natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Podle doporučení ministerské akční skupiny pro jazyky (2000) by se studium cizího jazyka mělo zahájit nejpozději ve věku 10 let a probíhat po dobu minimálně šesti let nebo by se na výuku měla vyčlenit ekvivalentní časová dotace (přibližně 500 hodin).
According to the recommendations of the ministerial action group on languages (2000), foreign language learning should begin by the age of 10 at the latest and last a minimum of six years, or its equivalent in hours (corresponding to around 500 hours).
Island: Na úrovni vyššího sekundárního vzdělávání musí školy v souladu s celostátními směrnicemi zajistit výuku odpovídající minimálnímu počtu vyučovacích jednotek, ale mohou se samy rozhodnout, jak tuto výuku zorganizují v rámci pololetí nebo celého školního roku.
Iceland: In the case of upper secondary education, schools must teach the minimum number of course units in accordance with national guidelines, but they may decide how to organise the teaching during any semester or school year.
Norsko: Pouze žáci, kteří si ve věku 13–16 let vybrali cizí jazyk jako jeden z povinně volitelných předmětů, nemusí ve věku 18 až 19 let studovat cizí jazyk jako povinný vyučovací předmět.
Norway: Only pupils who have selected a foreign language as one of their core curriculum options between the ages of 13 and 16 do not have to study a foreign language as a compulsory subject when they are aged 18 and 19.
Tyto diagramy zachycují pouze jazyky označené ve vzdělávacích programech jako ‚cizí‘ (nebo ‚moderní‘).
These diagrams deal only with languages described as ‘foreign’ (or ‘modern’) in the curriculum.
Regionální a/nebo starověké jazyky se berou v úvahu pouze v případě, že je příslušný program pojímá jako alternativu cizích jazyků.
Regional and/or ancient languages are included solely when the curriculum regards them as alternatives to foreign languages.
Minimální rozsah výuky; cizí jazyky jako povinný předmět; cizí jazyky jako povinně volitelný předmět; výuka cizího jazyka se zavádí: viz glosář.
Minimum level of educational provision; foreign languages as a compulsory subject; foreign languages as a core curriculum option; foreign language being phased in: See glossary.
Odlišná situace u jednotlivých typů vzdělávání a/nebo oborových zaměření: To, zda minimální vzdělávací program zahrnuje cizí jazyky, které se vyučují buď jako povinné předměty, nebo jako povinně volitelné předměty (kromě jazyků, které jsou povinné nebo povinně volitelné pro všechny žáky), závisí na oborovém zaměření studia nebo na typu všeobecného vzdělávání.
The situation varies with the type of education and/or area of study: Whether the minimum curriculum contains foreign languages offered as either compulsory subjects or core curriculum options (in addition to those languages that are compulsory or core curriculum options for everyone), depends on the area of study or type of general education concerned.
Počet cizích jazyků v kterémkoli okamžiku: Relativní význam tohoto údaje závisí na tom, zda jsou cizí jazyky povinné nebo povinně volitelné předměty.
Number of foreign languages at any one time: The significance of this number varies depending on whether foreign languages are compulsory subjects or core curriculum options.
Jestliže jsou povinnými předměty, číselný údaj vyjadřuje počet jazyků, které si žáci musí osvojovat.
Where they are compulsory subjects, the number corresponds to the number of languages that pupils must study.
Jestliže jsou povinně volitelnými předměty, číselný údaj vyjadřuje minimální počet jazyků, které musí školy zařadit do celého souboru nabízených vyučovacích předmětů.
Where they are core curriculum options, the number corresponds to the minimum number of languages that schools must include within the entire set of subjects on offer.
Interval uvedený ve světlých políčkách, který značí, že konkrétní stav závisí na typu vzdělávání a/nebo oborovém zaměření studia, vyjadřuje minimální a maximální počet cizích jazyků, které mohou žáci studovat (jako povinné nebo povinně volitelné předměty) ve všech oborových zaměřeních nebo typech vzdělávání pojatých jako celek, a to kromě jazyků, jimž se učí všichni žáci.
The scale shown in the bands which indicates that the situation depends on the type of education and/or area of study, corresponds to the minimum and maximum number of foreign languages pupils may study (as compulsory subjects or core curriculum options) in all areas of study or types of education considered as a whole, in addition to those that are studied by everyone.
Celkový počet osvojovaných cizích jazyků se získá připočtením jednoho nebo více jazyků uvedených v ostatních políčkách.
The total number of foreign languages learnt is obtained by adding the one or more languages indicated in the other bands.
Různý věk zahájení výuky: Ústřední orgány školské správy nepředepisují, v jakém věku se musí zahájit výuka jednotlivých vyučovacích předmětů, ale pouze pro danou úroveň vzdělávání stanoví vzdělávací cíle.
Variable starting age: The central education authorities do not stipulate the age at which subjects have to be taught for the first time, but confine themselves to setting objectives for a given level of education.
Školy se tak mohou samy rozhodnout, kdy výuku cizího jazyka zahájí.
Schools are thus free to decide when they start to teach a foreign language.
PŘENESENÍ RŮZNÝCH FOREM ROZHODOVÁNÍ NA ÚROVEŇ ŠKOL MŮŽE PODNÍTIT INTENZIVNĚJŠÍ JAZYKOVOU VÝUKU
DIFFERENT FORMS OF DECISION-MAKING DELEGATED TO SCHOOLS MAY INCREASE LANGUAGE TEACHING
Ve většině zemí mají školy v rámci autonomie právo zavést výuku dalšího cizího jazyka v rámci minimálního rozsahu výuky.
In the majority of countries, schools are freely entitled to introduce teaching of an extra foreign language as part of the minimum level of educational provision if they so wish.
Jestliže se školy rozhodnou výuku dalšího jazyka zavést, musí se ho učit všichni žáci, nebo si ho mohou vybrat jako povinně volitelný předmět.
Where schools decide to do this, all pupils thus either have to learn this further language, or may select it as a core curriculum option.
Tyto další jazyky se vyučují navíc k těm, jež jsou stanoveny centrálně (viz obr. B1).
These languages are additional to those covered by centrally specified requirements (see Figure B1).
Obr. B2: Pravomoc škol zajistit výuku cizích jazyků v rámci minimálního rozsahu výuky na úrovni preprimárního, primárního a všeobecného sekundárního vzdělávání, 2002/03
Figure B2: Scope for schools to provide foreign language teaching within the minimum level of educational provision, in pre-primary, primary and general secondary education, 2002/03
Podrobné údaje Věk
Detailed data Age
Školy nemohou nabízet jazykovou výuku v rámci minimálního rozsahu výuky Různý věk zahájení výuky
No scope for schools to offer provision within the minimum level of educational provision Variable starting age
Cizí jazyk jako alternativa Flexibilní vzdělávací program
Foreign language as an alternative Flexible curriculum
Dánsko: Zákon o Folkeskole školám doporučuje, aby žákům ve věku 14 až 16 let nabízely cizí jazyky jako nepovinný předmět.
Denmark: The Act on the Folkeskole encourages schools to offer a foreign language as an optional subject for pupils aged between 14 and 16.
Rakousko: Hauptschulen a Allgemeinbildende höhere Schulen se mohou rozhodnout, že se budou řídit vzdělávacím programem, který vytváří ministerstvo, nebo mohou dát přednost vlastnímu vzdělávacímu programu koncipovanému v souladu s rámcovým vzdělávacím programem, který určí ministerstvo.
Austria: The Hauptschulen and Allgemeinbildende höhere Schulen may decide to follow the curriculum drawn up by the Ministry, or their own curriculum in accordance with a framework determined by the Ministry.
V případě druhé alternativy mohou školy poskytovat výuku, jež je více zaměřena na jazyky.
In the latter case, schools may provide teaching that is more focused on languages.
Polsko: Reforma z roku 1999/2000 do vzdělávacího programu pro primární a sekundární vzdělávání vnesla určitou míru flexibility, protože ředitelé škol nebo řídící orgány škol mají nyní právo prodloužit minimální počet vyučovacích hodin.
Poland: The 1999/2000 reform has introduced a certain degree of flexibility into the curriculum for primary and secondary education in that school heads or management bodies are entitled to increase the minimum amount of teaching time.
Finsko: Vzdělávací program pro perusopetus/grundläggande utbildning (povinné vzdělávání) školám doporučuje, aby žákům ve věku 10 nebo 11 let nabízely cizí jazyk jako nepovinný předmět.
Finland: The curriculum for the perusopetus/grundläggande utbildning (compulsory education) encourages schools to offer a foreign language as an optional subject to pupils aged 10 or 11.
Spojené království (ENG/WLS/NIR): Od škol se očekává, že nad rámec požadavků hlavních vzdělávacích programů dokumentů National Curriculum a Northern Ireland Curriculum (viz obr. B1) vytvoří vlastní vzdělávací program v souladu se svými specifickými potřebami a podmínkami.
United Kingdom (ENG/WLS/NIR): Schools are expected to develop their whole curriculum beyond the requirements of the National Curriculum and the Northern Ireland Curriculum (see Figure B1) in accordance with their particular needs and circumstances.
To může znamenat i zajištění výuky cizího jazyka nad rámec zákonem stanoveného minima.
This can mean teaching a foreign language beyond the statutory minimum.
Na žáky ve věku 16–18 let se nevztahuje žádný povinný společný základní vzdělávací program.
There is no compulsory common core curriculum for pupils aged 16-18.
Vysvětlivka (obr. B2)
Explanatory note (Figure B2)
Obr. B2 zachycuje pouze jazyky označené ve vzdělávacích programech jako ‚cizí‘ (nebo ‚moderní‘).
This Figure deals only with languages described as ‘foreign’ (or ‘modern’) in the curriculum.
Regionální a/nebo starověké jazyky se berou v úvahu pouze v případě, že je příslušný vzdělávací program pojímá jako alternativu cizích jazyků.
Regional and/or ancient languages are included solely when the curriculum regards them as alternatives to foreign languages.
Minimální rozsah výuky; flexibilní vzdělávací program: viz glosář.
Minimum level of educational provision; flexible curriculum: See glossary.
Cizí jazyky jako alternativa: Ústřední orgány školské správy nechávají školy a/nebo obce, aby se samy rozhodly, zda zajistí výuku cizího jazyka v průběhu určitého procenta vyučovací doby, které je obvykle vyčleněno na výuku jednoho nebo více vyučovacích předmětů v rámci minimálního vzdělávacího programu.
Foreign language as an alternative: The central education authorities leave schools and/or municipalities free to decide whether they will teach a foreign language during a percentage of the school time normally allocated for teaching one or several subjects in the minimum curriculum.
Cizí jazyk se tedy pro všechny žáky stává povinným z iniciativy dané školy/obce.
A foreign language therefore becomes compulsory for all pupils on the initiative of the school/municipality concerned.
Různý věk zahájení výuky: Orgány školské správy nepředepisují, v jakém věku se musí zahájit výuka jednotlivých vyučovacích předmětů, ale pouze pro danou úroveň vzdělávání stanoví vzdělávací cíle.
Variable starting age: Education authorities do not stipulate the age at which subjects have to be taught for the first time, but confine themselves to setting objectives for a given level of education.
V Belgii, ve Španělsku (v některých autonomních komunitách) a v Portugalsku ústřední orgány školské správy dovolují školám, aby využily časovou dotaci obvykle vymezenou pro jiné vyučovací předměty k výuce cizího jazyka.
In Belgium, Spain (in some Autonomous Communities) and Portugal, the central education authorities allow schools to use time normally allocated to other subjects for the purpose of teaching a foreign language.
Dochází k tomu pouze na úrovni primárního vzdělávání v případech, kdy osvojování cizího jazyka ještě není pro všechny žáky povinné.
This occurs solely in primary education, in cases in which it is not yet compulsory for all pupils to learn one.
Díky této možnosti samostatného rozhodování, která se školám poskytuje, lze v rámci minimálního rozsahu výuky zajistit výuku cizího jazyka v nižších ročnících, než je obvyklé.
As a result of this leeway granted to schools, it is possible to arrange for the teaching of a foreign language at an earlier stage, as part of the minimum level of educational provision.
Ve většině zemí ústřední orgány školské správy vyžadují, aby školy nabízely vyučovací předměty nebo jiné možnosti studia nad rámec toho, co je na centrální úrovni předepsáno (obr. B1), ale zároveň jim dovolují, aby si zvolily tyto vyučovací předměty nebo možnosti studia podle vlastních specifických potřeb.
In a greater number of countries, the central education authorities insist on schools offering subjects or other learning opportunities, in addition to whatever is centrally specified (Figure B1), but allow them to decide which subjects or opportunities in accordance with their particular needs.
V důsledku toho se může minimální rozsah výuky v jednotlivých školách do jisté míry lišit a zahrnovat cizí jazyk jako povinný nebo povinně volitelný předmět (nebo obě alternativy) nad rámec toho, co je centrálně stanoveno.
As a result, the content of the minimum level of educational provision may up to a point vary from one school to the next, and include a foreign language as a compulsory subject or core curriculum option (or both) over and above what is laid down at central level.
Tento manévrovací prostor mají k dispozici školy na všech úrovních vzdělávání, zejména ale na úrovni sekundární.
This room for manoeuvre exists at all levels of education, and particularly secondary level.
Zvlášť velkou volnost mají v tomto ohledu například školy v Irsku, v Itálii a ve Spojeném království, kde centrálně stanovené vzdělávací programy kladou relativně menší důraz na výuku cizích jazyků než v jiných zemích (obr. B1).
It is especially marked, for example, in Ireland, Italy and the United Kingdom in which centrally determined curricula place relatively less emphasis on foreign language teaching than in other countries (Figure B1).
POVINNÁ VÝUKA CIZÍHO JAZYKA SE ZAHAJUJE NA STÁLE NIŽŠÍM STUPNI VZDĚLÁVÁNÍ A TRVÁ DÉLE
COMPULSORY TEACHING OF A FOREIGN LANGUAGE BEGINS AT AN INCREASINGLY EARLY STAGE OF EDUCATION AND LASTS LONGER
Po několik desetiletí se v Evropě projevovala všeobecná tendence navýšit počet ročníků, v nichž probíhá povinná výuka alespoň jednoho cizího jazyka, a posunout věkovou hranici zahájení této výuky směrem dolů.
For several decades, the general trend in Europe has been towards an increase in the number of years during which teaching of at least one foreign language is compulsory, and a lowering of the age at which this provision begins.
Ve většině zemí k těmto změnám došlo převážně po roce 1984.
In most countries, these changes occurred mainly after 1984.
V období let 1994–2003 vzrostl průměrný počet ročníků, během nichž probíhá povinná výuka alespoň jednoho cizího jazyka, z 8,4 na 9, čili přibližně o jeden školní rok.
Between 1994 and 2003, the average number of years during which teaching of least one foreign language was compulsory rose from 8.4 to 9, or by around one school year.
V letech 1974–2003 se v několika zemích celková doba, během níž se žáci musí učit jeden cizí jazyk jako povinný předmět, prodloužila o více než dva roky.
Between 1974 and 2003, the increase in the period during which one foreign language had to be learnt as a compulsory subject was over two years in several countries.
Ve Španělsku, v Itálii, v Rakousku, ve Švédsku a v Norsku to bylo o čtyři nebo více let.
In Spain, Italy, Austria, Sweden and Norway, it was four years or even more.
Ve všech těchto zemích kromě Švédska tento nárůst souvisel výhradně s tím, že se snížil věk zahájení výuky prvního cizího jazyka jako povinného předmětu.
In all these countries except Sweden, this increase was solely attributable to the fact that teaching of the first foreign language as a compulsory subject was begun at an earlier age.
Tento všeobecný trend se nicméně mnohem méně zřetelně projevuje v několika zemích střední a východní Evropy.
However, this general trend is far less clear in several countries of central and eastern Europe.
V převážné většině z nich se dokonce již v 70. a 80. letech 20. století musely děti začít učit první cizí jazyk v poměrně útlém věku.
In the great majority of them, children had to begin learning a first foreign language relatively early even in the 1970s and 1980s.
Ve většině případů byla tímto jazykem ruština.
In most cases, that language was Russian.
V pobaltských zemích probíhala rusifikace zvlášť intenzivně a výuka tohoto jazyka se v povinném vzdělávání zahajovala velmi brzy.
In the Baltic countries, Russianisation was especially marked and the language was taught very early on in compulsory education.
Ruština se však nepokládala za cizí jazyk.
However, it was not regarded as a foreign language.
Určité odchylky mezi některými zeměmi mohou rovněž souviset se změnami v celkové organizaci vzdělávání, k nimž došlo od počátku 90. let 20. století.
Changes in the general organisation of education since the beginning of the 1990s may also account for certain variations in some countries.
Obr. B3: Změny věku zahájení výuky prvního povinného cizího jazyka a délka této výuky na úrovni preprimárního, primárního a všeobecného sekundárního vzdělávání v letech 1974, 1984, 1994 a 2003
Figure B3: Changes in the age at which pupils are initially taught the first compulsory foreign language and the duration of this provision in pre-primary, primary and general secondary education, with respect to 1974, 1984, 1994 and 2003
Výuka cizího jazyka se zavádí Cizí jazyk není povinným předmětem
A foreign language is being phased in No foreign language as a compulsory subject
Doplňující poznámky (obr. B3)
Additional notes (Figure B3)
Estonsko, Lotyšsko a Litva: V letech 1974 a 1984 se ruština nepovažovala za cizí jazyk.
Estonia, Latvia and Lithuania: In 1974 and 1984, Russian was not regarded as a foreign language.
V Estonsku a Litvě se ji žáci učili od 7 let věku a v Lotyšsku od 8 let věku.
It was learnt from the age of 7 in Estonia and Lithuania, and 8 in Latvia.
Estonsko a Švédsko: V roce 2003 ústřední orgány školské správy nepředepisovaly, v jakém věku se žáci musí povinně učit cizí jazyk.
Estonia and Sweden: In 2003, the central education authorities did not specify the age at which all pupils have to learn a foreign language as a compulsory subject.
Ve Švédsku tomu tak bylo i v roce 1994.
In Sweden, this was also the case in 1994.
V roce 2003 se v Estonsku mohly cizí jazyk začít učit 7– až 9leté děti, ve Švédsku 7– až 10leté děti.
In 2003, they could begin doing so between the ages of 7 and 9 in Estonia and between 7 and 10 in Sweden.
Od roku 2002 se v některých autonomních komunitách mohly začít učit cizí jazyk již 3leté děti.
Since 2002 in certain Autonomous Communities, they have been able to begin doing so from the age of 3 onwards.
Všem žákům se poskytuje výuka úředních jazyků – angličtiny a irské gaelštiny (irštiny) – které však nejsou cizími jazyky.
The official languages of English and Irish are taught to all pupils, but are not foreign languages.
Nizozemsko: Na úrovni primárního vzdělávání se děti učí cizí jazyk povinně.
Netherlands: Learning a foreign language is compulsory in primary education.
V praxi se zajišťuje jazyková výuka pro žáky ve věku 10 až 12 let.
In practice, it is taught to pupils between the ages of 10 and 12.
Finsko: Národní minimální vzdělávací program z roku 1994 a z roku 2003 nepředepisuje, v jakém věku se žáci musí povinně učit cizí jazyk.
Finland: In the national minimum curricula of 1994 and 2003, the age at which all pupils have to learn a foreign language as a compulsory subject is not specified.
Tato výuka se však může zahajovat mezi 7. a 9. rokem věku a 90 % žáků se začíná učit cizí jazyk ve věku 9 let.
However, this may begin between the ages of 7 and 9 and 90 % of pupils begin to learn a foreign language when they are 9.
Spojené království (ENG/WLS/NIR): Před zavedením National Curriculum v roce 1988 (v Severním Irsku v roce 1989) nebyl žádný vyučovací předmět (kromě náboženské výchovy) povinný. Národní vzdělávací program předepsal pro žáky ve věku 11 až 16 let cizí jazyky jako povinný předmět.
United Kingdom (ENG/WLS/NIR): No subject (other than religious education) was compulsory prior to the introduction of the National Curriculum in 1988 (1989 in Northern Ireland), which defined modern languages as a compulsory subject between the ages of 11 and 16.
Ještě v roce 1994 se však tento požadavek neuplatňoval u 14–16letých žáků.
However, this requirement had not yet been implemented for 14- to 16-year-olds in 1994.
Ve Walesu se v srpnu roku 1995 tento požadavek přestal vztahovat na žáky dané věkové skupiny, aniž by se kdy začal naplňovat.
For pupils in this age range in Wales, the requirement was removed in August 1995 without being implemented.
V Anglii byl obdobný požadavek zrušen s účinností od srpna 2004.
In England, the corresponding requirement was removed with effect from August 2004.
Spojené království (SCT): I když povinná výuka cizích jazyků není předepsána, považovala se za povinnou před aplikací doporučení ministerské akční skupiny pro jazyky (2000) (obr. B1).
United Kingdom (SCT): Although not mandatory, teaching of a foreign language was considered to be so prior to implementation of the recommendations of the ministerial action group on languages (2000) (Figure B1).
Zmíněná doporučení umožnila, aby tato výuka nabyla ještě flexibilnějšího charakteru.
The recommendations made this provision still more flexible.
Tento diagram zachycuje pouze jazyky označené ve vzdělávacích programech jako ‚cizí‘ (nebo ‚moderní‘).
This Figure deals only with languages described as ‘foreign’ (or ‘modern’) in the curriculum.
Věk, v němž se u dětí zahajuje výuka cizího jazyka jako povinného předmětu, odpovídá jejich teoretickému věku na začátku ročníku, v němž se tato výuka zahajuje.
The age at which pupils are first taught a foreign language as a compulsory subject corresponds to their notional age when they embark on the year in which this provision begins.
Věk, v němž se přestává vyučovat cizí jazyk jako povinný předmět, odpovídá teoretickému věku dětí na konci ročníku, v němž tato výuka končí.
The age at which they cease to be taught a foreign language as a compulsory subject corresponds to their notional age when they complete the year in which this provision terminates.
Pro roky 1974, 1984 a 1994 diagram uvádí věk zahájení výuky cizího jazyka jako povinného předmětu, který stanoví oficiální dokumenty, i když taková výuka v průběhu referenčního roku neprobíhala ve všech školách.
For 1974, 1984 and 1994, the Figure shows the age at which pupils are first taught a foreign language as a compulsory subject, according to the official documents, even if this provision has not been extended to all schools during the reference year.
V roce 1974 a 1984 musel každý žák absolvovat výuku alespoň jednoho jazyka v průměru po dobu 7 let, zatímco v roce 1994 dosáhl průměrný počet let výuky hodnoty 8,4 a v roce 2002/03 hodnoty 9.
The average number of years during which everyone had to be taught at least one language was 7 in 1974 and 1984, 8.4 in 1994 and 9 in 2002/03.
K tomuto výpočtu se dospělo součtem počtu ročníků, během nichž je tato výuka pro všechny žáky ve všech školských systémech povinná, a vydělením výsledku počtem vzdělávacích systémů.
This calculation has been carried out by adding the number of years during which this provision is compulsory for everyone in all education systems and dividing the result by the number of education systems.
Další informace o situaci ve školním roce 2002/03 uvádí obr. B1.
For further information concerning the situation in 2002/03, see Figure B1.
Cizí jazyky jako povinný předmět; výuka cizího jazyka se zavádí: viz glosář.
Foreign languages as a compulsory subject; foreign language being phased in: See glossary.
VE VĚTŠINĚ ZEMÍ SE KAŽDÝ ŽÁK MŮŽE BĚHEM POVINNÉHO VZDĚLÁVÁNÍ UČIT MINIMÁLNĚ DVA JAZYKY
IN THE MAJORITY OF COUNTRIES EVERYONE MAY LEARN AT LEAST TWO LANGUAGES DURING COMPULSORY EDUCATION