natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Evropský ú%ad pro boj proti podvod7m (OLAF)
The European Anti-Fraud OU ce (OLAF)
NEOZNÁMENÍ P~EDPOKLÁDANÉ DÉLKY ŠET~ENÍ
LACK OF INDICATION BY OLAF OF LIKELY LENGTH OF INQUIRY
Shrnutí rozhodnutí o stížnosti 140/2004/PB na Evropský ú%ad pro boj proti podvod7m (OLAF)
Summary of decision on complaint 140/2004/PB against the European Anti-Fraud OU ce (OLAF)
Na OLAF si stÙžoval ú%edník kv7li tomu, jak OLAF zachází s informacemi, které mu tento ú%edník poskytl o podez%eních na protiprávní jednání v orgánu SpoleÏenství, u nÙhož pracoval.
An oU cial complained against OLAF in respect of its handling of information that he had submimed to it about suspected illegalities in a Community body for which he had worked.
StÙžovatel mimo jiné uvedl, že ho OLAF neinformoval o p%imÙ%ené dobÙ, kterou pot%ebuje na prošet%ení jeho stížnosti.
The complainant alleged, among other things, lack of information from OLAF regarding the reasonable period necessary for it to carry out the investigations into his complaint.
P%íslušné ustanovení, které v té dobÙ platilo, obsahovalo podmínku „oznamování“, podle níž ú%edník „poskytne [ú%adu OLAF] nebo Komisi p%imÙ%enou dobu na p%`etí p%íslušných opat%ení“, než o údajném protiprávním jednání informuje vedení dalších uvedených orgán7 a institucí SpoleÏenství.
The relevant provision in force at the time contained the “whistle-blowing” condition that the oU cial had “allowed a reasonable period of time for [OLAF] or the Commission to take appropriate action” before the oU cial could inform the heads of other specified Community institutions about the alleged wrongdoings.
Dále definovalo „p%imÙ%enou dobu“ jako „dobu, kterou ú%ad nebo p%ípadnÙ Komise oznaÏily za pot%ebnou k provedení šet%ení“ a stanovilo, že „ú%edník nebo pracovník je náležitÙ informován“.
It furthermore defined “reasonable period” as “the period which the OU ce or the Commission, as the case may be, has indicated as being necessary to carry out the investigations” and provided that “[t]he oU cial or servant shall be duly informed”.
OLAF v podstatÙ namítl, že toto ustanovení je bezp%edmÙtné, protože stÙžovatel neuvedl, že by utrpÙl jakoukoli újmu v d7sledku toho, že sdÙlil tyto informace mimo Komisi Ïi OLAF.
OLAF essentially argued that this provision was not at issue, because the complainant had not alleged that he had s u T ered any adverse consequences from having disclosed the information outside the Commission or OLAF.
Tvrdil rovnÙž, že i kdyby bylo toto ustanovení použitelné, bylo v tomto p%ípadÙ plnÙ dodrženo, protože stÙžovatel nikdy nenaznaÏil, že se domnívá, že p%imÙ%ená doba již uplynula.
It also stated that even if the provision were applicable, it had been fully respected in this case, since the complainant had never indicated that he believed that a reasonable period had passed.
Ve%ejný ochránce práv dospÙl k závÙru: i) že zámÙrem daného ustanovení je umožnit, aby se p%íslušný ú%edník dovÙdÙl, kdy m7že tyto informace sdÙlit mimo Komisi nebo ú%adu OLAF, aniž by to pro nÙho mÙlo nÙjaké nep%íznivé d7sledky, ii) že toto ustanovení nevyžaduje, aby nep%íznivé d7sledky již p%íslušného ú%edníka postihly nebo aby požádal o informace o p%imÙ%ené dobÙ a iii) že toto ustanovení jasnÙ ukládá OLAF povinnost poskytnout ve všech p%ípadech ú%edník7m informace o dobÙ, bÙhem níž p%edpokládá, že bude šet%ení stížnosti „informátora“ uzav%eno.
The Ombudsman considered: (i) that the provision in question was intended to make it possible for the oU cial concerned to know when he or she could disclose the information outside the Commission or OLAF, without s u T ering any adverse consequences; (ii) that the provision did not require that the oU cial concerned should already have s u T ered adverse consequences or have requested the information about the reasonable period of time; and (iii) that the provision clearly imposed an obligation on OLAF to provide the oUcial, in all cases, with information as to the period of time within which it expected to conclude its investigation into a “whistle-blowing” complaint.
Ve%ejný ochránce práv p%ipomnÙl, že nejvyšší autoritu, pokud jde o význam a výklad práva SpoleÏenství, je Soudní dv7r, a proto uÏinil v souvislosti se zp7sobem vy%izování tohoto p%ípadu ze strany OLAF kritickou poznámku.
While recalling that the highest authority on the meaning and interpretation of Community law is the Court of Justice, the Ombudsman therefore made a critical remark concerning OLAF’s handling of the case.
ZmÙnÙný služební %ád (2004) obsahuje zvláštní p%edpisy upravující tuto záležitost (Hlava II, „Práva a povinnosti ú%edník7“.)
The amended StaT Regulations (2004) contain specific rules governing this mamer (Title II, “Rights and obligations of oUcials”). cials”).
Evropská investiÏní banka
The European Investment Bank
ELEKTRONICKÁ KORESPONDENCE S UCHAZEJEM O ZAMTSTNÁNÍ
E-MAIL CORRESPONDENCE WITH AN APPLICANT FOR A JOB
Shrnutí rozhodnutí o stížnosti 1700/2004/MF na Evropskou investiÏní banku
Summary of decision on complaint 1700/2004/MF against the European Investment Bank
StÙžovatel se dostal na užší seznam ve výbÙrovém %ízení Evropské investiÏní banky (EIB).
The complainant was short-listed by the European Investment Bank (EIB) in a selection procedure.
Dne 30. kvÙtna 2002 poslal e-mail, v nÙmž žádal informace o tom, jakou má možnost získat zamÙstnání v EIB.
On 30 May 2002, the complainant sent an e-mail requesting information on the possibilities he had to begin working at the EIB.
Tentýž den zaslal stÙžovateli dva e-maily vedoucí oddÙlení lidských zdroj7 EIB.
On the same day, the Head of the Resources Unit of the EIB sent two e-mails to the complainant.
V prvním napsal „On se úplnÙ zbláznil“ a poznamenal, že stÙžovatel poslal svoji žádost více než osmnácti vedoucím oddÙlení.
In the first, he wrote “He has gone completely mad” and noted that the complainant had sent his application to more than 18 Heads of Unit.
V druhém e-mailu stÙžovateli doporuÏil, aby p%estal psát další e-maily.
In the second e-mail, he advised the complainant to stop writing any further e-mails.
Potom prohlásil: „Byl bych vdÙÏný, kdybyste se mohl zdržet tÙchto krok7, které neprospívají Vaší žádosti.“
He then made the following statement: “I would be grateful if you could refrain from these actions which are not bound to be in favour of your application.”
Ve své stížnosti ve%ejnému ochránci práv stÙžovatel p%edevším uvedl, že vedoucí oddÙlení lidských zdroj7 EIB se v7Ïi nÙmu ve dvou e-mailech ze dne 30. kvÙtna 2002 choval urážlivým a zastrašujícím zp7sobem.
In his complaint to the Ombudsman, the complainant’s primary allegation was that the Head of the Resources Unit of the EIB had behaved in an abusive and intimidatory way towards him in the two e-mails dated 30 May 2002.
EIB vysvÙtlila, že první z tÙchto dvou e-mail7 byl stÙžovateli odeslán omylem, a uvedla, že se za jeho obsah up%ímnÙ omlouvá.
The EIB explained that the first of the two e-mails had been sent to the complainant by mistake and that the EIB sincerely regremed its content.
Pokud jde o druhý e-mail, uvedla, že stÙžovatel nebyl vystaven žádnému zastrašování.
As for the second e-mail, the complainant had not been subjected to any kind of intimidation.
Vedoucí oddÙlení prostÙ odeslal tento e-mail ve snaze pomoci stÙžovateli radou, že Ïasté kontaktovaní EIB ve vztahu k možnosti jeho zamÙstnání by mohlo ohrozit jeho šance.
The Head of Unit had simply sent this e-mail in an eTort to assist the complainant by advising him that frequent contacting of the EIB in relation to the possibility of his employment with it could jeopardise his chances.
Ve%ejný ochránce práv usoudil, že kdyby byl první e-mail stÙžovateli odeslán zámÙrnÙ, jeho obsah by byl jasnou ukázkou použití nevhodného jazyka.
The Ombudsman considered that the content of the first e-mail would have clearly constituted inappropriate language if it had been deliberately addressed to the complainant.
Když EIB objasnila, že tento e-mail byl stÙžovateli odeslán omylem, ve%ejný ochránce práv dospÙl k závÙru, že nebyly shledány žádné d7vody pro další šet%ení této stránky stížnosti.
Since the EIB had explained that the e-mail had been sent to the complainant by mistake, the Ombudsman considered that there appeared to be no grounds for further inquiries into this aspect of the complaint.
Ve%ejný ochránce práv p%ipomnÙl, že druhý e-mail EIB ze dne 30. kvÙtna 2002 dával do souvislosti e-maily stÙžovatele a jeho žádost, a to, že žádost by mohla být zamítnuta, pokud bude stÙžovatel dále posílat e-maily se žádostí o informace.
The Ombudsman noted that the EIB’s second e-mail of 30 May 2002 established a link between the complainant’s e-mails and his application, namely that it could be rejected if he continued to send e-mails requesting information.
VY~ÍZENÍ ŽÁDOSTI O P~ÍSTUP K INFORMACÍM EIB
HANDLING OF A REQUEST FOR ACCESS TO INFORMATION BY THE EIB
Shrnutí rozhodnutí o stížnosti 3442/2004/PB na Evropskou investiÏní banku
Summary of decision on complaint 3442/2004/PB against the European Investment Bank
StÙžovatel požádal o informace o úvÙrech, které Evropská investiÏní banka (EIB) p%es zprost%edkující banky poskytla na malé a st%ední projekty v oblasti obnovitelné energie.
The complainant had asked for information on loans that the European Investment Bank (EIB) had made available, through intermediary banks, for small and medium-sized renewable energy projects.
Uvedl, že EIB neoprávnÙnÙ zamítla jeho žádost.
He alleged that the EIB had wrongly rejected his request.
EIB vysvÙtlila, že „zve%ejnÙní podrobných informací o celkovém rozdÙlení úvÙr7 je v kompetenci zprost%edkující banky (...).
The EIB explained its policy that “[d]isclosure of detailed information on global loan allocations is the competence of the intermediary bank (…).
Na požádání poskytuje EIB souhrnné údaje o celkovém financování úvÙr7, vÏetnÙ rozpisu podle zemí a sektor7“.
The EIB provides, on request, aggregate data on global loan financing, including country and sector breakdowns.”
Podle EIB tento postup vychází z p%edpokladu, že koneÏný p%íjemce má smluvní vztah se zprost%edkující bankou, a nikoli s EIB, a že EIB by nemÙla zve%ejýovat informace, které jsou souÏástí d7vÙrného vztahu mezi zprost%edkující bankou a koneÏným p%íjemcem.
According to the EIB, this practice was based on the consideration that the fi final beneficiaries’ contractual relationship was with the intermediary bank, not with the EIB and that the EIB should not disclose information that was part of the confidential relationship between the intermediary bank and the final beneficiary.
S ohledem na p%íslušnou výjimku v p%edpisech EIB o p%ístupu ve%ejnosti k dokument7m je toto zd7vodnÙní legitimní.
In light of the relevant exception in the EIB’s Rules on Public Access to Documents, this consideration appeared legitimate.
Ve%ejný ochránce práv proto nezjistil nesprávný ú%ední postup.
The Ombudsman therefore made a finding of no maladministration.
StÙžovatel také tvrdil, že došlo k pr7tah7m u odpovÙdi EIB na jeho stížnost na zamítnutí p%ístupu k výše uvedeným informacím.
The complainant also alleged that there had been delays in the EIB’s response to his complaint about the refusal to provide access to the information referred to above.
EIB uvedla, že vzhledem ke složitosti stížnosti stÙžovatele bylo t%eba Ïekat, až bude možné vÙc d7kladnÙ projednat s odbornými pracovníky.
The EIB stated that, in the light of the complexity of the complainant’s complaint, it had been necessary to wait until all the relevant expert staT could be fully consulted.
P%i posuzovaní tohoto tvrzení poukázal ve%ejný ochránce práv na to, že k postup7m %ádné správní praxe pat%í odpovídat na stížnosti v p%imÙ%ené lh7tÙ, v každém p%ípadÙ ve lh7tÙ stanovené danou institucí, pokud taková lh7ta existuje.
In his assessment of this allegation, the Ombudsman pointed out that it is good administrative practice to respond to complaints within a reasonable period of time and in any case within the deadline, if any, laid down by the institution concerned.
V tomto p%ípadÙ lh7ta stanovená EIB v jejím vlastním kodexu %ádné správní praxe Ïinila dva mÙsíce.
In the present case, the deadline laid down by the EIB in its own Code of Good Administrative Behaviour was two months.
Ve%ejného ochránce práv nep%esvÙdÏilo vysvÙtlení EIB týkající se její opoždÙné odpovÙdi, protože nechápal, proÏ EIB považovala nastolené otázky za „složité“ ve smyslu p%íslušných ustanovení jejího kodexu %ádné správní praxe.
The Ombudsman was unconvinced by the EIB’s explanation for its late reply, because he failed to see why the EIB considered the issues raised to have been “complex” within the meaning of the relevant provision of its Code of Good Administrative Behaviour.
Ve%ejný ochránce práv proto dospÙl k závÙru, že skuteÏnost, že EIB neodpovÙdÙla na stížnost stÙžovatele ze dne 9. Ïervence 2004 ve lh7tÙ dvou mÙsíc7 stanovené v jejím kodexu %ádné správní praxe, znamenala nesprávný ú%ední postup a p%ipojil kritickou poznámku.
The Ombudsman therefore considered that the EIB’s failure to reply to the complainant’s complaint of 9 July 2004 within the two-month deadline set out in its Code of Good Administrative Behaviour was an instance of maladministration and a critical remark was made.
NÁVRHY DOPORUJENÍ P~IJATÉ ORGÁNEM NEBO INSTITUCÍ
DRAFT RECOMMENDATIONS ACCEPTED BY THEINSTITUTION
Shrnutí rozhodnutí o stížnosti 2107/2002/(BB)PB na Evropskou komisi
Summary of decision on complaint 2107/2002/(BB)PB against the European Commission
Stížnost se týkala p%edpis7 upravujících trvání stáže v Komisi, které výslovnÙ uvádÙly vÙkovou hranici 30 let.
The complaint concerned the rules governing inservice training periods with the Commission, which explicitly mentioned an age limit of 30 years.
StÙžovatel uvedl, že vÙková hranice p%edstavuje diskriminaci na základÙ vÙku a je v rozporu s Chartou základních práv Evropské unie.
The complainant alleged that the age limit constituted age discrimination and was contrary to the Charter of Fundamental Rights of the European Union.
Jlánek 21 Charty základních práv stanoví, že: „jakákoli diskriminace založená na [...] vÙku [...] se zakazuje“.
Article 21 of the Charter of Fundamental Rights states that: “Any discrimination based on any ground such as [...] age [...] shall be prohibited”.
V souladu s ustálenou judikaturou Evropského soudního dvora je rozdílný p%ístup diskriminaÏní tehdy, není-li od7vodnÙn objektivními faktory.
According to the established case-law of the European Court of Justice, a d iT erence in treatment is discriminatory if it is not justified by objective factors.
Komise argumentovala tím, že vÙkový limit 30 let je objektivnÙ od7vodnÙný, protože program stáže v Komisi je zamÙ%en na mladé lidi, kte%í jsou na zaÏátku své pracovní kariéry, a že vÙkový limit proto není diskriminaÏní a je v souladu s Ïlánkem 21 Charty základních práv.
The Commission argued that the age limit of 30 years was objectively justified because the Commission’s inservice training programme was aimed at young people at the beginning of their careers and that the age limit was therefore non-discriminatory and in conformity with Article 21 of the Charter of Fundamental Rights.
Po peÏlivém posouzení argument7 Komise ve%ejný ochránce práv dospÙl k závÙru, že vÙková hranice v jejím programu stáží p%edstavuje neod7vodnÙnou diskriminaci. Dne 15.
AWer carefully examining the Commission’s arguments, the Ombudsman took the view that the age limit in its traineeship programme constituted unjustified discrimination.
Dne 29. b%ezna 2005 informovala Komise ve%ejného ochránce práv, že p%`ala nové p%edpisy upravující její program stáží, které neobsahují žádná vÙková omezení.
On 29 March 2005, the Commission informed the Ombudsman that it had adopted new rules governing its traineeship programme that contained no age limit.
Tyto p%edpisy se používají od 1. b%ezna 2005.
The rules were applicable as from 1 March 2005.
Na základÙ svého šet%ení ve%ejný ochránce práv dospÙl k závÙru, že Komise p%`ala jeho návrh doporuÏení a že opat%ení, která uÏinila, jsou uspokojivá.
On the basis of his inquiries, the Ombudsman concluded that the Commission had accepted the Ombudsman’s draW recommendation and that the measure taken by the Commission was satisfactory.
Ve%ejný ochránce práv také upozornil na to, že vÙková omezení používají ve svých programech stáží i nÙkteré další orgány a instituce SpoleÏenství.
The Ombudsman also noted that several other Community institutions and bodies apply an age limit in their traineeship programmes.
Oznámil proto, že z vlastního podnÙtu zahájí šet%ení tÙchto program7.
The Ombudsman therefore announced that he would launch an own-initiative inquiry into these programmes.
ZRUŠENÍ FINANJNÍHO ZÁVAZKU
CANCELLATION OF A FINANCIAL COMMITMENT
Shrnutí rozhodnutí o stížnosti 2111/2002/MF (D7vÙrné) na Evropskou komisi
Summary of decision on complaint 2111/2002/MF Commission
StÙžovatel p%edložil zastoupení Komise ve Francii projekt na komunikaÏní strategie ve vztahu k rozší%ení EU.
The complainant submimed a project to the Commission Representation in France on communication strategies in relation to EU enlargement.
Projekt obsahoval t%i návštÙvy zástupc7 tisku.
The project comprised three press visits.
V listopadu 2001 se Komise zavázala spolufinancovat projekt stÙžovatele ve výši 94 854 EUR na tyto t%i návštÙvy.
In November 2001, the Commission made a financial commitment to co-finance the complainant’s project for a sum amounting to EUR 94 854 for the three visits.
Jty%i týdny p%ed závÙreÏnou Ïástí projektu týkající se t%etí tiskové návštÙvy se zastoupení Komise ve Francii rozhodlo sv7j závazek zrušit.
However, four weeks before the final part of the project concerning the third press visit, the Commission Representation in France decided to cancel the commitment.
Ve své stížnosti ve%ejnému ochránci práv stÙžovatel požadoval úhradu náklad7 a náhradu vzniklé škody.
In his complaint to the Ombudsman, the complainant claimed that he should receive reimbursement of the costs and compensation for the damage caused.
Komise uvedla, že p%íslušné rozhodnutí nep%edstavovalo jednostranné ukonÏení smluvního závazku a že z její strany neexistoval v7Ïi stÙžovateli žádný právní závazek.
The Commission argued that the decision in question did not constitute a unilateral termination of a contractual obligation and that there was no legal obligation on its part towards the complainant.
V d7sledku toho nelze hovo%it o žádné vzniklé škodÙ.
As a result, there appeared to be no question of any damage s u T ered.
Ve%ejný ochránce práv p%ipomnÙl Ïlánek 10 Evropského kodexu %ádné správní praxe.
The Ombudsman recalled Article 10 of the European Code of Good Administrative Behaviour.
Poznamenal, že stÙžovatel byl informován, že projekt byl schválen a že uvedené náklady budou uhrazeny.
He observed that the complainant had been informed that the project had been approved and that the identified costs would be covered.
Dále poukázal na to, že Komise uhradila fi na n Ïfiní p%íspÙvek na první dvÙ návštÙvy.
He further noted that the Commission had made a financial contribution to the two first press visits.
Ve%ejný ochránce práv usoudil, že za tÙchto okolností mohl stÙžovatel logicky oÏekávat, že Komise uhradí fi na n Ïfiní p%íspÙvek na poslední návštÙvu tisku.
The Ombudsman considered that, in these circumstances, the complainant could reasonably expect that the Commission would make a financial contribution to the last press visit.
Ve%ejný ochránce práv p%edložil Komisi návrh smírného %ešení, v nÙmž doporuÏil, aby Komise p%`ala opat%ení, které by v nejvyšší možné mí%e zajistilo stÙžovateli stejné postavení, jako kdyby nedošlo k žádnému nesprávnému ú%ednímu postupu.
The Ombudsman made a proposal for a friendly solution in which he suggested the Commission take measures to ensure that the complainant, as far as possible, be put in the same position as if the maladministration had not occurred.
Mohlo by zahrnovat i p%imÙ%enou nabídku fi na n Ïfiní ho odškodnÙní.
This could include a reasonable oTer of financial compensation.
Komise ve%ejného ochránce práv informovala, že se rozhodla jeho návrh p%`mout.
The Commission informed the Ombudsman that it had decided to accept his proposal.
StÙžovatel však p%ipomnÙl, že navzdory tomuto závazku ho Komise nekontaktovala.
However, the complainant noted that, despite this commitment, he had not been contacted by the Commission.
Ve%ejný ochránce práv proto vypracoval návrh doporuÏení, v nÙmž Komisi vyzval, aby se neprodlenÙ se stÙžovatelem spojila s cílem najít spravedlivé %ešení, které by obsahovalo nabídku p%imÙ%eného odškodnÙní.
The Ombudsman therefore made a draW recommendation urging the Commission to contact the complainant without delay in order to seek a fair semlement that would include an oTer of a reasonable compensation.
Komise nakonec souhlasila, že stÙžovateli vyplatí odškodnÙní ve výši 56 000 EUR, což stÙžovatele uspokojilo.
The Commission finally agreed to pay the complainant compensation of EUR 56 000, which satisfied the complainant.
VÝBTR ŽÁK• DO EVROPSKÝCH ŠKOL
SELECTION OF PUPILS FOR THE EUROPEAN SCHOOLS
Shrnutí rozhodnutí o stížnosti 1435/2003/MF na Evropskou komisi
Summary of decision on complaint 1435/2003/MF against the European Commission
StÙžovatelé požádali o zápis svého syna do sekce anglického jazyka prvního stupnÙ Evropské školy v Ixelles v Bruselu na školní rok 2003/2004, ale žádost byla zamítnuta.
The complainants applied for the enrolment of their son in the English-language section of the primary school of the European School of Ixelles, in Brussels, for the school year 2003/2004 but the application was rejected.
Ve své stížnosti ve%ejnému ochránci práv stÙžovatelé uvedli, že jim nebyly sdÙleny d7vody zamítavého rozhodnutí, a žádali, aby bylo toto rozhodnutí zrušeno.
In their complaint to the Ombudsman, the complainants alleged that they had not been given the reasons justifying the rejection decision and claimed that it should be annulled.
Komise uvedla, že pravidla p%`ímání žák7 do Evropských škol schválil správní výbor, který rozhodl, že „o zápisu do nÙkterého z jazykových sekcí Evropských škol (školky, základní školy a st%ední školy) se vždy rozhoduje na základÙ jazyka, kterým žák obvykle hovo%í“.
The Commission stated that the rules for admission of pupils to the European Schools had been approved by the Board of Governors, which had decided that “enrolment in one of the language sections of the European Schools (nursery school, primary school and secondary school) shall be decided, as a rule, on the basis of the tongue mainly spoken by the pupil”.
V p%ípadÙ stÙžovatel7 se v rodinÙ hovo%ilo italsky a španÙlsky.
In the complainants’ case, the languages spoken within the family were Italian and Spanish.
Syn stÙžovatel7 mÙl právo být zapsán do Evropské školy, ale nikoli nutnÙ do jazykové sekce, kterou vybrali jeho rodiÏe.
The complainants’ son was entitled to be enrolled in a European School but not necessarily in the language section chosen by his parents.
Ve%ejný ochránce práv poukázal na to, že v dopise, který byl stÙžovatel7m zaslán dne 25. zá%í 2003, se %editel Evropské školy v Ixelles zmínil jak o jazycích, které podle nÙho obvykle používal syn stÙžovatel7, t.j. španÙlštinu a italštinu, tak o nedostatku volných míst v oddÙlení anglického jazyka.
The Ombudsman noted that the lemer sent to the complainants on 25 September 2003 by the Director of the European School of Ixelles referred both to the languages that, according to him, were mainly spoken by the complainants’ son, i.e., Spanish and Italian, and to the lack of available places in the English-language section.
Zdálo se proto, že rozhodnutí zohledýuje oba tyto faktory.
Thus, the decision appeared to be based on both of these considerations.