natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Pokud jde o argument Hoechst, podle kterého měla být srovnávána se čtyřmi japonskými výrobci posuzovanými jako celek, je třeba připomenout, že rozhodnutí, i když bylo vyhotoveno ve formě jediného rozhodnutí, musí být chápáno jako soubor individuálních rozhodnutí, kterými se konstatují protiprávní jednání kladená za vinu podnikům, jimž jsou rozhodnutí určena, a kterými se případně ukládají těmto podnikům pokuty, jak je ostatně doloženo zněním výrokové části rozhodnutí, především jeho články 1 a 3 (usnesení Hoechst v. Komise, bod 31 výše, bod 16).
As regards Hoechst’s argument that it ought to have been compared with the four Japanese producers taken together, it must be recalled that the Decision, although drafted in the form of a single decision, must be analysed as a bundle of individual decisions finding in respect of each of the undertakings to which it is addressed the infringements alleged and imposing fines on them, where appropriate, as supported, moreover, by the wording of the operative part, and in particular Articles 1 and 3 thereof (order in Hoechst v Commission, paragraph 31 above, paragraph 16).
Za těchto podmínek nelze vytýkat Komisi, že situaci dotčených japonských podniků posoudila odděleně.
In those circumstances, the Commission cannot be criticised for having analysed individually the situation of the Japanese undertakings concerned.
Zadruhé v bodě 354 odůvodnění rozhodnutí Komise upřesňuje, že pokuta, kterou lze uložit za velmi závažná protiprávní jednání přesahuje 20 milionů eur.
Second, at recital 354 to the Decision, the Commission states that the likely fine for very serious infringements is above EUR 20 million.
Zatřetí v bodě 355 odůvodnění rozhodnutí Komise stanoví výchozí částku pokut na 20 milionů eur pro podniky první skupiny (Hoechst) a na 6,66 milionu eur pro podniky druhé skupiny (Daicel, Chisso, Nippon Synthetic a Ueno).
Third, at recital 355 to the Decision, the Commission fixes the starting amount of the fines at EUR 20 million for the undertakings in the first group (Hoechst) and at EUR 6.66 million for the undertakings in the second group (Daicel, Chisso, Nippon Synthetic and Ueno).
Z toho vyplývá, že pro účely odlišného zacházení s dotčenými podniky, Komise nejdříve stanovila pro podniky první kategorie (tedy Hoechst, jež byla podle rozhodnutí největším výrobcem sorbátů v roce 1995) částku 20 milionů eur předvídanou pokyny.
It follows that, in order to apply differentiated treatment to the undertakings concerned, the Commission began by fixing, for the undertakings in the first category (that is to say, Hoechst, which, according to the Decision, was the largest producer of sorbates in 1995), the amount of EUR 20 million envisaged by the Guidelines.
Komise následně na tomtéž základě určila částku pro podniky druhé kategorie.
The Commission then determined, on the same basis, the amount for the undertakings in the second category.
Nic v rozhodnutí neumožňuje dospět k závěru, že částka pro podniky první kategorie byla stanovena v závislosti na částce pro podniky druhé kategorie.
There is nothing in the Decision to permit the conclusion that the amount set for the undertakings in the first category was fixed by reference to the amount set for the undertakings in the second category.
Stejně tak nic v rozhodnutí neumožňuje mít za to, že částka 20 milionů eur pro podniky první kategorie byla výsledkem matematického vzorce používajícího částku pokuty podle úrovně obratu, v rozporu s tím, co, jak se zdá, navrhuje Hoechst.
Nor is there anything in the Decision to permit the conclusion that the amount of EUR 20 million set for the undertakings in the first category was the result of a mathematical formula applying a starting amount per level of turnover, contrary to Hoechst’s apparent suggestion.
Za těchto podmínek, i za předpokladu, že by částka 6,66 milionu eur pro podniky druhé kategorie byla příliš nízká, nebo že by některé podniky zařazené do této druhé kategorie měly být zařazeny do první kategorie, jednalo by se o protiprávnost ve prospěch podniků druhé kategorie.
In those circumstances, even on the assumption that the amount of EUR 6.66 million set for the undertakings in the second category is too low or that certain undertakings classified in the second category ought to have been placed in the first category, that would constitute an unlawful act committed in favour of the undertakings in the second category.
Přitom je třeba zdůraznit, že dodržování zásady rovného zacházení musí být v souladu s dodržováním zásady legality, podle které nikdo nemůže ve svůj prospěch uplatňovat protiprávnost, k níž došlo ve prospěch jiné osoby (rozsudky Soudu ze dne 14. května 1998, SCA Holding v. Komise, T-327/94, Recueil, s. II-1373, bod 160, a Lögstör Rör v. Komise, bod 329 výše, bod 350).
It must be emphasised that respect for the principle of equal treatment must be reconciled with respect for the principle of legality, according which no one may rely to his own advantage on an unlawful act committed in favour of a third party (Case T-327/94 SCA Holding v Commission [1998] ECR II-1373, paragraph 160, and Lögstör Rör v Commission, paragraph 329 above, paragraph 350).
Za těchto podmínek, a aniž je třeba posoudit žádost Hoechst směřující k vyslechnutí svědků, jelikož je Soud pokládá za dostatečně objasněné na základě písemností
In those circumstances, and without there being any need to grant Hoechst’s request to have witnesses called when the Court considers that it has sufficient information
HOECHST v. KOMISE obsažených ve spisu, je třeba argumenty Hoechst ohledně rozřazení dotčených podniků do kategorií zamítnout.
HOECHST v COMMISSION from the documents in the file, Hoechst’s arguments concerning the division of the undertakings concerned into categories must be rejected.
K faktoru zvýšení za účelem zohlednění velikosti a celkových zdrojů Hoechst
The increase to take account of Hoechst’s size and overall resources
Za účelem zohlednění „velikosti a celkových zdrojů podniku“ byla výchozí částka pokuty Hoechst zvýšena o 100 % a dosáhla 40 milionů eur (bod 357 odůvodnění rozhodnutí).
In order to take account of Hoechst’s ‘size and overall resources’, the starting amount of its fine was increased by 100% to EUR 40 million (recital 357 to the Decision).
Toto zvýšení má podle bodu 356 odůvodnění rozhodnutí za účel zajistit, že pokuta bude mít dostatečný odrazující účinek vůči velkým podnikům, s ohledem na skutečnost, že velké podniky mají právní a ekonomické znalosti a infrastruktury, které jim umožní lépe rozpoznat, že jejich chování představuje protiprávní jednání, a jaké důsledky z něj vyplývají podle právních předpisů o hospodářské soutěži.
That increase, according to recital 356 to the Decision, is intended to ensure a sufficient deterrent effect on large undertakings and to take account of the fact that those undertakings have legal and economic knowledge and infrastructures which enable them more easily to recognise that their conduct constitutes an infringement and to be aware of the consequences stemming from that conduct under competition law.
V tomto ohledu pokyny stanoví, že kromě povahy protiprávního jednání, jeho skutečného dopadu na trh a jeho zeměpisného rozsahu, je nezbytné brát v úvahu, zda původci protiprávních jednání skutečně měli hospodářskou schopnost způsobit významnou škodu jiným hospodářským subjektům, zejména pak spotřebitelům, a určit výši pokuty na úrovni, která zajistí její dostatečně odrazující účinek (čtvrtý odstavec bodu 1 A).
In that regard, the Guidelines provide that, in addition to the nature of the infringement, its actual impact on the market and the size of the relevant geographic market, it is necessary to take account of the effective economic capacity of offenders to cause significant damage to other operators, in particular consumers, and to set the fine at a level which ensures that it has a sufficiently deterrent effect (Section 1 A, fourth paragraph).
Lze také brát v úvahu skutečnost, že velké podniky mají právní a ekonomické znalosti a infrastruktury, které jim umožní lépe rozpoznat, že jejich chování představuje protiprávní jednání, a jaké důsledky z něj vyplývají podle právních předpisů o hospodářské soutěži (pátý odstavec bodu 1 A).
Account may also be taken of the fact that large undertakings are in a better position to recognise that their conduct constitutes an infringement and to be aware of the consequences stemming from it under competition law (Section 1 A, fifth paragraph).
V projednávané věci, ačkoli jsou body 356 a 357 odůvodnění rozhodnutí uvedeny pod názvem „Dostatečný odrazující účinek“, z bodu 356 odůvodnění rozhodnutí vyplývá, že Komise pro účely uplatnění zvýšení výchozí částky pokuty o 100 %, zohlednila jednak nezbytnost zajistit dostatečný odrazující účinek pokuty, ve smyslu čtvrtého odstavce bodu 1 A pokynů, a jednak skutečnost, že velké podniky, jako Hoechst, mohou lépe rozpoznat, že jejich chování představuje protiprávní jednání, a jaké důsledky z něj vyplývají podle právních předpisů o hospodářské soutěži, ve smyslu pátého odstavce bodu 1 A pokynů.
In the present case, although recitals 356 and 357 to the Decision appear under the heading ‘Sufficient deterrence’, it follows from recital 356 to the Decision that the Commission took account, first, of the need to ensure that the fine had a sufficient deterrent effect, within the meaning of Section 1 A, fourth paragraph, of the Guidelines and, second, of the fact that large undertakings, like Hoechst, are better able to recognise that their conduct constitutes an infringement and to be aware of the consequences stemming from it under competition law, within the meaning of Section 1 A, fifth paragraph, of the Guidelines, in order to apply an increase of 100% to the starting amount of the fine.
Pokud jde o první skutečnost, tedy nezbytnost zajistit dostatečný odrazující účinek pokuty, požaduje úpravu částky pokuty tak, aby zohlednila zamýšlený dopad na podnik, kterému je uložena, aby se nestala nezanedbatelnou nebo naopak nadměrnou, zejména s ohledem na finanční schopnost dotčeného podniku, v souladu s požadavky vycházejícími jednak z potřeby zajistit účinnost pokuty, a jednak z dodržení zásady proporcionality.
As regards the first factor, namely the need to ensure that the fine has a sufficient deterrent effect, it requires that the amount of the fine be adjusted in order to take account of the desired impact on the undertaking on which it is imposed, so that the fine is not rendered negligible, or on the other hand excessive, notably by reference to the financial capacity of the undertaking in question, in accordance with the requirements resulting from, first, the need to ensure that the fine is effective and, second, respect for the principle of proportionality.
Soud již uvedl, v rozsudku ze dne 29. dubna 2004, Tokai Carbon a další v. Komise, bod 165 výše, že pro jeden z podniků dotčených v dané věci je vzhledem k jeho značnému celosvětovému obratu ve srovnání s ostatními účastníky kartelu snadnější shromáždit finanční prostředky potřebné k zaplacení jeho pokuty, což za účelem dosažení dostatečně odrazujícího účinku této pokuty odůvodňuje použití násobícího koeficientu (bod 241).
The Court thus observed, in the judgment of 29 April 2004 in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 165 above, that owing to its enormous worldwide turnover by comparison with that of the other members of the cartel, one of the undertakings concerned in that case would find it easier to find the funds necessary to pay its fine, which, in order to ensure that the fine was sufficiently deterrent, justified the application of a multiplier (paragraph 241).
V tomto rámci, aby bylo dosaženo náležitě odrazujícího cíle a současně dodržena zásada proporcionality, musí být tyto zdroje posouzeny ke dni uložení pokuty. V tomto ohledu je ze stejných důvodů třeba poznamenat, že v rámci čl.
In that context, the financial resources of the undertaking must be assessed, in order to achieve properly the objective of deterrence, while observing the principle of proportionality, on the date on which the fine is imposed.
Je třeba uvést v tomto ohledu, že Komise v rozhodnutí neupřesňuje, které údaje byly použity pro závěr ohledně potřeby zajistit dostatečně odrazující účinek pokuty uložené Hoechst.
It should be noted, in that regard, that in the Decision the Commission does not specify what data were used as a basis for its conclusion that it was necessary to ensure that Hoechst’s fine was sufficiently deterrent.
V rozhodnutí však Komise uvádí celosvětové obraty dotčených podniků v roce 2002 (body 37, 42, 46, 50 a 55), tedy v roce, který je posledním hospodářským rokem
However, in the Decision the Commission sets out the worldwide turnover of the undertakings concerned for 2002 (recitals 37, 42, 46, 50 and 55), the year
HOECHST v. KOMISE před přijetím rozhodnutí.
HOECHST v COMMISSION corresponding to the last business year preceding the adoption of the Decision.
Komise nadto odkazuje na rok 2002 ve svých písemnostech předložených Soudu.
The Commission also refers to 2002 in its written pleadings before the Court.
Celkové obraty v daném roce dosáhly 9,2 miliard eur pro Hoechst, 2,243 miliard eur pro Daicel, 973,4 milionu eur pro Chisso, 321,5 milionu eur pro Nippon Synthetic a 199,5 milionu eur pro Ueno.
The worldwide turnover for 2002 came to EUR 9.2 billion for Hoechst, EUR 2.243 billion for Daicel, EUR 973.4 million for Chisso, EUR 321.5 million for Nippon Synthetic and EUR 199.5 million for Ueno.
Hoechst tedy v roce 2002 skutečně byla zdaleka největším z podniků dotčených rozhodnutím.
Thus in 2002 Hoechst was by far the largest of the undertakings concerned by the Decision.
Konkrétně byl její celkový obrat nejméně čtyřnásobný ve srovnání s obratem druhého největšího podniku, tedy Daicel.
In particular, its worldwide turnover was at least five times that of the second undertaking concerned, by size, namely Daicel.
Za těchto podmínek Komise správně zamýšlela zajistit odrazující účinek pokuty pro Hoechst.
In those circumstances, the Commission was entitled to seek to ensure that the fine had a deterrent effect on Hoechst.
Pokud jde o druhou skutečnost zohledněnou Komisí pro účely zvýšení výchozí částky pokuty, tedy právní a ekonomické znalosti a infrastruktury, které podnikům umožňují snadněji posoudit protiprávní povahu jejich jednání, je třeba zdůraznit, na rozdíl od výše uvedeného, že tato skutečnost směřuje k uložení vyššího trestu velkým podnikům, o kterých se předpokládá, že mají dostatečné znalosti a strukturální prostředky k tomu, aby si uvědomily protiprávní povahu svého jednání a vyhodnotily jeho případné výhody.
As regards the second factor taken into account by the Commission for the purposes of increasing the starting amount of the fine, namely the legal and economic infrastructures which place undertakings in a better position to recognise that their conduct constitutes an infringement, it must be emphasised, in contrast to what has been set out previously, that that factor is intended to impose a more severe penalty on large undertakings, which are presumed to have knowledge and sufficient structural means to be aware that their conduct constitutes an infringement and to evaluate the advantages to be gained from it.
Přitom je třeba mít za to, že v tomto případě se obrat, na základě kterého Komise určuje velikost dotčených podniků, a tedy jejich schopnost určit povahu a následky jejich jednání, musí vztahovat k jejich situaci v okamžiku protiprávního jednání.
It must be considered that, in that hypothesis, the turnover on the basis of which the Commission determines the size of the undertakings concerned, and therefore their ability to determine the nature and the consequences of their conduct, must relate to their situation at the time of the infringement.
V projednávané věci Komise v rozhodnutí neupřesňuje, na kterých údajích založila svůj závěr, podle kterého Hoechst mohla lépe posoudit protiprávní povahu svého jednání a následky tohoto jednání vyplývající z právní úpravy v oblasti hospodářské soutěže.
In this case, in the Decision, the Commission does not specify what data were used to found its conclusion that Hoechst was in a better position to recognise that its conduct constituted an infringement and to be aware of the consequences stemming from that conduct under competition law.
Nicméně je nesporné, že celosvětový obrat Hoechst byl 28,181 miliard eur v roce 1995, tedy v posledním úplném roce před ukončením protiprávního jednání (bod 46 odůvodnění rozhodnutí).
However, it is common ground that Hoechst’s worldwide turnover was EUR 28.181 billion in 1995, the last full year before the end of the infringement (recital 46 to the Decision).
Přitom nelze na tomto základě tvrdit, že Hoechst neměla právní a ekonomické infrastruktury, jež mají velké podniky, což ani Hoechst nezamýšlí.
It cannot be maintained that, on that basis, Hoechst did not have the legal and economic infrastructures available to large undertakings, and Hoechst does not claim that it did not.
Skutečnost, že ostatní dotčené podniky mohly v roce 1995 rovněž být velkými podniky nemá vliv na posouzení v tomto ohledu provedené Komisí.
The fact that the other undertakings concerned may also have been large undertakings in 1995 cannot affect the Commission’s assessment in that regard.
Z výše uvedeného vyplývá, že Komise se nedopustila zjevně nesprávného posouzení, když v projednávané věci uplatnila faktor zvýšení.
It follows from the foregoing that the Commission did not err in deciding to apply an increase in this case.
Další argumenty předložené Hoechst nemohou tento závěr zpochybnit.
The other arguments put forward by Hoechst cannot alter that finding.
Konkrétně skutečnost, že Hoechst doznala značného omezení své velikosti a její obrat v roce 2002 dosáhl 9 miliard eur, nebo že Hoechst ukončila svoji část činnosti v odvětví sorbátů před přijetím rozhodnutí, nemohou ovlivnit legalitu uplatnění faktoru zvýšení v projednávané věci.
In particular, the fact that Hoechst contracted and its turnover fell to EUR 9 billion in 2002, or that it transferred its sorbates business before the adoption of the Decision, cannot influence the legality of the application of the increase in this case.
Jednak totiž omezení velikosti Hoechst nezpochybňuje skutečnost, že její celosvětový obrat v roce 1995, tedy v posledním úplném roce protiprávního jednání, byl 28,181 miliard eur. A jednak ukončení části činnosti v odvětví sorbátů nezpochybňuje skutečnost, že v roce 2002, roce odpovídajícím poslednímu hospodářskému roku před přijetím rozhodnutí, byla Hoechst největším z dotčených podniků.
The reduction in Hoechst’s size does not alter the fact that its worldwide turnover was EUR 28.181 billion in 1995, the last full year of the infringement; and the fact that it transferred its sorbates business does not alter the fact that in 2002, the year corresponding to the last business year before the adoption of the Decision, Hoechst was the largest of the undertakings concerned.
Pokud jde o tvrzení Hoechst, že v projednávané věci neměl být uplatněn faktor ve výši 100 %, toto tvrzení není podpořeno žádnými podrobnými informacemi.
As regards Hoechst’s assertion that a factor of 100% should not have been applied in this case, it is not founded on any detailed element.
Zadruhé je třeba připomenout, ze celkový obrat Hoechst v roce 2002 byl nejméně čtyřnásobný, ve srovnání s obratem druhého největšího podniku, tedy Daicel.
Second, it must be borne in mind that Hoechst’s worldwide turnover in 2002 was at least four times that of the second undertaking concerned, by size, namely Daicel.
Faktor použitý Komisí v tomto ohledu odráží rozdíl v celkovém obratu v roce 2002 mezi Hoechst a ostatními dotčenými podniky.
The factor applied by the Commission reflects the difference in worldwide turnover in 2002 between Hoechst and the other undertakings concerned.
Krom toho pokud jde o skutečnost, že Hoechst v roce 1995 měla právní a ekonomické znalosti a infrastruktury, které jí umožnily snadněji posoudit protiprávní povahu jejího jednání, a následky tohoto jednání, a za předpokladu, že by ostatní dotčené podniky byly v roce 1995 také velkými podniky, není v tomto ohledu třeba rozlišovat mezi dvěma podniky, jejichž obraty v každém případě odůvodňují jejich kvalifikaci jako velkých podniků majících takové infrastruktury.
Furthermore, as regards the fact that Hoechst had, in 1995, legal and economic infrastructures which meant that it was better able to recognise that its conduct constituted an infringement and to be aware of the consequences stemming from it, and on the assumption that the other undertakings concerned were also large undertakings in 1995, there is no need, in that regard, to draw a distinction between two undertakings whose turnover is such that they can be characterised in any event as large undertakings with such infrastructures.
Z uvedených skutečností vyplývá, že faktor 100 % použitý Komisí nelze v projednávané věci považovat za nepřiměřený.
It follows from those elements that the factor of 100% applied by the Commission cannot be regarded in this case as disproportionate.
S ohledem na uvedené skutečnosti je třeba zamítnout argumenty Hoechst zpochybňující použití faktoru zvýšení ve výši 100 % za účelem zohlednění velikosti a celkových zdrojů podniku.
In the light of those elements, Hoechst’s arguments against the application of an increase of 100% to take account if the undertaking’s size and overall resources must be rejected.
Je tudíž třeba zamítnout první část pátého žalobního důvodu.
The first part of the fifth plea must therefore be rejected.
b) K době trvání protiprávního jednání
b) The duration of the infringement
Pokud jde o faktor týkající se doby trvání protiprávního jednání, pokyny rozlišují krátkodobá protiprávní jednání (obecně kratší než jeden rok), pro něž se výchozí částka určená podle závažnosti nezvyšuje, protiprávní jednání střednědobá (obecně jeden až pět roků), pro něž může být uvedená částka zvýšena až o 50 %, a dlouhodobá protiprávní jednání (obecně déle než pět roků), pro něž může být uvedená částka zvýšena o 10 % za každý rok (první až třetí odrážka prvního odstavce bodu 1 B).
As regards the factor relating to the duration of the infringement, the Guidelines distinguish between infringements of short duration (in general, less than one year), for which the starting amount determined for gravity should not be increased; infringements of medium duration (in general, one to five years), for which the starting amount may be increased by 50%; and infringements of long duration (in general, more than five years), for which the starting amount may be increased by 10% per year (Section 1 B, first paragraph, first to third indents).
Hoechst tuto skutečnost nezpochybňuje, ani skutečnost, že dotčené protiprávní jednání bylo Komisí kvalifikováno jako „dlouhodobé“.
Hoechst does not dispute that finding, or the fact that the infringement was characterised by the Commission as a ‘long-term’ infringement.
Z toho vyplývá, jak Komise správně uvedla v rozhodnutí, že dotčené protiprávní jednání trvalo 17 let a 10 měsíců.
It follows that, as the Commission correctly observes in the Decision, the infringement in question lasted 17 years and 10 months.
Zvýšení o 175 % uplatněné vůči Hoechst tedy není samo o sobě v rozporu s pokyny (viz v tomto smyslu rozsudek Cheil Jedang Corporation v. Komise, bod 318 výše, bod 137).
The increase of 175% applied in Hoechst’s case is therefore not in itself contrary to the Guidelines (see, to that effect, Cheil Jedang Corporation v Commission, paragraph 318 above, paragraph 137).
Je třeba zdůraznit v tomto ohledu, že cílem pravomocí svěřených Komisi nařízením Rady č. 17 je umožnit jí splnit úkol spočívající v zajištění dodržování pravidel hospodářské soutěže na společném trhu, který jí byl svěřen článkem 81 ES.
It must be emphasised in that regard that the powers conferred on the Commission by Regulation No 17 are designed to enable it to carry out the task entrusted to it by Article 81 EC of ensuring compliance with the competition rules in the common market.