.
C – K ceně dřívější koncese držiteli zvláštních práv, a tento zákaz má nezbytně dopad na protiplnění za takové výjimečné podmínky.
In other words, Article 22 prohibits the extension, after 31 December 1997, of the provision of telecommunications services by a single undertaking or by a number of undertakings with special rights, and that prohibition automatically affects the fees paid in those circumstances.
Přezkum poplatku, který zaplatila Telecom Italia a jehož vrácení požaduje ve sporu v původním řízení, představuje následující krok, jelikož kdyby bylo zjištěno, že tento poplatek zakládá výlučná nebo zvláštní práva anebo že jeho zachování zasahuje do zájmů třetích osob, nemohl by být uplatnitelný v roce 1998.
An examination of the fee paid by Telecom Italia, of which it claims reimbursement in the main proceedings, is the next step in the analysis since, if it were concluded that it created special or exclusive rights or that its continuation prejudiced the interests of third parties, the fee should not have continued to be imposed during 1998.
Proto má Telecom Italia správně za to, že jelikož ode dne 1. ledna 1998 přestala být jediným poskytovatelem telekomunikačních služeb v Itálii, od tohoto okamžiku přestala mít povinnost platit do státního rozpočtu částku odpovídající poplatku za koncesi, když nic neodůvodňuje de lege lata ani de lege ferenda prodloužení platnosti této povinnosti.
Therefore, Telecom Italia is right to assert that, since it ceased to be the sole provider of telecommunications services in Italy on 1 January 1998, its obligation to pay the licence fee to the Italian Treasury ended on that date, and there are no grounds de lege lata or delege ferenda which would justify the extension of that fee.