natgillin/translations-raw huggingface dataset:
S ohledem na kontext, v němž Regeringsrätten položil předběžnou otázku, je nezbytné připomenout a upřesnit několik zásad týkajících se pravomoci Soudního dvora podle článku 234 ES.
In view of the circumstances in which the Regeringsrätten referred its question for a preliminary ruling, it is necessary to rehearse and clarify a number of principles concerning the jurisdiction of the Court under Article 234 EC.
Podle čl. 234 druhého a třetího pododstavce ES, vyvstane-li otázka výkladu Smlouvy o ES nebo aktů přijatých orgány Evropského společenství před soudem členského státu, tento soud může nebo, pokud se jedná o soud členského státu, jehož rozhodnutí
Pursuant to the second and third paragraphs of Article 234 EC, where a question on the interpretation of the EC Treaty or of subordinate acts of the institutions of the
Cílem článku 234 ES je předcházet protichůdným výkladům práva Společenství, které mají vnitrostátní soudy použít, a zajistit, aby toto právo mělo za všech okolností ve všech členských státech stejný účinek (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 16. ledna 1974, Rheinmühlen-Düsseldorf, 166/73, Recueil, s. 33, bod 2).
Article 234 EC aims to avoid divergences in the interpretation of Community law which the national courts have to apply and aims to ensure that, in all circumstances, that law has the same effect in all Member States (see, to that effect, Case 166/73 Rheinmühlen-Düsseldorf [1974] ECR 33, paragraph 2).
15. září 2005Zvláště povinnost obrátit se na Soudní dvůr zavedená článkem 234 třetím pododstavcem ES spadá do oblasti spolupráce, zavedené za účelem zajistit řádné používání a jednotný výklad práva Společenství ve všech členských státech, mezi vnitrostátními soudy, při výkonu jejich pravomoci používat právo Společenství, a Soudním dvorem.
In particular, the obligation to refer imposed by the third paragraph of Article 234 EC is based on cooperation, established with a view to ensuring the proper application and uniform interpretation of Community law in all the Member States, between national courts, in their capacity as courts responsible for the application of Community law, and the Court of Justice.
Cílem této povinnosti je zejména předcházet tomu, aby se v jakémkoliv členském státě zaváděla vnitrostátní judikatura, která není v souladu
That obligation is intended in particular to prevent
V důsledku toho, jestliže se otázky položené vnitrostátním soudem týkají výkladu práva Společenství, je Soudní dvůr v zásadě povinen rozhodnout (výše uvedené rozsudky Meilicke, bod 24; Leclerc-Siplec, bod 11, jakož i rozsudek ze dne 18. listopadu 1999, X a Y,C-200/98, Recueil, s. I-8261, bod 19).
Consequently, where questions submitted by national courts concern the interpretation of a provision of Community law, the Court of Justice is, in principle, obliged to give a ruling (Meilicke, paragraph 24; Leclerc-Siplec, paragraph 11; and Case C-200/98 X and Y [1999] ECR I-8261, paragraph 19).
Soudní dvůr však rovněž rozhodl, že za výjimečných okolností mu přísluší za účelem ověření jeho vlastní pravomoci, aby přezkoumal podmínky, za kterých se na něj vnitrostátní soud obrátil.
However, the Court has held that, in exceptional circumstances, it can examine the conditions in which the case was referred to it by the national court, in order to assess whether it has jurisdiction.
Pokud totiž duch spolupráce, jímž se musí řídit výkon funkcí svěřených článkem 234 ES vnitrostátnímu soudu a Soudnímu dvoru, ukládá Soudnímu dvoru povinnost respektovat odpovědnost vnitrostátního soudu, znamená to také, že vnitrostátní soud přihlíží při využívání možností poskytnutých tímto článkem k funkci, kterou má Soudní dvůr v dané oblasti a jíž je přispívat k výkonu spravedlnosti v členských státech, a nikoliv vydávat poradní stanoviska k obecným nebo hypotetickým otázkám (viz výše uvedené rozsudky Foglia, body 18 a 20, jakož i Meilicke, bod 25).
While the spirit of cooperation which must prevail in the exercise of the functions assigned by Article 234 EC to the national courts, on the one hand, and the Community judicature, on the other, requires the Court of Justice to have regard to the particular responsibilities of the national court, it implies at the same time that the national court, in the use which it makes of the possibilities offered by that article, must have regard to the particular function entrusted to the Court of Justice in this field, which is to assist in the administration of justice in the Member States and not to deliver advisory opinions on general or hypothetical questions (see Case 244/80 Foglia, paragraphs 18 and 20, and Meilicke, paragraph 25).
Co se týče původního řízení, Soudní dvůr již rozhodl, že v případě opravného prostředku je cílem řízení před Regeringsrätten kontrola legality stanoviska, které od té doby, co se stane pravomocným, zavazuje daňovou správu a slouží jako základ při zdaňování, pokud a v rozsahu, v němž osoba, která požádala o toto stanovisko, vykonává činnost předpokládanou v její žádosti, a že za těchto podmínek je třeba mít za to, že Regeringsrätten vykonává funkci soudní povahy (výše uvedený rozsudek X a Y, bod 17).
With regard to the main proceedings, the Court has already held that, in the case of an appeal, the purpose of the procedure before the Regeringsrätten is to review the legality of an opinion which, once it becomes definitive, binds the tax authorities and serves as the basis for the assessment to tax if and to the extent to which the person who applied for the opinion continues with the action envisaged in his application and that, in those circumstances, the Regeringsrätten must be held to be carrying out a judicial function (X and Y, paragraph 17).
Okolnost, že Skatteverket navrhla potvrzení předběžného stanoviska Skatterättsnämnden, nemá dopad na soudní charakter původního řízení.
The fact that the Skatteverket confirmed the preliminary opinion of the Skatterättsnämnden does not affect the judicial nature of the main proceedings.
Krom toho ve věci v původním řízení předkládající soud klade Soudnímu dvoru otázku týkající se výkladu ustanovení práva Společenství, a sice čl. 20 první odrážky směrnice 92/83, a má za to, že rozhodnutí o předběžné otázce týkající se tohoto problému je nezbytné ke kontrole legality předběžného stanoviska Skatterättsnämnden.
In addition, in the main proceedings, the referring court asks the Court of Justice a question concerning the interpretation of a provision of Community law, namely the first indent of Article 20 of Directive 92/83, and it considers that a preliminary ruling on that point is necessary in order to review the legality of the preliminary opinion of the Skatterättsnämnden.
Soudní dvůr tedy nemá vydat poradní stanovisko k hypotetické otázce.
The Court is therefore not being asked to deliver an advisory opinion on a hypothetical question.
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že Regeringsrätten provádí v tomto ohledu soudní přezkum v plné jurisdikci, nezávisle na návrzích účastníků řízení.
According to the order for reference, the Regeringsrätten has unlimited jurisdiction in this connection, independently of the submissions of the parties.
Krom toho vzhledem k tomu, že rozhodnutí Regeringsrätten nelze napadnout opravnými prostředky podle vnitrostátního práva, je tento soud v souladu s čl. 234 třetím pododstavcem ES povinen se obrátit na Soudní dvůr.
Moreover, since there is no judicial remedy under national law against the decisions of the Regeringsrätten, that court is obliged, under the third paragraph of Article 234 EC, to bring the matter before the Court of Justice.
Proto, jak bylo již uvedeno v bodě 23 tohoto rozsudku, v takovém řízení, jako je původní řízení, lze pouze předložením žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Soudnímu dvoru dosáhnout cíle sledovaného tímto ustanovením, kterým je zajistit řádné používání a jednotný výklad práva Společenství ve všech členských státech,
Consequently, as already stated in paragraph 23 of this judgment, in proceedings such as the main proceedings, it is only by referring a question to the Court for a preliminary ruling that the objective pursued by that provision can be attained, that is to ensure the proper application and uniform interpretation of Community law in all
2008 – VĚC C-458/06 jakož i předcházet tomu, aby se v jakémkoliv členském státě zaváděla vnitrostátní judikatura, která není v souladu s pravidly tohoto práva.
2008 — CASE C-458/06 the Member States and to prevent a body of national caselaw that is not in accordance with the rules of Community law from coming into existence in the Member State concerned.
S ohledem na výše uvedené má Soudní dvůr pravomoc rozhodnout o otázce položené Regeringsrätten.
Taking into account all the foregoing considerations, the Court has jurisdiction to reply to the question posed by the Regeringsrätten.
Podstatou předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda alkohol obsažený ve víně na vaření musí být klasifikován jako líh uvedený v čl. 20 první odrážce směrnice 92/83.
By its question, the referring court asks whether the alcohol contained in cooking wine is to be classified as ethyl alcohol as referred to in the first indent of Article 20 of Directive 92/83.
387), nemění to nic na tom, že tento potravinový přípravek obsahuje líh, na který se vztahují položky 2207 a 2208 této nomenklatury.
1), the fact remains that that edible preparation contains ethyl alcohol falling within headings 2207 and 2208 of that nomenclature.
Z toho vyplývá, že pokud skutečný obsah alkoholu v lihu obsaženém ve víně na vaření přesahuje 1,2 % objemových, spadá tento alkohol do působnosti čl. 20 první odrážky směrnice 92/83.
It follows that if the ethyl alcohol contained in cooking wine has an alcoholic strength exceeding 1.2 % volume, that alcohol falls within the scope of the first indent of Article 20 of Directive 92/83.
Článek 20 první odrážka směrnice 92/83 se totiž použije i tehdy, když výrobky spadající do působnosti tohoto ustanovení jsou součástí výrobku, který spadá do jiné kapitoly kombinované nomenklatury.
The first indent of Article 20 of Directive 92/83 applies even when the products covered by that provision form part of a product which falls within another chapter of the combined nomenclature.
S ohledem na výše uvedené je třeba na položenou otázku odpovědět tak, že alkohol obsažený ve víně na vaření musí být, přesahuje-li skutečný obsah alkoholu 1,2 % objemových, klasifikován jako líh uvedený v čl. 20 první odrážce směrnice 92/83.
Having regard to all the foregoing considerations, the answer to the question referred must be that the alcohol contained in cooking wine is, if it has an alcoholic strength exceeding 1.2% by volume, to be classified as ethyl alcohol as referred to in the first indent of Article 20 of Directive 92/83.
Alkohol obsažený ve víně na vaření musí být, přesahuje-li skutečný obsah alkoholu 1,2 % objemových, klasifikován jako líh uvedený v čl. 20 první odrážce
The alcohol contained in cooking wine is, if it has an alcoholic strength exceeding 1.2% by volume, to be classified as ethyl alcohol as referred to in the first
2008 – VĚC C-458/06 směrnice Rady 92/83/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů.
2008 — CASE C-458/06 indent of Article 20 of Council Directive 92/83/EEC of 19 October 1992 on the harmonisation of the structures of excise duties on alcohol and alcoholic beverages.
Věc C-533/06
Case C-533/06
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)] „Ochranné známky – Směrnice 89/104/EHS – Článek 5 odst.
(Reference for a preliminary ruling from the Court of Appeal of England and Wales (Civil Division))
1 – Výlučné právo majitele ochranné známky – Užívání označení totožného nebo podobného ochranné známce ve srovnávací reklamě – Omezení účinků ochranné známky – Srovnávací reklama – Směrnice 84/450/EHS a 97/55/ES – Článek 3a odst. 1 – Podmínky přípustnosti srovnávací reklamy – Použití ochranné známky soutěžitele nebo označení podobného této ochranné známce“
(Trade marks — Directive 89/104/EEC — Article 5(1) — Exclusive rights of the trade mark proprietor — Use of a sign identical with, or similar to, a mark in a comparative advertisement — Limitation of the effects of a trade mark — Comparative advertising — Directives 84/450/EEC and 97/55/EC — Article 3a(1) — Conditions under which comparative advertising is permitted — Use of a competitor’s trade mark or of a sign similar to that mark)
Stanovisko generálního advokáta P. Mengozziho přednesené dne 31. ledna 2008 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Opinion of Advocate General Mengozzi delivered on 31 January 2008 . . . .Judgment of the Court (First Chamber), 12 June 2008 . . . . . . . . . . .
Sbližování právních předpisů – Ochranné známky – Směrnice 89/104 – Právo majitele ochranné známky bránit užívání totožného nebo podobného označení třetí osobou pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby
Approximation of laws — Trade marks — Directive 89/104 — Right, for the proprietor of a trade mark, to prevent the use by a third party of an identical or similar sign for identical or similar goods or services
SHRNUTÍ – VĚC C-533/06
SUMMARY — CASE C-533/06
Sbližování právních předpisů – Ochranné známky – Směrnice 89/104 – Zápis nové ochranné známky – Existence totožné nebo podobné starší ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Právo majitele ochranné známky bránit užívání totožného nebo podobného označení třetí osobou pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Nebezpečí záměny
Approximation of laws — Trade marks — Directive 89/104 — Registration of a new trade mark — Existence of an identical or similar earlier trade mark registered for identical or similar goods or services — Right, for the proprietor of a trade mark, to prevent the use by a third party of an identical or similar sign for identical or similar goods or services — Likelihood of confusion
5 odst. 1 písm. b), a 84/450, článek 3a]
(Council Directives 89/104, Art. 5(1)(b), and 84/450, Art. 3a)
Takovou reklamou se inzerent snaží odlišit své zboží a služby tak, že porovná jejich vlastnosti s vlastnostmi zboží a služeb soutěžitelů.
With such an advertisement, the advertiser seeks to distinguish his goods and services by comparing their characteristics with those of competing goods and services.
Toto posouzení je potvrzeno patnáctým bodem odůvodnění směrnice 97/55, ve kterém zákonodárce Společenství zdůraznil, že cílem srovnávací reklamy je rozlišit zboží a služby inzerenta od zboží a služeb jeho soutěžitele.
That analysis is confirmed by recital 15 in the preamble to Directive 97/55, in which the Community legislature pointed out that the aim of comparative advertising is to distinguish between the goods and services of the advertiser and those of his competitor.
(viz body 34–36)
(see paras 34-36)
Krom toho reklama, kterou inzerent srovnává zboží nebo služby, které uvádí na trh, se zbožím nebo službami soutěžitele, je určena zjevně na podporu zboží
Second, an advertisement in which the advertiser compares the goods and services which he markets with those of a competitor is aimed, evidently, at
3a odst. 1 směrnice 84/450 týkající se klamavé a srovnávací reklamy, ve znění směrnice 97/55, je nutno vykládat tak, že majitel zapsané ochranné známky není oprávněn zakázat ve srovnávací reklamě,
Article 5(1) and (2) of First Directive 89/104 concerning trade marks and Article 3a(1) of Directive 84/450 concerning misleading and comparative advertising, as amended by Directive 97/55, must be interpreted to the effect that the proprietor of a registered
3a odst. 1 písm. d) směrnice 84/450.
Directive 89/104 and Article 3a(1)(d) of Directive 84/450.
3a odst. 1, užívání označení totožného nebo podobného jeho ochranné známce třetími osobami.
trade mark is not entitled to prevent the use by a third party of a sign identical with, or similar to, his mark, in a comparative advertisement which satisfies all the conditions, laid down in Article 3a(1), under which comparative advertising is permitted.
(viz body 45–49, 51, výrok 1)
(see paras 45-49, 51, operative part 1)
5 odst. 1 písm. b) první směrnice 89/104 o ochranných známkách.
The notion of likelihood of confusion is the same in Articles 4(1)(b) and 5(1)(b) of Directive 89/104 concerning trade marks.
Článek 4 odst. 1 písm. b) směrnice 89/104 se nicméně dotýká přihlášky k zápisu ochranné známky.
Article 4(1)(b) of Directive 89/104, however, concerns an application for registration of a mark.
V okamžiku zápisu ochranné známky má majitel této ochranné známky právo ji používat podle svého uvážení, takže pro účely posouzení, zda se na přihlášku k zápisu uplatní důvod pro zamítnutí zakotvený v tomto ustanovení, je třeba přezkoumat, zda existuje nebezpečí záměny se starší ochrannou známkou osoby, která podává námitky, ve všech situacích, ve kterých by přihlašovaná ochranná známka, pokud by byla zapsána, mohla být používána.
Once a mark has been registered, its proprietor has the right to use it as he sees fit so that, for the purposes of assessing whether the application for registration falls within the ground for refusal laid down in that provision, it is necessary to ascertain whether there is a likelihood of confusion with the opponent’s earlier mark in all the circumstances in which the mark applied for might be used if it were to be registered.
Jednak totiž představuje nebezpečí záměny v případě podobnosti mezi ochrannou známkou a označením a mezi zbožím nebo službami specifickou podmínku ochrany.
First, in the case of similarity between the mark and the sign and between the goods or services, the likelihood of confusion constitutes the specific condition for protection.
3a odst. 1 písm. d) směrnice 84/450 vyplývá, že srovnávací reklama není přípustná, pokud existuje nebezpečí záměny mezi inzerentem reklamy a soutěžitelem nebo mezi ochrannými známkami, zbožím nebo službami inzerenta reklamy a soutěžitele.
Second, it is apparent from Article 3a(1)(d) of Directive 84/450 that comparative advertising is not permitted if there is a likelihood of confusion between the advertiser and a competitor or between the advertiser’s trade marks, goods or services and those of a competitor.
Ve světle třináctého až patnáctého bodu odůvodnění směrnice 97/55 je třeba stejným způsobem vykládat pojem
In the light of recitals 13 to 15 of Directive 97/55, the same interpretation must be given to the term ‘confusion’ used in both Article 5(1)(b) of
SHRNUTÍ – VĚC C-533/06 pro účely posouzení, zda majitel zapsané ochranné známky má právo zabránit takovému zvláštnímu užívání, je třeba se omezit na okolnosti charakterizující uvedené užívání, aniž by bylo třeba zkoumat, zda jiné užívání téhož označení za jiných okolností může rovněž způsobit nebezpečí záměny.
SUMMARY — CASE C-533/06 whether the proprietor of the registered mark is entitled to oppose that specific use, the assessment must be limited to the circumstances characterising that use, without there being any need to investigate whether another use of the same sign in different circumstances would also be likely to give rise to a likelihood of confusion.
známky není oprávněn zakázat, aby třetí osoby ve srovnávací reklamě užívaly označení podobné této ochranné známce pro zboží nebo služby totožné s těmi, pro něž byla zmiňovaná ochranná známka zapsána, nebo jim podobné, jestliže toto užívání nezpůsobí u veřejnosti nebezpečí záměny, a to bez ohledu na skutečnost, zda srovnávací reklama splňuje všechny podmínky přípustnosti uvedené v článku 3a směrnice 84/450 týkající se klamavé a srovnávací reklamy, ve znění směrnice 97/55.
(see paras 65-67) of a registered trade mark is not entitled to prevent the use by a third party, in a comparative advertisement, of a sign similar to that mark in relation to goods or services identical with, or similar to, those for which that mark was registered where such use does not give rise to a likelihood of confusion on the part of the public, and that is so irrespective of whether or not the comparative advertisement satisfies all the conditions laid down in Article 3a of Directive 84/450 concerning misleading advertising and comparative advertising, as amended by Directive 97/55, under which comparative advertising is permitted.
Článek 5 odst. 1 písm. b) první směrnice 89/104 o ochranných známkách je nutno vykládat tak, že majitel zapsané ochranné
Article 5(1)(b) of First Directive 89/104 concerning trade marks is to be interpreted as meaning that the proprietor
(viz bod 69, výrok 2)
69, operative part 2)
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTAPAOLA MENGOZZIHO přednesené dne 31. ledna 2008 1
OPINION OF ADVOCATE GENERALMENGOZZI delivered on 31 January 2008 1
Článek 5 směrnice 89/104, nazvaný „Práva z ochranné známky“, stanoví:
Article 5 of Directive 89/104, under the heading ‘Rights conferred by a trade mark’, reads as follows:
Projednávanou žádostí o rozhodnutí o předběžné otázce se Court of Appeal (England & Wales) Soudního dvora táže na výklad ustanovení obsažených v první směrnici Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách 2, a ve směrnici Rady 84/450/EHS ze dne 10. září 1984 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se klamavé reklamy 3, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/55/ES ze dne 6. října 1997 4. „1.
By the present reference for a preliminary ruling, the Court of Appeal (England and Wales) puts to the Court questions concerning the interpretation of provisions contained in First Council Directive 89/104/EEC of 21 December 1988 to approximate the laws of the Member States relating to trade marks 2 and in Council Directive 84/450/EEC of 10 September 1984 concerning misleading and comparative advertising 3 as amended by
Majitel je oprávněn zakázat všem třetím osobám, které nemají jeho souhlas, aby v obchodním styku užívaly: a) označení totožné s ochrannou známkou pro zboží nebo služby, které jsou totožné s těmi, pro něž je známka zapsána;
(a) any sign which is identical with the trade mark in relation to goods or services which are identical with those for which the trade mark is registered;
Tyto otázky vyvstaly v rámci sporu mezi podniky působícími v odvětví mobilní telefonie, O2 Holdings Limited a O2 (UK) Limited (dále jen společně „O2“) na jedné straně a Hutchison 3G Limited (dále jen „H3G“) na straně druhé, ohledně televizní reklamní kampaně posledně uvedené ve Velké Británií za účelem reklamy na své mobilní telekomunikační služby.
These questions were raised in the context of proceedings between companies operating in the mobile phone sector, O2 Holdings Limited and O2 (UK) Limited (together ‘O2’), of the one part, and Hutchison 3G Limited (‘H3G’), of the other, concerning a television advertising campaign run by the latter in the United Kingdom to promote its mobile telephone services.
1 — Původní jazyk: italština.2 — Úř. věst. 1989, L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 92.3 — Úř. věst. L 250, s. 17; Zvl. vyd. 15/01, s. 227.4 — Úř. věst. L 290, s. 18; Zvl. vyd. 15/03, s. 365.
1 — Original language: Italian.2 — OJ 1989 L 40, p.
b) označení, u něhož z důvodu jeho totožnosti nebo podobnosti s ochrannou známkou a totožnosti či podobnosti zboží nebo služeb označovaných ochrannou známkou a označením existuje nebezpečí záměny u veřejnosti, včetně nebezpečí asociace označení s ochrannou známkou.
(b) any sign where, because of its identity with, or similarity to, the trade mark and the identity or similarity of the goods or services covered by the trade mark and the sign, there exists a likelihood of confusion on the part of the public, which includes the likelihood of association between the sign and the trade mark.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA P. MENGOZZIHO – VĚC C-533/06
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-533/06