natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ten je tudíž zbaven pouze možnosti rozvíjet své argumenty týkající se důvodů odmítnutí.
That parent is deprived therefore only of the possibility of developing his or her arguments concerning the grounds for refusal.
Na druhou stranu, pokud návrh na neuznání rozhodnutí podá druhý rodič, návrh může být podán pouze prostřednictvím písemnosti ve které jsou uvedeny tvrzené důvody pro neuznání.
On the other hand, when it is the latter parent who seeks nonrecognition of the decision, the application must necessarily be made by a document which sets out the grounds of nonrecognition adduced.
Tento rodič navíc nemůže v tomto stadiu řízení rozvíjet své argumenty, zatímco rodič, kterému byla svěřena rodičovská péče, může předložit vyjádření, která považuje za užitečná, a jeho názorem se soud, u něhož byl návrh podán, musí vždy zabývat.
Even if that parent cannot expand further on those grounds at that stage of the proceedings, whereas the parent awarded custody may make such submissions as seem appropriate, his or her point of view will in any event be taken into account by the court seised.
V podstatě se jedná o řízení omezené pouze na výměnu argumentů mezi stranami, což není v případě rychlého a zjednodušeného řízení nic mimořádného.
The situation is, in fact, one of a procedure limited to a single exchange of arguments between the parties, and it is hardly extraordinary in the context of a simplified and expeditious procedure.
V obou případech mohou podle článku 33 nařízení obě strany podat odvolání podle předpisů upravujících postup ve sporných řízeních.
In both cases, either party can appeal under adversarial rules, by virtue of Article 33 of the Regulation.
Domnívám se, že neexistuje přesvědčivý důvod pro vyloučení doslovného výkladu a použití.
I do not, however, consider that there is any overriding reason to reject a literal interpretation and application.
Nerovné procesní postavení nelze popřít, je však v souladu s předností přiznanou důvěře a vzájemnému uznávání a je menší, než by se mohlo předpokládat, a není pravděpodobné, že by zbavovalo znevýhodněnou stranu možnosti uplatnit své argumenty.
The inequality of arms cannot be denied, but it accords with the primacy attached to mutual trust and recognition, it is less significant than one might suppose, and it is not such as to deprive the disadvantaged party of any possibility of presenting his or her arguments.
Stávající systém tak zaručuje rozumnou rovnováhu mezi cílem zajistit uznávání a výkon rozhodnutí v souladu se zásadou vzájemné důvěry, a to prostřednictvím rychlého a zjednodušeného řízení na straně jedné, a právem na spravedlivý proces, které ostatně
The system established thus provides a reasonable balance between the aim of ensuring the recognition and enforcement of judgments, on the basis of the principle of mutual trust, by means of a simplified and expeditious procedure, and the right to a fair hearing, which, in fact, is denied to neither
Na jednu stranu je v případě návrhu na uznání a prohlášení vykonatelnosti podaného rodičem, kterému byla svěřena péče o dítě, zřejmé, že soud, u něhož byl návrh podán, není žádné ze stran upíráno, na straně druhé.
On the one hand, in the case of an application for recognition and enforceability brought by the parent awarded custody, it is clear that the court seised must in any party.
– vydání rozhodnutí o navrácení dítěte soudem členského státu obvyklého bydliště poté, co soud členského státu, ve kterém se dítě nachází, vydal rozhodnutí o navrácení, není v rozporu s cíli a postupy nařízení;
— the adoption of a decision ordering the return of the child by the court of the Member State of habitual residence after the court of the Member State where the child is actually present has ordered his or her return is in no way incompatible with the aims and procedural rules of the Regulation;
– vystavení osvědčení ve smyslu článku 42 nařízení soudem členského státu obvyklého bydliště dítěte k rozhodnutí o navrácení, které bylo vydáno poté, co soud členského státu, ve kterém se dítě nachází, také vydal rozhodnutí o navrácení, není v souladu s postupy nařízení;
— in principle, the issue of a certificate under Article 42 of the Regulation by the court of the Member State of habitual residence, in respect of a return order which it has made after the court of the Member State where the child is actually present has itself ordered his or her return does not comply with the procedural rules of the Regulation;
– jakmile bylo takové osvědčení vystaveno, není možné vznést námitky proti uznání osvědčeného rozhodnutí, natož podat samostatný návrh na vydání rozhodnutí o neuznání;
— when such a certificate has been issued, it is not possible to oppose recognition of the certified decision or, a fortiori, to make a separate application for a declaration that it should not be recognised;
– v případě jiných soudních rozhodnutí, ohledně kterých není článkem 42 nařízení č. 2201/2003 vyloučena možnost podat proti uznání námitku, může osoba dotčená ve smyslu článku 21 tohoto nařízení podat návrh na jejich neuznání, i když předtím nebyl podán návrh na jejich uznání;
— in the case of other judicial decisions, opposition to which is not precluded by Article 42 of the Regulation, an interested party within the meaning of Article 21 may request nonrecognition without any prior application for recognition having been brought;
Ve věci C-195/08 PPU, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Litva) ze dne 30. dubna 2008, došlým Soudnímu dvoru dne 14. května 2008, v řízení zahájeném
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lithuania), made by decision of 30 April 2008, received at the Court on 14 May 2008, in the proceedings brought by
SOUDNÍ DVŮR (třetí senát), ve složení A. Rosas, předseda senátu, J. N. Cunha Rodrigues (zpravodaj), J. Klučka, P. Lindh, a A. Arabadžev, soudci, generální advokátka: E. Sharpston, vedoucí soudní kanceláře: C. Strömholm, rada, a M.-A. Gaudissart, vedoucí oddělení, s přihlédnutím k žádosti předkládajícího soudu ze dne 21. května 2008, došlé Soudnímu dvoru dne 22. května 2008, o projednání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce v naléhavém řízení v souladu s článkem 104b jednacího řádu,
THE COURT (Third Chamber), composed of A. Rosas, President of the Chamber, J.N. Cunha Rodrigues (Rapporteur), J. Klučka, P. Lindh and A. Arabadjiev, Judges,
* Jednací jazyk: litevština.
* Language of the case: Lithuanian.
ROZSUDEK ZE DNE 11. 7.
JUDGMENT OF 11. 7.
2008 – VĚC C-195/08 PPU s přihlédnutím k rozhodnutí třetího senátu ze dne 23. května 2008 vyhovět uvedené žádosti, s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném ve dnech 26. a 27. června 2008, s ohledem na vyjádření předložená:
2008 — CASE C-195/08 PPU having regard to the decision of 23 May 2008 of the Third Chamber granting that request, having regard to the written procedure and further to the hearing on 26 and 27 June 2008, after considering the observations submitted on behalf of:
– za litevskou vládu D. Kriaučiūnasem a R. Mackevičienė, jako zmocněnci,
— the Lithuanian Government, by D. Kriaučiūnas and R. Mackevičienė, acting as Agents,
– za německou vládu J. Kemper, jako zmocněnkyní,
— the German Government, by J. Kemper, acting as Agent,
– za francouzskou vládu A.-L. During, jako zmocněnkyní,
— the French Government, by A.-L. During, acting as Agent,
– za lotyšskou vládu E. Balode-Buraka a E. Eihmane, jako zmocněnkyněmi,
— the Latvian Government, by E. Balode-Buraka and E. Eihmane, acting as Agents,
– za nizozemskou vládu C. ten Dam, jako zmocněnkyní,
— the Netherlands Government, by C. ten Dam, acting as Agent,
– za vládu Spojeného království E. Jenkinson, jako zmocněnkyní, ve spolupráci s Ch. Howardem, QC,
— the United Kingdom Government, by E. Jenkinson, acting as Agent, and C. Howard QC,
– za Komisi Evropských společenství A.-M. Rouchaud-Joët a A. Steiblytė, jako zmocněnkyněmi, po vyslechnutí generální advokátky, vydává tento
— the Commission of the European Communities, by A.-M. Rouchaud-Joët and A. Steiblytė, acting as Agents, after hearing the Advocate General, gives the following
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi I. Rinau a M. Rinauem ve věci navrácení jejich dcery Luisy, zadržené I. Rinau v Litvě, do Německa.
The reference was made in proceedings between Mrs Rinau and Mr Rinau regarding the return to Germany of their daughter Luisa, who is being retained in Lithuania by Mrs Rinau.
2008 – VĚC C-195/08 PPU
2008 — CASE C-195/08 PPU
Článek 3 Úmluvy o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí přijaté dne 25. října 1980 v Haagu (dále jen: „Haagská úmluva z roku 1980“) stanoví:
Article 3 of the Hague Convention of 25 October 1980 on the Civil Aspects of International Child Abduction (‘the 1980 Hague Convention’) provides:
„Přemístění nebo zadržení dítěte se považuje za protiprávní, jestliže: a) bylo porušeno právo péče o dítě, které má osoba, instituce nebo kterýkoliv jiný orgán buď společně, nebo samostatně, podle právního řádu státu, v němž dítě mělo své obvyklé bydliště bezprostředně před přemístěním nebo zadržením, b) v době přemístění nebo zadržení bylo toto právo skutečně vykonáváno, společně nebo samostatně, nebo by bylo takto vykonáváno, kdyby bylo nedošlo k přemístění či zadržení.
(a) it is in breach of rights of custody attributed to a person, an institution or any other body, either jointly or alone, under the law of the State in which the child was habitually resident immediately before the removal or retention; and
Právo péče o dítě uvedené v písmenu a) může vyplývat zejména ze zákonů nebo ze soudního nebo správního rozhodnutí nebo z dohody platné podle právního řádu daného státu.“
The rights of custody mentioned in subparagraph (a) above, may arise in particular by operation of law or by reason of a judicial or administrative decision, or by reason of an agreement having legal effect under the law of that State.’
Podle článku 12 Haagské úmluvy z roku 1980:
Under Article 12 of the 1980 Hague Convention:
„Jestliže dítě bylo protiprávně přemístěno nebo zadrženo podle článku 3 a v den zahájení řízení před soudním nebo správním orgánem smluvního státu, v němž dítě je, uplynulo období kratší jednoho roku ode dne protiprávního přemístění nebo zadržení, nařídí příslušný orgán bezodkladné navrácení dítěte.
‘Where a child has been wrongfully removed or retained in terms of Article 3 and, at the date of the commencement of the proceedings before the judicial or administrative authority of the Contracting State where the child is, a period of less than one year has elapsed from the date of the wrongful removal or retention, the authority concerned shall order the return of the child forthwith.
Neprokáže-li se, že dítě se sžilo se svým novým prostředím, soudní nebo správní orgán nařídí navrácení dítěte, i když řízení začalo po uplynutí období jednoho roku uvedeného v předcházejícím odstavci.
The judicial or administrative authority, even where the proceedings have been commenced after the expiration of the period of one year referred to in the preceding paragraph, shall also order the return of the child, unless it is demonstrated that the child is now settled in its new environment.
Má-li soudní nebo správní orgán dožádaného státu důvod se domnívat, že dítě bylo přemístěno do jiného státu, může zastavit řízení nebo zamítnout návrh na navrácení dítěte.“
Where the judicial or administrative authority in the requested State has reason to believe that the child has been taken to another State, it may stay the proceedings or dismiss the application for the return of the child.’
Článek 13 Haagské úmluvy z roku 1980 stanoví, že:
Article 13 of the 1980 Hague Convention provides:
„Bez ohledu na ustanovení předcházejícího článku není soudní nebo správní orgán dožádaného státu povinen nařídit navrácení dítěte, jestliže osoba, instituce nebo jiný orgán, který nesouhlasí s jeho navrácením, prokáže, že: a) osoba, instituce nebo jiný orgán, který měl pečovat o osobu dítěte, ve skutečnosti nevykonával právo péče o dítě v době přemístění nebo zadržení nebo souhlasil či později se smířil s přemístěním nebo zadržením, nebo
‘Notwithstanding the provisions of the preceding Article, the judicial or administrative authority of the requested State is not bound to order the return of the child if the person, institution or other body which opposes its return establishes that —
2008 – VĚC C-195/08 PPU b) je vážné nebezpečí, že návrat by dítě vystavil fyzické nebo duševní újmě nebo je jinak dostal do nesnesitelné situace.
(b) there is a grave risk that his or her return would expose the child to physical or psychological harm or otherwise place the child in an intolerable situation.
Soudní nebo správní orgán může také odmítnout nařídit návrat dítěte, zjistí-li se, že dítě nesouhlasí s návratem a dosáhlo věku a stupně vyspělosti, v němž je vhodné přihlížet k jeho stanoviskům.
The judicial or administrative authority may also refuse to order the return of the child if it finds that the child objects to being returned and has attained an age and degree of maturity at which it is appropriate to take account of its views.
Při hodnocení okolností uvedených v tomto článku soudní a správní orgány musí přihlédnout k informacím týkajícím se sociálního postavení dítěte poskytnutým ústředním orgánem nebo jiným příslušným orgánem obvyklého bydliště dítěte.“
In considering the circumstances referred to in this Article, the judicial and administrative authorities shall take into account the information relating to the social background of the child provided by the Central Authority or other competent authority [of the State] of the child’s habitual residence.’
Haagská úmluva z roku 1980 vstoupila v platnost dne 1. prosince 1983.
The 1980 Hague Convention entered into force on 1 December 1983.
Všechny členské státy Evropské unie jsou jejími smluvními stranami.
All the Member States of the European Union are contracting parties to that convention.
Bod 17 odůvodnění nařízení upřesňuje:
Recital 17 in the preamble to the Regulation states:
„V případech neoprávněného odebrání nebo zadržení dítěte by mělo být neprodleně zajištěno navrácení dítěte, proto by se měla nadále používat Haagská úmluva [z roku 1980], doplněná ustanoveními tohoto nařízení, zejména článkem 11.
‘In cases of wrongful removal or retention of a child, the return of the child should be obtained without delay, and to this end the [1980 Hague Convention] would continue to apply as complemented by the provisions of this Regulation, in particular Article 11.
Soudy členského státu, do kterého bylo dítě neoprávněně odebráno nebo ve kterém bylo neoprávněně zadrženo, by měly mít možnost odmítnout jeho navrácení ve zvláštních, řádně odůvodněných případech.
The courts of the Member State to or in which the child has been wrongfully removed or retained should be able to oppose his or her return in specific, duly justified cases.
Takové rozhodnutí by však mělo být nahrazeno [Mělo by však být možné, aby takové rozhodnutí bylo nahrazeno] pozdějším rozhodnutím soudu členského státu, ve kterém mělo dítě bydliště před neoprávněným odebráním nebo zadržením.
However, such a decision could be replaced by a subsequent decision by the court of the Member State of habitual residence of the child prior to the wrongful removal or retention.
Pokud by takové rozhodnutí ukládalo navrácení dítěte, mělo by navrácení proběhnout bez zvláštního řízení o uznání a výkonu tohoto
Should that judgment entail the return of the child, the return should take place without any special procedure being required for
RINAU rozhodnutí v členském státě, do kterého bylo dítě neoprávněně odebráno nebo ve kterém bylo neoprávněně zadrženo.“
RINAU recognition and enforcement of that judgment in the Member State to or in which the child has been removed or retained.’
Bod 21 odůvodnění nařízení zní následovně:
Recital 21 in the preamble to the Regulation states:
„Uznání a výkon rozhodnutí vydaných v členském státě by měly být založeny na zásadě vzájemné důvěry a důvody pro neuznání by měly být omezeny na nezbytné minimum.“
‘The recognition and enforcement of judgments given in a Member State should be based on the principle of mutual trust and the grounds for nonrecognition should be kept to the minimum required.’
Článek 2 nařízení stanoví:
Article 2 of the Regulation provides:
„Pro účely tohoto nařízení:
‘For the purposes of this Regulation:
4) ‚rozhodnutím‘ se rozumí rozhodnutí o rozvodu, rozluce nebo prohlášení manželství za neplatné a rozhodnutí týkající se rodičovské zodpovědnosti, vydané soudem členského státu, bez ohledu na to, jak je označeno, včetně výrazů ‚rozhodnutí‘, ‚rozsudek‘, ‚usnesení‘ nebo ‚nařízení‘;
4. the term “judgment” shall mean a divorce, legal separation or marriage annulment, as well as a judgment relating to parental responsibility, pronounced by a court of a Member State, whatever the judgment may be called, including a decree, order or decision;
5) ‚členským státem původu‘ se rozumí členský stát, ve kterém bylo vydáno rozhodnutí, které má být vykonáno;
5. the term “Member State of origin” shall mean the Member State where the judgment to be enforced was issued;
6) ‚členským státem výkonu‘ se rozumí členský stát, ve kterém je navrhován výkon rozhodnutí;
6. the term “Member State of enforcement” shall mean the Member State where enforcement of the judgment is sought;
7) ‚rodičovskou zodpovědností‘ se rozumějí veškerá práva a povinnosti fyzické nebo právnické osoby týkající se dítěte nebo jmění dítěte, která jsou jí svěřena rozhodnutím, právními předpisy nebo právně závaznou dohodou.
7. the term “parental responsibility” shall mean all rights and duties relating to the person or the property of a child which are given to a natural or legal person by judgment, by operation of law or by an agreement having legal effect.
Tento pojem zahrnuje především právo péče o dítě a právo na styk s dítětem;
The term shall include rights of custody and rights of access;
8) ‚nositelem rodičovské zodpovědnosti‘ se rozumí osoba, která má rodičovskou zodpovědnost k dítěti;
8. the term “holder of parental responsibility” shall mean any person having parental responsibility over a child;
11) ‚neoprávněným odebráním nebo zadržením‘ se rozumí odebrání nebo zadržení dítěte, a) kterým je porušováno právo péče o dítě vyplývající ze soudního rozhodnutí, ze zákona nebo z právně závazné dohody podle právních předpisů členského státu, ve kterém mělo dítě své obvyklé bydliště bezprostředně před odebráním nebo zadržením, a b) za předpokladu, že v době odebrání nebo zadržení bylo skutečně vykonáváno právo péče o dítě, ať společně nebo samostatně, nebo by toto právo bylo vykonáváno, kdyby k odebrání nebo zadržení nedošlo.
(a) it is in breach of rights of custody acquired by judgment or by operation of law or by an agreement having legal effect under the law of the Member State where the child was habitually resident immediately before the removal or retention; and
Péče o dítě se považuje za vykonávanou společně v případě, kdy podle rozhodnutí nebo ze zákona jeden z nositelů rodičovské zodpovědnosti nemůže rozhodnout o místě bydliště dítěte bez souhlasu jiného nositele rodičovské zodpovědnosti.“
Custody shall be considered to be exercised jointly when, pursuant to a judgment or by operation of law, one holder of parental responsibility cannot decide on the child’s place of residence without the consent of another holder of parental responsibility.’
Článek 8 nařízení uvádí:
Article 8 of the Regulation states:
Soudy členského státu jsou příslušné ve věci rodičovské zodpovědnosti k dítěti, které má v době podání žaloby obvyklé bydliště na území tohoto členského státu.
The courts of a Member State shall have jurisdiction in matters of parental responsibility over a child who is habitually resident in that Member State at the time the court is seised.
Článek 10 nařízení stanoví:
Article 10 of the Regulation provides:
„V případech neoprávněného odebrání nebo zadržení dítěte jsou soudy členského státu, ve kterém mělo dítě obvyklé bydliště bezprostředně před svým neoprávněným odebráním nebo zadržením, příslušné do doby, kdy dítě získá obvyklé bydliště v jiném členském státě […].“
‘In case of wrongful removal or retention of the child, the courts of the Member State where the child was habitually resident immediately before the wrongful removal or retention shall retain their jurisdiction until the child has acquired a habitual residence in another Member State …’
V souladu s článkem 11 nařízení:
Under Article 11 of the Regulation:
V případě, že osoba, orgán nebo jiný subjekt mající právo péče o dítě požádá příslušné orgány v členském státě o vydání rozhodnutí na základě [Haagské úmluvy z roku 1980], aby dosáhl navrácení dítěte, které bylo neoprávněně odebráno nebo zadrženo v jiném členském státě než v členském státě, ve kterém mělo dítě obvyklé bydliště bezprostředně před neoprávněným odebráním nebo zadržením, použijí se odstavce 2 až 8.
Where a person, institution or other body having rights of custody applies to the competent authorities in a Member State to deliver a judgment on the basis of the [1980 Hague Convention], in order to obtain the return of a child that has been wrongfully removed or retained in a Member State other than the Member State where the child was habitually resident immediately before the wrongful removal or retention, paragraphs 2 to 8 shall apply.
Při použití článků 12 a 13 Haagské úmluvy z roku 1980 se zajistí dítěti během řízení možnost být vyslechnuto, pokud se to nejeví jako nevhodné s vzhledem k jeho věku nebo stupni vyspělosti.
When applying Articles 12 and 13 of the 1980 Hague Convention, it shall be ensured that the child is given the opportunity to be heard during the proceed-
2008 – VĚC C-195/08 PPU
2008 — CASE C-195/08 PPU ings unless this appears inappropriate having regard to his or her age or degree of maturity.
Soud, u kterého je podána žádost o navrácení dítěte uvedená v odstavci 1, jedná v řízení o žádosti rychle, přičemž využívá nejrychlejší postupy, které vnitrostátní právo umožňuje.
A court to which an application for return of a child is made as mentioned in paragraph 1 shall act expeditiously in proceedings on the application, using the most expeditious procedures available in national law.
Aniž je dotčen první pododstavec, vydá soud s výjimkou případů, kdy to neumožňují mimořádné okolnosti, rozhodnutí do šesti týdnů od podání žádosti.
Without prejudice to the first subparagraph, the court shall, except where exceptional circumstances make this impossible, issue its judgment no later than six weeks after the application is lodged.
Soud nemůže zamítnout žádost o navrácení dítěte na základě čl. 13 písm. b) Haagské úmluvy z roku 1980, pokud se prokáže, že byla přijata vhodná opatření k zajištění ochrany dítěte po jeho navrácení.
A court cannot refuse to return a child on the basis of Article 13(b) of the 1980 Hague Convention if it is established that adequate arrangements have been made to secure the protection of the child after his or her return.
Soud nemůže zamítnout žádost o navrácení dítěte, pokud osoba, která o navrácení dítěte požádala, nedostala příležitost být vyslechnuta.
A court cannot refuse to return a child unless the person who requested the return of the child has been given an opportunity to be heard.
Pokud soud vydá rozhodnutí o nenavrácení na základě článku 13 Haagské úmluvy z roku 1980, musí ihned, přímo či prostřednictvím svého ústředního orgánu, zaslat opis soudního rozhodnutí o nenavrácení a příslušných písemností, zejména přepisu výslechů učiněných před soudem, příslušnému soudu nebo ústřednímu orgánu členského státu, ve kterém mělo dítě obvyklé bydliště bezprostředně před svým neoprávněným odebráním nebo zadržením, a to v souladu s vnitrostátním právem.
If a court has issued an order on nonreturn pursuant to Article 13 of the 1980 Hague Convention, the court must immediately either directly or through its central authority, transmit a copy of the court order on nonreturn and of the relevant documents, in particular a transcript of the hearings before the court, to the court with jurisdiction or central authority in the Member State where the child was habit -ually resident immediately before the wrongful removal or retention, as determined by national law.