natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Komise vytýká Francouzské republice, že porušila články 43 ES a 49 ES tím, že bránila výkonu svobody usazování a volného pohybu služeb v odvětví umělé inseminaci skotu, jednak z důvodu územní výlučnosti přiznané schváleným inseminačním stanicím pro výkon činností distribuce spermatu a inseminace, a jednak z důvodu existence omezujících a diskrečních podmínek, které se vztahují na vydávání licence inseminátora.
The Commission alleges that the French Republic has infringed Articles 43 EC and 49 EC by hindering the exercise of the freedom of establishment and the freedom to provide services in the field of artificial insemination of bovine animals on account of, first, the exclusive rights over a defined geographical area conferred on authorised artificial insemination centres as regards carrying out the distribution and artificial insemination of semen and, secondly, the restrictive and discretionary conditions to which the issue of an inseminator’s licence is subject.
Zaprvé, co se týče svobody usazování, má Komise za to, že přiznání práva vykonávat činnosti distribuce spermatu a inseminace ve vymezené oblasti na dobu neurčitou pouze schváleným inseminačním stanicím znemožňuje nebo nadměrně ztěžuje výkon této svobody ve Francii za účelem provádění těchto činností.
First, as regards freedom of establishment, the Commission submits that conferring on authorised insemination centres only, for an unlimited period, the right to carry out, in a defined geographical area, the distribution and artificial insemin ation of semen prevents or renders extremely difficult the exercise of that freedom in France for the purpose of carrying on those activities.
Ve světle rozsudku ze dne 31. března 1993, Kraus (C-19/92, Recueil, s. I-1663), Komise uvádí, že francouzská právní úprava, i když není formálně diskriminační, představuje nicméně překážku práva usazování.
The Commission maintains, in the light of the judgment in Case C-19/92 Kraus [1993] ECR I-1663, that the French legislation, without being expressly discriminatory, nevertheless constitutes an obstacle to the right of establishment.
Komise nezpochybňuje opodstatněnost mechanismu ověřování způsobilosti, který zavedla francouzská právní úprava, ani skutečnost, že k tomu, aby osoba byla oprávněna provádět inseminaci skotu, je legitimně vyžadován objektivní důkaz o kvalifi-
The Commission does not dispute the justification for the system for ascertaining ability established by the French legislation or even the fact that objective evidence of qualifications is legitimately required in order for a person to be authorised to carry out artificial insemination of bovine semen. However, it submits that the restriction
Komise tvrdí, že je připravena přijmout důvody, které Francouzská republika předložila za účelem odůvodnění překážky svobody usazování, pokud by vnitrostátní opatření pouze požadovala, aby soukromé subjekty poskytly informace a podřídily se kontrole.
The Commission claims that it would be prepared to accept the reasons set out by the French Republic to justify the obstacle to the freedom of establishment if the national measures were to be restricted to requiring private operators to provide information and to undergo checks.
Taková opatření by mohla být považována za legitimní, zatímco přiznání dotčených výlučných práv je neodůvodněné, nebo v každém případě nepřiměřené vůči uplatňovaným cílům obecného zájmu.
Such measures could be regarded as legitimate, whereas the grant of the exclusive rights in question is unjustified and, in any event, disproportionate in relation to the objectives in the public interest relied upon.
Krom toho má Komise za to, že svoboda usazování je omezena rovněž tím, že veterináři mohou získat licenci inseminátora, která by jim umožňovala provádění inseminace v rámci jejich svobodného povolání pouze tehdy, pokud předtím uzavřeli dohodu s ředitelem inseminační stanice.
In addition, the Commission submits that freedom of establishment is also hindered by the fact that veterinary surgeons cannot obtain an inseminator’s licence to carry out the artificial insemination of semen in a selfemployed capacity until they have concluded an agreement with the managing director of an artificial insemination centre.
Komise zadruhé tvrdí, že dotčená právní úprava porušuje volný pohyb služeb, a to volný pohyb služeb distribuce a inseminace.
Secondly, the Commission claims that the legislation at issue undermines the freedom to provide services, namely the freedom to provide distribution and insemination services.
Podle Komise spočívá omezení volného pohybu služeb distribuce v povinnosti skladovat sperma ve schválených inseminačních stanicích, které výhradně zajišťují jeho dodávky chovatelům.
According to the Commission, the restriction on the freedom to provide the distribution service consists in the obligation to store semen in authorised artificial insemination centres, which alone may deliver it to breeders.
Služby distribuce jsou dotčeny zákazem jakéhokoli zákroku, který není povolen inseminační stanicí, která má výlučné právo na provedení zákroku.
The distribution services are hampered by the prohibition of any action not authorised by the insemination centre, which enjoys an exclusive right of action.
Komise zdůrazňuje, že překážka poskytování přeshraničních služeb se může dotýkat všech činností poskytovatelů služeb.
The Commission maintains that that obstacle to the provision of cross-border services may affect all the activities of the service providers.
Tvrdí, že i za předpokladu, že by důvod vycházející z ochrany veřejného zdraví mohl být v projednávaném případě relevantní, je francouzský režim nepřiměřený.
It claims that, even if a reason based on the protection of public health were relevant in the present case, the French rules go too far.
Komise upřesňuje, že povinnost skladování spermatu určeného pro obchod uvnitř Společenství, kterou ze zdravotních důvodů ukládá směrnice 88/407, se týká výlučně
The Commission states that the obligation to store semen intended for intraCommunity trade, imposed by Directive 88/407 on health grounds, concerns only
2008 – VĚC C-389/05 zmrazeného spermatu a fáze před jeho odesláním z produkčního závodu, zatímco výtka formulovaná proti Francouzské republice se týká povinnosti skladování ve fázi, která následuje po tomto odeslání.
2008 — CASE C-389/05 frozen semen and the stage prior to its dispatch from the place of production, whereas the objection against the French Republic concerns the storage requirement during the stage after that dispatch.
Co se týče služby inseminace, Komise se domnívá, že volnému poskytování služeb inseminace je bráněno z důvodu povinnosti osob, které hodlají uvedenou činnost vykonávat, předem uzavřít dohodu s ředitelem schválené inseminační stanice, aby mohly získat požadovanou licenci inseminátora.
As regards the insemination service, the Commission submits that the freedom to provide that service is hindered because of the obligation on persons wishing to carry on that activity to sign a prior agreement with the managing director of an authorised insemination centre in order to obtain the required inseminator’s licence.
Komise zdůrazňuje, že uzavření těchto dohod je ve skutečnosti ponecháno na volném uvážení a dobré vůli ředitelů inseminačních stanic, kteří však odmítají uzavírat takové dohody s některými nezávislými inseminátory.
The Commission points out that the conclusion of those agreements is in fact left to the discretion and good will of the managing directors of the insemination centres, who refuse, however, to enter into such agreements with some independent inseminators.
Komise nezpochybňuje legitimitu režimu povolení činnosti v oblasti umělé inseminace, ale pod podmínkou, že tento režim představuje pro inseminátora pouze prostředek, který slouží k prokázání jeho způsobilosti příslušnému veterinárnímu orgánu.
The Commission does not dispute the legitimacy of an authorisation scheme for carrying out artificial insemination, but provided that it is only a means, for the inseminator, of demonstrating his abilities to the competent veterinary authority.
Naproti tomu odmítá, aby toto povolení bylo uděleno pouze v rámci dohody se schválenou inseminačním stanicí, což je podmínka, která nemá v žádném případě nic společného se způsobilostí inseminátora.
By contrast, it does not accept that that authorisation should be granted only under an agreement with an authorised artificial insemination centre, a condition which has nothing to do with the inseminator’s competence.
Jako dodatečnou překážku uplatňuje Komise skutečnost, že poskytovatelé služeb z jiných členských států, kteří hodlají zajišťovat distribuci spermatu, jakož i inseminaci, nemohou tyto služby nabízet současně z důvodu povinnosti dodat sperma do stanic, které jediné jej mohou dodávat chovatelům.
The Commission invokes as a further obstacle the fact that service providers from other Member States wishing to distribute and inseminate semen are prevented from offering both those services together, because of the requirement to deposit the semen with the centres which alone may deliver it to breeders.
Francouzská republika úvodem uvádí, že francouzská právní úprava byla k 1. lednu 2007 podstatně změněna a že bylo zejména stanoveno zrušení územní výlučnosti.
The French Republic contends, first of all, that the French legislation was fundamentally amended from 1 January 2007 and that, inter alia, the amended legislation provides for the abolition of exclusive rights over geographically defined areas.
Zdůrazňuje nicméně, že cílem této reformy není ukončit údajnou neslučitelnost právní úpravy, která je předmětem projednávané žaloby, s právem Společenství.
It points out, however, that that reform is not concerned with removing an alleged incompatibility of the legislation which is the subject of this action with Community law.
Co se týče dotčené právní úpravy, Francouzská republika nepopírá, že představuje překážku svobody usazování.
Concerning the legislation at issue, the French Republic does not dispute that that legislation constitutes an obstacle to the freedom of establishment.
Toto omezení nemá nicméně diskriminační povahu, jelikož umožňuje příslušníkům jiných členských států, aby založili a provozovali inseminační stanice na francouzském území za stejných podmínek, jako jsou podmínky, které jsou vyžadovány po francouzských příslušnících.
However, that restriction is not discriminatory, since it allows nationals from other Member States to open and operate an insemination centre in French territory, under the same conditions as those required so far as French nationals are concerned.
V každém případě je tato právní úprava podle tohoto členského státu odůvodněna naléhavými důvody obecného zájmu.
In any event, according to that Member State, that legislation is justified by overriding interests relating to the public interest.
Francouzská republika uvádí, že cílem územní výlučnosti není vymezit danou oblast, nýbrž zajistit sběr informací.
The French Republic submits that the aim of granting exclusive territorial rights is not to delimit a determined geographical area, but to collect information.
Změna rozsahu oblastí je tedy možná a od vstupu v platnost zákona č. 66-1005 bylo provedeno přibližně třicet změn.
It is therefore possible to amend the extent of the areas and approximately 30 transfers have been made since the entry into force of Law No 66-1005.
Podle tohoto členského státu povolení, která přiznávají výlučná práva na neomezenou dobu současným poskytovatelům služeb, nevylučují možnost zřízení nových stanic.
That Member State submits that the authorisations granting exclusive rights for an unlimited duration to providers already in the area does not prevent new centres from being established.
Co se týče služby distribuce, Francouzská republika připouští, že prodej spermatu ve Francii pocházejícího od subjektu, který se nachází v jiném členském státě, by mohl zahrnovat nejen zmrazené sperma, ale i čerstvé sperma.
As regards the distribution service, the French Republic accepts that the sale, in France, of semen originating from an operator located in another Member State may include not only frozen semen but also fresh semen.
Podle tohoto členského státu nicméně takové transakce týkající se čerstvého spermatu sice nejsou zakázány, avšak nemají žádný hospodářský význam, a téměř se nevyskytují.
However, according to that Member State, such transactions concerning fresh semen, where they are not prohibited, are of no economic interest and are almost non-existent.
Co se týče služby inseminace, Francouzská republika uznává, že inseminace může být prováděna pouze držiteli licence vedoucího inseminační stanice nebo licence inseminátora.
So far as the insemination service is concerned, the French Republic concedes that the insemination of semen can be carried out only by licensed managers of insemin -ation centres or licensed inseminators.
Dodává, že pro subjekty, které nejsou zaměstnanci takové stanice,
It adds that, in respect of operators who
2008 – VĚC C-389/05 zejména veterináře vykonávající činnost jako svobodné povolání, je osvědčení vydáváno po uzavření dohody mezi ředitelem inseminační stanice a těmito subjekty.
2008 — CASE C-389/05 are not official employees of such a centre, in particular selfemployed veterinary surgeons, that licence is issued after the signature of an agreement between the managing director of the centre and those operators.
Tento členský stát nicméně uvádí, že tato povinnost uložená nezávislému subjektu neznamená, že inseminační činnost, kterou provádí veterinář vykonávající činnost jako svobodné povolání, je zakázána.
That Member State observes, however, that that obligation on the independent operator does not amount to prohibiting the practice of insemination by a veterinary surgeon acting in a selfemployed capacity.
Francouzská republika totiž uvádí, že tato dohoda zajišťuje dodržování platné právní úpravy a zaručuje, aby byl ředitel inseminační stanice řádně informován o povaze a obsahu poskytnutých služeb.
The French Republic claims that that agreement ensures the applicable rules are observed and guarantees that the centre manager will be properly informed of the nature and content of the services provided.
Tento členský stát připouští, že podobně jako veterináři, musí chovatelé požádat o zvláštní a časově omezenou licenci inseminátora pro inseminaci samic z vlastního chovu a že musí obdržet souhlas územně příslušné inseminační stanice.
That Member State admits that, like veterinary surgeons, breeders must request a special temporary inseminator’s licence for the purposes of the insemination of females from their own livestock population and that they must obtain an agreement from the territorially competent insemination centre.
Dodává, že chovatelé musí prokázat svou způsobilost nebo profesní zkušenost jako zemědělský podnikatel nebo pokud jimi nedisponují, že musí absolvovat školení v oblasti inseminace skotu.
It adds that the breeders must prove their ability or professional experience of farming or, if they do not, must receive training in the insemination of the bovine species.
Uvedený členský stát z toho vyvozuje, že jakýkoli subjekt, který disponuje vyžadovanou kvalifikací nebo vzděláním, může požádat o licenci, která je nezbytná pro provádění umělé inseminace.
That Member State concludes that any operator who has the qualifications or training required can apply for the licence necessary to carry out artificial insemination.
Vnitrostátní legislativní proces, který následoval po uplynutí této lhůty, tedy nemůže být předmětem přezkumu Soudního dvora.
Thus, the national legislative process after that period has ended cannot be included in the Court’s examination.
Dále je třeba uvést, že se Soudní dvůr ještě nevyjádřil ke slučitelnosti dotčené francouzské právní úpravy s ustanoveními Smlouvy v oblasti svobody usazování a volného pohybu služeb.
Secondly, it must be observed that the Court has not yet ruled on the compatibility of the French legislation at issue with the Treaty provisions on freedom of establishment and freedom to provide services.
Ve věci, ve které byl vydán rozsudek ze dne 28. června 1983, Société coopérative d’amélioration de l’élevage et d’insémination artificielle du Béarn (271/81, Recueil, s. 2057), se vnitrostátní soud zabýval pouze otázkou, zda inseminační stanice mají obchodní charakter ve smyslu článku 37 Smlouvy o ES (nyní po změně článku 31 ES), když měl za nesporné, že tyto stanice jsou monopoly.
In the case giving rise to the judgment in Case 271/81 Société coopérative d’amélioration de l’élevage et d’insémination artificielle du Béarn [1983] ECR 2057, the national court dealt only with the question of whether insemination centres had a commercial character within the meaning of Article 37 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 31 EC), holding that it was undeniable that those centres had monopolies.
Výlučná práva těchto stanic byla přezkoumána pouze z pohledu volného pohybu zboží.
The exclusive rights of those centres were examined only from the point of view of the free movement of goods.
Co se týče věci, ve které byl vydán rozsudek ze dne 7. prosince 1995, Gervais a další (C-17/94, Recueil, s. I-4353), je třeba poznamenat, že Soudní dvůr rozhodl, že ustanovení Smlouvy v oblasti svobody usazování a volného pohybu služeb se nepoužijí na činnosti, jejichž všechny prvky se nacházejí pouze uvnitř jednoho členského státu (body 24, 28 a 39).
As regards the case at the origin of the judgment in Case C-17/94 Gervais and Others [1995] ECR I-4353, the Court held that the provisions of the Treaty on freedom of establishment and the freedom to provide services do not apply to purely internal situations in a Member State (paragraphs 24, 28 and 39).
Přezkoumal krom toho slučitelnost vnitrostátní právní úpravy pouze se směrnicemi 77/504 a 87/328 (bod 33).
It also examined the compatibility of the national legislation only with Directives 77/504 and 87/328 (paragraph 33).
Na rozdíl od výše uvedených věcí vzniká v rámci tohoto řízení o nesplnění povinnosti otázka, zda francouzská právní úprava, která přiznává schváleným stanicím výlučné právo poskytovat služby umělé inseminace skotu na stanoveném území a podmiňuje vydání licence inseminátora uzavřením dohody s jednou z těchto stanic, je v rozporu s články 43 ES a 49 ES.
In contrast to the cases mentioned above, these proceedings for failure to fulfil obligations raise the question whether the French rules, which confer on authorised centres the exclusive right to provide the service of artificial insemination of bovine animals in a determined territory and make the issue of an inseminator’s licence subject to concluding an agreement with one of those centres, infringe Articles 43 EC and 49 EC.
Zaprvé, co se týče omezení svobody usazování, je třeba bez dalšího konstatovat, že Francouzská republika uznala, že územní výlučnost přiznaná inseminačním stanicím a podmínka, která podmiňuje vydání licence inseminátora uzavřením dohody s územně příslušnou inseminační stanicí, představují překážku této svobody, i když se domnívá, že tato opatření nebrání zcela subjektům z jiných členských států, aby ve Francii prováděly umělou inseminaci skotu.
First, so far as the restriction of the freedom of establishment is concerned, it must be stated at the outset that the French Republic accepts that the exclusive rights over defined geographical areas established to the benefit of insemination centres and the condition making the issue of an inseminator’s licence subject to the conclusion of an agreement with the territorially competent insemination centre hamper that freedom, although it submits that those measures do not totally prevent operators from other Member States from carrying out in France the artificial insemination of bovine animals.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že článek 43 ES ukládá odstranění omezení svobody usazování a že podle ustálené judikatury Soudního dvora musí být za taková omezení ve smyslu tohoto článku považována všechna opatření, která výkon této svobody zakazují, tvoří překážku tomuto výkonu nebo jej činí méně atraktivním (viz rozsudky ze dne 5. října 2004, CaixaBank France, C-442/02, Sb. rozh. s. I-8961, bod 11 a citovaná judikatura).
In this respect, it must be recalled that Article 43 EC requires the elimination of restrictions on the freedom of establishment and that it is settled caselaw of the Court that all measures which prohibit, impede or render less attractive the exercise of that freedom must be regarded as restrictions within the meaning of that article (see Case C-442/02 CaixaBank France [2004] ECR I-8961, paragraph 11 and the caselaw cited).
Územní výlučnost přiznaná schváleným inseminačním stanicím, která omezuje celkový počet subjektů, kterým je povoleno založit a provozovat takové stanice na francouzském území, a skutečnost, že výlučná práva jsou udělována na dobu neurčitou, ztěžují přístup jiných subjektů, včetně subjektů z jiných členských států, na trh inseminace.
The exclusive rights over a geographical area conferred on authorised insemination centres restricting the overall number of operators permitted to open and manage such centres in French territory and the unlimited duration of those exclusive rights hamper the access of other operators, including those from other Member States, to the insemination market.
Skutečnost, že oblasti, na které se vztahuje tato výlučnost, mohou být, jak tvrdí Francouzská vláda, změněny nebo rozděleny, nemůže tento závěr ovlivnit.
The fact that the geographical areas covered by those exclusive rights can, as the French Republic claims, be adjusted or divided cannot affect that assessment.
Jelikož nemůže získat práva ve vymezené oblasti, musí subjekt, jehož cílem je výkon činnosti v oblasti umělé inseminace, uzavřít dohodu s územně příslušnou inseminační stanicí za účelem získání licence inseminátora.
In the absence of the possibility of acquiring rights over a determined geographical area, an operator who seeks to carry on an activity in the artificial insemination sector is required to conclude an agreement with the territorially competent insemination centre in order to obtain an inseminator’s licence.
Je tedy třeba konstatovat, jak tvrdí Komise, že dotčená vnitrostátní opatření svou povahou ztěžují, ba i znemožňují nebo v každém případě činí méně atraktivním výkon svobody usazování za účelem uskutečňování činností distribuce spermatu skotu a inseminace na francouzském území.
It must therefore be found that, as the Commission maintains, the national measures at issue, on account of their nature, render it difficult, if not impossible or, in any event, less attractive, to exercise freedom of establishment with a view to carrying on, in French territory, the distribution and insemination of bovine semen.
Okolnost, že se tato opatření použijí bez rozdílu na tuzemské subjekty a na subjekty z jiných členských států, tomuto zjištění nebrání, vzhledem k tomu, že taková vnitrostátní opatření, i když se použijí bez diskriminace na základě státní příslušnosti, mohou bránit příslušníkům Společenství, včetně příslušníků členského státu, který je autorem daného opatření, ve výkonu základní svobody zaručené Smlouvou nebo jej učinit méně přitažlivým (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Kraus, bod 32).
The fact that those measures are applicable without distinction to national operators and to those of other Member States does not preclude that finding, given that such national measures, even though applicable without discrimination on grounds of nationality, are liable to hamper or to render less attractive the exercise by Community nationals, including those of the Member State which enacted the measure, of a fundamental freedom guaranteed by the Treaty (see, to that effect, Kraus, paragraph 32).