natgillin/translations-raw huggingface dataset:
57 odst. 2, článků 66 a 100a Smlouvy harmonizační opatření nezbytná pro zajištění přístupu uživatelů a poskytovatelů všeobecných služeb do veřejné poštovní sítě za transparentních a nediskriminačních podmínek.“
‘The European Parliament and the Council, acting on a proposal from the Commission and on the basis of Articles 57(2), 66 and 100a of the Treaty, shall adopt such harmonisation measures as are necessary to ensure that users and the universal service provider(s) have access to the public postal network under conditions which are transparent and non-discriminatory.’
Co se týče zásad tvorby sazeb, které jsou poskytovatelé všeobecných poštovních služeb povinni dodržovat, čl. 12 čtvrtá a pátá odrážka stejné směrnice ukládá členským státům přijmout opatření k zajištění souladu sazeb pro každou ze služeb, které tvoří součást poskytování uvedených služeb se zásadami transparentnosti a nediskriminace.
With regard to the tariff principles to be observed by the providers of the universal postal service, the fourth and fifth indents of Article 12 of that directive impose on the Member States the obligation to take steps to ensure that the tariffs for each of the services forming part of the provision of that service comply with the principles of transparency and non-discrimination.
Směrnice 97/67 byla provedena do německého právního řádu poštovním zákonem (Postgesetz) ze dne 22. prosince 1997 (BGBl. 1997 I, s.
Directive 97/67 was transposed into German law by the Law on postal services (Postgesetz) of 22 December 1997 (BGBl. 1997 I, p.
3294), který byl později novelizován (dále jen „poštovní zákon“).
3294), as subsequently amended (‘the Law on postal services’).
Podle tohoto zákona je Deutsche Post poskytovatelem všeobecných poštovních služeb ve smyslu článku 7 této směrnice.
This law lays down that Deutsche Post is the universal postal service provider for the purposes of Article 7 of that directive.
BNA je německým regulačním orgánem ve smyslu článku 22 stejné směrnice.
The BNA is the German regulatory authority for the purposes of Article 22 of the directive.
Ustanovení § 51 poštovního zákona v souvislosti s licencemi, které mají být vydány poskytovateli všeobecných poštovních služeb na straně jedné a konkurujícím podnikům na straně druhé, stanoví:
Paragraph 51 of the Law on postal services provides, with regard to the licences to be granted to the universal postal service provider on the one hand and to the competitor undertakings on the other:
„(1) Až do 31. prosince 2007 má Deutsche Post […] výlučné právo přepravovat na komerční bázi poštovní zásilky a katalogy, na kterých je uvedena adresa, které váží méně než 50 gramů a jejichž jednotková cena je nižší než dva a půl násobek ceny použitelné pro poštovní zásilky odpovídající nejnižší hmotnostní kategorii (výlučná zákonná licence).
‘(1) Until 31 December 2007, Deutsche Post … shall have the exclusive right to handle on a commercial basis postal items and addressed catalogues with an individual weight of less than 50 grams, the unit price of which is less than two and a half times the price applicable to corresponding postal items in the lowest weight category (exclusive statutory licence).
První věta se nevztahuje:
The first sentence shall not apply:
5. na každého, kdo vybírá poštovní zásilky u odesílatele na jeho žádost proto, aby je podal na nejbližším sběrném místě Deutsche Post […] nebo na jiném sběrném místě Deutsche Post […], které se nachází v téže obci;
5. to anyone who at the request of the sender collects mail at his premises in order to deposit it at the nearest Deutsche Post collection point …or at another Deutsche Post collection point … situated in the same local authority area;
Konkurující podniky mohou za určitých podmínek rovněž požádat poskytovatele všeobecných poštovních služeb o to, aby jim otevřel části svých přepravních služeb.
The competitor undertakings may also request the universal postal service provider, subject to certain conditions, to give them access to parts of its handling services.
Ustanovení § 28 odst. 1 poštovního zákona v této souvislosti stanoví:
In that regard, Paragraph 28(1) of the Law on postal services states:
„Má-li držitel licence dominantní postavení na trhu poštovních služeb podléhajících licenci, musí, je-li o to požádán, odděleně nabídnout na tomto trhu části svých
‘If the holder of a licence occupies a dominant position on a market for postal services which are subject to licensing, he must, if requested, offer parts of his handling
2008 – VĚCI C-287/06 AŽ C-292/06 přepravních služeb v rozsahu, ve kterém je to pro něj ekonomicky únosné.
2008 — JOINED CASES C-287/06 TO C-292/06 services separately on that market, to the extent that he can afford to do so.
Vůči jinému poskytovateli poštovních služeb existuje povinnost ve smyslu první věty pouze tehdy, pokud podnik, který o to požádal, nemá dominantní postavení a pokud by jinak na tomto nebo jiném trhu byla nepřiměřeně narušena hospodářská soutěž.
The obligation stated in the first sentence shall apply in respect of another provider of postal services only if the undertaking making the request does not occupy a dominant position and if competition would otherwise be restricted disproportionately on that or another market.
Držitel licence má právo odmítnout dílčí plnění, jestliže by tím ohrozil řádný chod svých zařízení nebo bezpečnost podniku nebo jestliže v konkrétním případě nemá pro poskytnutí plnění, o které bylo požádáno, existující kapacitu.“
The holder of the licence has the right to refuse partial provision of services if that is likely to put at risk the efficient functioning of his facilities or the security of the business, or if as the case may be he no longer has sufficient capacities to carry out the requested service.’
Spory v původním řízení a předběžná otázka
The main proceedings and the question referred for a preliminary ruling
Dotčení zprostředkovatelé jsou soukromými podniky, které podnikají v oblasti poštovních služeb.
The intermediaries concerned are private undertakings operating in the postal services sector.
Jsou držiteli licence podle § 51 odst. 1 druhé věty bodu 5 poštovního zákona, která je opravňuje k přepravě poštovních zásilek vyzvednutých u odesílatele na jeho žádost a jeho jménem za tím účelem, aby je podali na nejbližším sběrném místě Deutsche Post nebo na jiném jejím sběrném místě, které se nachází v téže obci.
They are holders of a licence under the fifth point of the second sentence of Paragraph 51(1) of the Law on postal services which authorises them to handle items of correspondence collected from the sender’s premises, at his request and in his name, in order to deposit them at the nearest Deutsche Post office or at another Deutsche Post office situated in the same local authority area.
Systém přepravy zásilek zavedený poskytovatelem všeobecných poštovních služeb v Německu, to znamená Deutsche Post, je organizován následujícím způsobem, a sice tak, že zásilka podaná odesilatelem do poštovních schránek nebo na pobočkách pošty se vybere a přepraví do od odesílatele nejbližšího „poštovního centra“ (interní distribuční oddělení, které zpravidla není otevřené veřejnosti), kde se zásilka nejdříve roztřídí podle regionů adresátů a podle formátu.
The mail handling system set up by the universal postal service provider in Germany, Deutsche Post, is organised as follows: the mail deposited by senders in letter boxes and at post offices is collected and then transported to the ‘sorting office’ (internal distribution unit which is not usually open to the public) closest to the sender, where the mail is first of all presorted by destination and format.
Poté se přepraví do poštovního centra, které je nejblíže adresátovi, kde se uskuteční podrobné roztřídění a nakonec je doručena adresátům.
It is then transported to the sorting office nearest to the addressee, where detailed sorting takes place and, finally, it is delivered to the addressees.
Rozhodnutím BNA ze dne 15. září 2000 bylo Deutsche Post uloženo poskytovat zvláštní sazby těm obchodním zákazníkům, kteří sami provádí určité přípravné operace, to znamená, kteří přímo do odesílacích poštovních center podávají určité minimální zaručené množství poštovních zásilek předtříděných podle regionu adresáta a podle formátu.
By decision of the BNA of 15 September 2000, Deutsche Post was ordered to agree to special tariffs for business customers who carry out certain preparatory operations themselves, that is who deliver guaranteed minimum quantities of mail, presorted as to destination and format, directly to the sorting offices of despatch.
Uvedené zvláštní sazby byly převzaty do všeobecných obchodních podmínek nabízených Deutsche Post.
Those special tariffs were set out in the General Terms and Conditions offered by Deutsche Post.
Dne 27. června 2001 Vedat Deniz vyzvala Deutsche Post, aby jí učinila nabídku na dílčí službu ve smyslu § 28 poštovního zákona.
On 27 June 2001, Vedat Deniz asked Deutsche Post to make it an offer for partial services under Paragraph 28 of the Law on postal services.
Tato žádost se týkala především možnosti podávat v poštovním centru, v obchodním režimu, svým vlastním jménem a za stejných zvláštních sazeb, které platí pro obchodní zákazníky Deutsche Post, velké množství poštovních zásilek vybíraných u různých zákazníků, sjednocených a předtříděných.
That request related in particular to the possibility of depositing at a sorting office, on a commercial basis, in its own name and at the same special rates applicable to Deutsche Post business customers, bulk quantities of mail collected from various customers, consolidated and pre-sorted.
Vzhledem k tomu, že Deutsche Post odmítla takovouto nabídku Vedat Deniz učinit, obrátila se tato na BNA, aby stanovila podmínky přístupu k dílčím službám.
Since Deutsche Post refused to make Vedat Deniz such an offer, the latter applied to the BNA to fix the conditions of access to partial services.
BNA rozhodnutím ze dne 5. září 2001 zamítla žádost Vedat Deniz s odůvodněním, že licence udělená na základě § 51 odst. 1 druhé věty bodu 5 poštovního zákona neopravňuje jejího držitele poskytovat služby určitých částí řetězce poštovní přepravy.
By decision of 5 September 2001, the BNA rejected Vadat Deniz’s request, finding that the licence granted pursuant to point 5 of the second sentence of Paragraph 51(1) of the Law on postal services does not authorise its holder to provide services forming certain parts of the mail handling chain.
Dne 10. října 2001 podala Vedat Deniz proti zamítavému rozhodnutí žalobu u předkládajícího soudu.
On 10 October 2001, Vedat Deniz brought an action before the referring court against the decision rejecting its application.
O několik roků později Bundeskartellamt (spolkový úřad pro ochranu hospodářské soutěže) rozhodnutím ze dne 11. února 2005 zakázal Deutsche Post odmítnout zprostředkovatelům přístup k dílčím službám v rozsahu, ve kterém Deutsche Post
Some years later, by decision of 11 February 2005, the Bundeskartellamt (Federal Cartel Office), prohibited Deutsche Post from refusing intermediaries access to partial services to the extent that it grants such access and discounts to bulk mailers
2008 – VĚCI C-287/06 AŽ C-292/06 poskytuje takovýto přístup a slevy jednak odesilatelům hromadných zásilek v rámci „smluv o dílčích službách uzavíraných se zákazníky“, a to nezávisle na hmotnostních a cenových limitech stanovených výhradní licencí, a jednak zprostředkovatelům v rámci „smluv o dílčích službách uzavíraných s konkurenty“ za dodávání poštovních zásilek nad uvedené hmotnostní a cenové limity.
2008 — JOINED CASES C-287/06 TO C-292/06 under ‘customer partial service contracts’, irrespective of the weight and price limits under the exclusive licence, and to intermediaries under ‘competitor partial service contracts’ for the delivery of items of correspondence over those weight and price limits.
Po tomto rozhodnutí Bundeskartellamt dotčení zprostředkovatelé vyzvali Deutsche Post, aby jim učinila nabídku na dílčí služby pro zásilky, které přepravují pro své zákazníky, za ceny, které odpovídají cenám, které nabízí Deutsche Post svým zákazníkům.
Following that Bundeskartellamt decision, the intermediaries concerned asked Deutsche Post to make them an offer for partial services for postal items which they handle for their customers at rates in line with those offered by Deutsche Post to its customers.
O několik týdnů později dotčení zprostředkovatelé požádali BNA, aby stanovila podmínky přístupu k uvedeným dílčím službám.
A few weeks later, those intermediaries applied to the BNA to fix the conditions for access to those partial services.
Tyto žádosti byly odůvodněny skutečností, že podle jejich názoru Deutsche Post provádí diskriminaci tím, že jim neposkytuje stejné sazby jako ty, které poskytuje svým zákazníkům.
Their requests were based on the fact that, according to them, Deutsche Post discriminates against them by not granting them the same tariffs as those enjoyed by its customers.
Rozhodnutími ze dne 24. října 2005 BNA částečně vyhověla uvedeným žádostem tak, že zejména zavázala Deutsche Post, aby zprostředkovatelům zajistila přístup k poštovním centrům podle všeobecných obchodních podmínek uplatňovaných vůči profesionálním zprostředkovatelům.
By decisions of 24 October 2005, the BNA allowed the applications to the extent that, in particular, it ordered Deutsche Post to grant the intermediaries access to the sorting offices on the General Terms and Conditions applicable to business intermediaries.
Rozhodnutí bylo přijato s výhradou zrušení pro případ, že by rozhodnutí Bundeskartellamt bylo zrušeno v řízení o kasačním opravném prostředku nebo na základě rozhodnutí Komise Evropských společenství či rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství nebo Soudního dvora Evropských společenství.
The decision was revocable in the event that the Bundeskartellamt’s decision were annulled in appeal proceedings or by reason of a decision of the Commission of the European Communities or a judgment of the Court of First Instance of the European Communities or of the Court of Justice.
Dotčení zprostředkovatelé, s výjimkou Vedat Deniz a Detsche Post, podali z různých důvodů u předkládajícího soudu žaloby proti uvedeným rozhodnutím BNA.
The intermediaries concerned, with the exception of Vedat Deniz, and Deutsche Post brought actions for different reasons before the referring court against those decisions of the BNA.
7 odst. 1 směrnice [97/67] […] vykládány v tom smyslu, že v případě, že poskytovatel všeobecných služeb uplatňuje zvláštní sazby pro své obchodní zákazníky, kteří odevzdávají předtříděné poštovní zásilky do poštovní sítě v poštovních centrech, je povinen uplatňovat tyto zvláštní sazby také vůči podnikům, které poštovní zásilky vybírají u odesílatele a odevzdávají je do poštovní sítě předem tříděné ve stejném přístupovém místě a za stejných podmínek jako obchodní zákazníci, aniž by to poskytovatel všeobecné služby mohl s ohledem na svou povinnost odmítnout?“
‘Is Article 47(2) EC, in conjunction with Article 95 EC, the fifth indent of Article 12 and Article 7(1) of Directive [97/67], to be interpreted as meaning that, where a universal service provider applies special tariffs for business customers who give postal items to the sorting office presorted for the postal network, that universal service provider is obliged to apply those special tariffs also to undertakings which collect postal items from the sender and give them presorted for the postal network at the same access points and on the same terms and conditions as business customers, without the universal service provider being permitted to refuse to do so, having regard to its obligation to provide a universal service?’
Usnesením předsedy Soudního dvora ze dne 31. října 2006 byly věci C-287/06 až C-292/06 spojeny pro účely písemné a ústní části řízení, jakož i rozsudku.
By order of the President of the Court of 31 October 2006, Cases C-287/06 to C-292/06 were joined for the purposes of the written and oral procedure and the judgment.
K předběžné otázce
Question referred for a preliminary ruling
Podstatou předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda je nutno směrnici 97/67 vykládat v tom smyslu, že brání tomu, aby bylo podnikům, které podnikatelsky a svým vlastním jménem shromažďují poštovní zásilky od vícero odesílatelů, odmítnuto poskytnutí zvláštních sazeb, které vnitrostátní poskytovatel všeobecných poštovních služeb poskytuje v oblasti své výlučné licence obchodním zákazníkům za podání minimálního množství předtříděných zásilek ve svých poštovních centrech.
By its question, the referring court asks essentially whether Directive 97/67 must be interpreted as precluding refusal to apply to businesses which consolidate, on a commercial basis and in their own name, postal items from various senders the special tariffs which the national universal postal service provider grants, within the scope of its exclusive licence, to business customers for the deposit of minimum quantities of presorted mail at its sorting offices.
Úvodem je třeba připomenout, že co se týče uplatňování zvláštních sazeb, směrnice 97/67 ve svém čl. 12 páté odrážce výslovně stanoví, že „[č]lenské státy přijmou opatření k zajištění souladu sazeb pro každou ze služeb tvořících součást všeobecných služeb s těmito zásadami:
At the outset, it must be pointed out that, with regard to the application of special tariffs, Directive 97/67 expressly provides, in the fifth indent of Article 12, that ‘Member States shall take steps to ensure that the tariffs for each of the services forming part of the provision of the universal service comply with the following principles:
– kdykoliv poskytovatelé všeobecné poštovní služby použijí zvláštní sazby, například ve službách pro podniky, odesílatele hromadné pošty nebo sjednocování pošty od různých zákazníků, uplatňují zásady průhlednosti a nediskriminace jak s ohledem na sazby, tak na související podmínky.
— whenever universal service providers apply special tariffs, for example for services for businesses, bulk mailers or consolidators of mail from different customers, they shall apply the principles of transparency and non-discrimination with regard both to the tariffs and to the associated conditions.
Všechny sazby tohoto typu jsou k dispozici soukromým zákazníkům, kteří posílají poštu za srovnatelných podmínek.“
Any such tariffs shall also be available to private customers who post under similar conditions.’
Z tohoto ustanovení jasně vyplývá, že pokud poskytovatel všeobecných poštovních služeb uplatňuje zvláštní sazby, musí je z důvodu uplatňování zásady průhlednosti a nediskriminace uplatňovat stejným způsobem zejména vůči třetím osobám.
It is clear from that provision that, if a universal postal service provider applies special tariffs, it must, in order to observe the principles of transparency and non-discrim-ination, apply them equally in particular as between third parties.
Na rozdíl od toho, co tvrdí Deutsche Post a německá vláda, jestliže takovýto poskytovatel použije zvláštní sazby pro podniky nebo odesílatele hromadné pošty, sjednocovatelé pošty od různých zákazníků musí mít možnost využít za stejných podmínek stejných sazeb.
Thus, contrary to the claim of Deutsche Post and the German Government, whenever such a provider applies special tariffs to businesses and/or bulk mailers, consolidators of mail from different customers are entitled to enjoy the same tariffs under the same conditions.
Toto konstatování není možné zpochybnit argumenty Deutsche Post a německé vlády, které mají prokázat, že čl. 12 pátá odrážka směrnice 97/67 nevyžaduje, aby bylo s dotčenými zprostředkovateli a obchodními zákazníky poskytovatele všeobecných poštovních služeb zacházeno stejným způsobem.
That finding cannot be invalidated by the arguments of Deutsche Post and the German Government to the effect that the fifth indent of Article 12 of Directive 97/67 does not require that the intermediaries concerned and the business customers of the universal postal service provider must be treated equally.
7 odst. 1 směrnice 97/67 a která skutečně byla ve všeobecném zájmu vyhrazena německým zákonodárcem Deutsche Post až do 31. prosince 2007.
In that regard, Deutsche Post and the German Government contend first that the activity of clearance, transport and sorting carried out by the intermediaries concerned falls within the field which can be reserved pursuant to Article 7(1) of Directive 97/67 and which, in fact, was reserved in the public interest by the German legislature to Deutsche Post until 31 December 2007.
V důsledku toho tito posledně uvedení zprostředkovatelé nemají povolení k nabízení služeb, pro které žádají o výhodu zvláštních sazeb.
As a result, those intermediaries are not authorised to offer the services for which they request special tariffs.
Naopak obchodní zákazníci jednají jako „poskytovatelé služeb vlastními silami“ ve smyslu 21 bodu odůvodnění této směrnice, a proto nemohou zasahovat do oblasti výlučné licence Deutsche Post.
On the other hand, business customers act as ‘self-providers’, for the purposes of recital 21 in the preamble to that directive, and cannot, therefore, encroach on Deutsche Post’s exclusive licence.
7 odst. 1 prvního pododstavce směrnice 97/67 členské státy mohou v míře nutné pro zajištění zachování všeobecných služeb nadále vyhrazovat v rámci hmotnostních a cenových limitů některé služby poskytovateli (poskytovatelům) všeobecných služeb.
It must be pointed out that, under the first subparagraph of Article 7(1) of Directive 97/67, Member States may, to the extent necessary to ensure the maintenance of universal service, continue to reserve services, within certain price and weight limits, to one or more universal service providers.
Tyto služby jsou omezeny na výběr, třídění, přepravu a dodání vnitrostátních listovních zásilek a příchozích přeshraničních listovních zásilek.
Those services are to be limited to the clearance, sorting, transport and delivery of items of domestic correspondence and incoming crossborder correspondence.
V míře nutné pro zajištění poskytování všeobecné poštovní služby mohou být adresné reklamní zásilky a odchozí přeshraniční zásilky podle třetího a čtvrtého pododstavce uvedeného odstavce 1 rovněž nadále vyhrazené v rámci stejných hmotnostních a cenových limitů, jako jsou ty, které jsou stanoveny v tomto odstavci.
To the extent necessary to ensure the provision of universal service, direct mail and outgoing crossborder mail may, in accordance with the third and fourth subparagraphs of Article 7(1), also continue to be reserved within the same weight and price limits as those defined in that paragraph.
2 bodu 4 této směrnice se „výběrem“ rozumí sběr poštovních zásilek odevzdaných na přístupových místech, které jsou v bodě 3 stejného článku definovány jako „fyzická zařízení včetně poštovních schránek pro veřejnost, umístěná buď na veřejné komunikaci, nebo v budově, na budově nebo na pozemku poskytovatele všeobecných služeb, kde mohou zákazníci odevzdávat poštovní zásilky do poštovní sítě“.
According to Article 2(4) of the directive, ‘clearance’ means the operation of collecting postal items deposited at access points, which are defined, in Article 2(3), as ‘physical facilities, including letter boxes provided for the public either on the public highway or at the premises of the universal service provider, where postal items may be deposited with the public postal network by customers’.
Je přitom třeba konstatovat, že fyzická zařízení jako poštovní centra Deutsche Post představují přístupová místa ve smyslu uvedeného čl. 2 bodu 3.
Physical facilities such as the sorting offices of Deutsche Post are access points within the meaning of Article 2(3).
Je totiž nesporné, že obchodní zákazníci této společnosti zde mohou odevzdat své poštovní zásilky do veřejné poštovní sítě, kterou tato společnost provozuje jako poskytovatel všeobecných poštovních služeb.
It is common ground that Deutsche Post’s business customers may deposit there their postal items with the public postal network maintained by it as universal postal service provider.