natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Prezentace věcí, ve kterých byla řešena otázka přípustnosti žalob na neplatnost (B), proto předchází prezentaci základních hmotněprávních aspektů (C až H).
Cases which broached the question of the admissibility of actions for annulment (B) will therefore be covered before the essential aspects of substantive law (C to H). The latter are
Ty jsou vyloženy v rámci oblasti, do které spadají.
Court of First Instance grouped according to subject matter.
Následující pojednání nepřebírá veškeré oblasti soudní agendy, které spadají do pravomoci Soudu, a není tedy vyčerpávající 2.
Not every field falling within the jurisdiction of the Court of First Instance is included in the following account, which is therefore not exhaustive. 2
Řízení o rozsudku pro zmeškání
Default proceedings
K vydání rozsudků pro zmeškání dochází velmi zřídka.
The delivery of judgments by default is extremely rare.
Předpokládá totiž, že žalovaný, kterému byla řádně doručena žaloba, nepředloží žalobní odpověď v požadované formě a lhůtě a že žalobce navrhne, aby bylo vyhověno jeho návrhům vydáním rozsudku pro zmeškání.
In order for such a judgment to be delivered, a defendant on whom an application initiating proceedings has been duly served must fail to lodge a defence to the application in the proper form within the time prescribed and the applicant must apply to the Court of First Instance for judgment by default.
Za respektování těchto ustanovení vydal Soud rozsudek pro zmeškání ve prospěch pěti bank, kterým byla uložena pokuta za jejich účast na dohodě narušující hospodářskou soutěž, která se týkala provizí vybíraných při směně bankovek v měně eurozóny, neboť Komise nepředložila žalobní odpověď ve stanovené lhůtě.
It was in accordance with those provisions that the Court of First Instance, following the Commission’s failure to lodge a defence within the prescribed period, delivered judgments by default in favour of five banks which had been fined for their participation in an agreement relating to commission charged on exchange transactions in respect of euro-zone banknotes.
Soud totiž svými rozsudky ze dne 14. října 2004, Bayerische Hypo- und Vereinsbank v. Komise (T-56/02, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), Dresdner Bank v. Komise (T-44/02, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), Vereins- und Westbank v. Komise (T-54/02, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), Deutsche Verkehrsbank v. Komise (T-60/02, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí) a Commerzbank v. Komise (T-61/02, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí) zrušil rozhodnutí Komise 3poté, co usoudil, že návrhy žalobkyň se jeví opodstatněnými.
By its judgments of 14 October 2004 in Case T-56/02 Bayerische Hypo- und Vereinsbank v Commission, not yet published in the ECR, Case T-44/02 Dresdner Bank v Commission, not published in the ECR, Case T-54/02 Vereins- und Westbank v Commission, not published in the ECR, Case T-60/02 Deutsche Verkehrsbank v Commission, not published in the ECR, and Case T-61/02 Commerzbank v Commission, not published in the ECR, the Court annulled the Commission decision 3after finding that the applicants’ submissions appeared to be well founded.
Soud měl za to, že skutečnosti předložené žalobkyněmi v jejich žalobě mu umožňují dojít k závěru, že existence údajné dohody není dostatečně prokázána, a to jak pokud jde o stanovení úplaty za služby při směně hotovosti v měnách eurozóny, tak pokud jde o způsob vyúčtování této úplaty.
The Court held that the matters put forward by the applicants in their applications enabled it to conclude that the existence of the agreement was not sufficiently proven, as regards both the fixing of the prices for currency exchange services in the euro-zone currencies and also the ways of charging those prices.
Celková výše pokut uložených pěti dotčeným bankám Komisí ve zrušeném rozhodnutí činila více než 100 milionů EUR.
The aggregate amount of the fines imposed
Soud tak z úřední povinnosti přezkoumal námitky nepřípustnosti z důvodu nedostatku podmínek řízení, mezi které patří dodržení lhůty pro podání žaloby (rozsudek ze dne 28. ledna 2004, OPTUC v. Komise, T-142/01 a T-283/01, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), napadnutelný charakter sporného aktu (usnesení ze dne 29. dubna 2004, SGL carbon v. Komise, T-308/02, a ze dne 13. července 2004, Comunidad Autónoma de Andalucía v. Komise, T-29/03, dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí), zájem žalobce na zrušení napadeného aktu (rozsudek ze dne 28. září 2004, MCI v. Komise, T-310/00, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí) nebo také aktivní legitimace
In particular, this account does not deal with decisions in customs cases since they very largely involve the application to particular cases of solutions that are already well established (inter alia judgments of 12 February 2004 in Case T-282/01 Aslantrans v Commission, of 21 September 2004 in Case T-104/02 Société française de transports Gondrand Frères v Commission, and of 14 December 2004 in Case T-332/02 Nordspedizionieri di Danielis Livio & C. and Others v Commission, none yet published in the ECR). Nor, for identical reasons, does this account include judgments concerning the annulment of decisions reducing or cancelling Community financial assistance, whether granted under the European Regional Development Fund (ERDF) (judgment of 14 September 2004 in Case T-290/02 Ascontex v Commission, not yet published in the ECR) or under the European Agricultural Guidance and Guarantee Fund (EAGGF), Guidance Section (judgment of 28 January 2004 in Case T-180/01 Euroagri v Commission, not yet published in the ECR; under appeal, Case C-153/04 P). 3
Rozhodnutí Komise 2003/25/ES ze dne 11. prosince 2001 o řízení zahájeném na základě článku 81 ES [Věc COMP/E-1/37.919 (dříve 37.391) – Bankovní poplatky za přepočet měn eurozóny – Německo – (Úř. věst. 2003, L 15, s. 1)].
Commission Decision 2003/25/EC of 11 December 2001 relating to a proceeding under Article 81 of the EC Treaty (Case COMP/E – 1/37.919 (ex 37.391) – Bank charges for exchanging euro-zone currencies – Germany) (OJ 2003 L 15, p. 1).
Činnost
Raising of an absolute bar to proceedings by the Court of its own motion
(rozsudky ze dne 7. července 2004, Sacilor-Lormines v. Komise, T-107/01 a T-175/01, a ze dne 1. prosince 2004, Kronofrance v. Komise, T-27/02, dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí).
The Court of First Instance has thus considered of its own motion absolute bars to proceedings, which include bars relating to the timelimit for bringing an action (judgment of 28 January 2004 in Joined Cases T-142/01 and T-283/01 OPTUC v Commission, not yet published in the ECR), to whether the contested measure is of a challengeable nature (orders of 29 April 2004 in Case T-308/02 SGL Carbon v Commission and of 13 July 2004 in Case T-29/03 Comunidad Autónoma de Andalucía v Commission, neither yet published in the ECR), to the interest of the applicant in obtaining the annulment of the contested measure (judgment of 28 September 2004 in Case T-310/00 MCI v Commission, not yet published in the ECR) and to standing to bring proceedings (judgments of 7 July 2004 in Joined Cases T-107/01 and T-175/01 Sacilor-Lormines v Commission and of 1 December 2004 in Case T-27/02 Kronofrance v Commission, neither yet published in the ECR).
Rovněž přezkoumal jakožto důvod veřejného pořádku důvod vycházející z porušení podstatných formálních náležitostí, mezi které patří neexistence nebo nedostatečnost odůvodnění napadeného aktu [rozsudek ze dne 8. července 2004, Mannesmannröhren-Werke v. Komise, T-44/00, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, body 126 a 210; probíhá řízení o opravném prostředku (věc C-411/04 P)].
It has also considered, in so far as it constitutes an absolute bar to proceedings, the bar arising from infringement of essential procedural requirements, which encompasses the lack of a statement of reasons for the contested measure or an inadequate statement of reasons (judgment of 8 July 2004 in Case T-44/00 Mannesmannröhren-Werke v Commission, not yet published in the ECR, paragraphs 126 and 210; under appeal, Case C-411/04 P).
Naopak Soud se domníval, že porušení práv obhajoby, jakožto protiprávnost svou povahou subjektivní, nepatří mezi porušení podstatných formálních náležitostí, a proto nemusí být přezkoumáno z úřední povinnosti [rozsudek ze dne 8. července 2004, JFE Engineering a další v. Komise, T-67/00, T-68/00, T-71/00 a T-78/00, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 425; probíhá řízení o opravném prostředku (věci C-403/04 P a C-405/04 P)].
On the other hand, the Court held that a breach of the rights of the defence, which by its nature is subjective, does not fall within the scope of an infringement of essential procedural requirements and, therefore, is not be raised by the Court of its own motion (judgment of 8 July 2004 in Joined Cases T-67/00, T-68/00, T-71/00 and T-78/00 JFE Engineering and Others v Commission, not yet published in the ECR, paragraph 425; under appeal, Cases C-403/04 P and C-405/04 P).
Je-li účastník řízení před Soudem ve sporu neúspěšný, ponese v zásadě kromě svých nákladů i náklady řízení protistrany.
Where a party is unsuccessful before the Court of First Instance, he must in principle bear, in addition to his own costs, those of the opposing party.
Podle jednacího řádu Soudu jsou nahraditelné náklady omezeny jednak na náklady vynaložené za účelem řízení před Soudem a jednak na náklady, které byly k tomuto účelu nezbytné.
In accordance with the Rules of Procedure of the Court of First Instance, recoverable costs are limited, first, to those incurred for the purpose of the proceedings before the Court of First Instance and, second, to those necessarily incurred for that purpose.
Výše nákladů řízení, které mají být nahrazeny, je často předmětem sporu.
The amount of the costs to be recovered is frequently a ground for dispute.
Tak Komise považovala za nadměrnou částku, kterou požadovali zástupci společností Airtours a Schneider Electric poté, co Soud zrušil rozhodnutí zakazující Airtours nabýt společnost First Choice (rozsudek ze dne 6. června 2002, Airtours v. Komise, T-342/99, Recueil 2002, s.
The Commission thus regarded as excessive the amounts claimed by the representatives of the companies Airtours and Schneider Electric after the Court of First Instance had
V usnesení ze dne 28. června 2004, Airtours v. Komise (T-342/99 DEP, dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí), Soud uvádí, že částka, jejíž náhrada byla požadována na Komisi společností Airtours, činila více než 1,7 milionu liber šterlinků (GBP).
In an order of 28 June 2004 in Case T-342/99 DEP Airtours v Commission, not yet published in the ECR, the Court observed that the sum which Airtours sought to recover from the Commission amounted to more than GBP 1 700 000.
Komise ohodnotila náklady řízení vzniklé společnosti Airtours původně na 130 000 GBP, poté na 170 000 GBP.
The Commission, for its part, had assessed initially at GBP 130 000, and then at GBP 170 000, the costs incurred by Airtours.
Za účelem stanovení nahraditelné částky Soud rozhodl, že zejména není vyloučeno, aby, pokud se klient rozhodne, že se nechá zastupovat zároveň dvěma advokáty (solicitor a barrister), byla odměna obou dvou považována za náklady nezbytné pro účely řízení.
For the purpose of fixing the amount recoverable, the Court held, in particular, that where a client decides to be represented by both a solicitor and counsel, it is possible for the fees due to each of them to be regarded as costs necessarily incurred for the purpose of the proceedings.
Soud měl nicméně za to, že za těchto okolností musí přezkoumat rozsah, v němž jsou plnění poskytnutá všemi dotčenými poradci nezbytná pro průběh soudního řízení, a ověřit, že využití dvou kategorií poradců nezpůsobilo zbytečné zdvojení nákladů.
The Court stated that in those circumstances, however, it must examine the extent to which the services supplied by all the advisers concerned were necessary for the conduct of the legal proceedings and satisfy itself that the fact that both categories of lawyers were instructed did not entail any unnecessary duplication of costs.
V daném případě tomu tak přitom částečně bylo.
That was partially the case in this instance.
Soud se rovněž domníval, že převážně hospodářská povaha posouzení provedených Komisí v rámci přezkumu spojení podniků může odůvodnit využití služeb hospodářských poradců nebo znalců specializovaných v této oblasti k doplnění práce právních poradců,
It also held that the essentially economic nature of the findings made by the Commission in the context of merger control may justify the involvement of economic advisers or experts specialising in that field to supplement the legal advisers’ work, thus resulting in costs that are recoverable.
Soud prvního stupně a vést tak ke vzniku nákladů, které mohou být předmětem náhrady.
The costs of that nature were, however, considered excessive by the Court.
Konečně, pokud je žalobkyně osobou povinnou k dani z přidané hodnoty, což byl případ společnosti Airtours, je oprávněna požadovat od daňových orgánů vrácení daně z přidané hodnoty zaplacené za zboží nebo služby, které koupila.
Finally, where an applicant is subject to value added tax, as Airtours was, it is entitled to recover from the tax authorities value added tax paid on goods and services purchased by it.
Vzhledem k tomu, že tato daň tedy pro ni nepředstavuje náklady, nemůže na Komisi požadovat náhradu daně zaplacené z nahraditelných nákladů řízení.
Since this tax does not represent an expense for it, it cannot claim reimbursement of the tax on costs which are recoverable.
S ohledem na tyto úvahy, jakož i na význam věci s ohledem na soutěžní právo Společenství, četné a složité hospodářské a právní otázky, kterými se zabývali poradci, hospodářské zájmy, které spor představuje pro společnost Airtours, a rozsah práce, kterou museli vykonat právní a hospodářští poradci v rámci soudního řízení, stanovil Soud celkovou výši nákladů, která má být nahrazena společnosti Airtours, na téměř 490 000 GBP.
In the light of those considerations, and of the importance of the case from the point of view of Community competition law, the numerous and complex economic and legal questions which were examined by the advisers, the financial interest that Airtours had in the case and the amount of work generated by the court proceedings for the legal and economic advisers, the Court set the total amount of costs that Airtours could recover at slightly less than GBP 490 000.
Usnesením ze dne 29. října 2004, Schneider Electric v. Komise (T-310/01 DEP, dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí), Soud stanovil částku, která má být nahrazena společnosti Schneider Electric, když Komise odmítla nahradit přibližně 830 000 EUR požadovaných z titulu zejména odměn a výdajů poradců Schneider Electric vynaložených za účelem soudního řízení, které vedlo ke zrušení rozhodnutí zakazujícího spojení mezi Schneider Electric a Legrand.
By order of 29 October 2004 in Case T-310/01 DEP Schneider Electric v Commission, not published in the ECR, the Court set the amount to be recovered by Schneider Electric, the Commission having refused to pay the sum of roughly EUR 830 000. This sum was claimed in respect, essentially, of the fees and disbursements of Schneider Electric’s advisers incurrred for the purpose of the procedure before the Court that resulted in annulment of the decision prohibiting the merger between Schneider Electric and Legrand.
Ačkoli Soud uznal vysoký stupeň složitosti věci, důležitost hospodářských zájmů, které věc představovala pro žalobkyni, její význam v právu Společenství a složitost hospodářských a právních otázek, které nastolila, usoudil, že počet hodin práce uplatněný advokáty na podporu jejich návrhu je příliš vysoký.
While acknowledging the great complexity of the case, its financial importance to the applicant, its interest from the point of view of Community law and the complexity of the economic and legal questions raised by it, the Court held that the number of chargeable
S přihlédnutím ke všem skutečnostem byla celková výše nákladů snížena na takřka 420 000 EUR.
In the light of all those factors, the total amount of costs was reduced to almost EUR 420 000.
Z důvodů stejné povahy byla výše nákladů řízení o předběžném opatření a řízení, které vedlo ke zrušení rozhodnutí, kterým bylo společnosti Schneider nařízeno prodat najednou všechna aktiva vlastněná ve společnosti Legrand, vyčíslená na více než 830 000 EUR, stanovena na téměř 427 000 EUR (usnesení ze dne 29. října 2004, Schneider Electric v. Komise, T-77/02 DEP, dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí).
For reasons of the same nature, the amount of the costs relating to the proceedings for interim relief and to the proceedings that resulted in annulment of the decision ordering Schneider to sell as a whole the assets held in Legrand, which had been assessed at EUR 830 000, was set at almost EUR 427 000 (order of 29 October 2004 in Case T-77/02 DEP Schneider Electric v Commission, not published in the ECR).
Přípustnost žalob podaných na základě článku 230 ES
Admissibility of actions brought under Article 230 EC
Podle čl. 230 čtvrtého pododstavce ES „[k]aždá fyzická nebo právnická osoba může […] podat žalobu proti rozhodnutím, která jsou jí určena, jakož i proti rozhodnutím, která, byť vydána ve formě nařízení nebo rozhodnutí určeného jiné osobě, se jí bezprostředně a osobně dotýkají“.
Under the fourth paragraph of Article 230 EC, ‘any natural or legal person may ... institute proceedings against a decision addressed to that person or against a decision which, although in the form of a regulation or a decision addressed to another person, is of direct and individual concern to the former’.
Ve svém pátém pododstavci tentýž článek 230 ES stanoví, že žaloba na neplatnost musí být podána ve lhůtě dvou měsíců, a to podle okolností ode dne vyhlášení příslušného aktu, ode dne jeho oznámení navrhovateli nebo ode dne, kdy se o něm navrhovatel dozvěděl.
The fifth paragraph of Article 230 EC provides that an action for annulment is to be instituted within two months of the publication of the measure, or of its notification to the plaintiff, or, in the absence thereof, of the day on which it came to the knowledge of the latter, as the case may be.
Akty, proti kterým lze podat žalobu
Measures against which an action may be brought
Z ustálené judikatury vyplývá, že akty nebo rozhodnutími, které mohou být předmětem žaloby na neplatnost ve smyslu článku 230 Smlouvy o ES, mohou být pouze opatření s právně závaznými účinky, jimiž mohou být dotčeny zájmy žalobce tím, že podstatným způsobem mění jeho právní postavení.
It is settled case-law that only a measure which produces binding legal effects such as to affect the interests of an applicant by bringing about a distinct change in his legal position is an act or decision which may be the subject of an action for annulment under Article 230 EC.
Naopak, jak bylo připomenuto v usnesení ze dne 29. dubna 2004, SGL Carbon v. Komise (T-308/02, dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí), akt, který pouze potvrzuje dřívější konečné rozhodnutí, není napadnutelným aktem.
By contrast, as recalled in the order in SGL Carbon v Commission, cited above, a measure which merely confirms a previous decision not contested within the timelimit for initiating proceedings is not a reviewable act.
Tak je tomu v případě aktu, který neobsahuje žádný nový prvek ve srovnání s předchozím rozhodnutím a nepředcházel mu nový přezkum postavení adresáta tohoto rozhodnutí.
That is so in the case of a measure which contains no new factor as compared with the previous decision and was not preceded by a re-examination of the circumstances of the person to whom that decision was addressed.
Soud nicméně upřesnil, že potvrzující nebo nepotvrzující charakter aktu nemůže být posuzován pouze v závislosti na jeho obsahu ve srovnání s obsahem předchozího rozhodnutí, které má potvrzovat.
The Court points out, however, that the question whether a measure is confirmatory cannot be determined solely with reference to its content as compared with that of the previous decision which it confirms.
Je totiž rovněž namístě posoudit charakter napadeného aktu se zřetelem k povaze žádosti, na niž tento akt odpovídá.
The nature of the contested measure must also be appraised in the light of the nature of the request to which it constitutes a reply.
Zvláště pokud akt představuje odpověď na žádost, ve které jsou dovolávány nové a podstatné skutečnosti a kterou je správní orgán žádán o provedení nového přezkumu předchozí situace, nemůže být tento akt považován za pouze potvrzující, jelikož rozhoduje o těchto skutečnostech, a obsahuje tak ve srovnání s předchozím rozhodnutím nový prvek.
In particular, if the measure constitutes the reply to a request in which substantial new facts are relied on, and whereby the administration is requested to reconsider its previous decision, that measure cannot be regarded as merely confirmatory in nature, since it constitutes a decision taken on the basis of those facts and thus contains a new factor as compared with the previous decision.
Soud se domníval, že Komise právem tvrdila, že dopis, který zaslala žalobkyni, neměl povahu rozhodnutí, neboť finanční informace jí poskytnuté byly sice nové, ale nemohly podstatným způsobem změnit její právní postavení, jak existovalo ke dni předchozího konečného rozhodnutí.
The Court held that the Commission was fully entitled to maintain that the letter which it had sent to the applicant was not in the nature of a decision because, even if the financial information supplied by the applicant was new, that information was not capable of substantially altering the applicant’s legal
Krom toho Soud rozhodl, že v rámci žaloby na neplatnost musí být napadený akt, pokud má negativní charakter, posouzen v závislosti na povaze žádosti, na niž odpovídá.
Also, the Court has held that where, in the context of an action for annulment, the contested measure is negative, it must be appraised in the light of the nature of the request to which it constitutes a reply.
Odmítnutí orgánu Společenství zrušit nebo změnit akt tak zvláště představuje samo o sobě akt, jehož legalita může být zkoumána v souladu s článkem 230 ES pouze tehdy, mohl-li by být akt, jejž orgán Společenství odmítá zrušit nebo změnit, napaden na základě tohoto ustanovení (usnesení ze dne 15. března 2004, Institouto N. Avgerinopoulou a další v. Komise, T-139/02, a ze dne 13. července 2004, Comunidad Autónoma de Andalucía v. Komise, T-29/03, dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí).
In particular, the refusal by a Community institution to withdraw or amend a measure may constitute a measure whose legality may be reviewed under Article 230 EC only if the measure which the Community institution refuses to withdraw or amend could itself have been contested under that provision (order of 15 March 2004 in Case T-139/02 Institouto N. Avgerinopoulou and Others v Commission, not yet published in the ECR, and Comunidad Autónoma de Andalucía v Commission, cited above).