natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Třetí důvod vychází z neexistence nedbalosti a úmyslného zavinění ze strany žalobkyně a čtvrtý vychází z nedostatečného zohlednění regulace tarifů při výpočtu výše pokuty.
The third plea in law is based on the applicant’s lack of negligence and intentional fault and the fourth on the insufficiency of the account taken of charges legislation in calculating the level of the fine.
Pátý důvod se týká stanovení doby trvání protiprávního jednání a šestý nezohlednění polehčujících okolností.
The fifth plea in law concerns the calculation of the duration of the infringement, and the sixth, the failure to take account of attenuating circumstances.
A – K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení práva na obhajobu
A — First plea in law: infringement of the rights of defence
Aby se totiž žalobkyně mohla účinně bránit, měla být v průběhu správního řízení informována o skutečnostech, na základě kterých jí Komise vytýkala takové zavinění nebo takovou nedbalost.
In order to be reasonably able to defend itself, the applicant should have been informed during the administrative procedure of the facts on the basis of which the Commission was accusing it of such fault or negligence.
Komise navrhuje zamítnutí projednávaného důvodu.
The Commission contends that this plea should be rejected.
2 nařízení č. 17 upřesňuje ve svém prvním pododstavci podmínky, které musí být splněny, aby Komise mohla uložit pokuty (podmínky uplatnění).
It must be observed at the outset that the conditions which must be fulfilled to enable the Commission to impose fines (initial conditions) are set out in the first subparagraph of Article 15(2) of Regulation No 17.
Mezi těmito podmínkami je uvedena podmínka týkající se úmyslné nebo nedbalostní povahy zjištěného protiprávního jednání (usnesení SPO a další v. Komise, bod 274 výše, bod 53).
These include the condition that the infringement was committed intentionally or negligently (order in SPO and Others v Commission, cited in paragraph 274 above, paragraph 53).
Dále je třeba připomenout, že Komise je povinna v oznámení námitek uvést krátké předběžné posouzení délky trvání údajného protiprávního jednání, jeho závažnosti a otázky, zda se za okolností projednávaného případu jedná o úmyslné nebo nedbalostní protiprávní jednání.
Next, it must be observed that the Commission is required to give a brief provisional assessment in the statement of objections as to the duration of the alleged infringement, its gravity and the question whether, in the circumstances of the case, the infringement was committed intentionally or negligently.
Nicméně přiměřenost tohoto předběžného posouzení, které má za cíl umožnit adresátovi oznámení námitek bránit se, je třeba posuzovat nejen s ohledem na znění dotyčného aktu, ale i s ohledem na jeho kontext, jakož i s ohledem na všechna právní pravidla upravující dotyčnou oblast (rozsudek Soudu ze dne 8. července 2004, Corus UK v. Komise, T-48/00, Sb. rozh. s. II-2325, bod 146).
However, the adequacy of that provisional assessment, the purpose of which is to give the addressees of the statement of objections an opportunity to defend themselves, must be evaluated in relation not only to the wording of the measure in question but also to its context and the entirety of the legal rules governing the matter concerned (Case T-48/00 Corus UK v Commission [2004] ECR II-2325, paragraph 146).
Je třeba konstatovat, že v oznámení námitek (body 95 až 140) Komise žalobkyni informovala o skutečnosti, že má za to, že její uplatňování tarifů, a zejména nůžkový efekt vyplývající z negativního nebo nedostatečného rozdílu mezi cenami jejích mezitímních služeb a jejími maloobchodními cenami porušuje článek 82 ES.
It must be held that the Commission informed the applicant in the statement of objections (paragraphs 95 to 140) that it considered the applicant’s pricing practices, and in particular the margin squeeze resulting from the negative or insufficient spread between its wholesale and retail prices, to be in breach of Article 82 EC.
Komise dále v oznámení námitek (body 141 až 152) přezkoumala rozhodovací prostor, kterým žalobkyně disponovala při stanovení jejích tarifů, a tak přistoupila k otázce, zda žalobkyně zavinila kritizovaná jednání.
Furthermore, in the statement of objections (paragraphs 141 to 152), the Commission examined the applicant’s scope to set its charges and thus addressed the issue of the applicant’s culpability with regard to the activities criticised.
Protože krom toho protiprávní jednání spáchaná z nedbalosti nejsou z hlediska hospodářské soutěže méně závažná než protiprávní jednání spáchaná úmyslně (usnesení SPO a další v. Komise, bod 274 výše, bod 55), nemusela žalobkyně obdržet přesnější údaje o svém zavinění, aby mohla užitečně vykonávat své právo na obhajobu.
Moreover, since infringements committed negligently are not, in competition terms, less serious than those committed intentionally (order in SPO and Others v Commission, cited in paragraph 274 above, paragraph 55), the applicant did not need to receive more detailed information about its culpability in order to be reasonably able to exercise its rights of defence.
V každém případě je třeba konstatovat, že žalobkyně v tomto bodě skutečně vykonala své právo na obhajobu, protože ve svém odpovědi na oznámení námitek zpochybnila své zavinění tím, že odkázala na vnitrostátní regulaci jejích tarifů.
In any event, it must be held that the applicant did in fact exercise its rights of defence on that point since it denied its culpability in its reply to the statement of objections, referring to the national regulation of its charges.
První žalobní důvod tedy musí být zamítnut.
The first plea in law must therefore be rejected.
B – Ke druhému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení článku 253 ES
B — Second plea in law: infringement of Article 253 EC
Žalobkyně připomíná, že napadené rozhodnutí musí uvádět důvody, pro které má Komise za to, že jsou splněny nezbytné podmínky pro uložení pokuty (rozsudek
The applicant observes that the contested decision must set out the grounds on which the Commission considers that the conditions for the imposition of a fine
Napadené rozhodnutí, které neobsahuje žádné odůvodnění týkající se nedbalosti žalobkyně nebo úmyslné povahy protiprávního jednání, porušuje článek 253 ES, takže pokuta by měla být zrušena.
The contested decision, which does not contain any grounds relating to the applicant’s negligence or to its intention to commit the infringement, infringes Article 253 EC; the fine should therefore be annulled.
Úvodem je třeba připomenout, že povinnost odůvodnění je podstatnou formální náležitostí, která musí být odlišena od otázky opodstatněnosti odůvodnění, která spadá pod legalitu sporného aktu po meritorní stránce.
It must be noted as a preliminary point that the obligation to state reasons laid down under Article 253 EC is an essential procedural requirement, unlike the question whether the reasons given are correct, which goes to the substantive legality of the contested measure.
V této souvislosti musí být odůvodnění vyžadované článkem 253 ES přizpůsobeno povaze dotčeného aktu a musejí z něho jasně a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu, jenž akt vydal, tak aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí opatření a příslušný soud mohl vykonávat svůj přezkum (rozsudek Soudního dvora ze dne 22. března 2001, Francie v. Komise, C-17/99, Recueil, s. I-2481, bod 35).
From that point of view, the statement of reasons required by Article 253 EC must be appropriate to the act at issue and must disclose in a clear and unequivocal fashion the reasoning followed by the institution which adopted that measure in such a way as to enable the persons concerned to ascertain the reasons for it and to enable the competent court to exercise its power of review (C-17/99 France v Commission [2001] ECR I-2481, paragraph 35).
Není požadováno, aby odůvodnění upřesňovalo všechny relevantní skutkové a právní okolnosti, jelikož otázka, zda odůvodnění aktu splňuje požadavky článku 253 ES, musí být posuzována s ohledem nejen na jeho text, ale také s ohledem na jeho celkovou souvislost, jakož i s ohledem na všechna právní pravidla upravující dotčenou oblast (rozsudky Soudního dvora ze dne 22. března 2001, Francie v. Komise, bod 284 výše, bod 36, a ze dne 19. září 2002, Španělsko v. Komise, C-113/00, Recueil, s. I-7601, bod 48).
It is not necessary for the reasoning to go into all the relevant facts and points of law, since the question whether the statement of reasons meets the requirements of Article 253 EC must be assessed with regard not only to its wording but also to its context and to all the legal rules governing the matter in question (France v Commission, cited in paragraph 284 above, paragraph 36, and Case C-113/00 Spain v Commission [2002] ECR I-7601, paragraph 48).
Krom toho Komise v napadeném rozhodnutí, v bodech 102 až 162 a 176 až 183 odůvodnění, podrobně uvádí důvody, pro které má za to, že uplatňování tarifů žalobkyní je zneužívající ve smyslu článku 82 ES a bodech 163 až 175 odůvodnění uvádí důvody, pro které musí být žalobkyně považována za odpovědnou za zjištěné protiprávní jednání, bez ohledu na skutečnost, že německé orgány musí schvalovat její tarify.
Second, the Commission sets out in detail in recitals 102 to 162 and 176 to 183 to the contested decision the grounds on which it considers the applicant’s pricing practices to be abuses within the meaning of Article 82 EC and, in recitals 163 to 175, the grounds on which the applicant must be deemed responsible for the infringement found, in spite of the fact that the German authorities have to approve the applicant’s charges.
Tento žalobní důvod tedy musí být rovněž zamítnut.
This plea must therefore also be rejected.
C – Ke třetímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z neexistence nedbalosti nebo úmyslného zavinění ze strany žalobkyně
C — Third plea in law: the applicant’s lack of negligence or intentional fault
Žalobkyně tvrdí, že se nedopustila ani nedbalostního, ani úmyslného protiprávního jednání.
The applicant maintains that it is guilty of neither negligence nor intentional fault.
Zaprvé připomíná, že její tarify za mezitímní služby a maloobchodní tarify byly všechny předmětem povolovacího rozhodnutí BMPT, a poté RegTP.
First of all, it observes that its wholesale and retail charges were all authorised by decisions of the BMPT, then of RegTP.
Žalobkyně tak mohla legitimně předpokládat legalitu těchto tarifů.
The applicant could thus legitimately assume that those charges were lawful.
Zdůrazňuje, že RegTP je neutrální a nezávislou státní instancí.
It submits that RegTP is a neutral and independent State body.
Je věcí RegTP, a nikoliv žalobkyně, aby ověřila, zda byly ceny mezitímních služeb a maloobchodní ceny v souladu s článkem 82 ES.
It was for RegTP, rather than the applicant, to ascertain whether the wholesale and retail prices were compatible with Article 82 EC.
Krom toho Oberlandesgericht Düsseldorf ve svém rozsudku ze dne 16. ledna 2002 rozhodl, že žalobkyně není odpovědná za tarify stanovené RegTP.
In addition, in its judgment of 16 January 2002, the Oberlandesgericht Düsseldorf held that responsibility for the charges set by RegTP could not be attributed to the applicant.
Zadruhé žalobkyně byla na schůzce dne 17. dubna 2000 informována zaměstnanci Komise o tom, že vůči ní nebude vedeno řízení, protože Komise zahájila řízení pro nesplnění povinnosti vůči Spolkové republice Německo.
Second, the applicant was informed by agents of the Commission in a meeting on 17 April 2000 that the proceeding relating to the applicant would not be pursued because the Commission had initiated proceedings against the Federal Republic of Germany for failure to fulfil obligations.
Doplňuje, že Komise mezi lednem 2000 a červnem 2001, tedy po dobu přibližně roku a půl, neprovedla žádné vyšetřování.
It further submits that the Commission did not carry out any measures of inquiry between January 2000 and June 2001 — a period of approximately one and a half years.
Žalobkyně mohla z tohoto chování Komise oprávněně vyvodit, že Komise neměla dostatečný základ k tomu, aby jí vytýkala zneužití dominantního postavení, v každém případě pro období mezi lednem 2000 a červnem 2001.
The applicant was entitled to infer from the Commission’s conduct that the Commission did not have sufficient grounds to accuse the applicant of an abuse of dominant position, at least in respect of the period between January 2000 and June 2001.
Ve své replice žalobkyně doplňuje, že ze zahájení řízení pro nesplnění povinnosti, zastavení řízení o zneužití a z vysvětlení Komise na schůzce dne 17. dubna 2000 vyvodila, že Komise se vzdala výtky týkající se porušení článku 82 ES.
In its reply, the applicant further submits that it inferred from the initiation of the proceedings for failure to fulfil obligations, the suspension of the abuse proceeding and the explanations given by the Commission at the meeting on 17 April 2000, that the Commission had abandoned the objection relating to the infringement of Article 82 EC.
Zatřetí žalobkyně poznamenává, že při neexistenci judikatury Společenství a rozhodovací praxe Komise týkající se tarifního nůžkového efektu v oblasti telekomunikací, nikdy nepochybovala o správnosti posouzení provedených RegTP.
Third, the applicant observes that, in the absence of Community caselaw and of previous Commission practice in taking decisions on margin squeezes in the telecommunications sector, it never doubted that RegTP’s assessment was correct.
Navíc z důvodu správní praxe RegTP, která se opakovaně zabývala problematikou nůžkového efektu, mohla žalobkyně předpokládat, že Komise nakonec dospěje ke stejnému závěru jako RegTP.
Furthermore, as a result of the administrative practice of RegTP, which has considered the margin squeeze issue on many occasions, the applicant could assume that the Commission would ultimately reach the same conclusion as RegTP.
Komise a vedlejší účastnice II navrhují zamítnutí projednávaného důvodu.
The Commission and the second intervener contend that this plea should be rejected.
V projednávaném případě si žalobkyně i přes rozhodnutí RegTP o povolení nemohla nepovšimnout, že disponovala skutečným rozhodovacím prostorem ke stanovení svých maloobchodních cen, a v důsledku toho ke snížení tarifního nůžkového efektu tím, že zvýší tyto ceny.
In the present case, the applicant could not be unaware that, notwithstanding the authorisation decisions of RegTP, it had genuine scope to fix its retail prices and, consequently, to reduce the margin squeeze by increasing those prices.
Kromě toho si žalobkyně nemohla nepovšimnout, že tento nůžkový efekt s sebou nesl závažná omezení hospodářské soutěže, s ohledem zejména na její monopolní postavení na trhu mezitímních služeb a quasi monopolní postavení na trhu služeb přístupu pro účastníky (napadené rozhodnutí, body 97 až 100 odůvodnění).
In addition, the applicant could not be unaware that that margin squeeze entailed serious restrictions on competition, particularly in view of its monopoly on the wholesale market and its virtual monopoly on the market in retail access services (recitals 97 to 100 to the contested decision).
Z toho vyplývá, že podmínky uplatnění nezbytné pro to, aby Komise mohla uložit pokutu, jsou splněny (usnesení SPO a další v. Komise, bod 274 výše, bod 53).
It follows that the initial conditions enabling the Commission to impose fines are fulfilled (order in SPO and Others v Commission, cited in paragraph 274 above, paragraph 53).
Konečně argument vycházející z přezkumu tarifního nůžkového efektu ze strany RegTP musí být zamítnut z důvodů uvedených v bodech 267 až 269 výše.
Finally, the argument relating to RegTP’s examination of the margin squeeze must be rejected for the reasons set out in paragraphs 267 to 269 above.
Třetí žalobní důvod tedy musí být rovněž zamítnut.
The third plea must therefore also be rejected.
D – Ke čtvrtému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z nedostatečného zohlednění regulace tarifů při výpočtu výše pokuty a šestému žalobnímu důvodu vycházejícímu z nedostatečného zohlednění polehčujících okolností
D — Fourth and sixth pleas: insufficient account taken of charges legislation in calculating the level of the fine, and insufficient account taken of attenuating circumstances
Žalobkyně uplatňuje, že Komise neměla právo kvalifikovat údajné protiprávní jednání jako závažné.
The applicant submits that the Commission was wrong to characterise the alleged infringement as serious.
Příspěvek žalobkyně k protiprávnímu jednání byl malý, protože sporné tarify byly stanoveny RegTP.
The applicant’s contribution to the infringement was slight because the charges at issue were set by RegTP.
3, dále jen „pokyny“)
3; ‘the Guidelines’).
DEUTSCHE TELEKOM v. KOMISE kvalifikováno nanejvýš jako méně závažné. Žalobkyně zdůrazňuje, že rozhodnutím ze dne 19. prosince 2002 RegTP dokonce zamítla žádost žalobkyně o zvýšení jejích maloobchodních tarifů nad stanovený cenový strop, ačkoliv se žalobkyně na podporu této žádosti, aby odůvodnila překročení stanoveného cenového stropu, odvolala na řízení zahájené Komisí.
DEUTSCHE TELEKOM v COMMISSION that, by decision of 19 December 2002, RegTP had even rejected an application by the applicant for an increase in its retail charges beyond the ceiling prescribed, even though, in support of the application, the applicant had referred to the procedure initiated by the Commission as justification for exceeding that ceiling.
Snížení základní částky pokuty o 10 %, které bylo přiznáno, aby se zohlednila regulace tarifů ze strany RegTP, je tedy nedostatečné.
The 10% reduction in the basic amount of the fine to take account of the regulation of charges by RegTP is therefore insufficient.
Rozhodnutí RegTP mohla založit „odůvodněné pochybnosti o protiprávnosti“ chování žalobkyně ve smyslu výše uvedených pokynů.
A ‘reasonable doubt’ as to whether the applicant’s conduct ‘does indeed constitute an infringement’ within the meaning of the Guidelines can be justified on the basis of RegTP’s decisions.
Žalobkyně odkazuje navíc na rozhodnutí Komise 2001/892/ES ze dne 25. července 2001, v řízení podle článku 82 Smlouvy o ES (COMP/C-1/36.915 – Deutsche Post AG – zadržení přeshraničních zásilek) (Úř. věst. L 331, s.
The applicant refers moreover to Commission Decision 2001/892/EC of 25 July 2001 relating to a proceeding under Article 82 of the EC Treaty (COMP/C-1/36.915 — Deutsche Post AG — Interception of cross-border mail) (OJ 2001 L 331, p.
40, dále jen „rozhodnutí Deutsche Post“), ve kterém Komise uložila pouze symbolickou pokutu s ohledem na skutečnost, že se dotčená společnost chovala v souladu s judikaturou německých soudů a že neexistovala judikatura Společenství týkající se přeshraničních zásilkových služeb.
40; ‘the Deutsche Post decision’), in which the Commission imposed only a symbolic fine, owing to the fact that the company in question had behaved in a manner which was in accordance with the caselaw of the German courts, and no Community caselaw existed concerning cross-border letter mail services.
Komise měla, když stanovila pokutu, rovněž zohlednit jiné polehčující okolnosti, a sice jednak neexistenci závažného omezení hospodářské soutěže, a jednak skutečnost, že nízké maloobchodní tarify žalobkyně splňují společenskou funkci.
The Commission should also have taken other attenuating circumstances into account when setting the fine, namely the lack of any serious restriction on competition and the fact that the applicant’s low retail prices fulfil a social function.
Poznamenává, že tento soud rozhodl, že vybírání tarifů stanovených RegTP nemůže představovat zneužití dominantního postavení žalobkyní a že pouhé podání žádosti žalobkyní týkající se tarifů nestačí k tomu, aby jí bylo přičteno porušení práva hospodářské soutěže.
It observes that that court held that the levy of charges set by RegTP cannot constitute an abuse of the applicant’s dominant position and that the mere lodging of a tariff application by the applicant is not sufficient to make the applicant responsible for an infringement of competition law.
Podle tohoto soudu neexistuje podle práva hospodářské soutěže žádná povinnost k tíži žalobkyně podávat další žádosti.
According to the Oberlandesgericht Düsseldorf, the applicant was under no obligation under competition law to make other applications.
2008 – VĚC T-271/03 žalobkyně jí maximálně měla být uložena symbolická pokuta, jelikož tarify jsou nejen částečně v souladu s judikaturou německých soudů (rozhodnutí Deutsche Post, bod 193 odůvodnění), aby byly dokonce závazně stanoveny RegTP.
2008 — CASE T-271/03 imposed on the applicant, in view of the fact not only that the charges are partially in accordance with the caselaw of the German courts (recital 193 to the Deutsche Post decision), but also that they have been mandatorily fixed by RegTP.
V bodech 206 a 207 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise kvalifikuje protiprávní jednání jako závažné, a nikoliv velmi závažné v rozsahu, v němž se jedná o období od 1. ledna 1998 do 31. prosince 2001, jednak z důvodu, že metoda výpočtu nůžkového efektu založená na přístupu vážení byla nová a nebyla dosud předmětem formálního rozhodnutí, a jednak z důvodu, že žalobkyně přinejmenším od roku 1999 stále snižovala nůžkový efekt.
In recitals 206 and 207 to the contested decision, the Commission characterised the infringement as serious, not as very serious, in respect of the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 on the grounds, first, that the weighted method applied to determine the margin squeeze was new and had not previously been the subject of a formal decision and, second, that the applicant had steadily reduced the margin squeeze since 1999 at least.
Pro období od 1. ledna 2002 do května 2003 Komise shledala méně závažné protiprávní jednání (napadené rozhodnutí, bod 207 odůvodnění), protože „právní možnost [žalobkyně] snížit nůžkový efekt [byla] omezena na zvýšení ceny T-DSL“ (napadené rozhodnutí, bod 206 odůvodnění).
As regards the period from 1 January 2002 to May 2003, the Commission held that there was a minor infringement (recital 207 to the contested decision), because ‘[the applicant’s] only legal means of reducing the margin squeeze [was] limited to increases in the T-DSL charges’ (recital 206 to the contested decision).
Kromě toho se pro toto období vzdala veškerého zvýšení pokuty z důvodu doby trvání protiprávního jednání, „s ohledem na regulativní opatření, která omezovala rozhodovací prostor, jímž [žalobkyně] disponovala pro změnu tarifů“ (napadené rozhodnutí, bod 211 odůvodnění).
Furthermore, in respect of the same period, the Commission made no increase in the fine to reflect the duration of the infringement ‘in view of the regulatory restrictions on [the applicant’s] scope for adjusting tariffs’ (recital 211 to the contested decision).
V bodě 212 odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise přijala jako polehčující okolnost skutečnost, že „dotčené maloobchodní ceny a ceny mezitímních služeb [žalobkyně] jsou cenami, které byly od začátku roku 1998 a jsou i nadále předmětem sektorové regulace na vnitrostátní úrovni“.
In recital 212 to the contested decision, the Commission treated the fact that ‘the [applicant’s] retail and wholesale charges in question in the current proceeding were subject to sector specific regulation since [1998] on national level until today’ as an attenuating circumstance.
Na základě výše uvedených úvah uložila Komise žalobkyni v článku 3 napadeného rozhodnutí pokutu ve výši 12,6 milionů eur.
On the basis of the foregoing considerations, the Commission imposed a fine of EUR 12.6 million on the applicant in Article 3 of the contested decision.
Určila výši pokuty tak, že použila metodu stanovování pokut, kterou si stanovila v pokynech.
It determined the amount of the fine using the method which it had laid down in the Guidelines.
Tak byla v souladu s bodem 1 A druhým pododstavcem pokynů částka za závažnost protiprávního jednání stanovena ve výši 10 milionů eur (napadené rozhodnutí, bod 207 odůvodnění).
Thus, in accordance with the second paragraph of Section 1A of the Guidelines, the amount of the fine to take account of the gravity of the infringement was set at EUR 10 million (recital 207 to the contested decision).