natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Uvádí, že Komise měla za to, že se čl. 4 písm. c) UO použije pouze na podpory, jež jsou specifické pro odvětví uhlí a oceli, již od vstupu Smlouvy o ESUO v platnost, a nikoli až na počátku sedmdesátých let (viz v tomto smyslu zpráva zveřejněná Vysokým úřadem ESUO v roce 1963 s názvem „Smlouva o ESUO od roku 1952 do roku 1962“).
Salzgitter submits that it was on the entry into force of the ECSC Treaty in 1952, not in the early 1970s when the Commission formed the view that Article 4(c) CS applied only to aid specific to the coal and steel sector (see, to that effect, the report published by the High Authority of the ECSC in 1963, entitled ’Le Traité CECA de 1952 à 1962’).
Salzgitter také tvrdí, že pokud jde o výklad čl. 4 písm. c) UO a článku 67 UO, praxe Komise byla rozdílná v závislosti na tom, zda byla podpora vyplácena uhelným, nebo ocelářským podnikům.
Salzgitter also submits that, as regards the interpretation of Articles 4(c) CS and 67 CS, the Commission has acted differently depending on whether aid is paid to coal undertakings or steel undertakings.
Komise má za to, že skutečnost, že zastávala odlišný názor před přijetím třetího kodexu podpor ocelářskému průmyslu, nemá vliv na podpory udělené Salzgitter, protože tento názor nebyl zahrnut do žádného individuálního aktu, který se mohl stát pravomocným, adresovaného tomuto podniku před 1. lednem 1986, jenž je datem, kdy uvedený třetí kodex vstoupil v platnost.
The Commission contends that the fact that it held a different view prior to the adoption of the Third Steel Aid Code has no bearing on the aid granted to Salzgitter, as that view was not recorded in any individual act addressed to Salzgitter capable of becoming final before 1 January 1986, the date on which that third code came into force.
Je třeba konstatovat, že analýza rozhodovací praxe Komise ohledně podpor udělených podnikům, na které se vztahuje Smlouva o ESUO, nemůže mít dopad na výklad, který má podat Soud k čl. 4 písm. c) UO a článku 67 UO.
It must be held that the analysis of the Commission’s decisionmaking practice with regard to aid granted to undertakings that fall under the ECSC Treaty cannot affect the interpretation by the Court of First Instance of Articles 4(c) CS and 67 CS.
V důsledku toho musí být třetí část prvního důvodu vzájemného kasačního opravného prostředku zamítnuta jako nerelevantní.
Consequently, the third limb of the first plea in law must be rejected as ineffective.
První důvod vzájemného kasačního opravného prostředku musí být tedy zamítnut v plném rozsahu.
The first plea must therefore be rejected in its entirety.
K druhému důvodu vzájemného kasačního opravného prostředku
The second plea
Ve svém druhém důvodu vzájemného kasačního opravného prostředku Salzgitter tvrdí, že Soud porušil čtvrtou odrážku článku 5 UO a čl. 15 první pododstavec UO tím, že zamítl žalobní důvod týkající se nedostatečného odůvodnění sporného rozhodnutí.
By its second plea, Salzgitter submits that the Court of First Instance infringed the fourth indent of Article 5 CS and the first paragraph of Article 15 CS, by rejecting the plea alleging a failure to state the reasons on which the contested decision was based.
Salzgitter se totiž domnívá, že Komise nevysvětlila vývoj svého právního pojetí oblastí působnosti čl. 4 písm. c) UO a článku 67 UO ani důvody, pro které se její posouzení v projednávaném případě odlišovalo od její rozhodovací praxe v uhelném odvětví nebo v podobných případech.
Salzgitter submits that the Commission failed to explain the development of its understanding of the law in terms of the scope of Article 4(c) CS and Article 67 CS respectively and the reason why, in the present case, its assessment departed from its decisionmaking practice in the coal sector or in comparable cases.
Německá vláda zdůrazňuje, že vývoj právního pojetí čl. 4 písm. c) UO ze strany Komise vyžadoval podrobnější odůvodnění sporného rozhodnutí.
The German Government submits that, because of the development of the Commission’s understanding of the law in relation to Article 4(c) CS, a more detailed statement of the reasons for the contested decision was required.
Komise tvrdí, že se její praxe změnila již od vydání třetího kodexu podpor ocelářskému průmyslu a že tento kodex obsahuje v tomto ohledu dostatečné odůvodnění.
The Commission contends that its practice changed with the enactment of the Third Steel Aid Code, which adequately states the reasons for that change.
Odkazuje zejména na bod I třetí a čtvrtý pododstavec odůvodnění tohoto třetího kodexu.
The Commission refers, in particular, to the third and fourth paragraph of point I in the grounds of the third code.
Komise odmítá existenci zvláštní povinnosti odůvodnění a domnívá se, že její informační povinnost se v této věci řídí pouze článkem 95 prvním pododstavcem UO a článkem 15 třetím pododstavcem UO.
The Commission denies that there is a particular obligation to state reasons, contending that its obligation to provide relevant information is dictated solely by the first paragraph of Article 95 CS and the third paragraph of Article 15 CS.
Salzgitter tvrdí, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že žalobní důvod týkající se nedostatečného odůvodnění sporného rozhodnutí není opodstatněný, a musí být tedy zamítnut.
Salzgitter submits that the Court of First Instance committed an error of law in finding that the plea alleging a failure to state reasons in the contested decision was unfounded and had to be dismissed.
Jedná se o právní otázku, která podléhá přezkumu Soudního dvora v rámci kasačního opravného prostředku (rozsudek ze dne 20. února 1997, Komise v. Daffix, C-166/95 P, Recueil, s. I-983).
That is a question of law subject to review by the Court of Justice on an appeal (C-166/95 P Commission v Daffix [1997] ECR I-983).
Na základě ustálené judikatury k článku 253 ES, kterou lze použít na článek 15 UO, musí být odůvodnění aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení přizpůsobeno povaze dotčeného aktu a musejí z něho jasně a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu, jenž akt vydal, tak aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí opatření, a Soudní dvůr mohl vykonávat svůj přezkum.
According to settled caselaw relating to Article 253 EC, which can be applied to Article 15 CS, the statement of reasons required for an act with adverse effects must be appropriate to the measure at issue and must disclose in a clear and unequivocal fashion the reasoning followed by the institution which adopted the measure in such a way as to enable the persons concerned to ascertain the reasons for it and to enable the Court to carry out its review.
Není požadováno, aby odůvodnění vylíčilo všechny relevantní skutkové a právní okolnosti,
It is not necessary for the reasoning to go into all the relevant facts and points of law, since the question whether the statement of reasons
KOMISE v. SALZGITTER jelikož otázka, zda odůvodnění aktu splňuje požadavky článku 253 ES, musí být posuzována s ohledem nejen na jeho znění, ale také s ohledem na jeho kontext, jakož i s ohledem na všechna právní pravidla upravující dotčenou oblast (viz rozsudek ze dne 15. července 2004, Španělsko v. Komise, C-501/00, Sb. rozh. s. I-6717, bod 73 a citovaná judikatura).
COMMISSION v SALZGITTER meets the requirements of Article 253 EC must be assessed with regard not only to its wording but also to its context and to all the legal rules governing the matter in question (see C-501/00 Spain v Commission [2004] ECR I-6717, paragraph 73, and the caselaw cited).
V bodě 184 napadeného rozsudku měl Soud za to, že soudní přezkum, který provedl v rámci prvních tří žalobních důvodů, kterých se Salzgitter dovolávala, dostatečně prokázal, že povinnost odůvodnění byla ve sporném rozhodnutí splněna.
In paragraph 184 of the judgment under appeal, the Court of First Instance held that its review of Salzgitter’s first three pleas showed sufficiently that the obligation to state reasons was complied with in the contested decision.
Sporné rozhodnutí totiž ve svém bodě 66 jasně a jednoznačně líčí analýzu, kterou Komise odůvodňuje použití čl. 4 písm. c) UO na dotčené podpory.
The Commission’s analysis justifying the application of Article 4(c) CS to the aid at issue is set out clearly and unambiguously in paragraph 66 of the contested decision.
V bodech 67 až 76 a 126 až 133 tohoto rozhodnutí Komise krom toho podrobně uvádí specifická pravidla upravená kodexy podpor ocelářskému průmyslu, která jsou v platnosti od roku 1986.
In paragraphs 67 to 76 and 126 to 133 of that decision, the Commission provides, inter alia, a detailed account of the specific rules laid down by the Steel Aid Codes in force since 1986.
Soud se tedy nedopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že sporné rozhodnutí neporušilo povinnost odůvodnění.
Consequently, the Court of First Instance did not commit an error of law in finding that the contested decision complied with the obligation to state reasons.
Druhý důvod vzájemného kasačního opravného prostředku týkající se nedostatku odůvodnění sporného rozhodnutí je tedy neopodstatněný a musí být zamítnut.
Therefore, the second plea of the crossappeal, alleging a failure to state the reasons on which the contested decision was based, is unfounded and must be rejected.
Vzájemný kasační opravný prostředek je tedy třeba zamítnout.
Accordingly, the crossappeal must be dismissed.
Ve svém prvním důvodu kasačního opravného prostředku, rozděleném do šesti částí, Komise tvrdí, že byl porušen čl. 4 písm. c) UO, jakož i třetí, čtvrtý a šestý kodex podpor ocelářskému průmyslu.
By its first plea, divided into six limbs, the Commission submits that there has been an infringement of Article 4(c) CS and the Third, Fourth and Sixth Steel Aid Codes.
Ve svém druhém důvodu kasačního opravného prostředku tvrdí, že byla porušena její práva obhajoby.
By its second plea, the Commission submits that there has been an infringement of its right to be heard.
K druhému důvodu kasačního opravného prostředku
The second plea
Ve svém druhém důvodu kasačního opravného prostředku, který je třeba posoudit na prvním místě, jelikož zpochybňuje bezvadnost řízení, v němž byl vydán napadený rozsudek, Komise tvrdí, že Soud porušil práva obhajoby, když se domníval, že postupné přijetí prvních tří kodexů podpor ocelářskému průmyslu vytvořilo dvojznačnou právní situaci, aniž by Komisi poskytl možnost předložit k tomuto bodu argumenty.
By its second plea, which should be examined first since it challenges the formal validity of the judgment under appeal, the Commission submits that the Court of First Instance infringed the rights of the defence in finding that the successive adoption of the first three Steel Aid Codes had created a legal situation that was am -biguous, without giving the Commission the opportunity to present its arguments on this point.
Komise zdůrazňuje, že otázky, které jí Soud položil v dopise ze dne 28. července 2003, nenaznačovaly, že by jí mohl být takový nedostatek právní jasnosti vytýkán.
The Commission submits that the questions which the Court of First Instance submitted to it by letter of 28 July 2003 did not provide any indication that it could be accused of having failed to provide legal clarity.
Salzgitter tvrdí, že nedostatek právní jasnosti vyplývající z postupného přijetí prvních tří kodexů podpor ocelářskému průmyslu byl zmíněn v bodě 114 její žaloby, a že tedy Komise měla příležitost předložit svou argumentaci k tomuto bodu.
Salzgitter contends that the lack of legal clarity resulting from the successive adoption of the first three Steel Aid Codes was mentioned in paragraph 114 of its application, therefore giving the Commission the opportunity to submit its arguments on that point.
Salzgitter rovněž uvádí, že Soud neporušil kontradiktorní charakter řízení, jelikož se opíral o skutečnosti, jak je Salzgitter předložila ve svých písemnostech, které měly prokázat, že byla porušena zásada právní jistoty (rozsudek ze dne 14. dubna 2005, Belgie v. Komise, C-110/03, Sb. rozh. s. I-2801, bod 27).
Salzgitter also contends that the Court of First Instance did not breach the audi alteram partem principle, since it relied on the facts as presented by Salzgitter in its written pleadings, by which Salzgitter intended to show that the principle of legal certainty had been infringed (C-110/03 Belgium v Commission [2005] ECR I-2801, paragraph 27).
V projednávaném případě vyplývá ze spisu, a především z odpovědí na písemné otázky položené Soudem v jeho dopise ze dne 28. července 2003, že Komise měla příležitost upřesnit vývoj právní úpravy použitelné na podpory poskytované ocelářským podnikům na základě obecného režimu při postupném přijetí prvních tří kodexů podpor ocelářskému průmyslu a vyjádřit se k tomu, jaký právní dosah v rámci Smlouvy o ESUO má rozhodnutí o povolení přijaté na základě článku 88 ES.
In the present case, it is apparent from the documents before the Court, and, more specifically, the answers submitted in response to the written questions formulated by the Court of First Instance in its letter of 28 July 2003, that the Commission had the opportunity to describe the development of the rules applying to aid paid to steel undertakings under a general aid scheme in the light of the successive adoption of the first three Steel Aid Codes and to express a view on the legal effect under the ECSC Treaty of an authorising decision adopted pursuant to Article 88 EC.
Komise rovněž v tomto rámci upřesnila, že článek 6 třetího kodexu podpor ocelářskému průmyslu upravuje povinnost oznámit podpory poskytnuté Salzgitter na základě ZRFG.
In this context, the Commission also stated that Article 6 of the Third Steel Aid Code laid down an obligation to notify aid paid to Salzgitter under the ZRFG.
Za těchto podmínek je třeba odmítnout tvrzení Komise, podle kterého jí Soud neposkytl příležitost vyjádřit se k této otázce.
In those circumstances, the Commission’s claim that the Court of First Instance did not give it an opportunity to discuss this question must be dismissed.
V důsledku toho je třeba zamítnout druhý důvod kasačního opravného prostředku Komise jako neopodstatněný.
Therefore, the Commission’s second plea must be rejected as unfounded.
K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku
The first plea
Ve svém prvním důvodu kasačního opravného prostředku Komise zpochybňuje analýzu Soudu k porušení zásady právní jistoty ze dvou hledisek.
By its first plea, the Commission calls into question the analysis carried out by the Court of First Instance with regard to a breach of the principle of legal certainty, in two respects.
Zaprvé tvrdí, že pravidla použitelná na dotčené podpory byla naprosto jasná, a zadruhé, že ohledně těchto podpor nereagovala opožděně.
The Commission submits, first, that the rules applying to the aid in question were perfectly clear and, second, that it did not react late in respect of that aid.
Podle jejího názoru z toho vyplývá, že celková analýza provedená Soudem, která vedla ke zrušení té části sporného rozhodnutí, jež nařizuje navrácení uvedených podpor, je právně nesprávná.
According to the Commission, if follows from this that the Court of First Instance’s analysis of the overall situation, which it relied on to annul the part of the contested decision ordering recovery of that aid, contains an error of law.
Komise také tvrdí, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když připustil, že se příjemce podpory může dovolávat porušení zásady právní jistoty.
The Commission also submits that the Court of First Instance committed an error of law in accepting that the recipient of aid can rely on a breach of the principle of legal certainty.
K jasnosti právního režimu použitelného na dotčené podpory
Clarity of the legal regime applying to the aid in issue
Komise tvrdí, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že právní situace plynoucí ze současného použití Smlouvy o ESUO, Smlouvy o ES a různých kodexů podpor ocelářskému průmyslu byla nejistá a dvojznačná.
The Commission submits that the Court of First Instance committed an error of law in finding that the legal situation resulting from the simultaneous application of the ECSC Treaty, the EC Treaty and the various Steel Aid Codes was uncertain and lacked clarity.
Komise nejprve zpochybňuje analýzu Soudu, podle níž vedlo přijetí druhého a třetího kodexu podpor ocelářskému průmyslu ke zpětvzetí povolení, které Komise pro ZRFG vydala ve svém rozhodnutí z roku 1971.
First of all, the Commission takes issue with the conclusion reached by the Court of First Instance that adoption of the Second and the Third Steel Aid Code led to withdrawal of the authorisation of the ZRFG which the Commission granted by the 1971 Decision.
Komise tvrdí, že povolení obsažené v tomto rozhodnutí, přijatém na základě Smlouvy o EHS, nemůže mít účinky v rámci Smlouvy o ESUO a že podpory ocelářským podnikům upravené v ZRFG byly před vyhlášením prvního kodexu podpor ocelářskému průmyslu zakázány (výše uvedený rozsudek Komise v. Francie, body 41 až 44).
The Commission submits that the authorisation granted by that decision, which was adopted on the basis of the EEC Treaty, could have no effect under the ECSC Treaty, and that aid to steel undertakings provided for under the ZRFG was prohibited before publication of the First Steel Aid Code (Commission v France, paragraphs 41 to 44).
Komise má za to, že pouze na základě tohoto kodexu podpor ocelářskému průmyslu byla prohlášena povolení udělené v rozhodnutí z roku 1971 a povolení, která následovala, za použitelná na ocelářské podniky a že toto obecné povolení, které bylo dočasné, uplynulo dne 31. prosince 1981, což bylo datum, kdy skončila platnost uvedeného kodexu (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 24. září 2002, Falck a Acciaierie di Bolzano v. Komise, C-74/00 P a C-75/00 P, Recueil, s. I-7869, body 115 a 116).
The Commission submits that the authorisation contained in the 1971 Decision and the authorisations which followed only became applicable to steel undertakings by reason of that code and that that general authorisation, which was temporary, expired on 31 December 1981, the date that code expired (see, to that effect, Joined Cases C-74/00 P and C-75/00 P Falck and Acciaierie di Bolzano v Commission [2002] ECR I-7869, paragraphs 115 and 116).
Komise také tvrdí, že článek 67 UO není použitelný na státní podpory a že čl. 4 písm. c) UO zakazuje podpory „v jakékoli formě“.
The Commission also submits that Article 67 CS does not apply to State aid and that Article 4(c) CS prohibits aid ’in any form whatsoever’.
Zároveň se domnívá, že ji Spolková republika Německo neinformovala o podporách vyplacených společnosti Salzgitter, a že tedy tento členský stát nemůže tvrdit, že je povolila na základě článku 67 UO.
The Commission also submits that the Federal Republic of Germany did not inform it of the aid paid to Salzgitter and that that Member State cannot therefore claim that the Commission authorised that aid on the basis of Article 67 CS.
Komise dále napadá analýzu Soudu, podle které se přijetí druhého a třetího kodexu podpor ocelářskému průmyslu projevilo v další dvojznačnosti, vyplývající z nejistoty, pokud jde o použití článku 6 uvedeného třetího kodexu, který stanoví povinnost oznamovat státní podpory, na podpory vyplacené podnikům v ocelářském odvětví na základě ZRFG, protože tento režim podpor byl již povolen v rámci Smlouvy o ES.
The Commission also contests the conclusion reached by the Court of First Instance that adoption of the Second and the Third Steel Aid Code created greater ambiguity, resulting from uncertainty over the application of Article 6 of that third code — which lays down an obligation to notify State aid — to aid paid to undertakings in the steel sector under the ZRFG, because that aid scheme had already been authorised under the EC Treaty.
Domnívá se, že článek 6 třetího kodexu podpor ocelářskému průmyslu stanoví jednoznačně povinnost oznamovat režimy podpor, které již byly povoleny Komisí podle Smlouvy o ES, k jejich použití na ocelářské podniky a že rozlišování mezi novými a existujícími podporami není relevantní v rámci Smlouvy o ESUO, která stanoví okamžité a bezvýjimečné zrušení všech státních podpor.
The Commission submits that Article 6 of the Third Steel Aid Code provides — unambiguously — that there is an obligation to notify aid schemes already authorised by the Commission under the EC Treaty if they are to be applied to steel undertakings, and that the distinction between new aid and existing aid is irrelevant for the purposes of the ECSC Treaty, which provides for the immediate abolition of all State aid without exception.
Tvrdí zejména, že řada povolení ZRFG vydaných Komisí na základě Smlouvy o ES vzbudila legitimní očekávání ohledně legality této právní úpravy.
Salzgitter contends, in particular, that the fact that the Commission repeatedly authorised the ZRFG on the basis of the EC Treaty gave rise to a legitimate expectation that the legislation was legal.
4 písm. c) UO retroaktivně, což je v rozporu s právem Společenství a narušuje její dlouhodobá investiční rozhodování (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Falck a Acciaierie di Bolzano v. Komise, bod 119), a že rozhodovací praxe Komise v uhelném odvětví spočívající v tom, že se na nespecifické podpory v uvedeném odvětví použije článek 67 UO, potvrzuje tuto analýzu.
Salzgitter contends that the Commission applied Article 4(c) CS retroactively, which is contrary to Community law, and conflicts with its longterm investment decisions (see, to that effect, Falck and Acciaierie di Bolzano v Commission, paragraph 119), and that the fact that it is the Commission’s decisionmaking practice in the coal sector to apply Article 67 CS to non-specific aid in that sector confirms that analysis.
Salzgitter na rozdíl od tvrzení Komise uvádí, že článek 6 třetího kodexu podpor ocelářskému průmyslu neumožňuje určit, zda použití daňových předpisů upravených v ZRFG na ocelářské podniky měla být napříště předmětem oznámení podle Smlouvy o ESUO navzdory povolení, které bylo předtím uděleno Komisí, jakožto režimu podpor v rámci Smlouvy o ES.
Salzgitter argues that, contrary to the Commission’s claims, it was not clear from Article 6 of the Third Steel Aid Code whether the application of the tax rules in the ZRFG to steel undertakings was from then on to be the subject of a notification under the ECSC Treaty, despite the authorisation previously granted by the Commission under the EC Treaty for the ZRFG as an aid scheme.
Salzgitter zdůrazňuje, že použití ZRFG na ocelářské podniky nepředstavuje každopádně „záměr“ takové povahy, který by „zaváděl nebo pozměňoval podpory“ ve smyslu tohoto článku, jelikož podpora pohraničním regionům upravená v ZRFG byla poskytována dlouho před vstupem v platnost třetího kodexu podpor ocelářskému průmyslu.
Salzgitter contends that application of the ZRFG to steel undertakings did not, in any event, constitute a ’plan’ to ’grant or alter aid’ within the meaning of that article, since aid was granted to border regions under the ZRFG long before the Third Steel Aid Code came into force.
Salzgitter rovněž uvádí, že se článek 6 třetího kodexu podpor ocelářskému průmyslu nepoužije na podpory udělené při provádění ZRFG, protože tyto podpory udělené podle povoleného režimu podpor představují existující podpory (rozsudek ze dne 5. října 1994, Itálie v. Komise, C-47/91, Recueil, s. I-4635).
Salzgitter also contends that Article 6 of the Third Steel Aid Code did not apply to aid granted while the ZRFG remained in force because that aid, granted under an authorised aid scheme, constituted existing aid (C-47/91 Italy v Commission [1994] ECR I-4635).
Německá vláda uplatňuje v podstatě stejnou argumentaci jako Salzgitter.
In essence, the German Government puts forward the same arguments as Salzgitter.
Úvodem je třeba připomenout, že, jak bylo rozhodnuto v bodě 39 tohoto rozsudku, Soud se nedopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že na podpory, které jsou předmětem sporného rozhodnutí, se vztahuje zákaz uvedený v čl. 4 písm. c) UO.
As a preliminary point, it must be recalled — as held earlier in paragraph 39 of the present judgment — that the Court of First Instance did not commit an error of law in finding that the aid covered by the contested decision fell within the scope of the prohibition laid down in Article 4(c) CS.