natgillin/translations-raw huggingface dataset:
S ohledem na sankční povahu pokuty je taková doba trvání vyšetřování a rozhodování přijatelná pouze v případě existence výjimečných okolností. Hoechst však má za to, že takové okolnosti v projednávané věci nenastaly.
In view of the punitive nature of the fine, it can be acceptable for the investigation and the deliberations to take such a long time only where there are exceptional circumstances.
Hoechst z toho vyvozuje, že délka správního řízení přesáhla meze přiměřenosti.
Hoechst infers that the duration of the administrative procedure exceeded the limits of what is reasonable.
Za těchto podmínek se Hoechst s odkazem na rozsudek Soudního dvora ze dne 17. prosince 1998, Baustahlgewebe v. Komise (C-185/95 P, Recueil, s. I-8417, body 48 a následující) domnívá, že důvody hospodárnosti řízení požadují, aby výtka vycházející z nadměrné délky řízení vedla ke zrušení rozhodnutí v rozsahu, v jakém stanoví částku pokuty.
In those circumstances, referring to Case C-185/95 P Baustahlgewebe v Commission [1998] ECR I-8417, paragraph 48 et seq., Hoechst submits that reasons of procedural economy require that the complaint alleging that the length of the proceedings was excessive has the effect that the Decision must be annulled in so far as it fixes the amount of the fine.
Hoechst v tomto ohledu zdůrazňuje, že pravidla promlčení nechrání podniky před nadměrnou délkou řízení, neboť zahájením vyšetřování se promlčecí doba přerušuje (článek 2 nařízení č. 2988/74).
Hoechst emphasises, in that regard, that the rules on limitation periods do not protect an undertaking from excessively long proceedings, since the commencement of an investigation interrupts the limitation period (Article 2 of Regulation No 2988/74).
Komise především uvádí, že žalobní důvod předložený Hoechst nemůže být úspěšný z důvodu pouhé skutečnosti, že se týká částky pokuty, a nikoli rozhodnutí v plném rozsahu.
The Commission submits, first of all, that Hoechst’s plea is bound to fail merely because it refers to the amount of the fine and not to the Decision in its entirety.
Komise v tomto ohledu upřesňuje, že určující je pouze pravidlo promlčení podle nařízení č. 2988/74.
The Commission observes, in that regard, that only the rule on limitation periods in Regulation No 2988/74 is decisive.
Ačkoli překročení přiměřené lhůty, zejména jestliže tím došlo k zásahu do práva na obhajobu dotčených osob, odůvodňuje zrušení rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení pravidel hospodářské soutěže, není tomu tak v případě, že je zpochybněna částka pokuty uložené Komisí v daném rozhodnutí, neboť pravomoc Komise ukládat pokuty je upravena nařízením č. 2988/74, jež v tomto ohledu stanoví promlčecí dobu.
If the fact of exceeding a reasonable period, in particular where it entails breach of the rights of defence of the parsons concerned, were a ground for annulment of a decision finding an infringement of the competition rules, that would not apply where it is the amount of the fines imposed in that decision that is disputed, since the Commission’s power to impose fines is governed by Regulation No 2988/74, which establishes a limitation period in that regard.
Komise dále pro úplnost uvádí, že překročení přiměřené lhůty, za předpokladu, že je prokázáno, může odůvodnit zrušení rozhodnutí, pouze pokud porušením uvedené zásady došlo k zásahu do práva na obhajoby u dotčených podniků (rozsudek Soudu ze dne 16. prosince 2003, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied a Technische Unie v. Komise, T-5/00 a T-6/00, Recueil, s. II-5761, bod 74).
The Commission submits, next, in a desire to be exhaustive, that even if it is proved that the reasonable time has been exceeded, that constitutes a ground for annulment of the decision only if the breach of that principle adversely affected the rights of defence of the undertakings concerned (Joined Cases T-5/00 and T-6/00 Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied and Technische Unie v Commission [2003] ECR II-5761, paragraph 74).
Přitom v projednávané věci Hoechst nevysvětlila, jak jí překáželo v obhajobě údajně pomalé vyřízení věci ze strany Komise.
In this case, Hoechst has not explained in what way its defence was impeded by what it alleges to have been the Commission’s dilatory treatment of the case.
Navíc nadměrná délka trvání této fáze řízení jako taková nemohla způsobit zásah do práva na obhajobu, protože v této době ještě zúčastněným nebyla sdělena formální obvinění z porušení pravidel hospodářské soutěže, k němuž došlo až oznámením námitek, takže neměli potřebu se obhajovat (rozsudek Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied a Technische Unie v. Komise, bod 216 výše, bod 78).
Furthermore, the excessive duration of that phase of the administrative procedure is not in itself capable of adversely affecting the rights of the defence, since the persons concerned are not the subject of a formal accusation of infringement of the competition rules until they receive the statement of objections, and therefore have no need to defend themselves (Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied and Technische Unie v Commission, paragraph 216 above, paragraph 78).
Konečně Komise má za to, že „celková“ délka řízení nepřesáhla přiměřenou lhůtu (rozsudek Soudu ze dne 13. ledna 2004, JCB Service v. Komise, T-67/01, Recueil, s. II-49, bod 43).
Last, the Commission maintains that the ‘total’ duration of the proceedings did not exceed a reasonable time (Case T-67/01 JCB Service v Commission [2004] ECR II-49, paragraph 43).
Především je třeba uvést, jak zdůrazňuje Komise, že tento žalobní důvod směřuje, podle vlastního znění žaloby, ke „zrušení rozhodnutí v rozsahu, v jakém stanoví částku pokuty“.
It must be observed, first of all, that, as the Commission submits, the present plea seeks, according to the actual wording of the application, to obtain ‘annulment of the Decision in so far as it fixes the amount of the fine’.
Tento žalobní důvod tedy směřuje ke zrušení, nebo alespoň ke snížení pokuty uložené Hoechst.
This plea therefore seeks, in substance, to obtain annulment of or, at least, a reduction in the amount of the fine imposed on Hoechst.
Přitom ačkoli překročení přiměřené lhůty může za určitých podmínek odůvodnit zrušení rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení pravidel hospodářské soutěže,
While the fact that a reasonable period is exceeded may, in certain circumstances, justify annulment of a decision finding an infringement of the competition rules, that does not apply where what is being disputed is the amount of the fines imposed by
Z druhého bodu odůvodnění nařízení č. 2988/74 totiž vyplývá, že zásada promlčení byla zavedena za účelem zajištění právní jistoty.
The second recital in the preamble to Regulation No 2988/74 states that the limitation period was introduced to ensure legal certainty.
1 písm. b) nařízení č. 2988/74, že pro pravomoc Komise k ukládání pokut platí promlčecí doba pět let, pokud jde o porušování pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže (rozsudek CMA CGM a další v. Komise, bod 220 výše, body 322 a 323).
Thus, with regard to the Commission’s power to impose fines, Article 1(1)(b) of Regulation No 2988/74 provides that the Commission’s power to impose fines is subject to a five-year limitation period in respect of breaches of the Community competition rules (CMA CGM and Others v Commission, paragraph 220 above, paragraphs 322 and 323).
1 odst. 2 uvedeného nařízení promlčecí doba běží ode dne porušení právních předpisů, nebo v případě trvajícího nebo pokračujícího porušování běží ode dne, kdy došlo k jeho ukončení.
Under Article 1(2) of that regulation, time is to begin to run upon the day on which the infringement is committed or, in the case of continuing or repeated infringements, on the day on which the infringement ceases.
Přerušení promlčecí doby nabývá účinnosti dnem, kdy je akt oznámen alespoň jednomu podniku nebo sdružení podniků, které se na protiprávním jednání podílely. Podle čl.
The limitation period is to be interrupted with effect from the date on which the action is notified to at least one undertaking or association of undertakings which have participated in the infringement.
Promlčecí doba v záležitostech stíhání je zastavena na dobu, po kterou je rozhodnutí Komise předmětem řízení u Soudního dvora Evropských společenství.
The limitation period in proceedings is to be suspended for as long as the Commission’s decision is the subject of proceedings pending before the Court of Justice of the European Communities.
Z toho vyplývá, že nařízení č. 2988/74 zavedlo úplnou právní úpravu, která podrobně upravuje lhůty, v rámci kterých má Komise právo, aniž by byl porušen základní požadavek právní jistoty, uložit pokuty podnikům, které jsou předmětem uplatnění pravidel práva Společenství v oblasti hospodářské soutěže.
It follows that Regulation No 2988/74 established a complete system of rules covering in detail the periods within which the Commission is entitled, without undermining the fundamental requirement of legal certainty, to impose fines on undertakings which are the subject of procedures under the Community competition rules.
2 odst. 1 uvedeného nařízení, takže Komise pod hrozbou promlčení nemůže své rozhodnutí ohledně pokut odkládat na neurčito (rozsudek CMA CGM a další v. Komise, bod 220 výše, bod 324).
In that regard, it must be emphasised that, with respect to fines imposed under the Community competition rules, it follows from Article 2(3) of Regulation No 2988/74 that, subject to any suspension, the limitation period expires in any event after 10 years where it is interrupted pursuant to Article 2(1) of that regulation, so that the Commission cannot put off a decision about fines indefinitely without incurring the risk of the limitation period expiring (CMA CGM and Others v Commission, paragraph 220 above, paragraph 324).
Vzhledem k existenci uvedeného nařízení je třeba odmítnout jakoukoli úvahu spojenou s povinností Komise vykonávat její pravomoc ukládat pokuty v přiměřené lhůtě (rozsudek CMA CGM a další v. Komise, bod 220 výše, bod 324; viz rovněž v tomto smyslu rozsudky ze dne 14. července 1972, ICI v. Komise, bod 215 výše, body 46 až 49 a Geigy v. Komise, bod 215 výše, body 20 až 22).
In the light of those rules, there is no room for consideration of the Commission’s duty to exercise its power to impose fines within a reasonable period (CMA CGM and Others v Commission, paragraph 220 above, paragraph 324; see also, to that effect, Case 48/69 ICI v Commission, paragraph 215 above, paragraphs 46 to 49, and Geigy v Commission, paragraph 215 above, paragraphs 20 to 22).
V projednávané věci je nesporné, že dotčená protiprávní jednání byla trvající.
In the present case, it is common ground that the infringements in question were continuous.
Krom toho Komise dospěla k závěru, aniž by to Hoechst zpochybnila, že zjištěná protiprávní jednání byla ukončena nejpozději na konci měsíce října 1996.
Furthermore, the Commission considered, without that point being disputed by Hoechst, that the infringements found had ceased no later than the end of October 1996.
Proto s ohledem na pozdější úkony přerušující běh promlčecí doby, zejména žádosti o informace zaslané na základě článku 11 nařízení č. 17 a oznámení námitek, a s ohledem na skutečnost, že celková doba od konce října 1996 do přijetí rozhodnutí dne 1. října 2003 nepřesáhla deset let, nedošlo k promlčení v době, kdy Komise přijala rozhodnutí, přičemž tuto okolnost Hoechst nijak nezpochybnila v rámci tohoto řízení (viz v tomto smyslu rozsudek Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied a Technische Unie v. Komise, bod 216 výše, bod 90).
Accordingly, in light of the subsequent actions interrupting the limitation period, in particular the requests for information under Article 11 of Regulation No 17 and the statement of objections, and having regard to the fact that the entire period between the end of October 1996 and the adoption of the Decision on 1 October 2003 did not exceed 10 years, the proceedings were not time barred when the Commission adopted the Decision, a circumstance which Hoechst has not in any way disputed in these proceedings (see, to that effect, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied and Technische Unie v Commission, paragraph 216 above, paragraph 90).
Z uvedených důvodů musí být tento žalobní důvod, vznesený Hoechst a směřující ke „zrušení rozhodnutí v rozsahu, v jakém stanoví částku pokuty“, zamítnut.
For those reasons, Hoechst’s present plea, in that it seeks ‘annulment of the Decision in so far as it fixes the amount of the fine’, must be rejected.
V každém případě je třeba připomenout, že překročení přiměřené lhůty, za předpokladu, že by bylo prokázáno, by nezbytně neodůvodnilo zrušení rozhodnutí.
In any event, it must be borne in mind that the fact that a reasonable time is exceeded, even on the assumption that it is established, does not necessarily constitute a ground for annulment of the Decision.
Pokud jde totiž o uplatnění pravidel hospodářské soutěže, překročení přiměřené lhůty může být důvodem pro zrušení pouze v případě rozhodnutí, kterým se konstatuje protiprávní jednání, jestliže porušením uvedené zásady došlo k zásahu do práva na obhajobu dotčených podniků.
For the purposes of the application of the competition rules, the fact of exceeding a reasonable time can constitute a ground for annulment only in the case of a decision finding infringements, provided that it has been established that the breach of that principle adversely affected the rights of defence of the undertakings concerned.
Hoechst přitom neuplatnila, že případným překročením přiměřené lhůty v projednávané věci došlo k zásahu do jejího práva na obhajobu.
Hoechst has not maintained that the fact that a reasonable time was exceeded in the present case adversely affected its rights of defence.
Krom toho za předpokladu, že by žaloba Hoechst mohla být vykládána v tomto smyslu, argumentace rozvinutá v tomto ohledu by musela být považována za obecnou a nemohla by prokázat skutečné porušení práva na obhajobu, jež musí být přezkoumáno v závislosti na zvláštních okolnostech konkrétního případu (viz v tomto smyslu rozsudek Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied v. Komise, bod 227 výše, bod 59).
Furthermore, even on the assumption that Hoechst’s application may be interpreted in that sense, the arguments put forward in that regard must be regarded as general arguments and would not be of such a kind as to establish that there was an actual breach of its rights of defence, which must be examined by reference to the specific circumstances of each case (see, to that effect, Case C-105/04 P Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied v Commission, paragraph 227 above, paragraph 59).
Ze všech těchto důvodů musí být dvanáctý žalobní důvod zamítnut.
For all of those reasons, the 12th plea must be rejected.
B – Ke třetímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z neoprávněného zakrytí některých důvodů rozhodnutí
B — The 13th plea, alleging improper concealment of certain grounds of the Decision
Shrnutí rozhodnutí
Summary of the Decision
V bodě 37 odůvodnění rozhodnutí Komise upřesňuje:
At recital 37 to the Decision, the Commission states:
„[…] Celkový celosvětový obrat dosažený Chisso v roce 2002 byl 117,711 miliard [japonských jenů] (973,4 milionu eur).“
‘… Chisso’s total worldwide turnover in 2002 was [Japanese yen] 117,711 million (EUR 973.4 million).’
V bodě 42 odůvodnění rozhodnutí Komise uvádí:
At recital 42 to the Decision, the Commission states:
„[…] Celkový celosvětový obrat dosažený Daicel v roce 2002 byl 271,341 miliard [japonských jenů] (2,2439 miliard eur).“
‘… Daicel’s total worldwide turnover in the fiscal year 2002 was [Japanese yen] 271,341 million (EUR 2,243.9 million).’
V bodě 50 odůvodnění rozhodnutí Komise upřesňuje:
At recital 50 to the Decision, the Commission states:
„[…] Celkový celosvětový obrat dosažený Nippon [Synthetic] v roce 2002 byl 38,872 miliard [japonských jenů] (321,5 milionu eur).“
‘… Nippon [Synthetic]’s total worldwide turnover in the fiscal year 2002 was [Japanese yen] 38,872 million (EUR 321.5 million).’
V bodě 55 odůvodnění rozhodnutí Komise uvádí:
At recital 55 to the Decision, the Commission states:
„[…] Celkový celosvětový obrat dosažený Ueno v roce 2002 byl 25,034 miliard [japonských jenů] (199,5 milionu eur).“
‘… Ueno’s total worldwide turnover in 2002 was [Japanese yen] 25,034 million (EUR 199.5 million).’
Velikost a relativní význam na trhu sorbátů
Size and relative importance in the sorbates market
Obrat (v milionech eur) Obrat (v milionech eur) a odhaa odhadované podíly na celo-dované podíly na trhu sorbátů světovém trhu sorbátů v roce v EHP v roce 19951995
Worldwide sorbates turnover EEA sorbates turnover (in (in EUR million) and esti-EUR million) and estimated mated market shares for the market shares for the year year 19951995
[…] (více než 4 % a méně než 15 %)
… (more than 9.5% and less … (more than 4% and less than de 15%)than 15%)
[…] (více než 4 % a méně než 15 %)
… (more than 9.5% and less … (more than 4% and less than 15%)than 15%)
[…] (méně než 16 %)
… (less than 16%)
Konečně bod 352 odůvodnění rozhodnutí zní takto:
Last, recital 352 to the Decision is worded as follows:
„Tabulka I [rozhodnutí] prokazuje, že v roce 1995 byla Hoechst zdaleka největším výrobcem sorbátů na celosvětovém trhu, s podílem na trhu ve výši 23,6 % (48 % v EHP).
‘Table I shows that in 1995 Hoechst was by far the largest producer of sorbates in the worldwide market with a market share [above 20%] (in the EEA [above 45%]).
Proto je tento podnik zařazen do první skupiny.
It is therefore placed in the first group.
Daicel, Chisso, Nippon [Synthetic] a Ueno vlastnily podíly na trhu v rozmezí mezi 9,5 a 15 % (mezi 4 a 15 % v EHP).
Daicel, Chisso[,] Nippon [Synthetic] and Ueno all have market shares between [9.5%] and [15%] (in the EEA between [4%] and [15%]).
Proto jsou zařazeny do druhé skupiny.“
Therefore, they are placed in the second group.’
Znak „[…]“ v bodech 37, 42, 50 a 55 a v tabulce I rozhodnutí odpovídá podle vysvětlení uvedených v rozhodnutí, části zakryté Komisí z důvodů důvěrnosti.
The sign ‘…’ in recitals 37, 42, 50 and 55 and in Table I of the Decision corresponds to a passage concealed by the Commission for reasons of confidentiality, according to the explanation given in the Decision.
Hoechst tvrdí, že v konečném rozhodnutí o uložení pokuty, nejpozději v jeho oznámené verzi, nesmí být zakryté části obsahující důkazy nebo skutková či právní posouzení.
Hoechst contends that in a final decision in which a fine is imposed, at the latest in the version notified to the persons concerned, there must no longer be any deleted passages containing evidence or assessments of fact or of law.
V opačném případě dojde k zásahu do práva na obhajobu.
Otherwise, there is a breach of the rights of the defence.
Hoechst upřesňuje, že povinnost oznámit odůvodnění rozhodnutí existuje ve vztahu k adresátovi uvedeného rozhodnutí.
Hoechst submits that the obligation to communicate the reasoning on which the Decision is based applies to the addressee of the decision.
Situace se podstatně liší od situace, kdy existuje obecný zájem na zachování důvěrnosti skutečností, který mohou mít účastníci řízení ve vztahu ke třetím osobám.
The situation is fundamentally different from any general interest which the parties to the proceedings may have in maintaining the confidentiality of the evidence vis-à-vis third parties.
V projednávané věci body 37, 42, 50 a 55 odůvodnění rozhodnutí obsahovaly zakryté části.
In this case, recitals 37, 42, 50 and 55 to the Decision contain deleted passages.
Především v tabulce I rozhodnutí byly zakryty podíly na trhu v rozhodném roce (1995), takže Hoechst mohla rekonstruovat pouze svůj podíl na trhu, a nikoli tržní podmínky platné pro ostatní dotčené podniky. V rozsahu, v jakém výpočet výchozí
In particular, in Table I of the Decision the market shares for the determining year (1995) are concealed in such a way that Hoechst can reconstruct only its own market
2008 – VĚC T-410/03 částky pokuty v bodě 352 odůvodnění rozhodnutí vycházel z velikosti podniků a tržních podmínek vymezených v tabulce I rozhodnutí, bylo Hoechst, jakož i Soudu, zabráněno dostatečně porozumět podstatnému aspektu rozhodnutí.
In so far as, at recital 352 to the Decision, the calculation of the starting amount of the fine is determined by the size of the undertakings and by the market conditions as defined in Table I of the Decision, Hoechst and the Court are unable to understand sufficiently an essential point of the Decision.
Krom toho údaje týkající se roku 1995 byly historickými údaji, které již nemohly být důvěrné, ani ve verzi rozhodnutí zveřejněné v Úředním věstníku Evropské unie.
Furthermore, data relating to 1995 are historical data which can no longer be confidential, even in the public version of the decision appearing in the Official Journal of the European Union.
Skutečnost, že bylo v průběhu správního řízení požadováno a poskytnuto důvěrné zacházení, nemá dopad na otázku, zda byly zakryté části nadále odůvodněné v rámci přijatého a oznámeného rozhodnutí, k čemuž, jak se zdá, dospěla Komise v dopise ze dne 30. října 2003.
The fact that confidential treatment was requested and granted during the administrative procedure has no effect on the question whether the concealed passages in question are still justified in the context of the Decision adopted and notified, as the Commission appears to consider in its letter of 30 October 2003.
Hoechst se táže na odůvodnění zachování důvěrnosti uvedených údajů, konkrétně vůči ní, když již před dlouhou dobou ukončila svoji činnost v odvětví sorbátů a z dotčeného trhu se stáhla.
Hoechst wonders what justification there can be for keeping such data confidential, specifically vis-à-vis Hoechst, when it transferred its sorbates business long ago and has withdrawn from the market in question.
I kdyby Komise neměla povinnost provést aritmetický výpočet výše pokut, neznamenalo by to, že nemá možnost jej provést.
Even if the Commission is under no obligation to carry out an arithmetical calculation of the amount of the fines, that does not mean that it does not have the option to do so.
Naproti tomu, pokud Komise takový výpočet provede, má povinnost jej oznámit adresátům rozhodnutí.
On the other hand, where the Commission does carry out such calculations, it is required to communicate them to the addressees of the decision.
Krom toho s odkazem zejména na rozsudek ze dne 29. dubna 2004, Tokai Carbon a další v. Komise, bod 165 výše (body 219, 227 a následující) dospěla Hoechst k závěru, že všichni adresáti rozhodnutí ukládajícího pokutu mají právo na nediskriminační zacházení v souladu se zásadou rovného zacházení v rámci výpočtu pokut na základě rozdělení do kategorií uskutečněného v závislosti na podílech na trhu.
Referring to the judgment of 29 April 2004 in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 165 above (paragraphs 219 and 227 et seq.), Hoechst contends that any addressee of a decision imposing a fine is entitled to non-discriminatory treatment which complies with the principle of equal treatment in the context of a calculation of fines based on categories determined by reference to market shares.
Je zjevné, že pochybení, k nimž dojde v tomto postupu, zajímají nejen podniky ve druhé skupině, kterým byly uloženy příliš vysoké pokuty, ale rovněž podniky v první skupině, kterým mohly být uloženy příliš vysoké pokuty.
It is clear that errors in the process are of concern not only to the undertakings which, being in the second category, were ordered to pay excessive fines, but also to those in the first category on which excessive fines were perhaps imposed.
Přímým následkem nepřiměřené povahy základů pro výpočet pro podniky zařazené do první kategorie pokut může být relativně nízká částka použitá jako základ pro výpočet ve druhé kategorii a naopak.
The disproportionate nature of the bases for calculation for undertakings which were placed in the first category of fines might be the direct consequence of the relatively low amount of the bases for calculation used in the second category, and vice versa.