natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Členský stát při omezení základních svobod občanů Unie musí sám ověřit a potvrdit, zda výkon těchto svobod představuje skutečné a dostatečně závažné ohrožení veřejného pořádku dotýkající se některého ze základních zájmů společnosti.
A Member State when limiting the fundamental freedoms of Union citizens must itself verify and confirm whether the exercise of those freedoms poses a genuine and sufficiently serious threat to the requirements of public policy affecting one of the fundamental interests of society.
19 — Rozsudek ze dne 29. dubna 2004, Orfanopoulos a Oliveri (C-482/01 a C-493/01, Recueil, s. I-5257, body 64 a 65).
23According to settled caselaw, reliance by a national authority on the concept
20 — Rozsudek ze dne 4. prosince 1974, Van Duyn (41/74, Recueil, s. 1337, bod 18)
19 — Joined Cases C-482/01 and C-493/01 Orfanopoulos and Oliveri [2004] ECR I-5257, paragraphs 64 and 65.
V projednávané věci ze skutečností uvedených předkládajícím soudem
In the present case nothing in the facts, as presented by the referring court, would
21 — Souladem se zásadou přiměřenosti se rozumí, že příslušná vnitrostátní opatření přijatá z důvodu veřejného pořádku musí být nezbytná a přiměřená k dosažení sledovaného cíle Viz v tomto smyslu rozsudek Baumbast a R, uvedený v poznámce pod čarou 8, bod 91.
21 — In accordance with the principle of proportionality, national measures adopted on grounds of public policy or public security must be necessary and appropriate to attain the objective pursued.
22 — Viz rozsudky ze dne 26. února 1975, Bonsignore (67/74, Recueil, s.
See, to that effect, Baumbast and R, cited in footnote 8, paragraph 91.
297, bod 6), a ze dne 28. října 1975, Rutili (36/75, Recueil, s. 1219, bod 29).
22 — See Case 67/74 Bonsignore [1975] ECR 297, paragraph 6, and Case 36/75 Rutili [1975] ECR 1219, paragraph 29.
24 — Viz rozsudky ze dne 31. ledna 2006, Komise v. Španělsko (C-503/03, Sb. rozh. s. I-1097, bod 46); Orfanopoulos a Oliveri, uvedený v poznámce pod čarou 19, bod 66; Bouchereau, uvedený v poznámce pod čarou 7, bod 35, a Rutili, uvedený v poznámce pod čarou 22, bod 28.
24 — See Case C-503/03 Commission v Spain [2006] ECR I-1097, paragraph 46; Orfanopoulos and Oliveri, cited in footnote 19, paragraph 66; Bouchereau, cited in footnote 7, paragraph 35; and Rutili, cited in footnote 22, paragraph 28.
23 — Viz zejména rozsudek ze dne 19. ledna 1999, Calfa (C-348/96, Recueil, s. I-11, body 22 až 24).
23 — See, in particular, Case C-348/96 Calfa [1999] ECR I-11, paragraphs 22 to 24.
C – Osobní chování
C — Personal conduct
Podstatou druhé části třetí otázky vnitrostátního soudu je, zda členský stát může ukládat omezení svobody pohybu a pobytu občana Unie podle článku 27 směrnice 2004/38 z důvodů „veřejného pořádku“ a „veřejné bezpečnosti“ automaticky, aniž by bylo přezkoumáno „osobní chování“ této osoby.
By the second part of its third question, the national court seeks clarification on whether a Member State may automatically impose pursuant to Article 27 of Direct- ive 2004/38 restrictions on the freedom of movement and residence of a citizen of the Union on grounds of ‘public policy’ and ‘public security’, without that person’s ‘personal conduct’ being examined.
Z předkládacího rozhodnutí a vyjádření rumunské vlády totiž vyplývá, s výhradou ověření této skutečnosti předkládajícím soudem, že se ministerstvo na základě dotčených vnitrostátních předpisů pravidelně domáhá u rumunských soudů, a to i po přistoupení tohoto členského státu k EU, omezení práva rumunských občanů opustit uvedený členský stát a odebrat se do jiného členského státu, pokud byli takoví občané navráceni na základě readmisní dohody.
Indeed, subject to verification by the referring court, it would appear from the order for reference and from the submissions of the Romanian Government that the Ministry regularly seeks from the Romanian courts, even following the accession of that Member State to the EU, on foot of the national provisions in question, orders limiting the right of Romanian citizens to leave that Member State and to travel to another Member State where those citizens have been repatriated on foot of a readmission agreement.
Podle mého názoru, s ohledem na odůvodnění uvedené v bodech 40 až 44 tohoto stanoviska nemůže členský stát automaticky ukládat podle článku 27 směrnice 2004/38 omezení svobody pohybu a pobytu občana Unie z důvodů veřejného pořádku a veřejné bezpečnosti. V souladu s čl.
In my view, in the light of the reasoning outlined in points 40 to 44 above, a Member State may not automatically impose, pursuant to Article 27 of Directive 2004/38, restrictions on the freedom of movement and residence of a citizen of the Union on grounds of public policy and public security.
2 směrnice 2004/38 navíc jednoznačně stanoví, že opatření přijatá z důvodů veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti se musí zakládat výlučně na osobním chování dotyčné osoby.
Moreover, Article 27(2) of Directive 2004/38 unequivocally states that measures taken on grounds of public policy or public security shall be based exclusively on the personal conduct of the individual concerned.
Mám tedy za to, že nepřezkoumání osobního chování jednotlivce členským státem při omezení jeho práva svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států z důvodů veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti způsobuje neplatnost jakéhokoli odůvodnění dotyčného omezení.
I consider therefore that failure by a Member State to examine the personal conduct of a person when restricting, on grounds of public policy or public security, his right to move and reside freely in the territory of the Member States invalidates any justification of the restriction in question.
18 odst. 1 ES a článku 4 směrnice 2004/38 může představovat skutečné a dostatečně závažné ohrožení veřejného pořádku dotýkající se některého ze základních zájmů společnosti, členský stát původu nemůže z důvodů „veřejného pořádku“ nebo „veřejné bezpečnosti“ stanovených v článku 27 uvedené směrnice uložit omezení svobody pohybu takové osoby.
I therefore consider that, in the absence of a specific finding by a Member State in relation to one of its own nationals, adopted in compliance with the principle of proportionality and based exclusively on the personal conduct of the individual concerned, that the exercise by him of his right pursuant to Article 18(1) EC and Article 4 of Direct- ive 2004/38 to leave his own Member State to travel to another Member State may pose a genuine and sufficiently serious threat to the requirements of public policy affecting one of the fundamental interests of society, the Member State of origin may not impose, on grounds of ‘public policy’ or ‘public security’ as provided by Article 27 of that directive, restrictions on the freedom of movement of that person.
Navrhuji proto, aby Soudní dvůr odpověděl na otázky položené Tribunalul Dâmboviţa takto:
I consider accordingly, that the Court should answer the questions referred by the Tribunalul Dâmboviţa, as follows:
18 odst. 1 ES a článku 4 směrnice 2004/38 může představovat skutečné a dostatečně závažné ohrožení veřejného pořádku dotýkající se některého ze základních zájmů společnosti, členský stát původu nemůže z důvodů ‚veřejného pořádku‘ nebo ‚veřejné bezpečnosti‘ stanovených v článku 27 uvedené směrnice uložit omezení svobody pohybu takové osoby.
(2) In the absence of a specific finding by a Member State in relation to one of its own nationals, adopted in compliance with the principle of proportionality and based exclusively on the personal conduct of the individual concerned, that the exercise by him of his right pursuant to Article 18(1) EC and Article 4 of Dir -ective 2004/38 to leave his own Member State to travel to another Member State may pose a genuine and sufficiently serious threat to the requirements of public policy affecting one of the fundamental interests of society, the Member State of origin may not impose, on grounds of ‘public policy’ or ‘public security’ as provided by Article 27 of that directive, restrictions on the freedom of movement of that person.
3) Nepřezkoumání osobního chování jednotlivce členským státem při omezení jeho práva svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států z důvodů veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti způsobuje neplatnost jakéhokoli odůvodnění dotyčného omezení.“
(3) Failure by a Member State to examine the personal conduct of a person when restricting, on grounds of public policy or public security, his right to move and reside freely in the territory of the Member States invalidates any justification of the restriction in question.
Ve věci C-33/07, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Tribunalul Dâmboviţa (Rumunsko) ze dne 17. ledna 2007, došlým Soudnímu dvoru dne 24. ledna 2007, v řízení
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC, by the Tribunalul Dâmboviţa (Romania), made by decision of 17 January 2007, received at the Court on 24 January 2007, in the proceedings
* Jednací jazyk: rumunština.
* Language of the case: Romanian.
2008 – VĚC C-33/07 generální advokát: J. Mazák, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, s přihlédnutím k písemné části řízení, s ohledem na vyjádření předložená:
Advocate General: J. Mazák, Registrar: R. Grass, having regard to the written procedure, after considering the observations submitted on behalf of:
– za rumunskou vládu E. Ganea, jako zmocněnkyní,
— the Romanian Government, by E. Ganea, acting as Agent,
– za řeckou vládu E. Skandalou a G. Papagianni, jako zmocněnkyněmi,
— the Greek Government, by E. Skandalou and G. Papagianni, acting as Agents,
– za Komisi Evropských společenství D. Maidani a I. Trifa, jako zmocněnkyněmi, po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 14. února 2008,
— the Commission of the European Communities, by D. Maidani and I. Trifa, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 14 February 2008,
Tato žádost byla předložena v rámci sporu týkajícího se návrhu Ministerul Administraţiei şi Internelor – Direcţia Generală de Paşapoarte Bucureşti (ministerstvo správy a vnitra – Generální ředitelství pro cestovní pasy Bukurešť, dál jen „Minister“) na vydání rozhodnutí Tribunalul Dâmboviţa, kterým by bylo G. Jipovi, rumunskému státnímu příslušníkovi, zakázáno odebrat se do Belgie na dobu nejvýše tří let.
The reference has been made in the course of proceedings relating to an application submitted by the Ministerul Administraţiei şi Internelor — Direcţia Generală de Paşapoarte Bucureşti (Ministry of Administration and Home Affairs — Directorate General for Passports, Bucharest, ‘the Minister’), seeking to obtain from the Tribunalul Dâmboviţa an order prohibiting Mr Jipa, a Romanian national, from travelling to Belgium for a period of up to three years.
2008 – VĚC C-33/07
2008 — CASE C-33/07
Článek 4 odst. 1 směrnice 2004/38 stanoví:
Article 4(1) of Directive 2004/38 provides:
„Aniž jsou dotčeny předpisy o cestovních dokladech použitelné pro kontroly na státních hranicích, mají všichni občané Unie s platným průkazem totožnosti nebo cestovním pasem a jejich rodinní příslušníci, kteří nejsou státními příslušníky žádného členského státu a mají platný cestovní pas, právo opustit území členského státu a odebrat se do jiného členského státu.“
‘Without prejudice to the provisions on travel documents applicable to national border controls, all Union citizens with a valid identity card or passport and their family members who are not nationals of a Member State and who hold a valid passport shall have the right to leave the territory of a Member State to travel to another Member State.’
27 odst. 1 a 2 směrnice 2004/38:
Under Article 27(1) and (2) of Directive 2004/38:
S výhradou této kapitoly smějí členské státy omezit svobodu pohybu a pobytu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků bez ohledu na státní příslušnost z důvodů veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo veřejného zdraví.
Subject to the provisions of this Chapter, Member States may restrict the freedom of movement and residence of Union citizens and their family members, irrespective of nationality, on grounds of public policy, public security or public health.
Opatření přijatá z důvodů veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti musí být v souladu se zásadou přiměřenosti [zásadou proporcionality] a musí být založena výlučně na osobním chování dotyčné osoby.
Measures taken on grounds of public policy or public security shall comply with the principle of proportionality and shall be based exclusively on the personal conduct of the individual concerned.
Odůvodnění, která přímo nesouvisí s dotyčnou osobou nebo souvisejí s generální prevencí, nejsou přípustná.“
Justifications that are isolated from the particulars of the case or that rely on considerations of general prevention shall not be accepted.’
„Vláda Rumunska na žádost vlády Belgie, vlády Lucemburska nebo vlády Nizozemska převezme bez jakýchkoli formalit zpět na své území každou osobu, která nesplňuje nebo již nesplňuje podmínky vstupu nebo pobytu použitelné na území Belgie, Lucemburska nebo Nizozemska, pokud je zjištěno nebo se má za to, že dotyčná osoba je rumunským občanem.“
‘The Government of Romania shall readmit to its territory, at the request of the Government of Belgium, the Government of Luxembourg or the Government of the Netherlands, without any formality, any person who does not satisfy or no longer satisfies the conditions for entry or residence applicable to the territory of Belgium, of Luxembourg, or of the Netherlands, where it is established or presumed that the person concerned is a Romanian national.’
Článek 38 zákona č. 248/2005 zní následovně:
Article 38 of Law 248/2005 reads as follows :
„Omezení výkonu práva volného pohybu rumunských občanů v zahraničí může být uloženo na dobu nepřesahující tři roky, při splnění níže uvedených podmínek a pouze: a) osobě, která byla navrácena státem podle readmisní dohody uzavřené mezi Rumunskem a uvedeným státem; b) osobě, jejíž přítomnost na území státu by vzhledem k činnostem, které taková osoba vykonává nebo by mohla vykonávat, vážně poškodila zájmy Rumunska nebo případně dvoustranné vztahy mezi Rumunskem a takovým státem.“
(b) a person whose presence in the territory of a State would, by reason of the activities which that person carries out or might carry out, seriously harm the interests of Romania or, as the case may be, bilateral relations between Romania and that State.’
Článek 39 zákona č. 248/2005 stanoví:
Article 39 of Law 248/2005 provides:
„V situaci upravené v čl. 38 písm. a) přijme příslušné opatření na návrh generálního ředitelství pro cestovní pasy ve vztahu ke státu, z něhož byla osoba navrácena, místně
‘In the situation provided for in Article 38(a), the measure shall be adopted at the request of the Directorate General for Passports, in relation to the State from which
JIPA příslušný soud podle místa bydliště dotyčné osoby nebo, pokud má dotyčná osoba bydliště v zahraničí, Tribunalul Bucureşti.“
JIPA the person has been repatriated, by the court in whose territorial jurisdiction he resides or, if that person resides abroad, by the Tribunalul Bucureşti.’
Gheorghe Jipa opustil dne 10. září 2006 území Rumunska s úmyslem odebrat se na území Belgického království.
Mr Jipa left Romania on 10 September 2006 to travel to Belgium.
Dne 26. listopadu 2006 byl z důvodu svého „nezákonného pobytu“ v tomto členském státě navrácen do Rumunska v souladu s readmisní dohodou.
On account of his ‘illegal residence’ in Belgium, he was repatriated to Romania on 26 November 2006 under the terms of the Readmission Agreement.
Předkládající soud zdůrazňuje, že návrh Minister neupřesňuje povahu „nezákonného pobytu“, který vedl ke zpětnému přebrání G. Jipy.
The referring court emphasises that the Minister’s application does not specify the nature of the ‘illegal residence’ that led to Mr Jipa’s readmission.
Za těchto podmínek se Tribunalul Dâmboviţa rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
In those circumstances, the Tribunalul Dâmboviţa decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
2) a) Představují články 38 a 39 [zákona č. 248/2005], které brání osobě (rumunský občan a nyní občan Evropské unie) pohybovat se svobodně v jiném státě (v projednávané věci členském státě Evropské unie), překážku volného pohybu osob stanoveného v článku 18 […] ES?
2. (a) Do Articles 38 and 39 of [Law 248/2005], which prevent a person (who is a Romanian citizen and, now, a citizen of the Union) from moving freely in another State (in this case, a Member State of the European Union), constitute an obstacle to the free movement of persons upheld by Article 18 EC?
b) Může členský stát Evropské unie (v projednávané věci Rumunsko) klást omezení výkonu volného pohybu svých občanů na území jiného členského státu?
(b) May a Member State of the European Union (in this case Romania) place a limitation on the exercise of the right of freedom of movement of citizens within the territory of another Member State?
3) a) Spadá pojem ‚nezákonný pobyt‘ použitý ve vnitrostátním ustanovení obsaženém ve [rumunském] vládním nařízení č. 825/1995 o schválení [readmisní dohody] (předpis, na jehož základě bylo nařízeno navrácení žalovaného, jenž se nacházel v situaci ‚nezákonného pobytu‘), pod důvody ‚veřejného pořádku‘ nebo ‚veřejné bezpečnosti‘ stanovené v článku 27 směrnice 2004/38/ES tak, že lze uložit omezení svobody pohybu této osoby?
3. (a) Does the concept of “illegal residence” used in the national provisions of [Romanian] Government Decree 825/1995 approving the [Readmission Agreement] (the provision on the basis of which the readmission of the defendant [to Romania] was ordered, his situation being that of ‘illegal residence’), fall within the grounds of “public policy” or “public security” provided for in Article 27 of Directive 2004/38, so that a restriction on the freedom of movement of such a person may be imposed?
b) V případě kladné odpovědi na předcházející otázku musí být článek 27 směrnice [2004/38] vykládán tak, že členské státy mohou ukládat omezení svobody pohybu a pobytu občana Evropské unie z důvodů ‚veřejného pořádku‘ a ‚veřejné bezpečnosti‘ automaticky, aniž by bylo přezkoumáno ‚osobní chování‘ této osoby?“
(b) If the foregoing question is answered in the affirmative, must Article 27 of Directive [2004/38] be interpreted as meaning that the Member States may impose restrictions on the freedom of movement and residence of a citizen of the Union on grounds of “public policy” and “public security” automatically, without that person’s “personal conduct” being examined?’
Předkládající soud se domníval, že s ohledem na skutečnost, že G. Jipa musí mít možnost využívat své právo volného pohybu nebo co nejrychleji vědět, že toto právo může využívat pouze omezeně, vyžaduje uvedená otázka naléhavou odpověď Soudního dvora a požádal jej o projednání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce ve zrychleném řízení na základě čl.
The referring court considered that the above questions called for an urgent answer from the Court in view of the need for Mr Jipa to be able to exercise his right of free movement or to ascertain as quickly as possible whether his exercise of that right is restricted.
104a prvního pododstavce jednacího řádu.
It therefore asked the Court to apply the accelerated procedure to the reference for a preliminary ruling in accordance with the first paragraph of Article 104a of the Rules of Procedure.
Předseda Soudního dvora tuto žádost usnesením ze dne 3. dubna 2007 zamítl, neboť se domníval, že nebyly splněny podmínky stanovené v uvedeném článku 104a prvním pododstavci.
The President of the Court rejected that request by Order of 3 April 2007 on the ground that the conditions laid down in the first paragraph of Article 104a of the Rules of Procedure had not been met.
Podstatou otázek předkládajícího soudu, které je třeba přezkoumat společně, je zda článek 18 ES a článek 27 směrnice 2004/38 brání vnitrostátní právní úpravě umožňující omezit právo občana členského státu odebrat se na území jiného členského státu, zejména z důvodu, že z něho již byl dříve navrácen, jelikož se tam nacházel v situaci „nezákonného pobytu“.
By its questions, which it is appropriate to deal with together, the referring court asks, in essence, whether Article 18 EC and Article 27 of Directive 2004/38 preclude national legislation that allows the right of a national of a Member State to travel to another Member State to be restricted, in particular on the ground that he has previously been repatriated from the latter Member State on account of his ‘illegal residence’ there.
Rumunská a řecká vláda, jakož i Komise Evropských společenství se v písemných vyjádřeních předložených Soudnímu dvoru shodují v tom, že na tyto otázky je potřeba odpovědět kladně.
In their written observations before the Court, the Romanian and Greek Governments and the Commission of the European Communities are in agreement that the questions should be answered in the affirmative.
V důsledku toho je třeba upřesnit, že jak uvedl generální advokát v bodě 35 svého stanoviska, právo na svobodný pohyb zahrnuje jak právo občanů Evropské unie vstoupit na území jiného členského státu než členského státu jejich původu, tak
Next, it should be made clear that, as the Advocate General has pointed out in point 35 of his Opinion, the right of freedom of movement includes both the right for citizens of the European Union to enter a Member State other than the one of
2008 – VĚC C-33/07 i právo opustit tento stát.
2008 — CASE C-33/07 origin and the right to leave the State of origin.
Článek 4 odst. 1 směrnice 2004/38 ostatně výslovně stanoví, že všichni občané Unie s platným průkazem totožnosti nebo cestovním pasem mají právo opustit území členského státu a odebrat se do jiného členského státu.
Moreover, Article 4(1) of Directive 2004/38 expressly provides that all Union citizens with a valid identity card or passport have the right to leave the territory of a Member State to travel to another Member State.
Z toho vyplývá, že situace, v jaké se nachází žalovaný v původním řízení, jak je popsána v bodech 9 a 10 tohoto rozsudku, spadá pod právo na svobodný pohyb a pobyt občanů Unie v členských státech.
It follows that a situation such as that of the defendant in the main proceedings, as described in paragraphs 9 and 10 of this judgment, is covered by the right of citizens of the Union to move and reside freely in the Member States.
Judikatura tak upřesnila, že pojem „veřejný pořádek“ předpokládá v každém případě kromě narušení společenského pořádku, které představují všechna porušení práva, existenci skutečného, aktuálního a dostatečně závažného ohrožení některého základního zájmu společnosti (viz zejména výše uvedené rozsudky Rutili, bod 28; Bouchereau, bod 35, jakož i rozsudek ze dne 29. dubna 2004, Orfanopoulos a Oliveri, C-482/01 a C-493/01, Recueil, s. I-5257, bod 66).
The Court’s caselaw has accordingly made it clear that the concept of public policy presupposes, in any event, the existence, in addition to the perturbation of the social order which any infringement of the law involves, of a genuine, present and sufficiently serious threat to one of the fundamental interests of society (see, for example, Rutili, paragraph 28; Bouchereau, paragraph 35; and Joined Cases C-482/01 and C-493/01 Orfanopoulos and Oliveri [2004] ECR I-5257, paragraph 66).
Je třeba dodat, že jak správně uvádí rumunská vláda, Komise i generální advokát v bodě 43 svého stanoviska, opatření omezující výkon volného pohybu je třeba přijmout na základě úvah týkajících se ochrany veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti členského státu, který opatření vydává.
It should be added that a measure limiting the exercise of the right of free movement must, as has been rightly pointed out by the Romanian Government and the Commission as well as by the Advocate General in point 43 of his Opinion, be adopted in the light of considerations pertaining to the protection of public policy or public security in the Member State imposing the measure.