natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Shledalo zejména, že žalobkyně nepředložila seznam výrobků a služeb, k nimž se vztahují španělské ochranné známky č. 2 035 508 až 2 035 513, 2 227 732 a 2 227 734, třebaže k tomu byla vyzvána, a tudíž dospělo k závěru, že námitky byly nepřípustné v rozsahu, v němž se zakládaly na těchto ochranných známkách.
It found, inter alia, that the applicant had failed to submit the list of goods and services covered by Spanish marks Nos 2 035 508 to 2 035 513, 2 227 732 and 2 227 734, despite being requested to do so, and therefore it held that the opposition was inadmissible to the extent to which it was based upon those marks.
Mimoto rozhodlo, že námitky nebyly opodstatněné v rozsahu, v němž, se zakládaly na starších právech č. 2 163 613, 2 163 616, 456 466 a 109 387, poněvadž nebyl podán důkaz o existenci těchto práv.
Furthermore, it held that the opposition was unfounded inasmuch as it was based on earlier rights Nos 2 163 613, 2 163 616, 456 466 and, 109 387, since no evidence of the existence of those marks had been adduced.
Námitkové oddělení mělo dále za to, že žalobkyně nepředložila dostatečné důkazní materiály k prokázání existence svých ochranných známek, obecně známých ve smyslu článku 6bis Pařížské úmluvy, ve Španělsku, Irsku, Řecku a ve Spojeném království a že v tomto rozsahu byly námitky rovněž neopodstatněné.
The Opposition Division also held that the applicant had not adduced sufficient evidence to prove the existence of its marks which were well known within the meaning of Article 6bis of the Paris Convention in Spain, Ireland, Greece and the United Kingdom and that, to that extent, the opposition was also unfounded.
Dne 24. ledna 2003 podala žalobkyně k OHIM odvolání proti rozhodnutí námitkového oddělení.
On 24 January 2003 the applicant filed a notice of appeal at OHIM against the Opposition Division’s decision.
Rozhodnutím ze dne 1. října 2003 (dále jen „napadené rozhodnutí“) druhý odvolací senát OHIM toto odvolání zamítl.
By decision of 1 October 2003 (‘the contested decision’), the Second Board of Appeal of OHIM dismissed the appeal.
Zaprvé odmítl jako nepřípustné – vzhledem ke své rozhodovací praxi a judikatuře Soudu – dokumenty poprvé předložené v příloze k odůvodnění odvolání.
First, it disregarded as inadmissible, in the light of its decision-making practice and the Court’s case-law, the documents submitted for the first time as an annex to the statement of the grounds of appeal.
2008 – VĚC T-420/03 nepostačovaly k prokázání, že byly splněny podmínky k zajištění ochrany obecně známých ochranných známek ve smyslu článku 6bis Pařížské úmluvy, jelikož žalobkyně nepředložila žádný argument dokazující opak.
Fourthly, it approved the findings of the Opposition Division according to which, first, the existence of Greek registration No 109 387 and Spanish registration No 456 466 had not been proved, the applicant not having put forward any argument proving otherwise and, secondly, the evidence provided by the applicant was not sufficient to establish that the requirements set for the protection of wellknown marks within the meaning of Article 6bis of the Paris Convention had been fulfilled, the applicant not having put forward any argument proving otherwise.
– zamítl zápis ochranné známky Boomerang
— refuse registration of the trade mark Boomerang
– uložil OHIM a vedlejším účastníkům řízení náhradu nákladů řízení.
— Order OHIM and the interveners to pay the costs.
Žalobkyně mimoto navrhuje, aby Soud vzal v úvahu nové důkazy.
In addition, the applicant requests the Court to take into account new evidence.
Vedlejší účastníci řízení navrhují, aby Soud:
The interveners claim that the Court should:
– potvrdil napadené rozhodnutí;
— uphold the contested decision;
2008 – VĚC T-420/03
2008 — CASE T-420/03 in respect of the services in
– potvrdil zápis ochranné známky Boomerang pro služby náležející do třídy 41;
— allow registration of the trade mark BoomerangTV Class 41;
Ve své odpovědi ze dne 22. března 2007 na písemnou otázku Soudu, jíž byli účastníci řízení vyzváni k předložení svých vyjádření ohledně důsledků, které by mohl mít v projednávané věci rozsudek Soudního dvora ze dne 13. března 2007, OHIM v. Kaul (C-29/05 P, Sb. rozh. s. I-2213), vedlejší účastníci upřesnili, že služby, jichž se týká jejich přihláška, mohly být omezeny na „filmová a nahrávací studia; televizní soutěže; filmovou tvorbu“.
In their reply of 22 March 2007 to the Court’s written question requesting the parties to submit observations on the consequences which the Court of Justice’s judgment in Case C-29/05 P OHIM v Kaul [2007] ECR I-2213 might have for the present case, the interveners stated that the services covered by their application for registration could be restricted to ‘cinema and recording studios; televised competitions, production of films’.
V odpovědi na otázku položenou Soudem v průběhu jednání vedlejší účastníci upřesnili, že toto omezení bylo navrženo pouze podpůrně, což Soud vzal na vědomí.
In reply to a question asked by the Court at the hearing, the interveners stated that that restriction was proposed only as an alternative, which has been noted by the Court.
Vedlejší účastníci řízení mimoto navrhli, aby Soud nařídil provedení důkazu s cílem předložit spis týkající se řízení před OHIM a osvědčení z ústředního obchodního rejstříku v Madridu ohledně předmětu podnikání žalobkyně.
In addition, the interveners suggest that the Court should adopt a measure of inquiry, seeking production of the file of the proceedings before OHIM and an attestation from the Madrid Central Mercantile Register as to the objects of the applicant company.
Je však nutné, aby Soud nejprve rozhodl o přípustnosti určitých bodů návrhových žádání a nových důkazů navržených žalobkyní.
However, the Court must first rule on the admissibility of some of the forms of order sought and on that of the new evidence put forward by the applicant.
K přípustnosti určitých bodů návrhových žádání
Admissibility of some of the forms of order sought
Svým druhým bodem návrhových žádání se žalobkyně domáhá v zásadě toho, aby Soud přikázal OHIM zamítnout zápis ochranné známky BoomerangTV.
In its second head of claim, the applicant essentially requests the Court to instruct OHIM to refuse registration of the trade mark BoomerangTV.
Svým třetím bodem návrhových žádání se vedlejší účastníci domáhají v zásadě toho, aby Soud přikázal OHIM provést zápis ochranné známky BoomerangTV pro služby náležející do třídy 41 ve smyslu Niceské dohody.
In their third head of claim, the interveners essentially ask the Court to instruct OHIM to allow registration of the trade mark BoomerangTV in respect of the services in Class 41 of the Nice classification .
Soudu tedy nepřísluší ukládat OHIM příkazy.
Therefore, it is not for the Court to issue directions to OHIM.
II-433, bod 33, a ze dne 11. července 2007, Flex Equipos de Descanso v. OHIM – Leggett & Platt (LURA- -FLEX), T-192/04, Sb. rozh. s. II-2411, bod 33]. Druhý bod návrhových žádání žalobkyně a třetí bod návrhových žádání vedlejších účastníků jsou tudíž nepřípustné. K předložení nových důkazů Soudu
It is for the latter to draw the conclusions from the operative part of the judgment given by the Court and the grounds on which it is based (Case T-331/99 Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld v OHIM (Giroform) [2001] ECR II-433, paragraph 33; Case T-192/04 Flex Equipos de Descanso v OHIM — Leggett & Platt (LURA-FLEX) [2007] ECR II-2411, paragraph 33). Therefore, the applicant’s second head of claim and the interveners’ third head of claim are inadmissible. The production of new evidence before the Court
Žalobkyně ke své žalobě připojila různé dokumenty, jež mají zejména prokázat její obecnou známost a dobré jméno, jakož i obecnou známost a dobré jméno jejích starších ochranných známek.
The applicant has included with its application a number of documents intended in particular to demonstrate that it and its earlier marks are well known and of repute.
Navrhuje rovněž předložení některých dalších důkazů.
It also offers to produce certain additional evidence.
OHIM tvrdí, že jak nové důkazy předložené žalobkyní poprvé v řízení před Soudem, tak i její návrh na předložení dalších nových důkazů jsou nepřípustné.
OHIM contends that the new evidence produced by the applicant for the first time before the Court and its offer to adduce additional new evidence are both inadmissible.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že účelem žaloby podané k Soudu je přezkum legality rozhodnutí odvolacích senátů OHIM ve smyslu článku 63 nařízení č. 40/94.
Actions before the Court seek a review of the legality of decisions of the Boards of Appeal of OHIM for the purposes of Article 63 of Regulation No 40/94.
Úlohou Soudu totiž není přezkoumávat skutkové okolnosti ve světle důkazů, které byly poprvé předloženy až před ním.
Therefore, it is not the Court’s function to review the facts in the light of documents adduced for the first time before it.
Z téhož důvodu je rovněž třeba zamítnout návrh na předložení nových důkazů podaný účastníkem řízení [v tomto smyslu viz rozsudek Soudu ze dne 17. března 2004, El Corte Inglés v. OHIM – González Cabello a Iberia Líneas Aéreas de España (MUNDICOR), T-183/02 a T-184/02, Recueil, s. II-965, bod 97].
For the same reason, an offer of new evidence submitted by a party must also be disregarded (see, to that effect, Joined Cases T-183/02 and T-184/02 El Corte Inglés v OHIM — González Cabello and Iberia Líneas Aéreas de España (MUNDICOR) [2004] ECR II-965, paragraph 97).
V projednávané věci z toho plyne, že přílohy 5 až 8, příloha 14 a poslední tři strany přílohy 13 žaloby jsou nepřípustné, neboť se jedná o nové důkazy, které nebyly předloženy v průběhu řízení před OHIM, a že nelze vyhovět návrhu žalobkyně na předložení dodatečných důkazů.
It follows that in the present case annexes 5 to 8, annex 14 and the last three pages of annex 13 to the application are inadmissible, in so far as they constitute new evidence which was not produced during the proceedings before OHIM, and that the applicant’s offer to produce additional evidence cannot be accepted.
Přesto nelze účastníkům řízení ani Soudu zabránit, aby se při výkladu práva Společenství inspirovali skutečnostmi vycházejícími z judikatury Společenství a vnitrostátní nebo mezinárodní judikatury.
Nevertheless, neither the parties nor the Court can be precluded from drawing on Community, national or international caselaw for the purposes of interpreting Community law.
Zohlednění rozsudku Tribunal Superior de Justicia de Madrid předloženého v příloze 4 žaloby Soudem je tudíž podmíněno důvodem, ze kterého se žalobkyně tohoto rozsudku dovolává.
Any account to be taken by the Court of the judgment of the Tribunal Superior de Justicia de Madrid reproduced in annex 4 to the application therefore depends on the reason for which the applicant invokes that judgment.
Možnost, aby jej Soud vzal v úvahu, bude tudíž posouzena při rozboru meritu žalobního důvodu, v jehož rámci se odkazuje na tento rozsudek.
Consequently, whether the Court is able to take that judgment into account will be examined during the detailed analysis of the plea in connection with which that judgment is invoked.
K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení povinnosti zkoumat důkazy předložené poprvé odvolacímu senátu
The first plea: infringement of the obligation to examine the evidence submitted for the first time before the Board of Appeal
Žalobkyně uvádí, že důkazy předložené poprvé odvolacímu senátu byly přípustné a že rozsudek OHIM v. Kaul (bod 27 výše) potvrzuje možnost uvést nebo předložit skutečnosti a důkazy poprvé ve stadiu odvolání k OHIM.
The applicant points out that the evidence produced for the first time before the Board of Appeal was admissible and that the judgment in OHIM v Kaul, cited in paragraph 27 above, confirms that it is possible to submit facts and evidence for the first time at the stage of the appeal before OHIM.
Navíc podle tohoto rozsudku nemůže zamítnutí odvolání vycházet pouze z toho, že skutkové okolnosti a důkazy již nemohly být předloženy odvolacímu senátu. Použití řešení uplatněného
In addition, according to that judgment, the dismissal of an action cannot be founded solely on the ground that the
2008 – VĚC T-420/03 v tomto rozsudku v projednávané věci musí nutně vést ke zrušení napadeného rozhodnutí.
The application to the present case of the approach upheld in that judgment should lead to the annulment of the contested decision.
OHIM a vedlejší účastníci tvrdí, že odvolací senát správně rozhodl, že důkazy poprvé předložené žalobkyní společně s odůvodněním odvolání byly nepřípustné.
OHIM and the interveners contend that the Board of Appeal correctly concluded that the evidence produced by the applicant for the first time with its statement of the grounds of appeal was inadmissible.
Namítají rovněž, že rozsudek OHIM v. Kaul (bod 27 výše) není v projednávané věci relevantní, neboť dotčené důkazy mají jinou povahu.
They also submit that OHIM v Kaul, cited in paragraph 27 above, is irrelevant to the present case, since the nature of the evidence at issue is different.
Podle tohoto ustanovení OHIM nemusí přihlížet ke skutečnostem, které účastníci včas neuvedli, ani k důkazům, které včas nepředložili.
Under that provision, OHIM may disregard facts or evidence which are not submitted in due time by the parties concerned.
Z toho plyne, že obecně platí, není-li stanoveno jinak, že uvedení nebo předložení skutečností a důkazů účastníky řízení je stále možné i po uplynutí lhůt, kterým podléhá takové předložení podle ustanovení nařízení č. 40/94, a že OHIM nic nebrání v tom, aby přihlédl ke skutečnostem a důkazům, které byly uvedeny nebo předloženy takto opožděně.
It follows that, as a general rule and unless otherwise specified, the submission of facts and evidence by the parties remains possible after the passing of the time-limits to which such submission is subject under the provisions of Regulation No 40/94 and that OHIM is in no way prohibited from taking account of facts and evidence which are submitted or produced late.
Takové opožděné uvedení nebo předložení skutečností a důkazů nemůže však účastníku řízení, který tak učinil, přiznávat bezpodmínečné právo na to, aby bylo k takovým skutečnostem nebo důkazům ze strany OHIM přihlédnuto.
However, a party has no unconditional right to have such facts and evidence submitted out of time taken into consideration by OHIM.
Zohlednění pozdě uvedených nebo předložených skutečností a důkazů ze strany OHIM v případě, kdy má rozhodovat v rámci námitkového řízení, může být zvláště odůvodněné, usoudíli OHIM jednak, že skutečnosti předložené opožděně mohou být na první pohled skutečně relevantní, pokud jde o výsledek námitek podaných k OHIM, a jednak, že stadium řízení, ve kterém dojde k tomuto opožděnému předložení, a okolnosti, které jej provázejí, takovému zohlednění nebrání (rozsudek OHIM v. Kaul, bod 27 výše, bod 44).
Where OHIM is called upon to give judgment in the context of opposition proceedings, taking facts or evidence submitted out of time into account is particularly likely to be justified where OHIM considers, first, that the material which has been produced late is, on the face of it, likely to be relevant to the outcome of the opposition brought before it and, second, that the stage of the proceedings at which that late submission takes place and the circumstances surrounding it do not argue against such matters being taken into account (OHIM v Kaul, cited in paragraph 27 above, paragraph 44).
Z toho plyne, že v rozporu s tím, co tvrdí žalobkyně, nebyl odvolací senát povinen vzít v úvahu důkazní materiály poprvé předložené v řízení před ním.
It follows that, contrary to what the applicant submits, the Board of Appeal was not required to take into consideration the evidence produced for the first time before it.
Povaha daných skutečností a důkazů však představuje prvek, který může být brán v úvahu v rámci výkonu posuzovací pravomoci OHIM, kterou mu přiznává uvedený článek.
The nature of the facts and evidence at issue is, nevertheless, a factor which OHIM may take into account when exercising the discretion granted to it under that article.
V projednávané věci odvolací senát uvedl v bodě 27 napadeného rozhodnutí, že bylo v souladu s praxí odvolacích senátů považovat za nepřípustné dokumenty připojené poprvé k odůvodnění odvolání.
In the present case, the Board of Appeal stated in paragraph 27 of the contested decision that it was in accordance with the practice of the Boards of Appeal to consider as inadmissible documents included for the first time with the statement of the grounds of appeal.
Dodal, že takovéto dokumenty měly být námitkovému oddělení předloženy ve stanovené lhůtě a že účastník řízení nemohl platně využít odvolání zejména k předložení nových důkazů, jež nepředložil ve stanovené lhůtě.
It added that such documents should have been submitted to the Opposition Division within the relevant deadline and that a party could not validly avail itself of the appeal in order to introduce, inter alia, new evidence not submitted in due time.
V tomto ohledu poukázal na dvě dřívější rozhodnutí odvolacích senátů OHIM, jakož i na rozsudek Soudu ze dne 23. října 2002, Institut für Lernsysteme v. OHIM – Educational Services (ELS) (T-388/00, Recueil, s. II-4301).
It referred, in this connection, to two earlier decisions of Boards of Appeal of OHIM and to Case T-388/00 Institut für Lernsysteme v OHIM — Educational Services (ELS) [2002] ECR II-4301.
Odvolací senát tedy ve svém závěru o nepřípustnosti dokumentů, jež byly poprvé předloženy v řízení před ním, vycházel ze skutečnosti, že žalobkyni již byla poskytnuta možnost předložit veškeré předmětné dokumenty námitkovému oddělení.
Thus, in order to conclude that the documents produced for the first time before it were inadmissible, the Board of Appeal relied on the fact that the applicant had already been granted the opportunity to produce all of the documents at issue before
2008 – VĚC T-420/03
2008 — CASE T-420/03 the Opposition Division.
Implicitně se tedy domníval, že okolnosti, za nichž byly dotčené dokumenty předloženy, brání jejich zohlednění.
It thus implicitly took the view that the circumstances in which the documents at issue had been produced precluded their being taken into account.
Ze spisu ostatně vyplývá, že lhůta stanovená žalobkyni pro předložení dotčených dokumentů námitkovému oddělení byla prodloužena a že žalobkyně nikterak netvrdila, že by nebyla s to předložit tyto dokumenty námitkovému oddělení poté, co jí k tomu toto oddělení poskytlo dodatečnou lhůtu.
Furthermore, it is evident from the case-file that the period given to the applicant to produce the documents at issue before the Opposition Division had been extended and that the applicant had not in any way contended that it had not been in a position to produce the relevant documents before the Opposition Division when it granted the applicant additional time for that purpose.
Z napadeného rozhodnutí tudíž vyplývá, že odvolací senát v zásadě neshledal, že by dokumenty, které byly žalobkyní poprvé předloženy v řízení před ním, byly nepřípustné, ale že vzal na zřetel okolnosti projednávané věci a odůvodnil své rozhodnutí v tomto bodě.
The contested decision therefore shows that the Board of Appeal did not hold on principle that the documents produced by the applicant for the first time before it were inadmissible, but that it took into account the facts of the case and gave grounds for its decision on that issue.
Toto odůvodnění je sice stručné a okolnosti, na něž odvolací senát odkazuje, neodpovídají výslovně okolnostem zmíněným Soudním dvorem v rozsudku OHIM v. Kaul, bod 27 výše. To však neumožňuje dospět k závěru, že odvolací senát porušil čl.
Admittedly, the list of those grounds is brief and the factors referred to by the Board of Appeal do not expressly correspond to those referred to by the Court of Justice in OHIM v Kaul, cited in paragraph 27 above.
Jednak rozsudek OHIM v. Kaul, bod 27 výše (viz v tomto smyslu body 42 a 43) stanoví jako zásadní požadavek, že se odvolací senát nesmí domnívat, že nemůže vzít v úvahu skutečnosti a důkazy poprvé uvedené nebo předložené v řízení před ním.
According to OHIM v Kaul, cited in paragraph 27 above (see, in this connection, paragraphs 42 and 43), it is an essential requirement that the Board of Appeal should not consider itself to be unable to take into account facts and evidence which are submitted for the first time before it.
Jak však bylo vysvětleno v bodech 44 a 45 výše, v projednávané věci tomu tak nebylo.
However, as shown in paragraphs 44 and 45 above, that was not the case here.
Krom toho okolnosti, které Soudní dvůr označil za způsobilé odůvodnit zohlednění pozdě předložených skutečností a důkazů odvolacím senátem, mají pouze příkladmou povahu, jak to naznačuje výraz „zejména“ (viz bod 42 výše).
The factors which the Court of Justice identified as those which may justify taking into account facts or evidence submitted out of time are given only by way of example, as the term ‘particularly’ (see paragraph 42 above) indicates.
Odkaz – v projednávané věci – na okolnosti, které nejsou shodné s okolnostmi uvedenými Soudním dvorem v tomto rozsudku, nemůže zakládat nedostatek odůvodnění ve smyslu téhož rozsudku.
The reference in the present case to factors which are not identical to those referred to by the Court of Justice in that judgment cannot therefore be regarded as constituting a failure to state reasons within the terms of that judgment.
Z toho plyne, že odvolací senát nezamítl odvolání, jež k němu podala žalobkyně, jen z toho důvodu, že skutečnosti a důkazy uvedla nebo předložila pozdě a že se nedomníval, že by neměl posuzovací pravomoc ohledně možnosti vzít v úvahu dokumenty,
It follows that the Board of Appeal did not dismiss the action brought before it by the applicant solely on the ground that that party had submitted facts and evidence out of time and that it did not take the view that it had no discretion to take account of
) jež žalobkyně předložila poprvé až v řízení před ním.
) the documents produced by the applicant for the first time before it.
První žalobní důvod musí být proto zamítnut jako neopodstatněný.
Consequently, the first plea must be rejected as unfounded.
K druhému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z nesprávného posouzení důkazů o existenci určitých starších práv ze strany OHIM
The second plea, relating to errors committed by OHIM as regards the assessment of the evidence of the existence of some of the earlier rights
Žalobkyně především tvrdí, že dopisem ze dne 21. března 2000 včas předložila požadované překlady týkající se španělských zápisů č.
First, the applicant submits that, by letter of 21 March 2000, it submitted in good time the required translations relating to Spanish registrations Nos 2 163 613 and 2 163 616 and the essential information relating to Spanish registration No 456 466.
Námitkové oddělení a odvolací senát tudíž při následném neuznání těchto práv jako základu námitek použily v zásadě protichůdnou argumentaci.
The Opposition Division and the Board of Appeal, by then ignoring those rights as the basis of the opposition, are therefore following a contradictory line of reasoning.
2008 – VĚC T-420/03 znamenal, že překlady související se zápisy, jež v něm nebyly uvedeny, byly považovány za přípustné.
2008 — CASE T-420/03 fax of 7 August 2000 implies that the translations of the registrations which were not mentioned in it were regarded as admissible.
Konečně žalobkyně tvrdí, že vedlejší účastníci tím, že porovnali španělský zápis č. 2 163 616 s ochranou známkou, jejíž zápis je požadován, sami uznali platnost tohoto zápisu, která by tudíž měla být připuštěna.
Lastly, the applicant maintains that the interveners themselves, by comparing Spanish registration No 2 163 616 to the trade mark for which registration was sought, recognised the validity of that registration. The latter should therefore be allowed.
Stejně je tomu v případě obecně známých ochranných známek žalobkyně.
The same is true regarding the applicant’s wellknown marks.
Krom toho zdůrazňuje svoji obecnou známost, jež byla prokázána před odvolacím senátem.
It emphasises, moreover, that it itself is a wellknown company, a claim proved before the Board of Appeal.