natgillin/translations-raw huggingface dataset:
V několika rozhodnutích [rozsudky MFE Marienfelde v. OHIM – Vétoquinol (HIPOVITON), Sunrider v. OHIM – Espadafor Caba (VITAFRUIT), a Vitakraft-Werke Wührmann v. OHIM – Krafft (VITAKRAFT)], Soud rovněž upřesnil pojem skutečného užívání, jakož i rozsah důkazů, které musí předložit osoba, která podala námitky, a přezkoumal posouzení skutečného charakteru užívání provedené odvolacím senátem.
In several decisions (MFE Marienfelde v OHIM – Vétoquinol (HIPOVITON), Sunrider v OHIM – Espadafor Caba (VITAFRUIT) and Vitakraft-Werke Wührmann v OHIM – Krafft (VITAKRAFT)), the Court also clarified the definition of genuine use and the standard of proof which must be met by the opponent and reviewed the Board of Appeal’s assessment of the genuine nature of the use.
Ohledně této otázky je namístě uvést, že Soud měl ve svém rozsudku Vitakraft-Werke Wührmann v. OHIM – Krafft (VITAKRAFT) za to, že odvolací senát došel nesprávně k závěru, že důkaz o skutečném užívání byl předložen, když založil své uvažování na pouhých domněnkách; v důsledku toho Soud sporné rozhodnutí zrušil.
With respect to such an assessment, the Court held, in Vitakraft-Werke Wührmann v OHIM – Krafft (VITAKRAFT), that the Board of Appeal was wrong to find that proof of genuine use had been adduced because its reasoning was based on mere presumptions and therefore annulled the contested decision.
Formální a procesní otázky
Formal and procedural issues
Ačkoli formální a procesní otázky projednané Soudem byly relativně početné, z důvodu omezeného rozsahu této zprávy budou nastíněny jen některé z nich.
Although the Court dealt with a relatively large number of formal and procedural issues, the limited nature of this account means that only some of them can be addressed.
Byla tedy vybrána čtyři témata.
Four points have thus been chosen.
První se týká přípustnosti nebo nepřípustnosti některých návrhů.
The first point concerns the admissibility or inadmissibility of certain forms of order.
Nejdříve vznikla otázka, zda OHIM může vznést jiné návrhy než návrhy směřující k zamítnutí žaloby na neplatnost, vzhledem k tomu, že OHIM je na základě jednacího řádu48 určen jako žalovaný před Soudem.
First of all, the question arose as to whether OHIM may seek a form of order other than dismissal of the action, given that OHIM is designated as the defendant before the Court in the Rules of Procedure.
Podle výše uvedeného rozsudku GE Betz v. OHIM – Atofina Chemicals (BIOMATE) je odpověď kladná.
48 According to the judgment in GE Betz v OHIM – Atofina Chemicals (BIOMATE), cited above, the answer is that it may.
Soud totiž přijal, aby se OHIM připojil
The Court accepted that OHIM could endorse the applicant’s claim for annulment of the decision of the Board of
Činnost k návrhu žalobkyně směřujícímu ke zrušení rozhodnutí odvolacího senátu nebo aby ponechal řešení na úvaze Soudu.
Appeal or simply leave the decision to the discretion of the Court.
Soud měl za to, připomínaje zásadu funkční kontinuity mezi odvolacím senátem a průzkumovým referentem nebo příslušným oddělením a funkční nezávislost odvolacích senátů a jejich členů při výkonu jejich funkcí, že je třeba uznat, že ačkoli Úřad není aktivně legitimován pro podání žaloby proti rozhodnutí odvolacího senátu, nemůže po něm na druhé straně být vyžadováno, aby systematicky hájil každé napadené rozhodnutí odvolacího senátu nebo aby povinně navrhoval, že každé odvolání proti takovému rozhodnutí má být zamítnuto49.
Referring to the principle of continuity in terms of their functions between the Board of Appeal, the examiner and/or the competent division and of the functional independence of the Boards of Appeal and their members in carrying out their tasks, the Court took the view that it must be recognised that, while the Office does not have the requisite capacity to bring an action against a decision of a Board of Appeal, conversely it cannot be required to defend systematically every contested decision of a Board of Appeal or to claim automatically that every action challenging such a decision should be dismissed. 49
Dále se objevila rovněž otázka týkající se přípustnosti návrhu směřujícího ke zrušení kromě napadeného rozhodnutí i rozhodnutí námitkového oddělení.
Moreover, the question also arose as to the admissibility of a claim for annulment of, in addition to the contested decision, the decision of the Opposition Division.
V tomto ohledu z výše uvedeného rozsudku MFE Marienfelde v. OHIM – Vétoquinol (HIPOVITON) vyplývá, že takovýto návrh je přípustný, neboť směřuje k tomu, aby Soud přijal rozhodnutí, které podle žalobkyně měl legálně přijmout odvolací senát, když mu bylo předloženo odvolání podané u OHIM.
It follows from the judgment in MFE Marienfelde v OHIM – Vétoquinol (HIPOVITON), cited above, that such an application is admissible because it seeks to have the Court take the decision which, according to the applicant, the Board of Appeal should lawfully have taken when hearing the appeal before OHIM.
Druhé téma tkví ve skutečnosti, že není považováno za porušení článku 73 nařízení č. 40/94, který stanoví, že rozhodnutí úřadu mohou být založena pouze na důvodech, ke kterým měli účastníci možnost se vyjádřit, pokud nesdělená informace sloužila pouze k potvrzení správnosti závěru uvažování nezávislého na této informaci [výše uvedený rozsudek Fieldturf v. OHIM (LOOKS LIKE GRASS... FEELS LIKE GRASS... PLAYS LIKE GRASS)].
The second point is that Article 73 of Regulation No 40/94, which provides that decisions of OHIM are to be based only on reasons on which the parties have had an opportunity to present their comments, is not regarded as having been infringed where the information not communicated served only to confirm the accuracy of a finding based on reasoning independent of that information (Fieldturf v OHIM (LOOKS LIKE GRASS...
Třetí téma se týká použití článku 74 nařízení č. 40/94 odvolacím senátem v rámci řízení týkajícího se relativních důvodů zamítnutí zápisu.
The third point relates to the application of Article 74 of Regulation No 40/94 by the Board of Appeal in proceedings concerning relative grounds for refusal of registration.
Dosah tohoto ustanovení – které stanoví, že v rámci tohoto řízení „se však úřad při zkoumání omezí na skutečnosti, důvody a návrhy přednesené účastníky“ – byl upřesněn ve výše uvedeném rozsudku Ruiz-Picasso a další v. OHIM – DaimlerChrysler (PICARO)50.
The scope of that provision, which provides that, in such proceedings, the ‘examination [is restricted] to the facts, evidence and arguments provided by the parties and the relief sought’, was clarified in the judgment in Ruiz-Picasso and Others v OHIM – DaimlerChrysler (PICARO), cited above. 50
V tomto rozsudku Soud připomenul, jak již rozhodl ve svém rozsudku ze dne 23. září 2003, Henkel v. OHIM – LHS (UK) (KLEENCARE) (T-308/01, Recueil 2003, s. II-3253), že na základě výše uvedeného článku 74 odvolací senát při rozhodování o odvolání proti rozhodnutí, kterým se ukončilo námitkové řízení, může založit své rozhodnutí pouze na relativních důvodech zamítnutí, jichž se dovolával dotčený účastník řízení, jakož i na skutečnostech a důkazech, které tento účastník řízení předložil.
In that judgment, the Court observed that, as it had already held in Case T-308/01 Henkel v OHIM – LHS (UK) (KLEENCARE) [2003] ECR II-3253, under Article 74 of Regulation No 40/94, the Board of Appeal, when hearing an appeal against a decision terminating opposition proceedings, may base its decision only on the relative grounds for refusal which the party concerned has relied on and the related facts and evidence it has presented.
Nicméně Soud poprvé upřesňuje, že omezení skutkového základu přezkumu prováděného odvolacím senátem nevylučuje, aby odvolací senát vzal v úvahu, kromě skutečností výslovně uváděných účastníky námitkového řízení, skutečnosti všeobecně známé, tedy skutečnosti, které může znát každý nebo se kterými je možno se seznámit ze všeobecně přístupných zdrojů.
However, it stated, for the first time, that the restriction of the factual basis of the examination by the Board of Appeal does not preclude it from taking into consideration, in addition to the facts expressly put forward by the parties to the opposition proceedings, facts which are well
Ohledně této problematiky viz rovněž rozsudek Soudního dvora ze dne 12. října 2004, Vedial v. OHIM, C-106/03 P, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí.
With respect to this issue, see also the judgment of 12 October 2004 in Case C-106/03 P Vedial v OHIM, not yet published in the ECR.
K nepřípustnosti dokumentu před Soudem, pokud dokument nebyl předložen v průběhu řízení před OHIM týkajícího se relativních důvodů zamítnutí zápisu, a v důsledku toho OHIM nebyl povinen k němu i bez návrhu přihlédnout, viz výše uvedený rozsudek Samar v. OHIM – Grotto (GAS STATION).
With respect to the inadmissibility before the Court of a document which was not produced during a procedure before OHIM relating to the relative grounds for refusal of registration and of which OHIM was therefore not required to take account of its own motion, see Samar v OHIM – Grotto (GAS STATION), cited above.
K této otázce vysvětlil, že ratio legis čl. 74 odst.
Proceedings known, that is, which are likely to be known by anyone or which may be learned from generally accessible sources.
1 in fine je zprostit správní orgán povinnosti zjišťovat v rámci řízení inter partes z vlastní iniciativy rozhodné skutečnosti a že tento cíl není ohrožen, vezme-li OHIM v úvahu skutečnosti všeobecně známé.
In that respect, it explained that the object of Article 74(1) in fine is to relieve OHIM of the task of investigating the facts itself in the context of proceedings between parties. That object is not compromised if OHIM takes well-known facts into account.
Konečně jako čtvrté téma je třeba uvést, že důležitá upřesnění, pokud jde o jazykové požadavky námitkového řízení, byla přinesena Soudem ve výše uvedeném rozsudku GE Betz v. OHIM – Atofina Chemicals (BIOMATE).
Finally, as a fourth point, it may be noted that the Court offered some important clarifications with regard to the language requirements of the opposition procedure in GE Betz v OHIM – Atofina Chemicals (BIOMATE).
Funkční kontinuita mezi jednotlivými instancemi OHIM
Operational continuity of the departments of OHIM
Judikatura zakotvená ve věcech ex parte51, podle které existuje mezi průzkumovým referentem a odvolacím senátem funkční kontinuita, se rovněž použije na vztah mezi námitkovým oddělením OHIM rozhodujícím v prvním stupni a odvolacími senáty.
It is appropriate to apply the case-law established in the ex parte cases 51 according to which there is continuity in terms of function between the examiner and the Board of Appeal to the relationship between the Opposition Division of OHIM ruling at first instance and the Boards of Appeal.
Soud totiž v rozsudku ze dne 10. listopadu 2004, Kaul v. OHIM – Bayer (ARCOL), rozhodl, opíraje se výslovně o řešení přijaté ve výše uvedeném rozsudku ze dne 23. září 2003, Henkel v. OHIM – LHS (UK) (KLEENCARE) (komentovaném ve Výroční zprávě 2003), že se odvolací senát dopustil pochybení, když odmítl zohlednit skutečnosti mající prokázat vysokou rozlišovací způsobilost starší ochranné známky z důvodu, že nebyly předloženy před námitkovým oddělením.
Relying expressly on the approach adopted in Henkel v OHIM – LHS (UK) (KLEENCARE), cited above (commented on in the Annual Report 2003), the Court held in its judgment of 10 November 2004 in Kaul v OHIM – Bayer (ARCOL) that the Board of Appeal had erred in refusing to take account of the evidence intended to demonstrate that the earlier mark was highly distinctive, on the ground that that evidence had not been produced before the Opposition Division.
S ohledem na zásadu funkční kontinuity mezi instancemi OHIM byl odvolací senát povinen založit své rozhodnutí na všech skutkových a právních poznatcích, které dotčený účastník uvedl buď v průběhu řízení před útvarem rozhodujícím v prvním stupni, nebo s výhradou zachování stanovených lhůt52 v průběhu odvolacího řízení.
In light of the principle of operational continuity of the departments of OHIM, the Board of Appeal is bound to base its decision on all the factual and legal evidence that the party concerned has submitted either during the proceedings before the division ruling at first instance or, subject to compliance with the prescribed time-limits, 52 during the appeal proceedings.
V daném případě měly být proto skutkové poznatky uvedené včas před odvolacím senátem tímto senátem vzaty v úvahu.
In the case at issue, the factual evidence had been produced in good time before the Board of Appeal so that it ought to have taken account of it.
Takto zjištěné opomenutí vedlo ke zrušení rozhodnutí odvolacího senátu53.
The failure to do so was penalised by annulment of the decision of the Board of Appeal. 53
Nařízení č. 1049/200154, přijaté na základě článku 255 ES, stanoví zásady, podmínky a omezení upravující výkon práva veřejnosti na přístup k dokumentům Parlamentu, Rady a Komise, za účelem zajištění lepší účasti občanů na rozhodovacím procesu a zaručení, že správní orgány budou mít ve vztahu k občanům v demokratickém systému větší legitimitu, účinnost a odpovědnost, jakož i za účelem přispění k posílení zásad demokracie a dodržování základních práv.
Regulation No 1049/2001, 54 adopted pursuant to Article 255 EC, defines the principles, conditions and limits governing the right of access by the public to European Parliament,
Rozsudek Soudu ze dne 8. července 1999, Procter & Gamble v. OHIM (BABY-DRY), T-163/98, Recueil 1999, s. II-2383, nezrušený v této otázce rozsudkem Soudního dvora ze dne 20. září 2001, Procter & Gamble v. OHIM (BABY-DRY), C-383/99 P, Recueil 2001, s. I-6251, a rozsudek Soudu ze dne 12. prosince 2002, Procter & Gamble v. OHIM (Tvar mýdla), T-63/01, Recueil 2002, s. II-5255. 52
Case T-163/98 Procter & Gamble v OHIM (BABY-DRY) [1999] ECR II-2383, which was not set aside on that point in Case C-383/99 P Procter & Gamble v OHIM (BABY-DRY) [2001] ECR I-6251, and Case T-63/01 Procter & Gamble v OHIM (soap bar shape) [2002] ECR II-5255. 52
Aniž by Soud zaujal tak jasné stanovisko k této otázce, funkční kontinuita mezi instancemi OHIM byla evokována v rámci jiných věcí inter partes, a sice ve výše uvedených rozsudcích ze dne 30. června 2004, GE Betz v. OHIM – Atofina Chemicals (BIOMATE), a ze dne 8. července 2004, MFE Marienfelde v. OHIM – Vétoquinol (HIPOVITON).
Although the position taken on the issue was less clear, the operational continuity of the departments of OHIM was referred to in other inter partes cases, namely in the judgments of 30 June 2004 in GE Betz v OHIM – Atofina Chemicals (BIOMATE) and of 8 July 2004 in MFE Marienfelde v OHIM – Vétoquinol (HIPOVITON).
Zamítnutí přístupu Komisí a Radou, jež je předmětem rozsudků ze dne 30. listopadu 2004, IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds v. Komise (T-168/02, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí) a ze dne 23. listopadu 2004, Turco v. Rada (T-84/03, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), umožnilo Soudu upřesnit dosah některých ustanovení tohoto nařízení.
Council and Commission documents in such a way as to enable citizens to participate more closely in the decision-making process, guarantee that the administration enjoys greater legitimacy and is more effective and more accountable to the citizen in a democratic system and strengthen the principles of democracy and respect for fundamental rights.
Toto nařízení jednak stanoví, že u dokumentů třetích osob konzultuje orgán třetí osobu pro posouzení, zda má uplatnit jednu z výjimek stanovených tímto nařízením, není-li zřejmé, zda dokument má, nebo nemá být zpřístupněn (čl. 4 odst.
The refusal of access to documents by the Commission and the Council which gave rise to the judgments of 30 November 2004 in Case T-168/02 IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds v Commission and of 23 November 2004 in Case T-84/03 Turco v Council, neither yet published in the ECR, gave the Court of First Instance an opportunity to define the scope of certain provisions of that regulation more clearly.
Vzhledem k tomu, že Spolková republika Německo byla proti tomu, aby některé dokumenty německých orgánů byly sděleny žalobkyni, Komise jí je odmítla sdělit.
As the Federal Republic of Germany had refused to agree to the disclosure to the applicant of certain documents originating from the German authorities, the Commission refused to disclose them to that applicant.
Soud, kterému byl předložen návrh na zrušení rozhodnutí o odmítnutí, potvrdil toto rozhodnutí svým výše uvedeným rozsudkem IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds v. Komise.
On an application for annulment of the decision refusing access, the Court of First Instance upheld that decision in its judgment in IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds v Commission, cited above.
Zdůraznil, že členské státy jsou postaveny do odlišné situace, než je situace jiných třetích osob, a uvedl, že členský stát má možnost požádat u některého z orgánů, aby nezveřejňoval dokument pocházející z tohoto členského státu, a orgán je povinen dokument nezveřejnit bez jeho „předchozího souhlasu”.Tato orgánu uložená povinnost obdržet předchozí souhlas členského státu, jasně zakotvená v čl.
Pointing out that the Member States are in a different position from that of other third parties, the Court of First Instance observed that a Member State has the power to request an institution not to disclose a document originating from it and the institution is obliged not to disclose it without its ‘prior agreement’.
4 odst. 5 nařízení, by byla zbavena svého smyslu, pokud by Komise mohla rozhodnout o zveřejnění tohoto dokumentu přes výslovnou žádost dotyčného členského státu v opačném směru.
That obligation imposed on the institution to obtain the Member State’s prior agreement, which is clearly laid down in Article 4(5) of the Regulation, would risk becoming a dead letter if the Commission were able to decide to disclose that document despite an explicit request not to do so from the Member State concerned.
Proto v rozporu s tvrzením žalobkyně žádost členského státu na základě tohoto ustanovení představuje příkaz, aby orgán nezveřejnil dotyčný dokument.
Thus, contrary to what the applicant argued, with the support of three Member States, where a request is made by a Member State under that provision, the institution is obliged not to disclose the document in question.
Pokud jde o rozsudek Turco v. Rada, nachází svůj základ v odmítnutí Rady sdělit žalobci stanovisko její právní služby týkající se návrhu směrnice Rady stanovící minimální požadavky pro přijímání žadatelů o azyl ve členských státech. Rada se dovolávala za tímto účelem čl.
In Turco v Council, the issue was the Council’s refusal to disclose to the applicant an opinion of the Council’s legal service on a proposal for a Council Directive laying down minimum standards for the reception of applicants for asylum in Member States.
Soud dal za pravdu Radě, která v dané věci byla podporována Spojeným královstvím a Komisí.
The Court of First Instance held in favour of the Council, which was supported in those proceedings by the United Kingdom and the Commission.
Rozhodl na rozdíl od toho, co předestíral žalobce, že pojem „právní stanoviska“ musí být chápan v tom smyslu, že ochrana veřejného zájmu může bránit zpřístupnění obsahu dokumentů vypracovaných právní službou Rady v rámci soudních řízení, ale rovněž za jakýmkoli dalším účelem.
It held that, contrary to the argument of the applicant, the words ‘legal advice’ must be understood as meaning that the protection of the public interest may preclude the disclosure of the contents of documents drawn up by the Council’s legal service in the context of court proceedings
Činnost
Proceedings but also for any other purpose.
Veřejná služba Společenství
Community staff cases
Stovka rozhodnutí o sporech mezi úředníky a zaměstnanci orgánů Společenství a těmito orgány se týká velmi odlišných právních situací, které tato zpráva vzhledem ke svému nutně syntetickému charakteru umožňuje zachytit jen velmi neúplně.
The hundred or so decisions giving rulings in disputes between officials and staff of the institutions of the Community, on the one hand, and those institutions, on the other, tackle many different legal situations, and since this section is necessarily a summary, it can give an account of only some of them.
Je třeba se tedy omezit pouze na uvedení toho, že žaloby zpochybňovaly legalitu:
In brief, those actions sought to contest the legality of:
– rozhodnutí o nepovýšení (rozsudky ze dne 21. ledna 2004, Mavridis v. Komise, T-97/02; ze dne 2. března 2004, Caravelis v. Parlament, T-197/02; ze dne 17. března 2004, Lebedef v. Komise, T 175/02, a Lebedef v. Komise, T-4/03; ze dne 10. června 2004, Liakoura v. Rada, T-330/03, a ze dne 28. září 2004, Tenreiro v. Komise, T-216/03, dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí);
– decisions not to promote (judgments of 21 January 2004 in Case T-97/02 Mavridis v Commission, of 2 March 2004 in Case T-197/02 Caravelis v Parliament, of 17 March 2004 in Case T-175/02 Lebedef v Commission and Case T-4/03 Lebedef v Commission, of 10 June 2004 in Case T-330/03 Liakoura v Council and of 28 September 2004 in Case T-216/03 Tenreiro v Commission, none yet published in the ECR);
– rozhodnutí přijatých v rámci jmenovacího řízení (rozsudky ze dne 21. ledna 2004, Robinson v. Parlament, T-328/01; ze dne 2. března 2004, Michael v. Komise, T-234/02; ze dne 23. března 2004, Theodorakis v. Rada, T-310/02, a ze dne 31. března 2004, Girardot v. Komise, T-10/02, dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí).
– decisions taken in the course of appointment procedures (judgments of 21 January 2004 in Case T-328/01 Robinson v Parliament, of 2 March 2004 in Case T-234/02 Michael v Commission, of 23 March 2004 in Case T-310/02 Theodorakis v Conseil and of 31 March 2004 in Case T-10/02 Girardot v Commission, none yet published in the ECR).
Ohledně této otázky je namístě ještě uvést, že rozsudek ze dne 9. listopadu 2004, Montalto v. Rada (T-116/03, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí) zrušil rozhodnutí Rady ze dne 23. května 2002, kterým se jmenuje další předseda jednoho odvolacího senátu, který je rovněž předsedou odvolacího odboru Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory);
In this connection it must also be noted that the judgment of 9 November 2004 in Case T-116/03 Montalto v Council, not yet published in the ECR, annuls the decision of the Council of 23 May 2002 appointing an additional Chairman of a Board of Appeal, also President of the Appeals Department of the OHIM;
– rozhodnutí nadále nezaměstnávat konferenční tlumočníky starší 65 let [rozsudky ze dne 10. června 2004, Alvarez Moreno v. Komise, T-153/01 a T-323/01; probíhá řízení o opravném prostředku (věc C-373/04 P), Alvarez Moreno v. Parlament, T-275/01, a Garroni v. Parlament, T-276/01, dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí];
– decisions no longer to engage conference interpreters over the age of 65 (judgments of 10 June 2004 in Joined Cases T-153/01 and T-323/01 Alvarez Moreno v Commission (under appeal, Case C-373/04 P), in Case T-275/01 Alvarez Moreno v Parliament and in Case T-276/01 Garroni v Parliament, none yet published in the ECR);