natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Článek 22 odst. 1 má v každém případě významnou úlohu i po uplynutí lhůty poskytnuté pro uvedení opatření prohlášeného za neslučitelné do souladu s pravidly WTO, jakož i po povolení a přijetí odvetných opatření.
52It is true that allowed to bring the measure declared to be incompatible with the WTO rules into conformity and even after the authorisation and adoption of retaliatory measures, an important place continues to be reserved at all events for negotiation between the parties to the dispute.
5 UŘS, a sice že uvedené řešení bude v souladu s dohodami WTO. Krom toho Rada a Komise postupnou změnou režimu dovozu banánů do Společenství, jehož neslučitelnost s pravidly WTO byla konstatována, neusilovaly o zrušení předpisů považovaných za neslučitelné, nýbrž snažily se o zohlednění zjištění OŘS, dodržení závazků vůči ostatním signatářům čtvrté úmluvy z Lomé, a zároveň o zachování cílů SOT s banány; spor byl ukončen teprve dne 19. dubna 2001 uzavřením dohody se Spojenými státy americkými.
Moreover, by the successive amendments to the Community regime for banana imports that had been found to be incompatible with the WTO rules, the Council and the Commission did not seek to remove the provisions ruled to be unlawful; they attempted at one and the same time to take account of the findings of the DSB, to honour the commitments they had made towards the other signatories to the Fourth Lomé Convention and to safeguard the objectives of the COM for bananas; and it was by concluding an agreement with the United States on 19 April 2001 that the dispute was finally laid to rest.
Bylo by sice možné namítat, že provedení doporučení a rozhodnutí OŘS nelze obcházet a že takové řešení prostřednictvím jednání je pouze jinou formou
It could admittedly be objected that the implementation of the recommendations and rulings of the DSB cannot be avoided, and that such a negotiated solution is yet another way of
Z toho ovšem nelze vyvodit závěr, že by UŘS, slovy judikatury 53, definovalo vhodné právní prostředky k zajištění toho, aby do právních řádů smluvních stran byla v dobré víře prováděna rozhodnutí OŘS, potažmo pravidla WTO, jejichž porušení rozhodnutí konstatovalo.
However, it cannot be concluded from this that, to adopt the wording of the caselaw, 53the DSU determines the appropriate legal means of ensuring that the DSB decision, and hence the WTO rules which the DSB has found to have been infringed, is applied in good faith in the legal order of the contracting parties.
Společenství si ponechává politickou volnost se rozhodnout, zda se v první fázi vystaví odvetným opatřením, která OŘS může na základě čl.
The Community remains free to make the political choice to lay itself open initially to retaliatory measures authorised by the DSB under Article 22(2) of the DSU.
54 — Viz výše uvedený rozsudek Van Parys (body 42 až 51).
54 — See Van Parys, paragraphs 42 to 51.
Viz rovněž výše uvedený rozsudek Soudu, Chiquita Brands a další v. Komise (bod 164).
See also Chiquita Brands and Others v Commission, paragraph 164.
52 — Přestože nacházejí oporu v některých stanoviscích generálních advokátů (viz stanovisko generálního advokáta Albera ve výše uvedené věci Biret International v. Rada a stanovisko generálního advokáta Tizzana ve výše uvedené věci Van Parys).
52 — Even though they find support in the Opinions of some Advocates General (see the Opinion of Advocate General Alber in Biret International v Council and that of Advocate General Tizzano in Van Parys).
55 — Viz rozsudky Fiamm (body 125 až 129) a Fedon (body 118 až 123).
55 — See the FIAMM judgment, paragraphs 125 to 129, and the Fedon judgment, paragraphs 118 to 123.
53 — Viz výše uvedený rozsudek Portugalsko v. Rada (bod 41).
53 — See Portugal v Council, paragraph 41.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA M. POIARESE MADURA – SPOJENÉ VĚCI C-120/06 P a C-121/06 P účinnost opatření Společenství, které bylo shledáno neslučitelným s dohodami WTO.
OPINION OF MR POIARES MADURO — JOINED CASES C-120/06 P AND C-121/06 P present cases is intended only to meet one of the three conditions to which the Community’s fault-based noncontractual liability is subject; it would have no impact on the effectiveness of the Community measure held to be incompatible with the WTO agreements.
provedení rozhodnutí OŘS 56. Nicméně, ať již nahlížíme na trvalou možnost řešit spory prostřednictvím jednání jako na svobodu omezenou na výběr způsobu provedení rozhodnutí OŘS, anebo jako na svobodu upřednostnit určitou variantu provedení tohoto rozhodnutí, volnost zde je.
implementing the DSB decision. 56 However, whether one views the perennial possibility of reaching a negotiated solution to the dispute as a freedom limited to the choice of the means of implementing DSB decisions or as the freedom to prefer an alternative to implementation of the decision, it still constitutes freedom of choice.
Ani tato část argumentace žalobkyň mě nepřesvědčila.
Here too, the appellants’ arguments fail to convince me.
Protiprávnost právní úpravy Společenství, jejíž neslučitelnost s právem WTO konstatoval OŘS a kterou soud Společenství zjistil v řízení o žalobě na náhradu škody, sice formálně nevede k jejímu zrušení ani k prohlášení její neplatnosti. Zůstává tedy nedílnou součástí právního řádu a teoreticky ji lze nadále používat.
It is true that a determination by the Community courts in an action for damages that Community legislation found by the DSB to be incompatible with WTO law is unlawful does not lead formally to either the annulment or the invalidation of that legislation, which thus remains an integral part of the legal order and theoretically applicable.
Přesto však konstatování protiprávnosti soudem Společenství zakládá překážku věci rozsouzené.
The finding of unlawfulness by the Community court nevertheless constitutes res judicata.
Politické orgány Společenství by proto neměly dopustit, aby taková protiprávnost přetrvávala, jinak by porušovaly zásadu, podle níž je Společenství společenstvím práva.
Hence, the political organs of the Community could not allow such unlawfulness to persist, short of disregarding the principle of a Community based on the rule of law.
Měly by povinnost tuto protiprávnost odstranit ukončením platnosti nebo zrušením dotčené právní úpravy.
They would be under an obligation to eliminate that unlawfulness by repealing or withdrawing the legislation concerned.
Nemohly by tudíž, jak učinily v projednávaném případě pomocí posledních legislativních změn režimu dovozu banánů do Společenství, hledat řešení prostřednictvím jednání, které by jim umožnilo co nejvíce vyvážit nejrůznější dotčené zájmy.
It would therefore become impossible for them to seek a negotiated solution that would enable them to achieve an optimum balance between the different interests involved, as they did in the present instance by means of the last legislative amendments to the Community regime for banana imports.
Prostor pro jejich politické rozhodování by tak beze sporu byl omezen.
Their scope for political manoeuvre would thus undeniably be jeopardised.
Může tedy možnost dovolávat se pravidel WTO, jejichž porušení OŘS konstatoval rozhodnutím, za účelem založení subjektivní odpovědnosti Společenství oslabit politickou volnost, které Společenství každopádně požívá v rámci práva WTO?
Hence, would the political freedom that the Community in any event enjoys within the legal framework of the WTO be undermined if, for the purpose of invoking the fault-based liability of the Community, it were possible to rely on WTO rules which a DSB decision has found to have been infringed?
Jinými slovy, byla by tato volnost omezena, kdyby soud Společenství v souvislosti se žalobou na náhradu škody konstatoval protiprávnost jednání Společenství, což by uznání takové možnosti se jich dovolávat umožnilo?
Put another way, would that freedom be restricted if, in an action for damages, the Community courts found the conduct of the Community to be unlawful, a finding that recognition of an ability to rely on the WTO rules would permit?
Navrhovatelky Soudu vytýkají, že odpověděl kladně 57.
The appellants complain that the Court of First Instance so asserted.
Namítají, že konstatování protiprávnosti nesměřuje, na rozdíl od řízení o předběžné otázce směřující k posouzení platnosti, jak bylo vysvětleno ve věci Van Parys, a od řízení o žalobě na neplatnost, k dosažení prohlášení neplatnosti či ke zrušení opatření Společenství neslučitelného s právem WTO; takové soudní rozhodnutí by se bezpochyby mohlo dotknout možnosti zákonodárných a výkonných orgánů Společenství hledat řešení prostřednictvím jednání, neboť by jim ukládalo povinnost odstranit opatření prohlášené za neplatné či zrušené z právního řádu Unie.
57They claim that the purpose of a finding of unlawfulness is not to have the Community measure contrary to WTO law declared invalid or to have it annulled, as in the context of a reference for a preliminary ruling as to validity illustrated by the Van Parys case or in that of an action for annulment; such a judicial ruling would undoubtedly affect the ability of the Community’s legislative and executive organs to seek a negotiated solution, since it would oblige the institutions to remove the measure declared invalid or annulled from the legal order of the Union.
Zjištění protiprávnosti podle nich v projednávaném případě znamená pouze splnění jedné ze tří podmínek, jimž podléhá vznik mimosmluvní subjektivní odpovědnosti Společenství, a nemělo by žádný dopad na
According to the appellants, the finding of unlawfulness in the
56 — V tomto smyslu viz stanovisko generálního advokáta Albera ve výše uvedené věci Biret International v. Rada (body 74 až 88) a stanovisko generálního advokáta Tizzana ve výše uvedené věci Van Parys (body 56 a 57).
56 — See, to that effect, the Opinion of Advocate General Alber in Biret International v Council, points 74 to 88, and that of Advocate General Tizzano in Van Parys, points 56 and 57.
57 — Viz rozsudky Fiamm (body 130 až 135) a Fedon (body 123 až 128).
57 — See the FIAMM judgment, paragraphs 130 to 135, and the Fedon judgment, paragraphs 123 to 128.
Krom toho by uznání subjektivní odpovědnosti Společenství skýtalo možnost pro všechny podniky dotčené samotným opatřením Společenství neslučitelným s pravidly WTO nebo odvetným opatřením, aby na základě žaloby získaly náhradu veškeré
Moreover, a finding of fault-based liability on the part of the Community would give all undertakings affected either by the Community measure that is incompatible with the WTO rules or by the retaliatory measures the opportunity to bring actions
B – Objektivní odpovědnost Společenství škody, kterou utrpěly.
B — Liability of the Community in the absence of fault and obtain compensation for the entire damage they have suffered.
I představa takové finanční zátěže by musela politické orgány Společenství přimět k odstranění opatření Společenství považovaného za neslučitelné s pravidly WTO, a tudíž omezit jejich volnost v jednání, kterou jim poskytuje právní rámec WTO.
The prospect of such a financial burden would likewise force the political organs of the Community to eliminate the Community measure held incompatible with the WTO rules and hence restrict the freedom of conduct they are permitted by the legal order of the WTO.
Navrhovatelky konečně namítají, že uznání možnosti dovolávat se rozhodnutí OŘS pro účely náhrady škody utrpěné v důsledku odvetných opatření přijatých v návaznosti na neprovedení uvedeného rozhodnutí již nemá žádný dopad na politickou volnost orgánů Společenství, neboť v projednávaném případě byla žaloba na náhradu škody podána po vyřešení obchodního sporu ve věci Fedon, nebo přinejmenším posouzena až později ve věci Fiamm.
Lastly, the appellants object that acceptance of the possibility of reliance on the DSB decision to obtain compensation for the damage caused by the retaliatory measures adopted as a result of the failure to implement the decision would no longer have any effect on the political freedom of the Community organs, since Fedon’s claim for compensation was lodged after the trade dispute had been settled, and FIAMM’s was at least examined after it had been resolved.
Zakotvení zásady odpovědnosti za protiprávní jednání Společenství, které není napraveno v přiměřené lhůtě stanovené rozhodnutím OŘS, by ovšem bylo Damoklovým mečem visícím nad volností politických orgánů Společenství v rámci WTO.
However, establishing the principle of liability for unlawful conduct by the Community by reason of its failure to comply with a DSB decision within the reasonable period of time allowed would be a sword of Damocles hanging in future over the freedom of the political organs of the Community within the WTO sphere.
Z uvedených úvah vyplývá, že nelze než potvrdit zamítavé rozhodnutí Soudu, který v řízení o žalobě na náhradu škody odmítl mimo výjimky Fediol a Nakajima přezkoumat legalitu jednání žalovaných orgánů vzhledem k pravidlům WTO, jejichž porušení Společenstvím konstatoval OŘS.
It follows from the foregoing considerations that one cannot but uphold the refusal of the Court of First Instance to conduct in the actions for damages a review going beyond the Fediol and Nakajima exceptions of the legality of the conduct of the defendant institutions in the light of the WTO rules which the DSB had found to have been infringed by the Community.
Navrhovatelky Soudu vytýkají, že vycházel z nesprávného pojetí neobvyklé škody, na základě čehož dospěl k mylnému závěru, že v projednávaném případě taková škoda neexistuje.
The appellants complain that the Court of First Instance adopted an erroneous definition of unusual damage, which led it wrongly to deny that such damage exists in the present cases.
Rada, Komise a Španělské království, ačkoli sdílejí závěr Soudu o tom, že škoda, kterou utrpěly žalobkyně, nemá neobvyklou povahu a výrok napadených rozsudků o zamítnutí jakékoli objektivní odpovědnosti Společenství tedy vítají, v kasačních odpovědích vytýkají nalézacímu soudu, že vůbec potvrdil zásadu odpovědnosti za legální akt, že uznal její použitelnost v dotčených věcech, že pro ni stanovil nedostatečně restriktivní podmínky a že některé z nich, konkrétně podmínku přímé příčinné souvislosti, neprávem uznal za splněné.
In defence, the Council, the Commission and the Kingdom of Spain endorse the analysis of the Court of First Instance that the damage suffered by the appellants was not unusual and thus express their satisfaction with the operative part of the contested judgments rejecting any no-fault liability on the part of the Community, but they criticise the Court of First Instance for having established the very principle of liability for a lawful act, for having acknowledged its applicability to the cases at issue, for having set insufficiently restrictive conditions for it and for having wrongly accepted that some of those conditions were met, in particular the one relating to the direct causal link.
Soudní dvůr proto žádají, aby nahradil odůvodnění napadených rozsudků, a pokud jde o Radu a španělskou vládu, které za tímto účelem podaly vzájemné kasační opravné prostředky, aby dokonce napadené rozsudky částečně zrušil.
They therefore suggest that the Court of Justice should replace some of the grounds of the contested judgments, and even, in the case of the Council and the Kingdom of Spain which lodged crossappeals to that effect, set aside the contested judgments in part.
Posoudím nyní důvodnost argumentace jednotlivých účastnic řízení tak, že postupně přezkoumám otázku zásady objektivní odpovědnosti Společenství, otázku její působnosti a nakonec otázku podmínek jejího vzniku.
I shall assess the merits of the arguments of the various parties by examining in succession the question of the principle of no-fault Community liability, that of its field of application and finally that of the conditions in which it is incurred.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA M. POIARESE MADURA – SPOJENÉ VĚCI C-120/06 P a C-121/06 P objektivní odpovědnosti
OPINION OF MR POIARES MADURO — JOINED CASES C-120/06 P AND C-121/06 P
Zásada Společenství
I do not think so.
Rada, Komise a Španělské království zpochybňují, že by zásada odpovědnosti Společenství při neexistenci protiprávního jednání jeho orgánů, kterou Soud potvrdil podle nich bez dostatečného odůvodnění, byla obecnou zásadou společnou právním řádům členských států. Tuto zásadu ve svých právních řádech totiž zakotvuje ani ne polovina členských států a jejich počet dokonce klesá na dva, pokud je škoda způsobena právním aktem zákonodárce.
The Council, the Commission and the Kingdom of Spain dispute the existence — in their view, affirmed by the Court of First Instance without stating adequate reasons — of a principle of Community liability in the absence of unlawful conduct of its organs as a general principle common to the laws of the Member States; they maintain that well under half of the Member States have enshrined such a principle in their legal systems and the number even falls to two if the act giving rise to the damage is a legislative act.
Soud se sice skutečně s argumentací neobtěžoval a zásadu odpovědnosti Společenství při neexistenci protiprávního jednání jeho orgánů opřel pouze o tvrzení, že „vnitrostátní právní předpisy o mimosmluvní odpovědnosti jednotlivcům umožňují, i když v nestejných mezích, ve specifických oblastech a podle odlišných pravidel, získat v soudním řízení náhradu některých škod i při neexistenci protiprávního jednání původce újmy“ 58.
It is true that the Court of First Instance, without excessive concern to prove the point, confined itself to basing the principle of Community liability in the absence of unlawful conduct on the statement that ‘[n]ational laws on noncontractual liability allow individuals, albeit to varying degrees, in specific fields and in accordance with differing rules, to obtain compensation in legal proceedings for certain kinds of damage, even in the absence of unlawful action by the perpetrator of the damage’.
Článek 288 druhý pododstavec ES přitom vyžaduje, aby povinnost Společenství nahradit škody způsobené jeho orgány byla v souladu s „obecnými zásadami společnými právním řádům členských států“.
58The second paragraph of Article 288 EC requires that reparation by the Community for damage caused by its institutions comply with ‘the general principles common to the laws of the Member States’.
Je však třeba čl. 288 druhý pododstavec ES vykládat tak, že právu Společenství umožňuje převzít určité řešení mimosmluvní
But should the second paragraph of Article 288 EC be read as authorising an approach regarding the public authorities’
Zdůraznil, že důležitá je „nikoli shoda právních řádů všech členských států ani jakési zjišťování většiny, nýbrž […] promyšlená srovnávací právní studie“ (stanovisko ve věci, ve které byl vydán rozsudek ze dne 13. listopadu 1973, Werhahn Hansamühle a další v. Rada a Komise, 63/72 až 69/72, Recueil, s.
For a reiteration of this approach and identical grounds, see Case T-279/03 Galileo International Technology and Others v Commission [2006] ECR II-1291, paragraphs 144 to 147.
991), tedy „zjistit, který právní řád vychází jako nejlepší“ (stanovisko ve výše uvedených věcech 63/72 až 69/72, zejména s. 1258).
He stated that what is important ‘is not the unanimity of the legal systems of all Member States, nor a kind of vote ending in a majority finding; no, it is rather a matter of looking at … evaluative comparative law (“wertende Rechtsvergleichung”)’ (Opinion in Joined Cases 63/72 to 69/72 Werhahn Hansamühle and Others v Council and Commission [1973] ECR 1229, especially 1259).
Dle mého názoru nicméně nejde o hledání nejlepšího právního řešení, nýbrž o nalezení takového řešení, které bude v kontextu právního řádu Společenství a pro jeho potřeby nejvhodnější.
He even suggested that ‘the best elaborated national rules’ might serve as a guideline (Opinion in Zuck­erfabrik Schöppenstedt v Council, especially 989) in order ‘to ascertain which legal system emerges as the most carefully considered’ (Opinion in Werhahn Hansamühle and Others v Council and Commission, especially 1260).
FIAMM A DALŠÍ v. RADA A KOMISE s požadavkem dostatečně závažného porušení právní normy chránící jednotlivce 61, nemůže být překážkou jejímu uznání v právu Společenství.
Hence, the fact that only Spanish and French law provide for the public authorities to incur liability by reason of a lawful legislative act cannot prevent such liability being recognised in Community law.
a tím poskytnout poškozenému možnost získat náhradu zvláště závažné škody utrpěné v důsledku jednání orgánů Společenství.
Community liability, linked in particular to the need for a sufficiently serious breach of a rule of law protecting individuals, 61in order to give the victims of particularly serious damage suffered as a result of the conduct of the Community institutions the possibility of obtaining compensation.
Vhodnost takového řešení je bezpochyby vysvětlením toho, proč Soudní dvůr nikdy neodmítl možnost jej přijmout 62.
The appropriateness of such a solution no doubt explains why the Court has never ruled out the possibility of enshrining it in Community law.
Krom toho, přestože se lze s takovým právním řešením setkat pouze v několika vnitrostátních právních řádech, i jiné právní řády zohledňují snahu v něm vyjádřenou a právní zájmy jím chráněné, byť, jak uvedu níže 63, odlišnými právními nástroji.
62Moreover, although this legal solution is to be found only in some national legal systems, the concern it expresses and the protection it provides for legal interests are also taken into account in other legal systems, even if, as we shall see, 63 different legal mechanisms are employed.
Rozhodující je skutečnost, zda takové řešení bude co nejlépe splňovat zvláštní potřeby právního řádu Společenství.
The decisive question is whether such a solution would best meet the specific needs of the Community legal system.
To ovšem neznamená, že by zásada odpovědnosti veřejné moci v důsledku legálního aktu zákonodárce musela být v právním řádu Společenství zakotvena, jakmile by se ukázala jako nejlepší právní řešení, které by jako takové muselo být v právním řádu Společenství přijato.
That does not mean that the principle of public authorities’ liability for a lawful legislative act should be enshrined in the Community legal order inasmuch as it would appear to be the best legal solution, and as such must be adopted in the Community legal order.
Její zakotvení v právu Společenství musí vyplynout ze srovnání souborů opatření jednotlivých vnitrostátních právních systémů, jehož účelem bude nalézt řešení nejvíce odpovídající vlastním požadavkům právního řádu Společenství 60.
Its enshrinement in Community law can only be the result of a comparison of the mechanisms adopted in this respect by the different national legal systems in order to identify the solution best suited to the particular requirements of the Community legal order. 60
Uvedené řešení se zdá ještě příhodnější s ohledem na zvláštní okolnosti projednávaného případu.
In the particular context of the cases in point, this solution appears to be even more appropriate.
Jelikož totiž neexistuje možnost dovolávat se pravidel WTO, nemohou jednotlivci, jak bylo uvedeno výše, kteří by si mohli stěžovat na jednání orgánů Společenství neslučitelné s dohodami WTO, namítat jeho protiprávnost.
Unable to rely on WTO rules, individuals who have reason to complain of conduct of Community institutions contrary to the WTO agreements cannot, as we have seen, plead the unlawfulness of that conduct.
V důsledku toho nemají možnost podat žalobu na neplatnost
They are consequently denied access both to
61 — Viz rozsudek ze dne 4. července 2000, Bergaderm a Goupil v. Komise (C-352/98 P, Recueil, s. I-5291, body 41 a 42).
61 — See Case C-352/98 P Bergaderm and Goupil v Commission [2000] ECR I-5291, paragraphs 41 and 42.
Zakotvení zásady objektivní odpovědnosti Společenství by umožnilo v zájmu spravedlnosti vyvážit přísnost podmínek vzniku subjektivní odpovědnosti Společenství spojenou zejména
Establishing a principle of no-fault Community liability would make it possible, in the interests of justice, to offset the severity of the conditions for the incurring of fault-based