natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tímto rozhodnutím, zveřejněným dne 24. dubna 1999 v Úředním věstníku Evropských společenství (Úř. věst. C 113, s.
By that decision, published on 24 April 1999 in the Official Journal of the European Communities (OJ 1999 C 113, p.
V souladu s články 2 a 3 [sporného] rozhodnutí nařídila Komise Spolkové republice Německo, aby požadovala tyto podpory od příjemce zpět, a vyzvala ji, aby uvedla přesné podmínky pro jejich navrácení.“
By Articles 2 and 3 of the [contested] decision, the Commission ordered the Federal Republic of Germany to recover that aid from the recipient and requested it to state the specific conditions for its recovery.’
Žaloba před Soudem a napadený rozsudek
Proceedings before the Court of First Instance and the judgment under appeal
Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 21. září 2000 podala Salzgitter žalobu na neplatnost sporného rozhodnutí.
By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 11 September 2000, Salzgitter brought an action seeking the annulment of the contested decision.
Usnesením ze dne 29. března 2001 bylo povoleno vedlejší účastenství Spolkové republiky Německo na podporu návrhových žádání Salzgitter.
By order of the President of the Court of First Instance of 29 March 2001, the Federal Republic of Germany was given leave to intervene in support of the form of order sought by Salzgitter.
V napadeném rozsudku měl Soud za to, že Komise na podpory udělené společnosti Salzgitter použila správně čl. 4 písm. c) UO, a nikoli článek 67 UO.
In the judgment under appeal, the Court of First Instance held that the Commission was entitled to apply Article 4(c) CS, and not Article 67 CS, to the State aid granted to Salzgitter.
Než dospěl k tomuto závěru, Soud v bodech 111 až 115 napadeného rozsudku zejména upřesnil, že se čl. 4 písm. c) UO a článek 67 UO týkají dvou odlišných oblastí, s tím, že se článek 67 UO nevztahuje na státní podpory a že nejistoty spojené s vývojem právního režimu podpor, jež nejsou specifické pro uhelné a ocelářské odvětví v období, kdy byly přijaty první tři po sobě jdoucí kodexy podpor ocelářskému průmyslu, nemohou jeho výklad změnit.
In reaching that conclusion, the Court of First Instance stated, particularly in paragraphs 111 to 115 of the judgment under appeal, that Articles 4(c) CS and 67 CS cover two distinct areas, with Article 67 not covering State aid, and that the uncertainty brought about by developments in the legal regime governing aid not specific to the coal and steel sectors during the period that saw the successive adoption of the first three Steel Aid Codes could not change its interpretation.
Soud krom toho zamítl jako neopodstatněné argumenty společnosti Salzgitter týkající se nesprávného výkladu pojmu „státní podpora“ a článku 95 UO ze strany Komise, jakož i argumenty týkající se nedostatku odůvodnění sporného rozhodnutí.
Moreover, the Court of First Instance rejected as unfounded Salzgitter’s arguments concerning the Commission’s erroneous interpretation of the notion of State aid and of Article 95 CS, as well as its argument concerning the failure to state reasons in the contested decision.
Soud měl naopak za to, že Komise nemůže, aniž by porušila zásadu právní jistoty, požadovat vrácení podpor vyplacených společnosti Salzgitter v letech 1986 a 1995, a zrušil články 2 a 3 sporného rozhodnutí, týkající se povinnosti Spolkové republiky Německo požadovat zpět státní podpory, které byly předmětem tohoto rozhodnutí.
By contrast, the Court of First Instance held that the Commission could not order the recovery of the aid paid to the applicant between 1986 and 1995 without breaching the principle of legal certainty, and annulled Articles 2 and 3 of the contested decision concerning the Federal Republic of Germany’s obligation to recover the State aid covered by that decision.
Než dospěl ke konstatování porušení zásady právní jistoty, měl Soud v bodě 174 napadeného rozsudku za to, že situace, která vyplynula z přijetí druhého a třetího kodexu podpor ocelářskému průmyslu, zakládala dvojznačnou právní situaci, pokud jde o dosah rozhodnutí z roku 1971 a rozsah povinnosti oznámit podpory poskytnuté společnosti Salzgitter po přijetí uvedeného třetího kodexu, na základě článku 6 tohoto kodexu.
To reach the finding that there was a breach of the principle of legal certainty, the Court of First Instance held, in paragraph 174 of the judgment under appeal, that the situation resulting from the adoption of the Second and the Third Steel Aid Code had created a legal situation that was ambiguous as to the scope of the 1971 Decision and the scope of the obligation to notify the aid granted to Salzgitter after adoption of that third code, pursuant to Article 6 of that code.
Soud pak v bodě 179 napadeného rozsudku konstatoval, že Komise věděla o podporách vyplacených Salzgitter na základě ZRFG z toho důvodu, že jí Salzgitter předala svou zprávu o činnosti a své účetní závěrky pro roky 1987/1988.
Subsequently, the Court of First Instance held, in paragraph 179 of the judgment under appeal, that the Commission had been aware of the aid paid to Salzgitter under the ZRFG because Salzgitter had sent the Commission its annual reports and accounts for the years 1987/1988.
Soud z toho v bodě 180 napadeného rozsudku vyvodil, že situace nejistoty a nejasnosti společně s dlouho trvajícím nečinností Komise bez ohledu na to, že věděla o podporách využívaných společností Salzgitter, vytvořila v rozporu s povinností řádné péče uložené tomuto orgánu situaci dvojznačného charakteru, kterou měla Komise vyjasnit předtím, než mohla podniknout jakékoli kroky s cílem uložit vrácení již poskytnutých podpor.
The Court of First Instance inferred from this, in paragraph 180 of the judgment under appeal, that the situation of uncertainty and lack of clarity, combined with the prolonged lack of reaction on the part of the Commission, in spite of its awareness of the aid received by Salzgitter, had led to the creation by the Commission, in disregard of its duty of diligence, of an equivocal situation which the Commission was under a duty to clarify before it could take any action to order the recovery of the aid already paid.
Soud měl tedy v bodě 182 napadeného rozsudku za to, že Komise nemůže požadovat vrácení podpor poskytnutých Salzgitter mezi lety 1986 a 1995, aniž by porušila zásadu právní jistoty.
Therefore, the Court of First Instance held, in paragraph 182 of the judgment under appeal, that the Commission could not order the recovery of the aid paid to Salzgitter between 1986 and 1995 without breaching the principle of legal certainty.
Za těchto okolností považoval Soud za zbytečné vyjadřovat se k výpočtu výše podpor, které byly předmětem napadeného rozhodnutí.
In those circumstances, the Court of First Instance held that it was not necessary to rule on the calculation of the amount of aid covered by the contested decision.
Návrhy účastnic řízení
Forms of order sought by the parties
Svým kasačním opravným prostředkem Komise navrhuje, aby Soudní dvůr zrušil napadený rozsudek, vrátil věc Soudu a uložil společnosti Salzgitter náhradu nákladů řízení.
By its appeal, the Commission asks the Court to set aside the judgment under appeal, to refer the dispute back to the Court of First Instance and to order Salzgitter to pay the costs.
Salzgitter navrhuje zamítnutí kasačního opravného prostředku a vzájemným kasačním opravným prostředkem navrhuje zrušení napadeného rozsudku v rozsahu, v němž byla částečně zamítnuta její žaloba, jakož i zrušení článku 1 sporného rozhodnutí, který kvalifikuje zvláštní odpisy a rezervy osvobozené od daně, které využívala na základě ZRFG, jako „státní podpory“.
Salzgitter contends that the appeal should be dismissed and, by a crossappeal, claims that the judgment under appeal should be set aside in so far as it partially dismissed its action for annulment, and that Article 1 of the contested decision, which classifies as ’State aid’ the special depreciation allowance and the taxfree reserves which Salzgitter enjoyed pursuant to the ZRFG, should be annulled.
Salzgitter rovněž navrhuje, aby byla Komisi uložena náhrada nákladů obou řízení.
Salzgitter also contends that the Commission should be ordered to pay the costs of both sets of proceedings.
Spolková republika Německo navrhuje zamítnutí kasačního opravného prostředku Komise, zrušení napadeného rozsudku v rozsahu, v němž byla částečně zamítnuta žaloba společnosti Salzgitter, a zrušení článku 1 sporného rozhodnutí.
The Federal Republic of Germany contends that the Commission’s appeal should be dismissed, that the judgment under appeal should be set aside in so far as it partially dismissed the action brought by Salzgitter, and that Article 1 of the contested decision should be annulled.
Ke vzájemnému kasačnímu opravnému prostředku
The crossappeal
Pokud Soudní dvůr vyhoví vzájemnému kasačnímu opravnému prostředku podanému společností Salzgitter, nebude třeba vyjádřit se k hlavnímu kasačnímu opravnému prostředku, který se stane bezpředmětným.
If the Court upholds the crossappeal brought by Salzgitter, there will be no need to rule on the main appeal, which will become redundant.
Na prvním místě je tedy třeba posoudit vzájemný kasační opravný prostředek.
Therefore, the crossappeal must be examined first.
Svým prvním důvodem vzájemného kasačního opravného prostředku, rozděleným do tří částí, Salzgitter uplatňuje porušení čl. 4 písm. c) UO a článku 67 UO.
By its first plea, divided into three limbs, Salzgitter submits that there has been a breach of Articles 4(c) CS and 67 CS.
K první části prvního důvodu vzájemného kasačního opravného prostředku
The first limb of the first plea
– Argumentace účastnic řízení
— Arguments of the parties
Německá vláda předkládá podobné argumenty jako Salzgitter.
The German Government develops arguments that are similar to Salzgitters.
Tvrdí rovněž, že Smlouva o ESUO vytvořila pouze částečnou integraci omezenou na odvětví uhlí a oceli.
The German Government also contends that the ECSC Treaty only brought about partial integration, confined to the coal and steel industry.
Nepoužití čl. 4 písm. c) UO na podpory, které nejsou výlučně uděleny ocelářským podnikům, neoslabuje kontrolu státních podpor ze strany Komise, jelikož se na ně použijí články 87 ES, 88 ES a 67 UO.
Not applying Article 4(c) CS to aid not exclusively granted to steel undertakings would not weaken the control that the Commission exercises over State aid, since Articles 87 EC, 88 EC and 67 CS apply to such aid.
Tato vláda tvrdí, že výraz „v jakékoli formě“ použitý v čl. 4 písm. c) UO slouží pouze k odlišení samotného pojmu „státní podpora“ od podmínek udělení podpor a neumožňuje rozšířit použití tohoto ustanovení na takové podpory, jaké jsou předmětem sporného rozhodnutí.
The German Government also contends that the expression ’in any form whatsoever’ used in Article 4(c) CS only seeks to distinguish the notion of State aid itself from the manner in which it is granted, and does not permit extending the application of that provision to aid such as that covered by the contested decision.
Domnívá se, že výše uvedený rozsudek Komise v. Francie potvrzuje použití článku 67 UO na podpory, jež nejsou specifické pro odvětví uhlí a oceli, a že byl potvrzen rozsudkem ze dne 6. července 1971, Nizozemsko v. Komise (59/70, Recueil, s. 639), a výše uvedeným rozsudkem Banks.
The German Government maintains that the judgment in Commission v France, cited above, establishes that Article 67 CS applies to aid that is not specific to the coal and steel industry and that that was confirmed by the judgments in Case 59/70 Netherlands v Commission [1971] ECR 639 and in Banks.
67 odst. 1 UO, jelikož ZRFG nebyl způsobilý citelně ovlivnit podmínky hospodářské soutěže v uhelném nebo ocelářském průmyslu ve smyslu tohoto posledně uvedeného ustanovení.
The German Government argues that the Federal Republic of Germany satisfied its notification obligations by notifying the ZRFG to the Commission pursuant to Art -icles 87 and 88 EC, and stresses that that Member State was not under an obligation to inform the Commission under Article 67(1) CS, since the ZRFG was not liable to have appreciable repercussions on conditions of competition in the coal or steel industry within the meaning of Article 67(1) CS.
Komise tvrdí, že judikatura, které se Salzgitter dovolává, stanoví ve skutečnosti, že se článek 67 UO použije nikoli na státní podpory, ale pouze na obecná opatření, která mohou členské státy přijmout v rámci své hospodářské a sociální politiky, nebo na sektorová opatření, která se netýkají specificky ocelářského nebo uhelného průmyslu.
For its part, the Commission submits that the caselaw cited by Salzgitter provides, in actual fact, that Article 67 CS does not apply to State aid, but only to general measures which Member States may adopt as part of their economic or social policy, or to sectoral measures which do not relate specifically to the steel or coal industry.
Podle jejího názoru se naopak čl. 4 písm. c) UO použije na podpory, i když mají obecný charakter (viz zejména výše uvedený rozsudek De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg v. Vysoký úřad).
According to the Commission, by contrast, Article 4(c) CS applies to aid even where it is of a general nature (see, in particular, De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg v High Authority).
Komise se domnívá, že německá vláda vykládá judikaturu chybně, jelikož opomíjí rozlišení mezi obecnými opatřeními a režimy podpor, které jsou použitelné globálně, a že Soudní dvůr v žádném z rozsudků, na které se německá vláda odvolává, neodkázal na obecné režimy podpor.
The Commission submits that the German Government wrongly interpreted the caselaw by failing to distinguish between general measures and State aid schemes of general application, and that the Court has never referred, in the caselaw cited, to general aid schemes.
67 odst. 1 UO o jejím úmyslu použít ZRFG na podniky v ocelářském odvětví a že se tento členský stát nemůže na základě tohoto ustanovení dovolávat podpor, které jsou předmětem sporného rozhodnutí, a to ani povolení implicitního.
The Commission submits that, in any event, even if Article 67 CS did apply in the present case, the Federal Republic of Germany did not inform it, in accordance with Article 67(1) CS, of its intention to apply the ZRFG to undertakings in the steel industry, and that that Member State could not rely on an authorisation, even implicit, for the aid covered by the contested decision based on that provision.
Nejprve je třeba poznamenat, že zatímco čl. 4 písm. c) UO zakazuje státní podpory ocelářským a uhelným podnikům, aniž by rozlišoval podle toho, zda se jedná o individuální podporu, nebo podporu vyplacenou na základě režimu státních podpor, odkazuje článek 67 UO výslovně na státní podpory pouze u ochranných opatření, která mohou být povolena Komisí podle druhého odstavce první odrážky tohoto článku ve prospěch ocelářských a uhelných podniků, pokud jsou tyto podniky vystaveny konkurenčním nevýhodám z důvodu opatření obecné hospodářské politiky.
It must be held, first, that while Article 4(c) CS prohibits the granting of State aid to steel and coal undertakings, without drawing a distinction between individual aid or aid disbursed under a State aid scheme, Article 67 CS refers expressly to State aid only in respect of protective measures that the Commission may authorise, pursuant to the first indent of paragraph 2 of that article, in favour of coal or steel undertakings where they suffer competitive disadvantages because of general economic policy measures.
Z ustálené judikatury dále vyplývá, že články 4 UO a 67 UO se týkají dvou odlišných oblastí, přičemž první zrušuje a zakazuje určité zásahy členských států v oblasti, kterou Smlouva o ESUO podřizuje pravomoci Společenství, a druhý směřuje k odvracení zásahů do hospodářské soutěže, k nimž nutně dochází při výkonu pravomocí, které si zachovaly členské státy (viz výše uvedený rozsudek Banks, bod 88 a citovaná judikatura).
Also, it is clear from consistent caselaw that Articles 4 CS and 67 CS concern two distinct areas, the first abolishing and prohibiting certain actions by Member States in the field which the ECSC Treaty places under Community jurisdiction, the second intended to prevent the distortion of competition which exercise of the residual powers of the Member States inevitably entails (see Banks, paragraph 88, and the caselaw cited there).
Soudní dvůr z toho vyvodil, že se článek 67 UO vztahuje na obecná opatření, která mohou členské státy přijmout v rámci své hospodářské a sociální politiky, a na opatření přijatá členskými státy, která se vztahují na jiná odvětví, než je uhelný a ocelářský průmysl, která však mohou v uvedených průmyslových odvětvích citelně ovlivnit podmínky hospodářské soutěže (výše uvedený rozsudek Banks, bod 88).
The Court deduces from this that Article 67 CS covers general measures which Member States may adopt in the context of their economic and social policy and measures taken by Member States which apply to industries other than coal and steel but which are capable of having significant repercussions on the conditions of competition in those industries (see Banks, paragraph 88).
Soudní dvůr rovněž rozhodl, že zásahy uvedené v článku 67 UO nemohou být zásahy, které článek 4 UO prohlašuje za neslučitelné se společným trhem uhlí a oceli, zrušené a zakázané v jakékoli formě (výše uvedený rozsudek De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg v. Vysoký úřad, strana 44).
The Court has also held that action taken under Article 67 CS cannot be what, in any other form whatsoever, Article 4 CS declares to be incompatible with the common market for coal and steel and abolished and prohibited (De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg v High Authority, p. 22).
Soudní dvůr zejména zdůraznil, že totiž nelze připustit, že autoři Smlouvy o ESUO v čl. 4 písm. c) UO rozhodli, že
The Court has held, in particu- lar, that it is inconceivable that the authors of the ECSC Treaty decided in Article
KOMISE v. SALZGITTER subvence nebo podpory udělené členskými státy v jakékoli formě jsou zrušeny nebo zakázány, a poté v článku 67 UO prohlásili, že uvedené podpory mohou být přípustné, a to dokonce aniž by byly povoleny Komisí, s výhradou opatření doporučených Komisí ke zmírnění nebo nápravě jejich následků (výše uvedený rozsudek De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg v. Vysoký úřad, strana 43).
4(c) CS that subsidies and aids granted by Member States in any form whatsoever should be abolished and prohibited and then declared in Article 67 CS that, without even having been authorised by the Commission, that aid could be allowed subject to the measures recommended by the Commission to mitigate or remedy its effects (De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg v High Authority, p. 21).
67 odst. 2 první odrážka UO, který umožňuje odchylně od článku 4 UO udělení státních podpor z titulu ochranných opatření podnikům uvedeným v článku 80 UO, nerozlišuje mezi podporami, jež jsou specifické pro odvětví uhlí a oceli, a podporami, které se na toto odvětví uplatňují v důsledku obecného opatření (výše uvedený rozsudek Komise v. Francie, bod 43).
The Court has also held that the first indent of Article 67(2) CS, which, by derogation from Article 4 CS, allows the granting of State aid in respect of protective measures to undertakings referred to in Article 80 CS, does not distinguish between aid specific to the coal and steel industry and aid which applies to it as the result of a general measure (Commission v France, paragraph 43).
Konečně státní podpora udělená podniku, na který se vztahuje Smlouva o ESUO, s sebou přináší stejné protikonkurenční účinky, ať se jedná o individuální podporu, nebo o podporu udělenou na základě režimu státních podpor, jenž není specifický pro odvětví oceli a uhlí.
Finally, State aid granted to an undertaking falling within the scope of the ECSC Treaty has identical anti-competitive effects, regardless of whether it constitutes individual aid or aid granted under a State aid scheme that is not specific to the coal and steel sector.
Vzhledem k předcházejícím upřesněním je tedy třeba mít za to, že se článek 4 písm. c) UO použije na státní podpory poskytnuté ocelářským a uhelným podnikům na základě režimu státních podpor, který není specifický pro odvětví uhlí a oceli.
In the light of the foregoing, it must consequently be held that Article 4(c) CS applies to State aid paid to coal and steel undertakings under a State aid scheme that is not specific to the coal and steel sector.
Opatření obecné politiky totiž mohou citelně ovlivnit podmínky hospodářské soutěže v uhelném nebo ocelářském průmyslu ve smyslu čl. 67 odst.
Contrary to what the German Government claims, that interpretation does not undermine the effectiveness of Article 67 CS.
1 UO, aniž by přesto představovaly státní podpory.
General policy measures are liable to have appreciable repercussions on conditions of competition in the coal or steel industry within the meaning of Article 67(1) CS, without constituting State aid.
Z toho vyplývá, že se Soud nedopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že Komise měla správně za to, že se na podpory, které jsou předmětem sporného rozhodnutí, použije čl. 4 písm. c) UO, a nikoli článek 67 UO.
It follows that the Court of First Instance did not commit an error of law in finding that the Commission was entitled to hold that Article 4(c) CS, and not Article 67 CS, applied to the aid covered by the contested decision.
První část prvního důvodu vzájemného kasačního opravného prostředku nemůže tedy obstát a musí být zamítnuta.
Accordingly the first limb of the first plea cannot succeed and must be rejected.
K druhé části prvního důvodu vzájemného kasačního opravného prostředku
The second limb of the first plea
Ve druhé části prvního důvodu vzájemného kasačního opravného prostředku Salzgitter tvrdí, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že
By the second limb of the first plea, Salzgitter submits that the Court of First Instance committed an error of law in finding that the Commission was entitled to apply
4 písm. c) UO, a nikoli článku 67 UO, jelikož Komise neměla pravomoc rozšířit v rámci kodexu podpor ocelářskému průmyslu oblast působnosti čl. 4 písm. c) UO.
Article 4(c) CS, and not Article 67 CS, to the aid covered by the contested decision, in so far as the Commission was not competent, under a Steel Aid Code, to extend the scope of Article 4(c) CS.
Komise tvrdí, že nedošlo k žádné revizi Smlouvy o ESUO, neboť znění čl. 4 písm. c) UO zůstalo od 23. července 1952 nezměněno.
The Commission states that there has been no revision of the ECSC Treaty, the wording of Article 4(c) CS having remained unchanged since 23 July 1952.
Vzhledem k odpovědi na první část prvního důvodu vzájemného kasačního opravného prostředku je třeba mít za to, že jeho druhá část je neopodstatněná ze stejných důvodů, jaké jsou uvedeny u zmíněné první části, a musí být tedy zamítnuta.
In light of the response to the first limb of the first plea, it must be held that the second limb of that plea is unfounded, on the same grounds as those set out in relation to that first limb, and that the second limb must therefore be rejected.
K třetí části prvního důvodu vzájemného kasačního opravného prostředku
The third limb of the first plea
Ve třetí části prvního důvodu vzájemného kasačního opravného prostředku Salzgitter tvrdí, že Soud popsal v bodech 112 a následujících rozhodovací praxi Komise nesprávně.
By the third limb of the first plea, Salzgitter submits that, in paragraphs 112 et seq. of the judgment under appeal, the Court of First Instance presented the Commission’s decisionmaking practice in an incorrect manner.