natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Hoechst v odpovědi rovněž výslovně prohlásila, že nezpochybňuje podstatné skutečnosti kartelové dohody v odvětví sorbátů, jak byly popsány v oznámení námitek Komise (body 29 a 451 odůvodnění rozhodnutí).
Hoechst thus expressly stated in its response that it did not substantially contest the facts of the sorbates cartel, as described in the Commission’s statement of objections (recitals 29 and 451 to the Decision).
Komise dále zdůrazňuje, že v projednávané věci dotčené podniky stanovily cílové ceny, které měli zákazníci platit (bod 102 odůvodnění rozhodnutí).
The Commission emphasises, next, that in this case the undertakings concerned had discussed target prices that customers would accept to pay (recital 102 to the Decision).
Tyto ceny neodpovídaly volnému stanovení cen jednotlivými účastníky kartelové dohody.
Those prices do not correspond to a free determination by each member of the cartel.
Hoechst nadto vážně nepopírá, že zavedené kontrolní mechanismy skutečně umožnily globálně dosáhnout cílových cen, nebo přinejmenším, že se jich účastníci aktivně snažili dosáhnout (body 331 a 334 odůvodnění rozhodnutí).
Nor does Hoechst seriously deny that the monitoring mechanisms actually allowed the target prices to be reached generally or at least that the parties actively endeavoured to achieve them (recitals 331 and 334 to the Decision).
Podle Komise byly cílové ceny systematicky používány jako základ pro vyjednávání (bod 104 odůvodnění rozhodnutí).
In the Commission’s submission, the target prices had to be used systematically as a basis for negotiation (recital 104 to the Decision).
Někdy účastníci výslovně konstatovali, že cílové ceny byly dodrženy (bod 205 odůvodnění rozhodnutí).
Sometimes the participants expressly stated that the target prices had been achieved (recital 205 to the Decision).
Komise nicméně ponechala stranou otázku rozdílu mezi cenami uloženými kartelovou dohodou a cenami, kterých by mohlo být dosaženo v situaci běžné hospodářské soutěže (body 333 a 340 až 342 odůvodnění rozhodnutí).
However, the Commission left open the question of the differential between the prices imposed by the cartel and those that might have been achieved in a situation of normal competition (recitals 333 and 340 to 342 to the Decision).
V rozhodnutí nebylo uvedeno, že ceny byly trvale zvyšovány, ale pouze že byly stanoveny cílové ceny za účelem dosažení vyšších než tržních cen.
The Decision does not state that prices had increased continuously, but only that the target prices had been fixed in such a way as to enable prices higher than market prices to be achieved.
Podle Komise to mohlo zahrnovat snížení cen, jehož účinkem však pouze bylo zmírnění dopadu snížení tržních cen pro účastníky kartelové dohody (bod 224 odůvodnění rozhodnutí).
In the Commission’s submission, that could include price reductions, the effect of which, however, was only to attenuate the impact of the reduction of market prices for members of the cartel (recital 224 to the Decision).
Pokud jde o důsledky kartelové dohody pro objem prodeje, Hoechst nezpochybňuje konkrétně údaje uvedené v tabulce II rozhodnutí.
As regards the cartel’s consequences for sales volumes, Hoechst does not specifically challenge the figures in Table II in the Decision.
Tvrzení Hoechst (v rozporu s bodem 419 odůvodnění rozhodnutí), podle kterého existovala větší „šedá množství“ u jiných výrobců než Ueno, zejména u Hoechst, je zcela nepřesné.
Hoechst’s assertion (contrary to recital 419 to the Decision) that there were higher sales of ‘grey quantities’ by other producers than by Ueno, notably by Hoechst, is wholly inaccurate.
Krom toho otázka šedých množství vyvstala až na konci roku 1992, tedy ke konci kartelové dohody (body 112 a 193 odůvodnění rozhodnutí).
Furthermore, the problem of grey quantities became apparent only at the end of 1992, and therefore towards the end of the cartel (recitals 112 and 193 to the Decision).
Komise rovněž připomíná, že v projednávané věci byla nabídka přizpůsobena poptávce a odkazuje na body 108 a 109 odůvodnění rozhodnutí.
The Commission also observes that in this case supply was adjusted to demand, and refers to recitals 108 and 109 to the Decision.
Pokud jde o poznámky Hoechst týkající se relevantních trhů, Komise upřesňuje, že v bodě 336 odůvodnění rozhodnutí jednoduše připomněla, že sorbáty jsou nejpoužívanější konzervační prostředky a že žádný jiný konzervační prostředek je nemůže zcela nahradit.
As regards Hoechst’s comments on the markets in question, the Commission states that it merely observed, at recital 336 to the Decision, that sorbates were the mostused preservatives and that no other preservative constituted a perfect substitute.
Bylo tedy oprávněné domnívat se, že výrobci sorbátů mohli také kontrolovat „ve značném rozsahu“ odvětví konzervačních prostředků.
It was therefore permissible to conclude that sorbates manufacturers were in a position to control the preservatives sector ‘to a great extent’.
Komise dodává, že
The Commission further
2008 – VĚC T-410/03 neprokázala s konečnou platností existenci odlišného trhu sorbátů.
2008 — CASE T-410/03 submits that it did not definitively establish whether there was a separate market for sorbates.
I kdyby tomu tak bylo, zjištění Komise nadále platí.
Even if that were so, the Commission’s finding would remain valid.
Konečně pokud jde o význam škodlivých důsledků protiprávního jednání na určení výše pokuty, předpoklad Hoechst, podle kterého uvedené důsledky odpovídají přesně jedné třetině, je zcela neopodstatněný.
Last, as regards the significance of the harmful consequences of the infringement for the determination of the amount of the fine, Hoechst’s argument that those consequences account for exactly one third is wholly unfounded.
Tisková zpráva Komise, jíž se dovolává Hoechst, obsahuje pouze zkrácenou verzi rozhodnutí a nelze si myslet, že znamená, že dotčený dopad sehrál při výpočtu pokuty rozhodující úlohu.
The Commission’s press release to which Hoechst refers contains merely an abridged presentation of the Decision and must not be taken to mean that the impacts in question played a decisive role in the calculation of the fines.
Tento aspekt není ani uveden v části nazvané „Výpočet pokut“ zprávy.
That aspect is not even mentioned in the part of the press release entitled ‘Calculation of the fines’.
Krom toho je třeba přičíst více významu skutečnostem týkajícím se předmětu jednání než skutečnostem týkajícím se jeho účinků, především jestliže se týkají skutečně závažného protiprávního jednání, jako stanovení cen a rozdělení trhů (rozsudek Soudu ze dne 11. března 1999, Thyssen Stahl v. Komise, T-141/94, Recueil, s. II-347, bod 636).
Furthermore, factors relating to the object of conduct may be more significant than those relating to its effects, particularly where they relate to infringements which are intrinsically serious, such as price-fixing and market-sharing (Case T-141/94 Thyssen Stahl v Commission [1999] ECR II-347, paragraph 636).
K účasti nejvyšších ředitelů na protisoutěžních dohodách
The participation in the anticompetitive agreements of directors at a very high level
Pokud jde o odůvodnění rozhodnutí, Komise tvrdí, že Hoechst zjevně pochopila, co zahrnuje pojem „na nejvyšší úrovni“, a že krom toho oznámení námitek upřesňuje, že dohody byly pojaty, řízeny a podporovány na nejvyšších úrovních hierarchie dotčených podniků.
As regards the grounds of the Decision, the Commission contends that Hoechst obviously understood what is covered by the expression ‘at a very high level’ and that, moreover, the statement of objections makes clear that the agreements had been conceived, directed and encouraged at a very high level in the undertakings concerned.
Hoechst tato zjištění nezpochybnila a nebylo nezbytné tuto otázku zkoumat podrobněji.
Hoechst did not dispute those findings and there was no need to develop that point in greater detail.
Z věcného hlediska nelze z rozsudku ABB Asea Brown Boveri v. Komise, bod 75 výše, odvodit definici pojmu „nejvyšší úroveň“ použitelnou na jakoukoli situaci, která by vyloučila všechny osoby vykonávající funkce nižší než funkce dotčené v uvedeném rozsudku.
On the substance, ABB Asea Brown Boveri v Commission, paragraph 75 above, does not provide a definition of the concept of ‘a very high level’, applicable to all situations and excluding anyone carrying out lower-level duties than those at issue in that judgment.
V bodě 323 odůvodnění rozhodnutí Komise směřuje k prokázání, že kartelová dohoda nebyla organizována podřízenými spolupracovníky, ale osobami na takové úrovni hierarchie, která může kartelové dohodě dodat autoritu a stabilitu.
At recital 323 to the Decision, the Commission seeks to demonstrate that the cartel was not organised by junior staff but by persons at a level capable of conferring authority and stability on the cartel.
Vedoucí odbytu dotčeného odboru Hoechst uvedené podmínky splňovali.
The sales managers of the Hoechst division concerned satisfy those conditions.
K rozřazení podniků do kategorií
The division of the undertakings into categories
Hoechst ponechává bez povšimnutí skutečnost, že pokyny se opírají o specifickou váhu jednotlivých podniků (čtvrtý, šestý a sedmý odstavec bodu 1 A).
Hoechst ignores the fact that the Guidelines are based on the specific weight of each undertaking (Section 1 A, fourth, sixth and seventh paragraphs).
Skutečnost, že japonští výrobci se pravidelně setkávali před společnými setkáními a obvykle také po těchto setkáních, z nich nutně nedělá jeden a tentýž podnik.
The fact that the Japanese manufacturers held regular meetings before the joint meetings and normally also met after those meetings does not necessarily mean that they constitute one and the same undertaking.
Krom toho Komise připomíná, že při rozřazení podniků do kategorií začala s Hoechst, které uložila minimální pokutu doporučenou pro velmi závažná protiprávní jednání.
Furthermore, the Commission observes that, in dividing the undertakings into categories, it began with Hoechst, on which it imposed the minimum fine recommended for very serious infringements.
Argument Hoechst směřující k tvrzení, že výchozí částka pokuty pro podniky v druhé kategorii, jež dosáhla jedné třetiny její vlastní výchozí částky, je příliš nízká, nelze přijmout, neboť nikdo nemůže ve svůj prospěch uplatňovat protiprávnost, k níž došlo ve prospěch jiné osoby (rozsudek Soudu ze dne 20. března 2002, Lögstör Rör v. Komise, T-16/99, Recueil, s. II-1633, bod 350).
Hoechst’s argument that the starting amount of the fine for the undertakings in the second category, which is one third of its own starting amount, is too low, cannot be accepted, since no one can rely to his own advantage on an unlawful act committed in favour of another (Case T-16/99 Lögstör Rör v Commission [2002] ECR II-1633, paragraph 350).
Skutečnost, že výchozí částka pokuty nebyla pro podniky druhé kategorie přizpůsobena přesně poměrným způsobem podle podílů na trhu dotčených podniků, tedy nemá žádný dopad.
It is therefore immaterial that the starting amount of the fine for the undertakings in the second category was not adapted in precise proportion to the market shares of the undertakings concerned.
Pokud jde o rozhodovací praxi, jíž se dovolává Hoechst, Komise tvrdí, že tato praxe sama o sobě neslouží jako právní rámec pro pokuty v oblasti hospodářské soutěže, jež byl vymezen výhradně v nařízení č. 17, a že srovnávané skutečnosti mohou mít pouze orientační povahu, jelikož podrobné údaje o věcech hospodářské soutěže, jako například dotčené trhy, výrobky, země, podniky a období nejsou totožné.
As regards the practice in taking decisions on which Hoechst relies, the Commission contends that that practice does not in itself serve as a legal framework for fines in competition matters, which is defined solely in Regulation No 17, and that the factors for comparison can be no more than indicative when the circumstances of competition cases, such as markets, products, countries, undertakings and periods concerned are not the same.
Komise v tomto ohledu odkazuje na rozsudek JCB Service v. Komise, bod 218 výše (body 187 a 188).
The Commission refers, on those points, to JCB Service v Commission, paragraph 218 above (paragraphs 187 and 188).
Srovnání provedené Hoechst proto není relevantní.
The comparison drawn by Hoechst is therefore irrelevant.
K faktoru zvýšení za účelem zohlednění velikosti a celkových zdrojů Hoechst
The increase to take account of Hoechst’s size and global resources
Komise tvrdí, že stanovení faktoru za účelem odrazení je v souladu s judikaturou a rozhodovací praxí.
The Commission contends that fixing a factor for deterrence is consistent with the caselaw and with its practice in taking decisions.
Komise odkazuje zejména na rozsudek ABB Asea Brown Boveri v. Komise, bod 75 výše (body 162 a následující).
The Commission refers, in particular, to ABB Asea Brown Boveri v Commission, paragraph 75 above (paragraph 162 et seq.).
Uvedený faktor zohledňuje velikost a zdroje dotčeného podniku, jež souvisejí s jeho významem.
That factor takes account of the size and resources of the undertaking concerned, which go hand in hand with its importance.
V roce 2002 byla Hoechst přinejmenším čtyřikrát větší než Daicel, podnik, který Hoechst bezprostředně následuje, pokud jde o obrat.
In 2002 Hoechst was at least four times as large as Daicel, the next-largest undertaking in terms of turnover.
Naproti tomu povaha činnosti Hoechst v okamžiku přijetí rozhodnutí je nerelevantní.
On the other hand, the nature of Hoechst’s activity at the time of the adoption of the Decision is irrelevant.
Skutečnost, že Hoechst postoupila svoji část činnosti v odvětví sorbátů třetí osobě, již byla zohledněna v rámci příslušného srovnání velikosti dotčených podniků.
The fact that Hoechst transferred its sorbates business to a third party was already taken into consideration when the relevant comparison of the size of the undertakings concerned was made.
Pokud jde o argumenty Hoechst týkající se metody stanovené v pokynech, Komise uvádí, že zvýšení o 10 % za rok je stanoveno v bodě 1 B pokynů, a to s cílem ukládat účinné sankce za omezení hospodářské soutěže, které mělo dlouhodobě škodlivé účinky.
As regards Hoechst’s arguments relating to the method laid down in the Guidelines, the Commission submits that an increase of 10% per annum is provided for at Section 1 B of the Guidelines, with the object of really penalising the restrictions which produced harmful effects on a lasting basis.
Soudní dvůr měl nedávno příležitost znovu zdůraznit, že je v souladu s obecným zájmem předcházet protisoutěžním jednáním a dohodám, tato jednání a dohody odhalit a rovněž je sankcionovat (rozsudek Aalborg Portland a další v. Komise, bod 145 výše, bod 54).
The Court of Justice has again had occasion recently to emphasise that it is consistent with the general interest to avoid anticompetitive practices, to discover them and to impose sanctions (Aalborg Portland and Others v Commission, paragraph 145 above, paragraph 54).
Komise mimoto zdůrazňuje, že pro zvýšení stanovené za dobu trvání protiprávního jednání neexistuje maximální možná výše (jako například 100 %, jak tvrdí Hoechst) a odkazuje v tomto ohledu na svoji rozhodovací praxi v několika věcech.
The Commission emphasises, moreover, that the increase envisaged for the duration of the infringement is not subject to an absolute maximum (as the 100% suggested by Hoechst) and refers, on that point, to its practice in taking decisions in a number of cases.
Navíc kritéria závažnosti a doby trvání protiprávního jednání jsou navzájem nezávislá.
Furthermore, the criteria of gravity and duration of the infringement exist autonomously alongside each other.
Společně umožňují určit základní částku.
Together, they enable the basic amount to be determined.
Definovat zvýšení z důvodu doby trvání protiprávního jednání odkazem na kritérium závažnosti by bylo v rozporu s nezávislou povahou obou kritérií, a tedy nepřiměřené.
To define the increase for the duration of the infringement by reference to the criterion of gravity would be contrary to the autonomy of the two criteria and therefore inappropriate.
Krom toho v rozporu s názorem Hoechst není kategorie velmi závažného protiprávního jednání nijak vyhrazena pro dlouhodobá horizontální omezení.
Furthermore, contrary to Hoechst’s opinion, the category of very serious infringements is not reserved for longterm horizontal infringements.
Je tedy třeba plně zohlednit skutečnou dobu trvání protiprávního jednání.
It is therefore appropriate to take the actual duration of the infringement fully into account.
Ani úvahy ohledně promlčení nejsou relevantní.
Nor are the considerations on limitation relevant.
Promlčecí doba začíná v případě trvajícího nebo pokračujícího protiprávního jednání běžet až ke dni ukončení protiprávního jednání.
In the case of lasting or continuous infringements time begins to run only on the date on which the infringement comes to an end.
Pokud jde o argument, podle kterého v každém případě bylo předvídatelné pouze zvýšení o 165 % z důvodu, že první rok protiprávního jednání se nepočítá, Komise odpovídá, že zvýšení o 10 % za rok je zcela v souladu se zásadami zakotvenými v pokynech.
As regards the argument that in any event only an increase of 165% was foreseeable, on the ground that the first year of the infringement does not count, the Commission replies that the increase of 10% per annum is perfectly consistent with the principles laid down in the Guidelines.
V tomto ohledu bylo pouze stanoveno, že pro krátkodobá protiprávní jednání, obecně kratší než jeden rok, se neuplatní žádné zvýšení (rozsudek Cheil Jedang Corporation v. Komise, bod 318 výše, bod 133).
The only provision in that regard is that, for infringements of short duration, in general less than one year, no increase is applied (Cheil Jedang Corporation v Commission, paragraph 318 above, paragraph 133).
Srovnání znění druhého a třetího odstavce bodu 1 B pokynů ukazuje, že v případě protiprávního jednání delšího než jeden rok se zvýšení uplatní „za rok“ protiprávního jednání, tedy včetně prvního roku.
A comparison of the wording of the second and third indents of Section 1 B of the Guidelines shows that, where an infringement lasts more than one year, the increase is supposed to be applied ‘per year’ of the infringement, thus including the first year.
Konečně pokud jde o rozhodovací praxi, jíž se dovolává Hoechst, na základě které bylo uloženo zvýšení nižší než 10 % za rok, Komise uvádí, že věc, v níž byl vydán rozsudek Cheil Jedang Corporation v. Komise, bod 318 výše, vykazovala tu zvlášt -nost, že zvýšení z důvodu doby trvání dosáhlo 10 % pro některé podniky a méně než 10 % pro jiné podniky, takže rozhodnutí nebylo koherentní (bod 139 rozsudku).
As regards, last, the decision-taking practice to which Hoechst refers, whereby an increase of less than 10% per year was imposed, the Commission observes that Cheil Jedang Corporation v Commission, paragraph 318 above, had the particular characteristic that the increase for duration came to 10% for some undertakings and less than 10% for others, so that the decision was not consistent (paragraph 139 of the judgment).
Komise dodává, že skutečnost, že v minulosti uplatnila určitou sazbu zvýšení částky pokuty v závislosti na době trvání protiprávního jednání, jí nezbavuje možnosti zvýšit tuto sazbu v mezích uvedených v nařízení č. 17 a v pokynech, je-li to nezbytné pro zajištění uplatňování politiky Společenství v oblasti hospodářské soutěže (rozsudek
The Commission adds that the fact that it may in the past have applied a certain rate of increase to the fine, by reference to the duration of the infringement, cannot deprive it of the option of raising that rate within the limits indicated by Regulation No 17 and the Guidelines, if that is necessary to ensure the implementation of
Soudu ze dne 30. září 2003, Michelin v. Komise, T-203/01, Recueil, s. II-4071, bod 277).
Community competition policy (Case T-203/01 Michelin v Commission [2003] ECR II-4071, paragraph 277).
Krom toho v nedávných rozhodnutích, jež uvádí Hoechst, Komise nepochybně zvýšila pokutu o 10 % za rok za dobu trvání protiprávního jednání.
Furthermore, in the last decisions to which Hoechst refers, the Commission undoubtedly increased the fine by 10% per year for the duration of the infringement.
Je třeba v tomto ohledu odmítnout tvrzení Hoechst, podle kterého zvýšení o 10 % za rok je v každém případě nepřiměřené, jelikož intenzita protiprávního jednání se měnila.
It is necessary, on that point, to reject Hoechst’s assertion that the increase of 10% per year is in any event inadequate since the intensity of the infringement varied.
Jednak část rozhodnutí citovaná Hoechst za účelem prokázání uvedené změny v intenzitě protiprávního jednání neumožňuje vůbec žádný závěr v tomto smyslu.
The passage in the Decision which Hoechst cites in order to demonstrate that change in the intensity of the infringement does not permit the slightest conclusion to that effect.
A jednak, pokud se jedná o stíhání velmi závažného protiprávního jednání, je zvýšení pokuty o 10 % za rok odůvodněné, i kdyby se intenzita protiprávního jednání v dotčeném období měnila (rozsudek Michelin v. Komise, bod 339 výše, bod 278).
In addition, the increase in the fine by 10% per year of the infringement is justified even if the intensity of the infringement may have varied during the period concerned, once the very serious infringement was pursued (Michelin v Commission, paragraph 339 above, paragraph 278).
Úvodem je především třeba konstatovat, že pátý žalobní důvod vznesený Hoechst sestává ze dvou částí.
As a preliminary point, it should be noted that Hoechst’s fifth plea is supported by two parts.
První část je nazvaná „Povaha protiprávního jednání“. Druhá část je nazvaná „Doba trvání protiprávního jednání“.
The first part is entitled ‘Nature of the infringement’ and the second ‘Duration of the infringement’.
První část se však ve skutečnosti týká prvků „závažnosti“ protiprávního jednání, jež zahrnují povahu protiprávního jednání.
However, the first part is aimed, in fact, at the constituent elements of the ‘gravity’ of the infringement, which incorporates the nature of the infringement.
Je tedy třeba mít za to, že Hoechst v první části ve skutečnosti zpochybňuje důkazy uplatněné Komisí ohledně závažnosti protiprávního jednání.
Hoechst must therefore be taken to challenge, in the first part, the elements identified by the Commission as to the gravity of the infringement.
Dále je třeba zamítnout obecný argument Hoechst, podle kterého je částka její pokuty, vypočtená podle sdělení o spolupráci z roku 1996, nepřiměřená, neboť odpovídá téměř pětinásobku celkového objemu trhu v EHP v roce 1995 podle tabulky I rozhodnutí.
Next, it is appropriate to reject Hoechst’s general argument that the amount of its fine, calculated before the application of the 1996 Leniency Notice, is disproportionate in so far as it amounts to almost five times the overall volume of the EEA market, for 1995, set out in Table I of the Decision.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že Komise má za účelem stanovení výše každé pokuty posuzovací pravomoc (rozsudek Soudního dvora ze dne 16. listopadu 2000, Mo och Domsjö v. Komise, C-283/98 P, Recueil, s.
It must be borne in mind, in that regard, that when determining the amount of each fine, the Commission has a discretion (Case C-283/98 P Mo och Domsjö v Commission [2000] ECR I-9855, paragraph 47, and Case T-303/02 Westfalen Gassen Nederland v Commission [2006] ECR II-4567, paragraph 151).
I-9855, bod 47, a rozsudek Soudu ze dne 5. prosince 2006, Westfalen Gassen Nederland v. Komise, T-303/02, Sb. rozh. s. II-4567, bod 151).
Furthermore, under Article 15(2) of Regulation No 17, the amount of the fine is to be determined on the basis of the gravity of the infringement and its duration.
Navíc je uvedená částka výsledkem řady výpočtů provedených Komisí podle pokynů.
HOECHST v COMMISSION calculations performed by the Commission in accordance with the Guidelines.