natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Rovněž uvádí, že pokud jde o výklad příslovce „neprodleně“ použitého Soudním dvorem ve výše uvedeném rozsudku Kühne & Heitz, tímto pojmem se v německém právu posuzuje prvek příčinnosti 10. Finanzgericht Hamburg se tedy přiklání k tomu, aby byl tento pojem chápán ve smyslu „bez průtahů“ nebo „bez zbytečného odkladu“. Z tohoto úhlu pohledu je podle něj třeba mít za to, že žádost o přezkum podaná tři měsíce po seznámení se s výkladem Soudního dvora splňuje čtvrtou podmínku stanovenou Soudním dvorem ve výše uvedeném rozsudku Kühne & Heitz. 34.
It adds that, with regard to the interpretation of the adverb ‘immediately’ used by the Court in Kühne & Heitz, the word in question is used in relation to the assessment of issues of causality in German law. 10 The national court is inclined to understand the word as meaning ‘without delay’ or ‘without culpable delay’. From that viewpoint, according to the national court, an application for review lodged three months after the person in question becomes aware of the Court’s interpretation should be regarded as meeting the fourth condition laid down by the Court in Kühne & Heitz. 34.
Předkládající soud si však v obecnější rovině klade otázku, zda možnost nechat opravit platné správní rozhodnutí, které porušuje právo Společenství, podléhá časovému omezení z důvodů právní jistoty, nebo zda naopak časově omezena není.
However, the national court is uncertain, more generally, whether the possibility of amending a final administrative decision which is contrary to Community law is subject to a timelimit on grounds of legal certainty or whether, on the contrary, it is not subject to a limit in time.
„1) Předpokládá přezkum a oprava konečného správního rozhodnutí za účelem zohlednění mezitím Soudním dvorem Evropských společenství provedeného výkladu relevantního ustanovení práva Společenství to, že dotčený napadl správní rozhodnutí s odvoláním na právo Společenství před vnitrostátními soudy?
‘(1) Are the review and amendment of a final administrative decision in order to take account of the interpretation of the relevant Community law carried out in the meantime by the Court of Justice of the European Communities subject to the requirement that the party concerned relied on Community law when contesting the administrative decision before the national courts?
Vzhledem k tomu, že správní orgány musí používat výklad ustanovení práva Společenství, který Soudní dvůr provedl v rozsudku vydaném v řízení o předběžné otázce, na právní vztahy vzniklé před tímto
Inasmuch as administrative authorities must apply the interpretation of a provision of Community law supplied by the Court in a preliminary ruling to legal relationships
10 — Německým výrazem je zde „unmittelbar“, který znamená „okamžitě“ nebo „přímo“.
10 — The German word is ‘unmittelbar’, which means ‘immediately’ or ‘directly’.
2) Podléhá žádost o přezkum a opravu konečného správního rozhodnutí, které je v rozporu s právem Společenství, kromě podmínek formulovaných v rozsudku [Kühne & Heitz] časovému omezení z naléhavých důvodů práva Společenství?“ I - 421
(2) Is an application for the review and amendment of a final administrative decision which is contrary to Community law subject to a limit in time for overriding reasons of Community law, apart from the conditions set out in [Kühne & Heitz]?’ I - 421
Společenství 11, má dvojznačnou povahu v tom smyslu, že jejím účelem je zajistit jak kvalitu a celistvost normy, tak stabilitu právního stavu 12.
V — Analysis principle of legal certainty is ambivalent in so far as it aims to safeguard the quality and integrity of the rule as well as the stability of legal situations. 12
A – Úvodní poznámky k současnému směru judikatury
A — Preliminary remarks on the present line of caselaw
Právě tento požadavek na stabilitu právního stavu je jedním z hlavních zájmů, které Soudní dvůr vyjádřil v několika ze svých nedávných rozsudků.
The need for the stability of legal situations lies at the heart of the concerns expressed by the Court in several of its recent judgments.
Jelikož zásada překážky věci rozsouzené přispívá k tomuto požadavku na stabilitu právního stavu, přistupuje k ní Soudní dvůr zvlášť obezřetně.
The Court is particularly vigilant with regard to the principle of res judicata, inasmuch as it contributes to the requirement for stability of legal situations.
Dříve, než předložím svoji analýzu obou předběžných otázek, považuji za nezbytné shrnout současnou judikaturu Soudního dvora týkající se problematiky přezkumu konečných správních a soudních rozhodnutí, které se ukazují být v rozporu s právem Společenství, tak jak ho později vyložil Soudní dvůr.
Before examining the two questions referred to the Court, it seems to me necessary to review the current caselaw of the Court relating to the issue of reviewing administrative and judicial decisions which have become final and which prove to be contrary to Community law as subsequently interpreted by the Court.
Proberu tak jednotlivé druhy případů, které byly Soudnímu dvoru předloženy, způsob, jakým byly pojaty, a zvláštní charakteristiky situace, které se týkal výše uvedený rozsudek Kühne & Heitz. 42.
It will thus be possible to identify the different situations which have been referred to the Court, the way in which they have been dealt with by it and the particular characteristics of the situation covered by Kühne & Heitz. 38.
Soudní dvůr tak ve svém rozsudku ze dne 30. září 2003, Köbler 13, v odpověď na
Let me begin by pointing out that, beyond the small differences in the various situations involving the review of final national decisions, the main thread of the relevant caselaw is constituted by the importance attached by the Court to the principle of legal certainty.
Rovnou konstatuji, že nehledě na jemnější odlišnosti mezi jednotlivými případy přezkumu konečných vnitrostátních rozhodnutí je společným vodítkem této judikatury význam, který chtěl Soudní dvůr přiznat zásadě právní jistoty.
Thus in Köbler, 13in response to the arguments of certain governments citing the principle of res judicata in support of the proposition that the principle of State liability for damage caused to individuals by infringements of Community law could not be applied to decisions of a national court adjudicating at final instance, the Court strongly asserted the importance of the principle of res judicata.
argumenty některých vlád dovolávajících se zásady překážky věci pravomocně rozsouzené na podporu stanoviska, podle kterého nelze zásadu odpovědnosti státu za škody způsobené jednotlivcům porušením práva Společenství použít na rozhodnutí vnitrostátního soudu rozhodujícího v posledním stupni, s rozhodností potvrdil význam
The Court observed that ‘in order to ensure both stability of the law and legal relations and the sound administration
KEMPTER ze dne 1. června 1999, Eco Swiss 18, zásadu, podle níž „právo Společenství vnitrostátnímu soudu neukládá, aby nepoužil vnitrostátní procesní pravidla přiznávající rozhodnutí povahu zakládající překážku věci rozsouzené i přesto, že by to umožnilo napravit porušení práva Společenství dotčeným rozhodnutím“ 19.
KEMPTER so would enable it to remedy an infringement of Community law by the decision at issue’.
zásady překážky věci pravomocně rozsouzené. Dospěl k názoru, že „za účelem zajištění jak stability práva a právních vztahů, tak řádného výkonu spravedlnosti je […] důležité, aby soudní rozhodnutí, která se po vyčerpání možných procesních prostředků nebo po uplynutí lhůt stanovených pro tyto procesní prostředky stala konečnými, již nemohla být zpochybněna“ 14.
19 of justice, it is important that judicial decisions which have become definitive after all rights of appeal have been exhausted or after expiry of the timelimits provided for in that connection can no longer be called in question’.
K tomu dodal, že „uznání zásady odpovědnosti státu v důsledku rozhodnutí soudu rozhodujícího v posledním stupni nemá samo o sobě za následek zpochybnění překážky věci pravomocně rozsouzené takového rozhodnutí, [jelikož] řízení, jehož cílem je založit odpovědnost státu, nemá stejný předmět a netýká se nutně stejných účastníků jako řízení, které vedlo k rozhodnutí, u nějž je dána překážka věci pravomocně rozsouzené“ 15, a protože každopádně nezahrnuje přezkum soudního rozhodnutí, kterým byla škoda způsobena.
14 The Court added that ‘recognition of the principle of State liability for a decision of a court adjudicating at last instance does not in itself have the consequence of calling in question that decision as res judicata [because] proceedings seeking to render the State liable do not have the same purpose and do not necessarily involve the same parties as the proceedings resulting in the decision which has acquired the status of res judicata’ 15 and because, in any case, they do not entail a review of the judicial decision which caused the damage.
V této linii judikatury, tentokrát týkající se konečných správních rozhodnutí, měl Soudní dvůr ve výše uvedeném rozsudku Kühne & Heitz možnost popsat způsob, jak hodlá uvést do souladu požadavky vyplývající ze zásady přednosti práva Společenství a ze zpětného účinku svých rozsudků v řízeních o předběžných otázkách s požadavky vyplývajícími ze zásady právní jistoty ve spojení se zásadou věci pravomocně rozsouzené. 43.
In the same line of case-law, this time in relation to final administrative decisions, Kühne & Heitz gave the Court an opportunity to set out the way in which it seeks to reconcile the requirements arising from the primacy of Community law and from the retrospective effect of judgments giving a preliminary ruling with the requirements deriving from the principle of legal certainty in conjunction with the principle of res judicata. 43.
Soudní dvůr ve svém rozsudku ze dne 16. března 2006, Kapferer 16, opět položil
In Kapferer, 16the Court once again stressed the need for stability of judicial decisions which have become final and the importance, to that end, of the principle of res judicata both for the Community legal order and for national legal systems.
V této věci šlo zejména o to, zda povinnost vnitrostátního orgánu použít pravidlo práva Společenství, tak jak ho vyložil sám Soudní dvůr, na právní vztahy vzniklé a založené před vydáním rozsudku Soudního dvora rozhodujícího o žádosti o výklad, může platit bez ohledu na konečnou povahu správního rozhodnutí, kterou toto důraz na požadavek stability konečných soudních rozhodnutí a na důležitost, jakou má za tímto účelem zásada věci rozsouzené jak v právním řádu Společenství, tak ve vnitrostátních právních řádech 17. Z toho dovodil, též s poukazem na svůj rozsudek
Kühne & Heitz concerned in particular whether a national authority’s obligation to apply a rule of Community law as interpreted by the Court even to legal relationships which arose or were formed before the Court’s preliminary ruling on a question of interpretation could prevail notwithstanding that 19 — Kapferer, paragraph 21.
19 — Výše uvedený rozsudek Kapferer (bod 21). Dosah, jaký je třeba přiznat zásadě věci rozsouzené, je rovněž základem věci Lucchini Siderurgica (C-119/05), probíhající před Soudním dvorem, v níž generální advokát Geelhoed přednesl své stanovisko dne 14. září 2006.
The implications of the principle of res judicata are also at the heart of Case C-119/05 Lucchini, pending before the Court, in which Advocate General Geelhoed delivered his Opinion on 14 September 2006.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA Y. BOTA – VĚC C-2/06 rozhodnutí získalo dříve, než byla předložena žádost o jeho přezkum za účelem zohlednění tohoto rozsudku Soudního dvora.
OPINION OF MR BOT — CASE C-2/06 an administrative decision had become final before an application was made for its review to take account of the Court’s judgment.
a které ve svém souhrnu zakládají optikou článku 10 ES povinnost správního orgánu provést přezkum, jakmile mu je za tímto účelem předložena žádost.
Thus it lists four ‘circumstances’ characterising the main proceedings which, taken together, will give rise, through Article 10 EC, to an obligation of review on the part of the administrative body to which an application to that effect is addressed.
Je třeba připomenout, jaké jsou tyto okolnosti, o nichž se Soudní dvůr zmiňuje jak v odůvodnění svého rozsudku, tak v jeho výroku:
The circumstances to which the Court refers in the grounds and in the operative part of the judgment should be recalled:
– vnitrostátní právo přiznává správnímu orgánu pravomoc přehodnotit konečné správní rozhodnutí;
— national law grants the administrative body the power to reopen the final administrative decision;
Soudní dvůr připomněl, že právní jistota patří mezi obecné zásady práva Společenství a že konečná povaha správního rozhodnutí, kterou toto rozhodnutí získá po uplynutí přiměřené lhůty k podání procesního prostředku nebo vyčerpáním procesních prostředků, k této jistotě přispívá, a vyvodil z toho, že „právo Společenství nevyžaduje, aby byl správní orgán v zásadě povinen přehodnotit správní rozhodnutí, které se takto stalo konečným“ 20.
Observing that legal certainty is one of a number of general principles of Community law and that the finality of an administrative decision, which is acquired upon expiry of reasonable timelimits for legal remedies or by exhaustion of those remedies, contributes to such legal certainty, the Court concluded that ‘Community law does not require that administrative bodies be placed under an obligation, in principle, to reopen an administrative decision which has become final in that way’. 20
– toto rozhodnutí se stalo konečným v důsledku rozsudku vnitrostátního soudu rozhodujícího v posledním stupni;
— that decision has become final as a result of a judgment of a national court ruling at final instance;
Tím byl určen směr, jakým se Soudní dvůr chtěl ubírat. S ohledem na požadavky zásady právní jistoty je pravidlem, že vnitrostátní orgán není na základě práva Společenství povinen přehodnotit správní rozhodnutí, které se stalo konečným.
The direction of the approach sought by the Court was accordingly set: having regard to the requirements of the principle of legal certainty, the rule is that a national authority is not obliged, under Community law, to reopen an administrative decision that has become final.
Takové rozhodnutí bude povinen přezkoumat a případně přehodnotit pouze výjimečně, a to za okolností, které se Soudní dvůr pokusil taxativně vymezit.
It will be obliged to review such a decision and, as the case may be, to reopen it only exceptionally, in circumstances which the Court tried to set out exhaustively.
tento rozsudek je ve světle pozdější judikatury Soudního dvora založen na nesprávném výkladu práva Společenství, který byl přijat, aniž by byla Soudnímu dvoru předložena předběžná otázka podle čl. 234 třetího pododstavce ES, a
— the judgment is, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling under the third paragraph of Article 234 EC; and
Soudní dvůr při této snaze bezprostředně vycházel z kontextu věci, jíž se zabýval.
In so doing, the Court drew heavily on the particular context of the case before it.
– dotyčná osoba se obrátila na správní orgán neprodleně poté, co se dozvěděla o této judikatuře.
— the person concerned complained to the administrative body immediately after becoming aware of that decision of the Court.
20 — Výše uvedený rozsudek Kühne & Heitz (bod 24). I - 424
20 — Kühne & Heitz, paragraph 24. I - 424
KEMPTER posuzovací pravomoc, a to i když z tohoto přezkumu vyplyne, že toto rozhodnutí je v rozporu s výkladem práva Společenství, které později provedl Soudní dvůr, a i když jsou dány ostatní okolnosti zmíněné v tomto rozsudku.
KEMPTER the review that the decision is contrary to the subsequent interpretation of Community law laid down by the Court and although the other circumstances mentioned in that judgment are present — could refuse to withdraw the decision if national law confers upon it a discretion in that respect.
Podle Soudního dvora „[z]a těchto okolností je dotyčný správní orgán povinen na základě zásady spolupráce vyplývající z článku 10 ES přezkoumat [konečné správní rozhodnutí] za účelem zohlednění mezitím Soudním dvorem provedeného výkladu příslušného ustanovení práva Společenství.
According to the Court, ‘in such circumstances, the administrative body concerned is, in accordance with the principle of cooperation arising from Article 10 EC, under an obligation to review [a final administrative decision] in order to take account of the interpretation of the relevant provision of Community law given in the meantime by the Court.
[Uvedený] orgán [krom toho] musí na základě výsledků tohoto přezkumu určit, v jakém rozsahu je povinen přehodnotit dotčené rozhodnutí, aniž by porušil zájmy třetích osob“ 21.
[In addition, that] body will have to determine on the basis of the outcome of that review to what extent it is under an obligation to reopen, without adversely affecting the interests of third parties, the decision in question’. 21
Řešení, které takto Soudní dvůr zakotvil ve výše uvedeném rozsudku Kühne & Heitz, mohlo vyvolat jisté pochybnosti. 52.
The conclusion thereby reached by the Court in Kühne & Heitz has given rise to a number of questions. 52.
Nemyslím, že by měl být přijat takový výklad výše uvedeného rozsudku Kühne & Heitz. V této souvislosti se ztotožňuji s názorem Komise Evropských společenství, podle nějž musí být tento rozsudek vykládán v tom smyslu, že pokud vnitrostátní právo opravňuje příslušný správní orgán zrušit konečné správní rozhodnutí a jsou-li dány konkrétní okolnosti popsané v uvedeném rozsudku, pak je tento orgán též povinen na základě článku 10 ES rozhodnout o jeho zrušení, jestliže z přezkumu takového rozhodnutí vyplyne, že se stalo neslučitelným s výkladem práva Společenství, který mezitím provedl Soudní dvůr 22. 51.
I do not think the judgment in Kühne & Heitz can be interpreted in that way. In this regard I agree with the opinion of the Commission of the European Communities that the judgment must be interpreted as meaning that, where domestic law authorises the competent administrative body to withdraw a final administrative decision, that body is, in the circumstances specifically described in the judgment, required, by virtue of Article 10 EC, to withdraw the decision if the review of the decision shows that it has become incompatible with the interpretation of Community law given by the Court in the meantime. 22 51.
Na základě rozlišení, které Soudní dvůr provedl mezi přezkumem a zrušením konečného správního rozhodnutí, tak bylo možné chápat řešení vzešlé z tohoto rozsudku tak, že povinnost, která je zde stanovena, se týká pouze přezkumu tohoto rozhodnutí a že příslušný správní orgán musí v plném rozsahu dodržovat procesní pravidla, která upravují zrušení takového rozhodnutí v jeho vnitrostátním právu.
Thus, the distinction made by the Court between review and withdrawal of the final administrative decision has prompted the Court’s conclusion to be understood as meaning that the obligation which it lays down relates only to a review of the decision and that the competent administrative body must comply in full with the procedural rules governing the withdrawal of such a decision in national law.
Podle tohoto výkladu výše uvedeného rozsudku Kühne & Heitz by sice příslušný správní orgán byl povinen na základě článku 10 ES přezkoumat konečné správní rozhodnutí, ale mohl by zrušení uvedeného rozhodnutí odmítnout, přiznáváli mu vnitrostátní právo v tomto ohledu 53.
According to this reading of Kühne & Heitz, the competent administrative body would certainly be required, pursuant to Article 10 EC, to review a final administrative decision, but — even if it is clear from 53.
Domnívám se totiž, že formuloval-li takto Soudní dvůr bod 27 svého rozsudku, chtěl tím upřesnit, že na základě článku 10 ES a za uvedených okolností sice vzniká příslušnému správnímu orgánu povinnost provést přezkum, avšak zrušení napadeného
It seems to me that, by wording paragraph 27 of the judgment in that way, the Court intended to make it clear that while, by virtue of Article 10 EC and in the circumstances mentioned, a review becomes obligatory for the competent administrative body,
22 — Viz vyjádření Komise, bod 40.
22 — See the Commission’s observations, paragraph 40.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA Y. BOTA – VĚC C-2/06 konečného správního rozhodnutí není automatické, protože závisí právě na výsledku přezkumu.
OPINION OF MR BOT — CASE C-2/06 the contested final administrative decision is not, however, withdrawn automatically because withdrawal depends specifically on the outcome of the review.
aby své správní rozhodnutí zrušil v rozsahu nezbytném pro zohlednění výsledků přezkumu.
body to withdraw its administrative decision to the full extent necessary to take account of the outcome of the review.
Právě to měl podle mě na mysli Soudní dvůr, když ve výše uvedeném rozsudku Kühne & Heitz upřesnil účel povinnosti přezkumu, tedy „zohlednit výklad příslušného ustanovení [práva Společenství], který mezitím provedl Soudní dvůr“ 25. 56.
In my view, that is what was meant by the Court in specifying, in Kühne & Heitz, the purpose of the obligation of review, namely ‘to take account of the interpretation of the relevant provision of Community law given in the meantime by the Court’. 25 56.
Postup, který Soudní dvůr v tomto rozsudku zvolil a který spočívá v tom, že výklad článku 10 ES je těsně spjat s okolnostmi věci v původním řízení, mohl mimoto vyvolat pochybnosti o dosahu uvedeného rozsudku.
In addition, the approach chosen by the Court in that judgment, consisting in giving an interpretation of Article 10 EC in close conjunction with the circumstances of the main proceedings, has given rise to doubts as to the scope of the judgment.
Někteří si tak mohli klást otázku, zda se jedná o rozsudek obsahující obecnou zásadu, nebo o rozsudek týkající se jen projednávané věci, jak by mohl naznačovat výslovný a opakovaný odkaz na okolnosti věci v původním řízení.
Some commentators are uncertain as to whether the judgment establishes a principle or is only a sui generis decision, as could be suggested by the express, and repeated, reference to the circumstances of the main proceedings.
V kontextu věci, v níž byl vydán výše uvedený rozsudek Kühne & Heitz, je rozlišení mezi přezkumem a zrušením takového rozhodnutí, které Soudní dvůr učinil, pochopitelné. Na základě tohoto rozsudku totiž musí příslušný správní orgán při přezkumu správního rozhodnutí, kterým se ukládá vrácení vyplacených vývozních náhrad, určit, zda u každého vyvezeného zboží, v daném případě kusů drůbeže, existovalo právo na vývozní náhrady, a pokud ano, v jaké výši. Tento přezkum tedy konkrétně spočívá v tom, že se na okolnosti případu použije výklad provedený Soudním dvorem v jeho rozsudku ze dne 5. října 1994, Voogd Vleesimport en -export 23, tedy že „[s]tehno, k němuž je připojen kus zad, musí být […] kvalifikováno jako stehno ve smyslu podpoložky 02.02 B II e) 3 staré nomenklatury a ve smyslu podpoložky 0207 41 51 000 nové nomenklatury, pokud uvedený kus zad není dost velký na to, aby produktu vtiskl jeho základní charakter“ 24, a že z toho budou vyvozeny důsledky pro všechno vyvezené zboží. 55.
In the factual context of Kühne & Heitz I understand the Court’s differentiation between the review and the withdrawal of such a decision. Pursuant to that judgment, the competent administrative body must, when reviewing the administrative decision requiring the repayment of export refunds, determine whether there was a right to export refunds for each product exported, in the case in point poultrymeat parts, and, if so, in what amount. In practical terms, therefore, the review consists in applying to the facts of the case the interpretation given by the Court in Voogd Vleesimport en -export, 23namely that ‘a leg to which a piece of back remains attached must … be described as a leg, within the meaning of tariff subheadings 02.02 B II e) 3 of the old nomenclature and 0207 41 51 000 of the new, if that piece of back is not sufficiently large to give the product its essential character’, 24and in drawing the appropriate conclusions in relation to all the exported goods. 55.