natgillin/translations-raw huggingface dataset:
„Tato směrnice se nevztahuje na záměry sloužící cílům národní obrany.“
‘Projects serving national defence purposes are not covered by this Directive.’
Článek 1 odst. 5 směrnice 85/337 stanoví:
Article 1(5) of Directive 85/337 states:
„Tato směrnice se nevztahuje na záměry, jejichž jednotlivé části jsou přijímány zvláštními vnitrostátními právními předpisy, protože cílů této směrnice, včetně cíle poskytovat informace, se dosahuje prostřednictvím zákonodárného procesu.“
‘This Directive shall not apply to projects the details of which are adopted by a specific act of national legislation, since the objectives of this Directive, including that of supplying information, are achieved through the legislative process.’
Článek 2 odst. 1 směrnice 85/337 stanoví:
Article 2(1) of Directive 85/337 provides:
Tyto záměry jsou vymezeny v článku 4.“
These projects are defined in Article 4.’
Článek 2 odst. 3 směrnice 85/337 stanoví:
Article 2(3) of Directive 85/337 provides:
„Aniž je dotčen článek 7, mohou členské státy ve výjimečných případech vyjmout určitý záměr zcela nebo zčásti z ustanovení stanovených touto směrnicí.“
‘Without prejudice to Article 7, Member States may, in exceptional cases, exempt a specific project in whole or in part from the provisions laid down in this Directive.’
Článek 4 směrnice 85/337 stanoví:
Article 4 of Directive 85/337 provides:
3 určí členské státy pro záměry uvedené v příloze II na základě: a) přezkoumání každého jednotlivého případu nebo b) prahových hodnot nebo kritérií stanovených členským státem, zda záměry podléhají posouzení v souladu s články 5 až 10.
(b) thresholds or criteria set by the Member State, whether the project shall be made subject to an assessment in accordance with Ar -ticles 5 to 10.
Bod 7 písm. c) přílohy I směrnice 85/337 uvádí:
Paragraph 7(c) of Annex I to Directive 85/337 refers to:
„Výstavba nové čtyřproudé nebo víceproudé silnice nebo rekonstrukce nebo rozšíření již existující dvouproudé nebo méněproudé silnice na čtyřproudou nebo víceproudou, jestliže tato nová silnice nebo část rekonstruované nebo rozšířené silnice má minimální souvislou délku 10 kilometrů.“
‘Construction of a new road of four or more lanes, or realignment and/or widening of an existing road of two lanes or less so as to provide four or more lanes, where such new road, or realigned and/or widened section of road would be 10 km or more in a continuous length.’
Bod 10 písm. e) přílohy II směrnice 85/337 uvádí:
Paragraph 10(e) of Annex II to Directive 85/337 refers to:
„Výstavba silnic, […]“
‘Construction of roads,…’
V příloze III směrnice 85/337 se uvádí:
Annex III to Directive 85/337 states:
– kumulaci s ostatními záměry:
— the cumulation with other projects,
Předseda vlády Italské republiky nařízením ze dne 15. listopadu 2001 vyhlásil ve městě Miláně mimořádný stav z důvodu znečištění způsobeného silničním provozem a nedostatečností stávající silniční sítě.
By a decree of 15 November 2001, the Prime Minister of the Italian Republic declared a state of emergency in the city of Milan on account of the pollution resulting from car traffic and the inadequacy of the existing road network.
Ministr vnitra jmenoval usnesením ze dne 28. prosince téhož roku starostu Milána komisařem pro zavedení nezbytných opatření pro řešení nastalé situace.
By order of 28 December 2001, the Minister of the Interior appointed the Mayor of Milan as the Commissioner responsible for the implementation of the necessary measures to deal with that situation.
V rámci své funkce komisaře pro otázky dopravy a dopravní obslužnosti v Miláně schválil starosta tohoto města plán prací, který zahrnoval i záměr výstavby silnice v délce 1600 m spojující některé severní čtvrti Milána.
In his capacity as Commissioner for traffic and mobility issues in Milan, the Mayor of that city approved a programme of works, which included the construction project for a road linking certain districts in the north of Milan, of a length of 1 600m.
Dne 29. října 2002 schválil konečný záměr týkající se této silnice.
On 29 October 2002, he approved the final project for that road.
Salvatore Aiello a další obyvatelé dotčené oblasti toto rozhodnutí napadli u Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (krajský správní soud pro Lombardii).
Mr Aiello and other residents in the area affected challenged that decision before the Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Lombardy Regional Administrative Court).
Tvrdili zejména, že v řízení nebylo postupováno v souladu s právem Společenství, neboť u záměru nebylo provedeno posouzení vlivů na životní prostředí.
They claimed, inter alia, that the procedure followed did not comply with Community law because no environmental impact assessment of the project had been carried out.
Soud, k němuž byla žaloba podána, zamítl tuto žalobu jako neopodstatněnou; Salvatore Aiello a další se proti tomuto rozsudku odvolali ke Consiglio di Stato (Státní rada).
That court dismissed the action as unfounded, and Mr Aiello and Others lodged an appeal against that judgment before the Consiglio di Stato (Council of State).
Consiglio di Stato nařídil šetření, z něhož vyplynulo, že územní plán města Milána z roku 1953 počítal s výstavbou silnice umožňující rychlé spojení mezi městskými částmi, které jsou od sebe vzdáleny více než deset kilometrů; od tohoto záměru však bylo nakonec upuštěno a byla dána přednost jinému projektu na vybudování několika různých silnic.
The Consiglio di Stato ordered measures of inquiry from which it is apparent that, although the 1953 General Regulatory Plan for the municipality of Milan envisaged the construction of a road permitting a rapid connection between districts of the city more than 10 kilometres apart, that objective had finally been abandoned in favour of a different project, concerning the construction of a number of separate roads.
Dvě z nich byly vybudovány, přičemž první z nich je předmětem sporu v původním řízení. Druhá silnice je samostatnou komunikací o délce 1300 m.
Two roads are planned, the first of which is at the origin of the main proceedings and the second of which is a different road of a length of 1 300m.
Consiglio di Stato proto zastává názor, že záměr, o který jde v původním řízení, nemá být považován za záměr výstavby jediné silnice o délce delší než 10 kilometrů, který by se řídil přílohou I směrnice 85/337, kde se uvádí výčet projektů, které povinně podléhají posouzení vlivů na životní prostředí, nýbrž za záměr výstavby silnice podle přílohy II tohoto předpisu, který hovoří pouze o stavbě silnic.
The Consiglio di Stato considers, therefore, that the project at issue in the main proceedings does not fall within the context of the construction of a single road of more than 10 kilometres for the purposes of Annex I to Directive 85/337, which lists the projects for which an environmental impact assessment is obligatory, but within that of Annex II to that legislation, which refers merely to the construction of roads.
Consiglio di Stato si nicméně klade otázku, zda by sporný záměr přeci jen neměl být podroben takovémuto posouzení, zejména s ohledem na článek 4 přílohy II a přílohu III směrnice 85/337, neboť je součástí rozsáhlejší operace obnovy veškerých silnic dotčených městských čtvrtí, takže příslušný orgán by tak mohl mít povinnost zohlednit „kumulaci“ jednotlivých záměrů, což je kritérium, které je výslovně uvedeno v příloze III.
However, the Consiglio di Stato enquires whether the project being challenged should not be subject to such an assessment in accordance with, inter alia, Article 4 of Annex II read in conjunction with Annex III to Directive 85/337, on the ground that that project forms part of a larger operation for the restructuring of all the roads of the districts concerned, so that the competent authority should have taken into consideration the ‘cumulation’ of the separate projects, a factor expressly set out by Annex III.
Za těchto okolností se Consiglio di Stato rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
Accordingly, it decided to stay the proceedings and refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Město Milán tvrdí, že otázky položené Consiglio di Stato jsou nepřípustné z důvodu, že záměry výstavby silnic, které uvádí ve svém předkládacím rozhodnutí, jsou dvěma různými záměry, které navíc nemohou mít na životní prostředí kumulovaný dopad.
The Comune di Milano (Municipality of Milan) submits that the questions raised by the Consiglio di Stato are inadmissible because the two projects for the construction of roads to which the latter refers in the order for reference are distinct projects and are not, moreover, such as to have a cumulative impact on the environment.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že v souladu s ustálenou judikaturou přísluší v rámci spolupráce mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudy, založené článkem 234 ES, pouze vnitrostátnímu soudu, kterému byl spor předložen a který musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které bude vydáno, aby s ohledem na konkrétní okolnosti věci posoudil jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání svého rozsudku, tak i relevanci otázek, které klade Soudnímu dvoru.
In accordance with settled caselaw, in the context of the cooperation between the Court of Justice and the national courts under Article 234 EC, it is solely for the national court, before which the dispute has been brought and which must assume responsibility for the subsequent judicial decision, to determine in the light of the particular circumstances of the case both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court.
V důsledku toho, jestliže se položené předběžné otázky týkají výkladu práva Společenství, je Soudní dvůr v zásadě povinen rozhodnout (viz zejména rozsudek ze dne 10. května 2001, Agorà a Excelsior, C-223/99 a C-260/99, Recueil, s. I-3605, bod 18).
Consequently, where the questions submitted for a preliminary ruling concern the interpretation of Community law, the Court is, in principle, bound to give a ruling (see, inter alia, Joined Cases C-223/99 and C-260/99 Agorà and Excelsior [2001] ECR I-3605, paragraph 18).
V projednávané věci předkládající soud jasně uvedl, že nezbytně potřebuje vyložit několik ustanovení směrnice 85/337 k tomu, aby byl schopen určit, zda záměr
In the present case, the referring court has clearly stated that it requires the interpretation of several of the provisions of Directive 85/337 in order to ascertain whether
2008 – VĚC C-156/07 výstavby silnice, který je předmětem původního řízení, musí být podroben posouzení vlivů na životní prostředí.
2008 — CASE C-156/07 the road construction project at issue in the main proceedings should be subject to an environmental impact assessment.
Krom toho odmítnout rozhodnutí o předběžné otázce položené vnitrostátním soudem je možné pouze tehdy, pokud je zjevné, že žádaný výklad práva Společenství nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém, nebo také tehdy, pokud Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny (viz zejména výše citovaný rozsudek Agorà a Excelsior, bod 20).
In addition, the Court may not decline to give a ruling on a question referred to it by a national court unless it is quite obvious that the interpretation of Community law sought by that court bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose or where the problem is hypothetical, or where the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it (see, inter alia, Agorà and Excelsior, paragraph 20).
V daném případě není žádná z těchto podmínek splněna.
In the present case, none of those conditions are met.
Z toho vyplývá, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce je přípustná.
Accordingly, the reference for a preliminary ruling is admissible.
Salvatore Aiello a další, jakož i Komise Evropských společenství na výzvu Soudního dvora odpověděli.
Aeillo and Others and the Commission of the European Communities replied to the Court’s request.
Komise ve své odpovědi uvedla, že nemá námitek proti tomu, aby
The Commission in its reply stated that it had no objection to
Soudní dvůr rozhodl usnesením s odůvodněním.
AIELLO AND OTHERS the Court giving its decision by way of reasoned order.
Salvatore Aiello a další uplatnili podobné argumenty, jaké uvedli ve svých písemných vyjádřeních, a navrhli, aby bylo nařízeno jednání.
Aiello and Others submitted arguments similar to those raised in their written observations and requested that a hearing be held.
I přes tyto okolnosti se Soudní dvůr rozhodl setrvat na zamýšleném procesním postupu.
However, those factors have not persuaded the Court to depart from the procedural approach envisaged.
– K první otázce
— The first question
Článek 2 odst. 1 směrnice 85/337 stanoví, že záměry, které mohou mít významný vliv na životní prostředí mimo jiné v důsledku své povahy, rozsahu nebo umístění, a které tedy podléhají posouzení z hlediska svých vlivů, jsou vymezeny v článku 4 této směrnice.
Article 2(1) of Directive 85/337 provides that projects likely to have significant effects on the environment by virtue, inter alia, of their nature, size or location and which must, therefore, be subject to an assessment with regard to those effects, are defined in Article 4 of that directive.
Uvedený článek 4 ve svém odstavci 1 stanoví, že záměry uvedené v příloze I směrnice 85/337 podléhají posouzení svých vlivů na životní prostředí, a ve svém odstavci 2, že je na členských státech, aby pokud jde o záměry uvedené v příloze II určily, zda je třeba tyto záměry podrobit takovému posouzení na základě určitých prahových hodnot nebo kritérií.
Article 4 provides, in paragraph 1 thereof, that the projects listed in Annex I shall be made subject to an environmental impact assessment and, in paragraph 2 thereof, that, with regard to projects listed in Annex II to that directive, it is for the Member States to determine whether they should be subject to such an assessment on the basis of certain thresholds or certain criteria.
2 odst. 3 směrnice 85/337, který členským
It must also be noted that that article renders both situations referred to in the preceding paragraph subject to the application of Article 2(3) of Directive 85/337,
2008 – VĚC C-156/07 státům ve výjimečných případech dovoluje u určitého záměru zcela nebo zčásti upustit od posouzení.
2008 — CASE C-156/07 which allows Member States, in exceptional cases, to exempt a specific project in whole or in part from the requirement to make an assessment.
Krom toho článek 1 směrnice 85/337 ve svém odstavci 4 stanoví, že se směrnice nevztahuje na záměry sloužící cílům národní obrany, a ve svém odstavci 5, že se nevztahuje na záměry, jejichž jednotlivé části jsou přijímány zvláštními vnitrostátními právními předpisy, protože se v takovém případě má za to, že cílů této směrnice je dosaženo prostřednictvím zákonodárného procesu.
Furthermore, Article 1 of Directive 85/337 provides, in paragraph 4 thereof, that the directive does not cover projects serving national defence purposes and, in paragraph 5 thereof, that it does not apply to projects the details of which are adopted by a specific act of national legislation, since the objectives of that directive are deemed to be achieved through the legislative process.
– Ke druhé otázce
— The second question
AIELLO A DALŠÍ jednotlivých případů nebo na základě prahových hodnot nebo kritérií, které stanoví, o tom, zda tyto záměry mají podléhat postupu posuzování vlivů na životní prostředí.
AIELLO AND OTHERS of the projects in the classes listed in Annex II thereto and on the basis of case-by-case assessments, or thresholds or criteria fixed by the Member State, whether those projects must be subject to the environmental impact assessment procedure.
Totéž ustanovení dává členským státům dvě možnosti.
That provision leaves the Member States two options.
Na druhou položenou otázkou je tudíž třeba odpovědět tak, že odpovídající kritéria výběru ve smyslu přílohy III směrnice 85/337 jsou pro členské státy závazná, rozho-dují-li členské státy v případě záměrů, na něž se vztahuje příloha II této směrnice, buď na základě posouzení každého jednotlivého případu, nebo na základě jimi stanovených prahových hodnot a kritérií o tom, zda předmětný záměr musí být podroben postupu posuzování vlivů na životní prostředí.
Therefore, the answer to the second question referred is that Directive 85/337 does require the Member States to take account of the relevant selection criteria listed in Annex III to Directive 85/337 when they determine, in respect of the projects in the classes listed in Annex II thereto, either on the basis of case-by-case assessments, or on the basis of thresholds or criteria fixed by the Member State, whether the projects concerned must be subject to the environmental impact assessment procedure.
Svou třetí otázkou předkládající soud v podstatě žádá Soudní dvůr, aby se vyjádřil k tomu, zda italská právní úprava, která je dotčena původním řízením, řádně provádí článek 4 směrnice 85/337, a to i když tato právní úprava nestanoví kritérium kumulace s jinými záměry, ačkoli je toto kritérium uvedeno v příloze III směrnice coby kritérium výběru, které je příslušný orgán povinen zohlednit, když rozhoduje o tom, zda záměry, na něž se vztahuje příloha II směrnice, musejí být podrobeny posouzení vlivů na životní prostředí.
By its third question, the referring court is essentially requesting the Court to specify whether the Italian legislation at issue in the main proceedings constitutes due transposition into national law of Article 4 of Directive 85/337, given that that secondary legislation does not set out the criterion of cumulation with other projects, which is none the less referred to in Annex III to that directive, as a selection criterion to be taken into account when the competent national authority determines whether projects in the classes listed in Annex II to that directive must be made subject to an environmental impact assessment.
Z ustálené judikatury vyplývá, že Soudnímu dvoru nepřísluší, aby se v rámci řízení zahájeného na základě článku 234 ES vyjadřoval ke slučitelnosti norem vnitrostátního práva s ustanoveními práva Společenství.
It is settled caselaw that the Court has no jurisdiction, in proceedings brought on the basis of Article 234 EC, to rule on the compatibility of national rules with Community law.
Soudní dvůr je naproti tomu příslušný k tomu, aby vnitrostátnímu soudu poskytl veškeré poznatky k výkladu práva Společenství, které mu umožní posoudit slučitelnost norem vnitrostátního práva s právní úpravou Společenství (rozsudek ze dne 6. března 2007, Placanica a další, C-338/04, C-359/04 a C-360/04, Sb. rozh. s. I-1891, bod 36 a citovaná judikatura).
On the other hand, the Court does have jurisdiction to provide the national court with all the guidance as to the interpretation of Community law necessary to enable that court to rule on the compatibility of those national rules with Community law (see Joined Cases C-338/04, C-359/04 and C-360/04 Placanica and Others [2007] ECR I-1891, paragraph 36 and the caselaw cited).
V daném případě z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že se vnitrostátní soud táže, zda členské státy musejí při provádění směrnice 85/337 do svého vnitrostátního právního řádu přijmout ustanovení, kterým stanoví povinnost brát v úvahu kritérium kumulace předmětného záměru s jinými záměry, které je uvedeno v příloze III této směrnice, jde-li o to posoudit, zda určitý záměr, na nějž se vztahuje příloha II
In the present case, it is apparent from the order for reference that the national court wishes to establish whether the Member States, in the transposition of the Directive into their domestic legal order, are required to adopt a provision drawing attention to the obligation to apply the criteria of the cumulation of the project concerned with other projects, referred to in Annex III to that directive, when an assessment is made
AIELLO A DALŠÍ směrnice, musí být podroben posouzení svých vlivů na životní prostředí, které upravuje uvedená směrnice.
AIELLO AND OTHERS of whether a project in the classes listed in Annex II thereto must be made subject to the environmental impact assessment provided for in that directive.
V tomto ohledu je třeba nejprve připomenout, že všechny členské státy, jimž je směrnice určena, mají povinnost ve svém vnitrostátním právním řádu přijmout veškerá opatření nezbytná k zajištění plné účinnosti směrnice v souladu s cílem, jenž sleduje (rozsudek ze dne 30. listopadu 2006, Komise v. Lucembursko,C-32/05, Sb. rozh. s. I-11323, bod 32).
First of all, it should be observed that each of the Member States to which a directive is addressed is obliged to adopt, within the framework of its national legal system, all the measures necessary to ensure that the directive is fully effective, in accordance with the objective it pursues (Case C-32/05 Commission v Luxembourg [2006] ECR I-11323, paragraph 32).
Soudní dvůr rovněž judikoval, že k tomu, aby bylo vyhověno požadavku právní jistoty, která vyžaduje, aby v případě, že je cílem směrnice založit subjektivní práva, bylo oprávněným osobám umožněno seznámit se v plném rozsahu se svými právy, musí být ustanovení směrnice provedena s nezpochybnitelným závazným účinkem, jakož i s požadovanou specifičností, přesností a jasností (rozsudek ze dne 4. prosince 1997, Komise v. Itálie,C-207/96, Recueil, s. I-6869, bod 26).
The Court has also held that the provisions of a directive must be implemented with unquestionable binding force and with the specificity, precision and clarity necessary to satisfy the need for legal certainty, which requires that, in the case of a directive intended to confer rights on individuals, the persons concerned must be enabled to ascertain the full extent of their rights (Case C-207/96 Commission v Italy [1997] ECR I-6869, paragraph 26).
V projednávaném případě článek 4 směrnice 85/337 musí být vykládán tak, že ukládá příslušnému orgánu povinnost vzít v úvahu odpovídající kritéria výběru uvedená v příloze III této směrnice, jedná-li se o posouzení toho, zda záměr uvedený v příloze II směrnice musí být podroben posouzení vlivů na životní prostředí, ať již je toto posouzení prováděno u každého jednotlivého případu, nebo se členský stát vydal cestou obecné právní úpravy.
In the present case, Article 4 of Directive 85/337 must be interpreted as requiring the competent authority to take into account the relevant selection criteria set out in Annex III to that directive when an assessment is made of whether a project in the classes listed in Annex II thereto must be subject to an environmental impact assessment, both when that assessment is made on the basis of a case-by-case examination and when the Member State concerned has opted for general rules.
Jestliže se členský stát rozhodne, jak mu to umožňuje směrnice 85/337, pro obecné a abstraktní vymezení záměrů, na něž se vztahuje příloha II této směrnice, které musí být posouzeny z hlediska jejich dopadů na životní prostředí, je v jeho pravomoci sestavit výčet těchto záměrů za použití jednoho, případně několika relevantních kritérií uvedených v příloze III.
Where a Member State chooses to determine in a general and abstract manner, as it is permitted to do by Directive 85/337, the projects in the classes listed in Annex II to that directive which must be made subject to an environmental impact assessment, it bears responsibility for drawing up the list of those projects by applying one or more of the relevant criteria in Annex III, as appropriate.
Kritérium kumulace tak může být v případech, kdy je to vhodné, použito k tomu, aby byl určitý typ záměrů podroben posouzení, vzhledem k jeho uskutečňování ve spojení s dalšími záměry, případně s přihlédnutím k uskutečnění celého souboru záměrů v určitém časovém úseku.
The criterion of cumulation can therefore, where relevant, be used to make one type of project subject to such an assessment, having regard to the completion of that project with other projects and if necessary taking into consideration the completion of all those projects during a specific period of time.