natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ani interní dokumenty Komise, ani dokumenty předložené Chiss[o] neposkytují […] dodatečný usvědčující nebo zprošťující důkaz, který by musel být zpřístupněn Hoechst[…].“
Neither the Commission’s internal documents nor the documents provided by Chisso provide … additional inculpatory or exculpatory evidence which would be required to be made available to Hoechst.’
Dne 1. října 2003 Komise přijala rozhodnutí a v bodech 26 a 27 jeho odůvodnění odpověděla na žádosti Hoechst takto:
On 1 October 2003 the Commission adopted the Decision and, at recitals 26 and 27, answered Hoechst’s claims as follows:
Pokud jde o dokumenty či části dokumentů předložených Chisso, pro které Chisso požádala o ochranu ‚obchodního tajemství‘, skutečnost, že nebyly sděleny dalším účastníkům řízení, chrání legitimní obchodní zájmy uvedené společnosti.
As regards the documents or parts of documents provided by Chisso for which it claimed protection as “business secrets”, their non-transmission to the other parties protects the legitimate commercial interests of this company.
Zadruhé pokud jde o přístup k interním dokumentům Komise, Komise není v souladu s ustálenou judikaturou povinna, za účelem zajištění práva na obhajobu, zpřístupnit v průběhu řízení své interní dokumenty.
Secondly, as to the access to the Commission’s internal documents, according to well established case-law, the Commission is under no obligation with regard to the rights of the defence to grant access to its internal documents during the procedure.
Nadto pokud jde o kontakty s podniky v rámci jejich spolupráce, má Komise za to, že úvaha Hoechst se zakládá na předpokladech, které jsou od základu nesprávné.
Moreover, as far as contacts with undertakings in the context of their cooperation are concerned, the Commission considers that Hoechst’s reasoning is based on a fundamentally wrong premis.
Další přístup k interním dokumentům Komise nijak nezlepší výkon práva na obhajobu podniků, ani nepřispěje k určení, který podnik jako první poskytl určující důkazy.
Additional access to the Commission’s internal documents in no way would facilitate the companies’ rights of defence and contribute to determine who was the first undertaking to provide the Commission with decisive evidence.
Toto posouzení se totiž provede výhradně na základě dokumentů poskytnutých podniky, k nimž měly účastnice řízení přístup.“ (neoficiální překlad)
In fact, this appraisal will be made exclusively on the basis of the documents provided by the undertakings, to which the parties had access.’
Argumenty účastnic řízení a) Argumenty Hoechst
Arguments of the parties a) Arguments of Hoechst
Hoechst uvádí, že až při čtení oznámení námitek zaznamenala, že na začátku řízení, víceméně současně s ní, spolupracovala s Komisí společnost Chisso na základě sdělení o spolupráci z roku 1996.
Hoechst states that it was only on reading the statement of objections that it observed that at the beginning of the proceedings, more or less in parallel with Hoechst, Chisso had cooperated with the Commission in reliance on the 1996 Leniency Notice.
Zároveň dokumenty, ke kterým měla Hoechst přístup, jí umožnily odhalit pochybení ve správním řízení.
At the same time, the document to which Hoechst had access enabled it to discover irregularities in the administrative procedure.
Hoechst v tomto ohledu zdůrazňuje, že v osmém žalobním důvodu zpochybňuje skutečnost, že první, kdo poskytl určující důkazy o existenci kartelové dohody, byla dne 13. listopadu 1998 společnost Chisso.
Hoechst makes clear in that regard that it is challenging, in the eighth plea, the fact that the first decisive evidence of the existence of the cartel was supplied by Chisso on 13 November 1998.
V rámci svého prvního žalobního důvodu Hoechst zaprvé napadá odmítnutí přístupu k interním dokumentům týkajícím se kontaktů Komise a Chisso.
In its first plea, first, Hoechst disputes the refusal of access to internal documents relating to the conversations between the Commission and Chisso.
Zadruhé Hoechst napadá odmítnutí přístupu k dopisu Chisso ze dne 17. prosince 2002 s jeho přílohami.
Second, Hoechst disputes the refusal of access to a letter from Chisso dated 17 December 2002, together with the annexes to that letter.
Zatřetí Hoechst uplatňuje skutečnost, že Komise nevyhověla její žádosti o provedení nových šetření.
Third, Hoechst draws attention to the fact that the Commission did not agree to its request to carry out fresh investigations.
Krom toho Hoechst navrhuje přijetí organizačních procesních opatření.
In addition, Hoechst requests that measures of organisation of procedure be taken.
K odmítnutí přístupu k dokumentům týkajícím se kontaktů Komise a Chisso
The refusal of access to documents relating to the conversations between the Commission and Chisso
Komise odmítla Hoechst přístup k některým dokumentům předaným společností Chisso, jakož i k záznamům zhotoveným Komisí a týkajícím se setkání a telefonických rozhovorů s Chisso.
The applicant submits that the Commission refused to grant it access to certain documents submitted by Chisso and also to notes drawn up by the Commission concerning the meetings and telephone conversations with Chisso.
Pokud by je mohla Hoechst konzultovat, mohla by si vytvořit úplnou představu o stycích Komise a Chisso, a v důsledku toho by mohla snáze prokázat, že to byla ona, a nikoli Chisso, kdo z hlediska času i obsahu poskytl určující důkazy o existenci kartelové dohody, a kdo má tedy získat snížení pokuty.
If the applicant had been able to consult them, it would have been able to obtain a complete picture of the contacts between the Commission and Chisso and it would therefore have been easier for the applicant to prove that it was it, and not Chisso, that had been the first, in time and with respect to content, to adduce decisive evidence of the existence of the cartel and that therefore ought to have obtained a reduction in its fine. It
Hoechst by rovněž mohla lépe prokázat, že úkony spolupráce Chisso byly ovlivněny informacemi Komise.
HOECHST v COMMISSION would therefore also have been easier for Hoechst to demonstrate that Chisso’s acts of cooperation had been influenced by information from the Commission.
Právo přístupu ke spisu má zajistit zejména účinný výkon práva být vyslechnut, neboť umožňuje seznámit se s důkazy použitými Komisí v jejím oznámení námitek a případně je ve své odpovědi vyvrátit.
The right of access to the file must, in particular, ensure the effective exercise of the right to be heard, since it provides the opportunity to be aware of and to assess the evidence used by the Commission in the statement of objections and, where possible, to refute that evidence in the response.
Povinností Komise je zpřístupnit v zásadě celý spis.
The Commission’s duty is to give access, in principle, to the whole file.
Jinak je tomu pouze v případě interních dokumentů Komise, jakož i dokumentů obsahujících obchodní tajemství třetích osob.
The situation is otherwise only with respect to the Commission’s internal documents and evidence containing business secrets of third parties.
Hoechst rovněž uvádí, že zásada rovnosti zbraní znamená, že Komise nemůže sama rozhodnout, zda, a v jakém rozsahu, zpřístupní dokumenty, které by účastník řízení mohl použít jako skutečnosti ve svůj prospěch.
Hoechst also submits that the principle of equality of arms means that the Commission cannot decide alone whether, and to what extent, it will grant access to the documents which a party might use as exculpatory evidence.
Bylo by zásahem do práva na obhajobu, pokud by bylo prokázáno, že správní řízení mohlo mít odlišný výsledek v případě, že by Hoechst v průběhu uvedeného řízení měla přístup k daným dokumentům ve svůj prospěch.
There would be a breach of the rights of the defence if it were possible to demonstrate that the administrative procedure might have had a different outcome if Hoechst had obtained access to the exculpatory documents concerned.
Ohledně písemností, které nebyly ve spise, Hoechst musela výslovně požádat o nahlédnutí do dotčených písemností.
For the documents not in the file, Hoechst ought to have expressly requested to consult the documents in question.
V projednávané věci Hoechst velmi jasně zdůraznila, že veškeré dokumenty týkající se telefonických rozhovorů zástupců Komise a Chisso uskutečněných od září 1998 do dubna 1999 jsou významné pro její obhajobu, protože by mohly představovat dokumenty v její prospěch umožňující prokázat nedostatek nestrannosti při vedení řízení v rozhodné době.
In this case, Hoechst made quite clear that all the notes relating to the telephone conversations which took place between September 1998 and April 1999 between the Commission’s representatives and Chisso were important for its defence, as they might have been exculpatory documents, showing the lack of impartiality in the conduct of the proceedings at that time.
Části spisu, které mohla Hoechst konzultovat, umožnily zjištění nerovného zacházení v její neprospěch, ve srovnání s Chisso.
The parts of the file that Hoechst was able to consult show that the applicant was treated unequally by comparison with Chisso.
Zaprvé Komise na podzim roku 1998 dopřála Chisso to, co zároveň odmítla Hoechst, tedy uznání ústních svědectví jako úkonů spolupráce.
First, the Commission granted Chisso, in autumn 1998, something that it refused to grant at the same time to Hoechst, namely recognition of oral depositions as acts of cooperation.
Tehdy také Komise aktivně vyzvala Chisso, aby se s ní setkala, zatímco odmítla tatáž setkání s Hoechst.
At the same time, the Commission actively invited Chisso to meetings with it, whereas it refused the same meetings to Hoechst.
Konkrétně interní dokument Komise ze dne 9. listopadu 1998 uvádí, že „[a]dvokáti [Chisso] alespoň souhlasili s konáním setkání dohodnutých na základě telefonátů generálního ředitelství pro hospodářskou soutěž“.
In particular, an internal Commission note dated 9 November 1998 states that ‘[Chisso’s] lawyers [had] at last agreed to hold the promised meetings, following calls initiated from [the Direct-orate-General for Competition]’.
Uvedené opakované telefonáty Komise odhalují podjatost, s jakou vedla řízení.
Those repeated telephone calls from the Commission show the partisan way in which it conducted the proceedings.
Zadruhé bylo zjištěno, že v průběhu uvedené rozhodné doby řízení, tedy na konci roku 1998, Chisso protiprávně obdržela slib ze strany Komise, že bude „upozorněna“, pokud by ji jiné podniky předešly v otázce spolupráce.
Second, it is also established that during that decisive period of the proceedings, that is to say, at the end of 1998, Chisso unlawfully obtained a promise from the Commission that it would receive a ‘warning’ if it appeared that other undertakings would overtake it in relation to cooperation.
Taková podjatá upozornění jsou nejen sama o sobě protiprávní, ale rovněž relevantní pro obhajobu Hoechst.
Such partial warnings are not only unlawful in themselves but also relevant for Hoechst’s defence.
Její obhajoba totiž v zásadě závisela na otázce, zda, a v jakém rozsahu, Chisso dostala od Komise taková „upozornění“ či náznaky ve věci stavu spolupráce ze strany Hoechst.
In effect, that defence depends essentially on whether, and to what extent, the Commission gave Chisso such ‘warnings’ or indications concerning the state of the cooperation supplied by Hoechst.
Navíc podle ustálené judikatury zásada řádné správy zahrnuje povinnost příslušného orgánu posoudit s péčí a nestranností všechny relevantní okolnosti projednávaného případu (rozsudek Soudu ze dne 20. března 2002, ABB Asea Brown Boveri v. Komise, T-31/99, Recueil, s. II-1881, bod 99).
Furthermore, according to settled caselaw the principle of sound administration includes the obligation for the competent institution to examine carefully and impartiality all the relevant aspects of the individual case (Case T-31/99 ABB Asea Brown Boveri v Commission [2002] ECR II-1881, paragraph 99).
I za předpokladu, že se Chisso nedostalo upozornění od Komise, nic to nemění na žalobním důvodu vycházejícím ze skutečnosti, že Komise v každém případě prohlásila, že je připravena takové upozornění učinit.
Even on the assumption that Chisso received no warning from the Commission, that has no impact on the complaint that the Commission in any event declared that it was prepared to give such a warning.
Toto jediné porušení zásady řádné správy stačí k odůvodnění toho, aby Hoechst byl udělen rozšířený přístup ke spisu za účelem ochrany jejího práva na obhajobu.
That breach of the principle of sound administration is in itself sufficient to justify granting Hoechst greater access to the file in order to preserve its rights of defence.
Za těchto podmínek jsou veškeré dokumenty zabývající se kontakty advokátů Chisso s úředníky Komise pověřenými touto věcí významné pro obhajobu Hoechst, jako dokumenty v její prospěch.
In those circumstances, all the documents dealing with the contacts between Chisso’s lawyers and the Commission officials responsible for the case are important for Hoechst’s defence, as exculpatory documents.
Hoechst toto stanovisko vyjádřila opakovaně, jak písemně (pro úřednici pro slyšení a vedoucího oddělení Komise pověřeného věcí), tak na jednání konaném dne 24. dubna 2003.
Hoechst explained that point of view on several occasions, both in writing (for the attention of the hearing officer and the head of division of the Commission responsible for the case) and at the hearing on 24 April 2003.
Přitom úřednice pro slyšení tyto žádosti zamítla dopisem ze dne 24. února 2003 určeným poradcům Hoechst a Nutrinova, přičemž upřesnila zejména následující:
However, the hearing officer rejected those requests by letter of 24 February 2003 to counsel for Hoechst and Nutrinova, stating, in particular, the following:
„Vzhledem k neexistenci určujícího protidůkazu je třeba předpokládat, že Komise provedla objektivní analýzu informací prospěšných pro vaš[eho] klient[a] v tomto ohledu.
‘In the absence of strong evidence to the contrary, it has to be presumed that the Commission made an objective assessment of the information which is useful to [your clients] in this regard.
Váš dopis neobsahuje žádný přesvědčivý protidůkaz.
No strong evidence to the contrary is conveyed in your letter.
Krom toho důvod (uvedený výše) této žádosti o další přístup ke spisu není vhodným důvodem pro zpřístupnění dokumentů; přesněji, není relevantní pro otázku použití sdělení o spolupráci v této věci.“
Moreover, the reason given (quoted above), for requesting additional access is not an appropriate basis upon which to consider granting access and, more specifically, it is not relevant to the issue of the application of the Leniency Notice in this case.’
Uvedené argumenty prokazují, že úřednice pro slyšení, jejíž úkony se považují za úkony Komise, překročila své pravomoci a porušila povinnosti, které má jako strážce ochrany práva na obhajobu.
Those arguments show that the hearing officer, whose actions are attributable to the Commission, misunderstood her powers and her duties to ensure respect for the rights of the defence.
V souladu s judikaturou lze od účastníka řízení, který požaduje širší přístup ke spisu, pouze očekávat, že relevantními argumenty prokáže, které dokumenty mohou být významné pro jeho obhajobu a z jakého důvodu (rozsudek Atlantic Container Line a další v. Komise, bod 70 výše, bod 335).
In accordance with the case-law, all that can be expected of a party which seeks wider access to the file is that it should establish by relevant arguments what documents may be of interest for its defence, and for what reason (Atlantic Container Line and Others v Commission, paragraph 70 above, paragraph 335).
Posouzení významu pro obhajobu je třeba provést z perspektivy účastníka řízení, který se hájí, a ani zmocněnec Komise pověřený věcí, ani úřednice pro slyšení nejsou příslušní rozhodnout, které dokumenty mohou sloužit obhajobě jako dokumenty ve prospěch obhajoby.
Whether a particular document is of interest for the defence must be assessed from the viewpoint of the party defending itself and neither the Commission’s agent responsible for the case nor the hearing officer is competent to decide what documents may serve for the defence as exculpatory documents.
S odkazem rovněž na rozsudek Soudu ze dne 29. června 1995, Solvay v. Komise (T-30/91, Recueil, s. II-1775, body 81 a 83), Hoechst tvrdí, že jestliže věc vyžaduje provedení obtížných a složitých hospodářských posouzení, musí Komise jednat tak, aby adresáti rozhodnutí mohli mít tutéž znalost skutečností, jako ona sama a jako ostatní dotčení účastníci řízení.
The applicant also refers to Case T-30/91 Solvay v Commission [1995] ECR II-1775, paragraphs 81 and 83, and submits that where a case calls for difficult and complex economic assessments, the Commission must ensure that the addressees of a decision have the same knowledge of the facts as the Commission itself and the other parties concerned do.
Tato zásada platí rovněž ohledně interních dokumentů Komise týkajících se jejích kontaktů s Chisso, ke kterým Hoechst požadovala přístup za účelem ochrany svých práv.
That principle also applies for the Commission’s internal documents relating to the contacts with Chisso, to which Hoechst requested access in order to protect its rights.
S odkazem na rozsudek Soudu ze dne 20. března 2002, HFB a další v. Komise (T-9/99, Recueil, s. II-1487, bod 40), Hoechst uvádí, že interní dokumenty Komise musí být zpřístupněny, jestliže byly předloženy závažné údaje prokazující, že takové zpřístupnění vyžadují výjimečné okolnosti projednávané věci.
Referring to Case T-9/99 HFB and Others v Commission [2002] ECR II-1487, paragraph 40, the applicant states that the Commission’s internal documents must be communicated where circumstances of the case are exceptional and the applicant makes out a plausible case for the need to communicate them.
Přístup k interním dokumentům Komise musí být povolen,
Access to the Commission’s internal documents must be authorised
2008 – VĚC T-410/03 jestliže slouží k prokázání porušení zásady legality Komisí (usnesení Soudního dvora ze dne 18. června 1986, BAT a Reynolds v. Komise, 156/84, Recueil, s. 1899, bod 11).
2008 — CASE T-410/03 where they serve to prove a breach of the principle of lawfulness by the Commission (order of 18 June 1986 in Case 156/84 BAT and Reynolds v Commission [1986] ECR 1899, paragraph 11).
Pokud jde o odkaz učiněný úřednicí pro slyšení na použití sdělení o spolupráci z roku 1996 v projednávané věci, Hoechst uvádí, že úřednici pro slyšení nemůže příslušet předvídání budoucího odůvodnění rozhodnutí Komise a zakládat na tomto budoucím odůvodnění svá procesní rozhodnutí.
As regards the hearing officer’s reference to the application of the 1996 Leniency Notice in the present case, Hoechst observes that it cannot be for the hearing officer to predict the future reasoning in the Commission’s decision and to base her procedural decisions on that reasoning.
Nemůže znát ani rozhodnout, které důvody přijme kolegium členů Komise, a nemá pravomoc ani právo, sama rozhodovat o významu, který mohou pro obhajobu mít dokumenty svědčící případně v její prospěch (rozsudek Atlantic Container Line a další v. Komise, bod 70 výše, bod 339).
The hearing officer can neither know nor decide what grounds will be adopted by the College of Members of the Commission and has neither the power nor the right to decide alone on the interest which potentially exculpatory documents might have for the defence (Atlantic Container Line and Others v Commission, paragraph 70 above, paragraph 339).
V tomto kontextu Hoechst navrhuje, aby Soud přijal organizační procesní opatření a nařídil Komisi, aby jí, jakož i Soudu, umožnila nahlédnout do úplného znění všech dokumentů nacházejících se ve spise, nebo jinde v držení Komise, a umožnila dozvědět se, čeho se týkaly kontakty advokátů Chisso a zástupců Komise od září 1998 do dubna 1999.
In that context, Hoechst requests the Court to adopt measures of organisation of procedure consisting in ordering the Commission to put it and the Court in a position to consult, in their integral version, all the documents in the file, or otherwise in the Commission’s possession, showing the content of the contacts between Chisso’s lawyers and the Commission’s representatives between September 1998 and April 1999.
Krom toho z titulu důkazního opatření Hoechst navrhuje, aby byli předvoláni jako svědci dva úředníci Komise pověření věcí v rozhodné době.
Furthermore, by way of measure of inquiry, Hoechst requests that the two Commission officials then responsible for the case be called as witnesses.
K odmítnutí přístupu k dopisu Chisso ze dne 17. prosince 2002 s jeho přílohami
The refusal of access to a letter of 17 December 2002 from Chisso, together with the annexes thereto
Hoechst uvádí, že již před přijetím rozhodnutí poukazovala na to, že dopis advokátů Chisso ze dne 17. prosince 2002 nacházející se ve spisu, jehož obsah byl však téměř úplně zakryt, by měl být ve spise v úplném znění.
Hoechst states that it has already claimed, before the adoption of the Decision, that a letter of 17 December 2002 from Chisso’s lawyers which was in the file but the content of which was almost entirely concealed ought to have been in an unconcealed form in the file.
Hoechst zdůraznila, že přílohy uvedeného dopisu, včetně dopisu ze dne 26. března 1999, který se podle shrnutí svého obsahu týkal spolupráce Chisso s Komisí, mají velký význam pro její obhajobu.
Hoechst emphasised that the annexes to that letter, including a letter of 26 March 1999, which, according to the summary of its content, dealt with Chisso’s cooperation with the Commission, was of great interest for its defence.
V rozsahu, v jakém se uvedený dokument, jak lze vyvodit z přístupné části spisu, týká pouze obsahu či právní otázky týkající se spolupráce Chisso a jejího posouzení, má Hoechst za to, že neexistuje důvod umožňující bránit do něj nahlédnout.
In so far as that document, as may be inferred from the file to which access was granted, related only to contents or to legal points relating to Chisso’s cooperation and to its assessment, Hoechst contends that there is no valid reason for precluding consultation of it.
Hoechst dodává, že dopis Chisso by mohl obsahovat skutečnosti v její neprospěch (například v případě, že by Chisso označila Hoechst za vůdce kartelové dohody), a Komise jej tedy měla zpřístupnit okamžitě a samovolně.
Hoechst adds that Chisso’s letter might contain inculpatory evidence (for example, if Chisso accused the applicant of having been a leader of the cartel) and the Commission ought therefore to have given the applicant immediate access without any prompting.
Naopak v případě náznaků diskriminace, jako například pochybení v řízení před Komisí, uvedených výše, by dopis Chisso mohl mít účinky ve prospěch Hoechst.
Conversely, should there be any sign of discrimination such as the procedural irregularities on the part of the Commission noted above, Chisso’s letter might have an exculpatory effect.
V takovém případě měl být uvedený dopis předán nejpozději na žádost Hoechst.
In that case, the letter ought to have been transmitted when Hoechst requested it, at the latest.
V tomto kontextu je lhostejné, zda účastník řízení požádal o důvěrné zacházení s dotčeným dokumentem, či nikoli.
In that context, it is immaterial whether or not one of the parties to the procedure requested confidential treatment for the documents in question.
2 nařízení č. 17 stanoví, že Komise může vyhovět pouze odůvodněným žádostem o důvěrné zacházení s obchodním tajemstvím.
Hoechst submits in that regard that Article 21(2) of Regulation No 17 provides that the Commission can grant only valid requests for confidential treatment for business secrets.
Podle Hoechst by pouze obchodní údaje, jako například obrat či podíl na trhu v nedávné době, mohly odůvodnit zakrytí – ale jen částečné – obsahu dopisu Chisso.
Hoechst contends that only business data such as turnover or market shares in nonhistorical periods could have constituted a ground for concealing — and only in part — Chisso’s letter.