natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Komise krom toho nezjistila žádnou spojitost mezi daňovým dluhem vypočteným podle běžných pravidel upravujících DPH a částkami, které měly být zaplaceny osobami povinnými k dani, které si přály využít režimů amnestie stanovených články 8 a 9 zákona č. 289/2002, a domnívá se proto, že ustanovení uvedených článků mohou závažně narušit řádné fungování společného systému DPH, porušit zásadu daňové neutrality vlastní uvedenému systému a ohrozit povinnost zajistit jednotný způsob vybírání daně ve všech členských státech.
On the view that there is no link whatsoever between the tax debt calculated in accordance with the ordinary VAT rules and the amounts to be paid by the taxable persons wishing to take advantage of the amnesty arrangements provided for in Art -icles 8 and 9, respectively, of Law No 289/2002, the Commission maintains that the provisions laid down in those articles are liable seriously to disrupt the proper functioning of the common system of VAT, to distort the principle of fiscal neutrality inherent in that system and to infringe the obligation to ensure that VAT is collected in a uniform manner in all the Member States.
Italská republika, jež uznává, že právní úprava Společenství v oblasti DPH ukládá členským státům uplatňovat daň vůči všem osobám povinným k dani, a v důsledku této povinnosti vykonávat kontrolu, tvrdí, že mechanismus stanovený v článcích 8 a 9 zákona č. 289/2002 nemá účinek ani na povinnosti daňových poplatníků, ani na
The Italian Republic, which recognises that the Community rules on VAT require Member States to apply VAT to all taxable persons and to carry out checks as a result of that obligation, maintains that the mechanism provided for in Articles 8 and 9 of Law No 289/2002 does not affect either taxpayers’ obligations or the components
2008 – VĚC C-132/06 základní znaky daně.
2008 — CASE C-132/06 of VAT.
Zasahuje naopak do oblastí kontroly a vybírání daně, v nichž členské státy mají posuzovací pravomoc.
Rather, it comes into play in the area of enforcement and recovery of VAT, where Member States enjoy some margin of discretion.
Podle uvedeného členského státu by žalobní důvod Komise směřující ke kvalifikaci mechanismu stanoveného v článcích 8 a 9 zákona č. 289/2002 jako „obecného, bezpodmínečného a předchozího vzdání se jakékoli kontrolní a ověřovací činnosti v oblasti DPH“ všeobecně bránil členským státům použít nástrojů smírného či mimosoudního řešení sporů s cílem zabránit soudním řízením a zajistit okamžitý příjem prostřednictvím sjednaných snížení daně.
The Italian Republic takes the view that the logical conclusion of the Commission’s plea, which aims to classify the mechanism provided for in Articles 8 and 9 of Law No 289/2002 as a ‘general, indiscriminate and prior renunciation of the right of verification and enforcement through controls in the matter of VAT’, would be that Member States would be generally precluded from making use of conciliation or dispute settlement mechanisms in order to avoid litigation and ensure immediate revenue through negotiated tax reductions.
Italská republika zejména tvrdí, že její daňové orgány nemohou kontrolovat všechny daňové poplatníky, takže režim stanovený v článcích 8 a 9 zákona č. 289/2002 umožňuje okamžitě vybrat nezanedbatelnou část daně a soustředit kontrolní činnost na daňové poplatníky, kteří nevyužili dotčené amnestie.
The Italian Republic argues in particular that its tax authorities are unable to carry out controls of all taxpayers; thus the scheme provided for in Articles 8 and 9 of Law No 289/2002 enables it to collect immediately a not insignificant portion of the VAT and to focus its enforcement efforts on those taxpayers who have not availed themselves of the amnesty procedure at issue.
Uvedený členský stát rovněž tvrdí, že skutečnost, že vybere daně ve výši, která je podle něj významně vyšší, než by mohla být na základě běžného postupu ověřování a kontroly, umožňuje mít za to, že povinnosti vyplývající ze šesté směrnice byly dodrženy a že nelze tvrdit opak pouze z toho důvodu, že k výběru došlo formou spontánních plateb uskutečněných daňovými poplatníky až na základě donucující žádosti daňových orgánů.
The Italian Republic also argues that the fact that the VAT amounts collected have, in its view, been considerably higher than those which could have been collected under the ordinary verification and controls procedure shows that the obligations under the Sixth Directive have been discharged: an allegation of noncompliance with those obligations cannot be sustained solely on the ground that those amounts were recovered in the form of payments made voluntarily by taxpayers rather than in response to a compulsory demand from the tax authorities.
Uvedený členský stát tvrdí, že článek 8 zákona č. 289/2002 má za cíl umožnit daňovým poplatníkům, o nichž daňové orgány dosud nevědí, že se dopouštějí daňových úniků, uvést svoji situaci do pořádku, za podmínky, že spontánně přiznají zdanitelné částky, kterých se daňový únik týká, a že zaplatí částku odpovídající nejméně 50 % daně, jejímuž placení se vyhýbali (nebo částku odpovídající dvěma třetinám uvedené daně, jedná-li se o srážkovou daň).
The Italian Republic states that the purpose of Article 8 of Law No 289/2002 is to enable taxpayers who are not yet known to the tax authorities as tax evaders to regularise their position, provided that they declare voluntarily the taxable amounts involved in the evasion and pay a sum equal to at least 50% of the VAT evaded (or at least two thirds thereof in the case of a withholding tax).
Po obdržení platby již daňový orgán nemůže vykonat kontrolu částek, které nepřesahují přinejmenším o 100 % dodatečně přiznané částky (nebo o 50 %, jde-li o dodatečné srážky).
The payment made has the effect of preventing the tax authorities from carrying out controls in respect of amounts which do not exceed by at least 100% the amounts declared on the supplementary return (or by at least 50% in the case of additional withholding tax).
289/2002 má daňový orgán právo nadále vybírat dlužnou daň na základě údajů vyplývajících z přiznání k DPH, a že v každém případě lze kdykoli provést daňovou kontrolu, jestliže se jedná o ověření existence (či neexistence) nároku na vrácení daně, jenž měl vyplynout z uvedeného daňového přiznání.
The Italian Republic adds that, under Article 9(9) of Law No 289/2002, the tax authorities may at any time recover the VAT due on the basis of the information in the VAT return and that, in any event, a tax verification may be carried out whenever it is necessary to verify the right (or the lack of any such right) to a VAT refund on the basis of that return.
Z článků 2 a 22 šesté směrnice, jakož i z článku 10 ES vyplývá, že každý členský stát je povinen přijmout všechna legislativní a správní opatření k zajištění toho, aby DPH byla vybrána na jeho území v plné výši.
It follows from Articles 2 and 22 of the Sixth Directive, and from Article 10 EC, that every Member State is under an obligation to take all legislative and administrative measures appropriate for ensuring collection of all the VAT due on its territory.
2008 – VĚC C-132/06 nost ověřovat daňová přiznání osob povinných k dani, jejich účetní výkazy a jiné relevantní dokumenty a vypočíst a vybrat dlužnou daň.
2008 — CASE C-132/06 that regard, Member States are required to check taxable persons’ returns, accounts and other relevant documents, and to calculate and collect the tax due.
V rámci společného systému DPH musí členské státy zajistit dodržování povinností, kterým podléhají osoby povinné k dani, a v tomto ohledu požívají jisté volnosti, zejména ohledně způsobu využití prostředků, kterými disponují.
Under the common system of VAT, Member States are required to ensure compliance with the obligations to which taxable persons are subject and they enjoy in that respect a certain measure of latitude, inter alia, as to how they use the means at their disposal.
Tato volnost je však omezena povinností zajistit účinné vybírání vlastních zdrojů Společenství a povinností nevytvářet významné rozdíly ve způsobu zacházení s osobami povinnými k dani, ať v rámci jednoho členského státu nebo všech členských států.
That latitude is nevertheless limited by the obligation to ensure effective collection of the Community’s own resources and not to create significant differences in the manner in which taxable persons are treated, either within a Member State or throughout the Member States.
Soudní dvůr rozhodl, že šestá směrnice musí být vykládána v souladu se zásadou daňové neutrality vlastní společnému systému DPH, podle níž nelze s hospodářskými subjekty, které uskutečňují stejné operace, zacházet při vybírání DPH rozdílně (rozsudek ze dne 16. září 2004, Cimber Air, C-382/02, Sb. rozh. s. I-8379, bod 24).
The Court has held that the Sixth Directive must be interpreted in accordance with the principle of fiscal neutrality inherent in the common system of VAT, according to which economic operators carrying out the same transactions must not be treated differently in relation to the levying of VAT (Case C-382/02 Cimber Air [2004] ECR I-8379, paragraph 24).
Jakákoli činnost členských států týkající se výběru DPH musí tuto zásadu dodržovat.
Any action by Member States concerning VAT collection must comply with that principle.
Na základě článku 8 zákona č. 289/2002 se osoby povinné k dani, které nesplnily svoje povinnosti v daňových obdobích mezi roky 1998 a 2001 – tedy v některých případech pouze jeden rok před přijetím uvedeného zákona – mohou vyhnout jakékoli kontrole, jakož i použitelným sankcím, v mezích dvojnásobku DPH uvedené v dodatečném přiznání k DPH.
Under Article 8 of Law No 289/2002, taxable persons who have not complied with their obligations in respect of the tax periods falling between 1998 and 2001 — in certain cases, only one year before the adoption of that law — may completely escape verification, as well as any applicable penalties, up to double the amount of the VAT as it appears from the supplementary VAT return.
V zásadě je toto vzdání se pravomoci použitelné tehdy, když osoba povinná k dani přizná a zaplatí částku, kterou měla zaplatit původně.
That waiver is in principle applicable where the taxable person declares and pays the amount he should have paid initially.
Nicméně s ohledem na skutečnost, že lze provést ověření pouze ohledně částek přesahujících dvojnásobek částky, kterou osoba povinná k dani přiznala v dodatečném přiznání k DPH, zákon č. 289/2002 silně podněcuje osoby povinné k dani, aby přiznávaly pouze část skutečného dluhu.
However, since verification may be carried out only in respect of amounts higher than double the amounts declared by the taxable person in the supplementary VAT return, Law No 289/2002 is likely to provide taxable persons with a powerful incentive to declare only part of the tax debt actually due.
Z toho vyplývá, že osoby povinné k dani, které využily ustanovení uvedeného článku se s konečnou platností vyhnou své povinnosti přiznat a zaplatit běžnou DPH dlužnou za daňová období mezi roky 1998 a 2001.
It follows that the taxable persons availing themselves of that article will escape once and for all their obligations to declare and to pay the amount of VAT normally payable for the tax periods falling between 1998 and 2001.
Pokud jde o částku DPH dlužnou na základě článku 9 zákona č. 289/2002, je tato částka ještě vzdálenější od částky DPH, kterou měla osoba povinná k dani zaplatit.
The VAT amount due under Article 9 of Law No 289/2002 bears even less resemblance to the amount that the taxable person should have paid.
Podle uvedeného článku se totiž osoba povinná k dani, která nepodala daňové přiznání za daňová období mezi roky 1998 a 2001, může vyhnout jakékoli kontrole, jakož i jakýmkoli správním daňovým sankcím či trestním sankcím, pokud zaplatí částku odpovídající 2 % dlužné DPH z dodávek zboží nebo poskytnutí služeb, které uskutečnila, jakož i 2 % DPH odečtené v průběhu téhož období.
Under that article, a taxable person who has not filed a return for the tax periods falling between 1998 and 2001 will be able to escape any controls as well as any fiscal administrative or criminal penalties by paying an amount equivalent to 2% of the VAT due on supplies of goods or services carried out by that person, plus 2% of the VAT deducted during the same period.
Tento procentní podíl je stanoven na 1,5 % pro daň na výstupu nebo daň na vstupu, jejíž výše přesahuje 200 000 eur a 1 % pro částku přesahující 300 000 eur.
That percentage is fixed at 1.5% for input or output VAT in excess of EUR 200 000 and 1% for amounts over EUR 300 000.
Jestliže je na základě článku 9 třeba zaplatit částku přesahující určitou úroveň, část převyšující uvedenou částku se snižuje o 80 %.
Where the amount due under Article 9 exceeds a certain level, the surplus portion is reduced by 80%.
Částky, které musí být zaplaceny, nesmí být nižší než 500 eur.
The amounts to be paid may not be less than EUR 500.
Z toho vyplývá, že článek 9 zákona č. 289/2002 umožňuje osobám povinným k dani, které nesplnily svoje povinnosti v oblasti DPH v daňových obdobích mezi roky 1998 a 2001, aby se s konečnou platností vyhnuly svým povinnostem, jakož i sankcím uloženým v případě nesplnění uvedených povinností, tím, že zaplatí paušální částku namísto částky úměrné dosaženému obratu.
It follows that Article 9 of Law No 289/2002 enables taxable persons who have not complied with their VAT obligations for the tax periods falling between 1998 and 2001 to escape once and for all those obligations — as well as the penalties for noncompliance with those obligations — by paying a lump sum in lieu of an amount proportionate to the turnover achieved.
Přitom tyto paušální částky jsou neúměrné ve vztahu k částce, kterou by měla osoba povinná k dani zaplatit na základě obratu dosaženého z uskutečněných plnění, kterou však nepřiznala.
Those lump sums are disproportionate in relation to the amount the taxable person should have paid on the basis of the turnover generated by the transactions that he carried out but did not declare.
Tím, že velmi krátce po uplynutí lhůt stanovených osobám povinným k dani pro zaplacení částek DPH dlužných na základě běžných podmínek byly povinnosti vyplývající z článků 2 a 22 šesté směrnice nahrazeny jinými povinnostmi, které nepožadují zaplacení uvedených částek, články 8 a 9 zákona č. 289/2002 zbavují obsahu tyto články šesté směrnice, které jsou přitom základem společného sytému DPH, a dotýkají se tak samotné struktury této daně.
By replacing, shortly after the expiry of the deadlines fixed for the payment of the VAT amounts normally payable, the obligations under Articles 2 and 22 of the Sixth Directive for the parties concerned with other obligations which do not require the payment of those amounts, Articles 8 and 9 of Law No 289/2002 render those articles of the Sixth Directive — which form nevertheless the basis for the common system of VAT and are thus an intrinsic part of the very structure of that tax — meaningless.
Z toho vyplývá, že zákon č. 289/2002 závažně narušuje řádné fungování společného systému DPH.
It follows that Law No 289/2002 seriously disrupts the proper functioning of the common system of VAT.
Jeho ustanovení porušují zásadu daňové neutrality tím, že zavádějí podstatné odlišnosti v zacházení s osobami povinnými k dani na italském území.
Its provisions distort the principle of fiscal neutrality by introducing significant variations in the treatment of taxable persons in Italy. For the
Z téhož důvodu uvedená ustanovení porušují povinnost zajistit jednotný způsob vybírání daně ve všech členských státech.
2008 — CASE C-132/06 same reason, those provisions infringe the obligation to ensure that VAT is collected in a uniform manner in all the Member States.
Vzhledem k tomu, že cílem zásady daňové neutrality je umožnit dosažení společného trhu umožňujícího poctivou hospodářskou soutěž, jak uvádí čtvrtý bod odůvodnění šesté směrnice, je italskou právní úpravou dotčeno samo fungování společného trhu, jelikož v Itálii mohou osoby povinné k dani doufat, že nebudou muset zaplatit velkou část svých daní.
Since, as is stated in the fourth recital in the preamble to the Sixth Directive, the purpose of the principle of fiscal neutrality is to enable the achievement of a common market permitting fair competition, the very functioning of the common market is compromised by the Italian legislation because, in Italy, it is realistic for taxable persons to hope not to be required to pay a large portion of their tax debt.
Článek 22 odst. 8 šesté směrnice vyzývá členské státy, aby případně ukládaly další povinnosti k předcházení daňovým únikům.
Thus, Article 22(8) of the Sixth Direct- ive calls on Member States to impose, where appropriate, additional obligations to prevent tax evasion.
Přitom je nutno konstatovat, že italská právní úprava má opačný účinek v rozsahu, v jakém jsou osoby povinné k dani, které se dopustily daňových úniků, zákonem č. 289/2002 zvýhodněny.
It is clear that the Italian legislation has the opposite effect in that taxable persons who are guilty of tax evasion are placed in a more favourable position by Law No 289/2002.
Italská republika tvrdí, že případy vyloučení z dotčené daňové amnestie mají za následek minimalizaci jejího skutečného dopadu.
The Italian Republic maintains that the true impact of the tax amnesty at issue is minimised because of the cases in which persons are barred from the benefit of those arrangements.
Zejména tvrdí, že osoby povinné k dani, které nepodaly přiznání k DPH za žádné z dotčených daňových období, jakož i osoby povinné k dani, které nesplnily své povinnosti v oblasti DPH, a ohledně kterých již bylo uzavřeno řízení ve prospěch daňových orgánů, jsou vyloučeny z využití uvedeného opatření.
It argues, inter alia, that taxable persons who have not filed any VAT returns for the tax years concerned, as well as those who have not complied with their VAT obligations and in respect of whom proceedings have already been closed in favour of the tax authorities, may not avail themselves of the amnesty.
Nicméně číselné údaje uvedené Italskou republikou v rámci obrany, podle nichž téměř 15 % osob povinných k dani, tedy přibližně 800 000 osob povinných k dani, požádalo v průběhu roku 2001 o daňovou amnestii, jasně ukazují rozsah opatření,
The figures provided by the Italian Republic in its statement in defence, however — according to which almost 15% of taxable persons, that is to say, approximately 800 000 of them, applied for the tax amnesty in 2001 — highlight the breadth of a
KOMISE v. ITÁLIE které nelze považovat za opatření s omezenou působností, bez ohledu na případy vyloučení, na které poukazuje dotčený členský stát.
COMMISSION v ITALY measure which cannot be regarded as being of limited scope, notwithstanding the debarment situations emphasised by the Italian Republic.
Vzhledem k tomu, že případy vyloučení jsou velmi omezené, je nutno konstatovat, že Komise správně kvalifikovala napadenou daňovou amnestii jako obecné a bezpodmínečné vzdání se pravomoci ověřovat přiznání k dani a doměřovat daň ze strany daňového orgánu.
Since debarment applies only in very limited sets of circumstances, it is clear that the Commission is correct in classifying the disputed tax amnesty as a general and indiscriminate renunciation of the tax authorities’ right of verification and recovery.
Italská republika tvrdí, že zákon č. 289/2002 umožnil vybrat do státní pokladny okamžitě a bez nutnosti zahajovat zdlouhavá soudní řízení část DPH, která nebyla původně přiznána.
The Italian Republic contends that Law No 289/2002 enables the public purse to recover part of the VAT not initially declared immediately and without having to engage in lengthy legal proceedings.
Přitom zavedením amnestie velmi krátce po uplynutí lhůt, ve kterých měly osoby povinné k dani zaplatit DPH, a požadavkem na zaplacení velmi nízké částky ve srovnání se skutečně dlužnou daní, umožnilo dotčené opatření dotyčným osobám povinným k dani vyhnout se s konečnou platností svým povinnostem v oblasti DPH, ačkoli vnitrostátní daňové orgány mohly odhalit alespoň část uvedených osob povinných k dani v průběhu čtyř let předcházejících datu promlčení daně dlužné za běžných podmínek.
However, by introducing an amnesty measure very shortly after the expiry of the deadlines by which taxable persons should have paid VAT and by requiring payment of an amount which is paltry as compared with the VAT actually due, the measure in question enables the taxable persons concerned to escape once and for all their VAT obligations, despite the fact that the national tax authorities would have been able to detect at least some of those taxable persons during the four years preceding the date after which recovery of the tax normally payable would be timebarred.
V tomto smyslu zákon č. 289/2002 zpochybňuje odpovědnost jednotlivých členských států zajistit správné uložení a výběr daně.
In so doing, Law No 289/2002 undermines the responsibility incumbent on each Member State to ensure the correct levying and collection of the tax.
V důsledku toho je třeba považovat žalobu Komise za opodstatněnou a konstatovat, že Italská republika tím, že v článcích 8 a 9 zákona č. 289/2002 stanovila obecné a bezpodmínečné vzdání se ověřování zdanitelných plnění uskutečněných v průběhu řady po sobě jdoucích daňových období, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 2 a 22 šesté směrnice, jakož i z článku 10 ES.
Consequently, it is appropriate to consider the Commission’s action as well founded and to declare that, by providing in Articles 8 and 9 of Law No 289/2002 for a general and indiscriminate waiver of verification of taxable transactions effected in a series of tax years, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Articles 2 and 22 of the Sixth Directive, and Article 10 EC.
Vzhledem k tomu, že Komise požadovala po Italské republice náhradu nákladů řízení a posledně uvedená neměla ve věci úspěch, je namístě jí uložit náhradu nákladů řízení.
As the Commission has applied for costs against the Italian Republic and the Italian Republic has been unsuccessful, the latter must be ordered to pay the costs.
289 o ustanoveních pro sestavení ročního a víceletého rozpočtu státu (finanční zákon na rok 2003) [legge n.
Declares that, by providing in Articles 8 and 9 of Law No 289 of 27 December 2002 relating to the provisions for drawing up the annual and pluriannual budget of the State (Finance Law for 2003) (legge n.
289, disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge finanziaria 2003)] ze dne 27. prosince 2002 stanovila obecné a bezpodmínečné vzdání se ověřování zdanitelných plnění uskutečněných v průběhu řady po sobě jdoucích daňových období, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 2 a 22 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, jakož i z článku 10 ES.
289, disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge finanziaria 2003)) for a general and indiscriminate waiver of verification of taxable transactions effected in a series of tax years, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Articles 2 and 22 of Sixth Council Direct- ive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment, and Article 10 EC;
Věc C-206/06
Case C-206/06
Essent Netwerk Noord BV a dalšív.Aluminium Delfzijl BV a další
Essent Netwerk Noord BV and Others v Aluminium Delfzijl BV and Others
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Groningen)
(Reference for a preliminary ruling from the Rechtbank Groningen)