natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Nařízení Společenství o přístupu veřejnosti k dokumentům9 stanoví, že všichni občané Unie a všechny osoby, které mají bydliště nebo sídlo v členském státě, mají právo na přístup k dokumentům orgánů. Stanoví výjimky z této obecné zásady, zejména pokud by zpřístupnění dokumentu ohrozilo soudní řízení a právní poradenství, neexistuje-li převažující veřejný zájem na zpřístupnění.
Thus, it held that, while Communitylaw does not require that administrative bodies be placed under an obligation, in principle, to reopen an administrative decision which has become final, specific circumstances may nevertheless be capable, by virtue of the principle of cooperation arising from Article 10 EC, of requiring such a body to review an administrative decision that has become final in order to take account of the interpretation of a relevant provision of Communitylaw given subsequently by the Court.
Nebezpečí porušení tohoto zájmu musí být k tomu, aby je bylo možno uplatňovat, rozumně předvídatelné, a nikoli čistě hypotetické.
It is sufficient in that regard if either the point of Communitylaw the interpretation of which proved to be incorrect in light of a subsequent judgment of the Court was considered by the national court ruling at final instance or it could have been raised by the latter of its own motion.
V tomto ohledu není obecné a abstraktní odvolání na riziko, že zpřístupnění právních stanovisek týkajících se legislativního procesu může vyvolat pochybnosti, pokud jde o legalitu legislativních aktů, dostačující k tomu, aby charakterizovalo porušení ochrany právního poradenství ve smyslu uvedeného ustanovení, a nemůže proto být základem pro odepření přístupu k těmto stanoviskům.
While Communitylaw does not require national courts to raise of their own motion a plea alleging infringement of Community provisions where examination of that plea would oblige them to go beyond the ambit of the dispute as defined by the parties, they are obliged to raise of their own motion points of law based on binding Community rules where, under national law, they must or may do so in relation to a binding rule of national law.
Právě transparentnost v tomto ohledu totiž umožňuje, aby bylo otevřeně diskutováno několik náhledů, a tím přispívá k tomu, aby orgány získaly větší legitimitu v očích evropských občanů a aby vzrostla jejich důvěra.
While that possibility of applying for the review and withdrawal of a final administrative decision that is contrary to Communitylaw is not subject to any limit in time, the Member States nevertheless remain free to set reasonable time limits for seeking remedies, in a manner consistent with the Community principles of effectiveness and equivalence.
Konečně Soudní dvůr upřesnil, že Rada je povinna ověřit, zda neexistujepřevažující veřejný zájem odůvodňující zpřístupnění.
Proceedings relating to public access to documents of the institutions shown o signs of abating.
Soud uvedl, že takovéto úvahy mají samozřejmě zvláštní význam v případě, že Rada jedná jakožto zákonodárce.
In Joined Cases C-39/05 P and C-52/05 P Sweden and Turco v Council (judgment of 1 July 2008), the Court clarified the examination to be carried out by the Council before it responds to a request for disclosure of a document.
Transparentnost v tomto ohledu přispívá k posílení demokracie tím, že občanům umožňuje kontrolovat veškeré informace, které jsou základem pro přijetí legislativního aktu.
The Community regulation regarding public access to documents (9) provides that any citizen of the Union, and any person residing in a Member State, has a right of access to documents of the institutions.
Možnost, aby se občané seznámili s důvody vedoucími k zákonodárným činnostem, je totiž podmínkou toho, aby mohli účinně vykonávat svá demokratická práva. Soudní dvůr dospěl k závěru, že nařízení č.
It lays down exceptions to that general principle, including where disclosure of a document would undermine the protection of court proceedings and legal advice, unless there is an overriding public interest in its disclosure.
Soudní dvůr
Annual Report 2008
Na základě tohoto odůvodnění Soudní dvůr zrušil rozsudek Soudu prvníhostupně v rozsahu, v němž se týká odepření přístupu k právnímu stanovisku dotčenému v projednávané věci.
Parliament against whom proceedings had been brought for distributing a leaflet containing insulting remarks.
Soudní dvůr nejprve připomněl, že článek 9 Protokolu o výsadách a imunitách Evropských společenství10 zakotvuje zásadu imunity evropských poslanců ve vztahu k vyjádřeným názorům a hlasování během výkonu jejich funkce.
Parliament in respect of opinions expressed or votes cast by them in the performance of their duties.
Taková imunita musí být chápána v rozsahu, v němž je jejím cílem ochrana svobodného vyjadřování a nezávislosti evropských poslanců, jako imunita absolutní, která brání jakémukoli soudnímu řízení.
Such immunity must, to the extent that it seeks to protect the freedom of expression and independence of Members of the European Parliament, be considered to be an absolute immunity barring any judicial proceedings.
V rámci žaloby podané proti evropskému poslanci za jeho vyjádřené názory má tedy vnitrostátní soud povinnost odmítnout žalobu podanou proti dotyčnému evropskému poslanci v případě, kdy se domnívá, že uvedený poslanec požívá parlamentní imunity.
Therefore, in an action brought against a Member of the European Parliament in respect of opinions he has expressed, the national court is obliged to dismiss the action brought against the Member concerned where it considers that that Member enjoys parliamentary immunity.
Uvedené ustanovení totiž musí být respektováno jak tímto soudem, tak i Evropským parlamentem.
The national court is bound to respect that immunity, as is the European Parliament.
Jelikož Parlament nemůže poslance takovéto imunity zbavit, má zmíněný soud povinnost dotyčnou žalobu odmítnout.
Since the latter cannot waive the immunity, it is for the national court to dismiss the action in question.
Soudní dvůr dále uznal, že do výlučné pravomoci vnitrostátního soudu spadá zjištění, zda jsou splněny podmínky pro uplatnění této imunity, aniž by měl povinnost předložit danou otázku Parlamentu, který v této záležitosti pravomoc nemá.
Next, the Court acknowledged that the national court has exclusive jurisdiction to determine whether the conditions for applying that immunity are met, and is not required to refer the issue to the European Parliament, which has no power in that regard.
Pokud naproti tomu Evropský parlament přijme na žádost dotyčného poslance rozhodnutí o ochraně imunity, představuje toto rozhodnutí stanovisko, které nemá závazné účinky vůči vnitrostátním soudním orgánům.
By contrast, if, following a request from the Member concerned, the European Parliament has adopted a decision to defend immunity, that constitutes an opinion that has no binding effect with regard to national judicial authorities.
Jakmile poslanec předloží Evropskému parlamentu žádost o ochranu imunity a je o tom informován vnitrostátní soud, musí tento soud na základě povinnosti loajální spolupráce mezi evropskými a vnitrostátními orgány11 přerušit soudní řízení a požádat Parlament, aby co nejdříve vydal stanovisko.
Where the Member makes a request to the European Parliament for defence of immunity and the national court is informed thereof, it must, in accordance with the duty of sincere cooperation between the European institutions and the national authorities (11), stay the judicial proceedings and request the Parliament to issue its opinion as soon as possible.
Tato spolupráce je nutná k tomu, aby se zabránilo jakémukoli konfliktu při výkladu a používání ustanovení protokolu.
That cooperation is required in order to avoid any conflict in the interpretation and application of the provisions of the Protocol.
1 rozhodnutí Rady přidružení EHS-Turecko č. 1/80 ze dne 19. září 1980 o vývoji přidružení Soudní dvůr rozhodl, že okolnost, že tureckému státnímu příslušníkovi byl povolen vstup na území členského státu jako osobě vykonávající práci a u pair nebo jako studentovi, jej nemůže zbavit postavení„pracovníka“ a bránit mu v tom, aby působil na „řádném trhu práce“ tohoto členského státu ve smyslu zmíněného článku.
Interpreting Article 6(1) of Decision No 1/80 of the EEC–Turkey Association Council of 19 September 1980 on the development of the Association, the Court held that the fact that a Turkish national was granted leave to enter the territory of a Member State as an a u pair or as a student cannot deprive him of the status of‘worker’and prevent him from being regarded as‘duly registered as belonging to the labour force’of that Member State within the meaning of Article 6(1).
Tato okolnost nemůže v důsledku toho bránit uvedenému státnímu příslušníkovi, aby se dovolával tohoto ustanovení s cílem dosáhnout prodloužení svého pracovního povolení a získal právo pobytu, které s ním souvisí.
Accordingly, that fact cannot prevent such a national from being able to rely on that provision for the purposes of obtaining renewed permission to work and a corollary right of residence.
Protokol o výsadách a imunitách Evropských společenství ze dne 8. dubna 1965 (Úř. věst. 1967, 152, s. 13).
Protocol on the Privileges and Immunities of the EuropeanCommunities of 8 April 1965 (OJ 2006 C 231 E, p. 318).
Zakotvené v článku 10 ES.
Enshrined in Article 10 EC.
Soudní dvůr v několika případech posuzoval vnitrostátní ustanovení, která jsou způsobilá neodůvodněně omezit volný pohyb občanů Unie.
In several cases the Court examined national provisions that can improperly limit the freemovement of citizens of the Union.
Věc Grunkin a Paul (rozsudek ze dne 14. října 2008, C-353/06) se týkala uznání příjmení dítěte německé státní příslušnosti, které se narodilo a žilo v Dánsku a při narození bylo zapsáno do matriky pod složeným příjmením sestávajícím z příjmení otce a matky.
Case C-353/06 Grunkin and Paul (judgment of 14 October 2008) concerned the recognition of the surname of a child of German nationality who was born and living in Denmark and registered at birth with a double-barrelled surname composed of the surnames of both the father and mother.
Rodiče dítěte požádali o zápis tohoto složeného příjmení do rodinné knížky vedené v Německu, což jim bylo zamítnuto z toho důvodu, že se příjmení německých občanů řídí německým právem, které nedovoluje, aby dítě používalo příjmení složené.
The child’s parents applied for the double-barrelled name to be entered in the family register held in Germany, and were refused on the ground that surnames of German citizens are governed by German law, which does not allow a child to bear a double-barrelled surname.
Soudní dvůr konstatoval, že i když pravidla upravující příjmení osoby spadají do pravomoci členských států, musí tyto členské státy nicméně při výkonu této pravomoci dodržovat právo Společenství.
The Court found that, although the rules governing a person’s surname are matters coming within the competence of the Member States, the latter must nonetheless, when exercising that competence, comply with Communitylaw .
Soudní dvůr upřesňuje, že skutečnost, že dotčená osoba musí v členském státě, jehož je státním příslušníkem, používat jiné jméno, než jaké jí bylo přiděleno a zapsáno v členském státě, v němž se narodila a kde má bydliště, může být na překážku volnému pohybu občanů Unie.
The Court explained that having to use a surname, in the Member State of which the person concerned is a national, that is different from that conferred and registered in the Member State of birth and residence is liable to hamper the freemovement of citizens of the Union.
Rozdíly v příjmeních v různých německých a dánských dokumentech by mohly dotčené osobě způsobit značné obtíže v profesní i soukromé sféře.
A discrepancy in surnames in various German and Danish documents is liable to cause serious inconvenience for the person concerned at both professional and private levels.
Vzhledem k tomu, že omezující německé předpisy nebyly řádně odůvodněné, dospěl Soudní dvůr k závěru, že právo evropských občanů volně se pohybovat a pobývat na území členských států brání dotčené právní úpravě.
Since the restrictive German provisions had not been properly justified, the Court held that the right of European citizens to move and reside freely within the territory of the Member States precluded the legislation at issue.
Následně je třeba věnovat pozornost věcem Metock a další (rozsudek ze dne 25. července 2008, C-127/08) a Jipa (rozsudek ze dne 10. července 2008, C-33/07), které se týkají výkladu směrnice 2004/38/ES o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států12.
Next, Case C-127/08Metock andOthers (judgment of 25 July 2008) and Case C-33/07 Jipa (judgment of 10 July 2008) concern the interpretation of Directive 2004/38 on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States (12).
Ve výše uvedené věci Metock a další rozhodl Soudní dvůr, že směrnice 2004/38 brání právní úpravě členského státu, jež ukládá státnímu příslušníku třetízemě , který je manželem nebo manželkou občana Unie pobývajícího v tomto členském státě, jehož není státním příslušníkem, podmínku, aby před svým příchodem do hostitelského členského státu nejdříve legálně pobýval v jiném členském státě, mají-li se na něj vztahovat ustanovení této směrnice.
In Metock andOthers, the Court held that Directive 2004/38 precludes legislation of a Member State which makes a national of a non-member country who is the spouse of a Union citizen residing in that Member State but not possessing its nationality subject to a condition that he must have previously been lawfully resident in another Member State before arriving in the host Member State, in order to benefit from the provisions of that directive.
Pokud jde o rodinné příslušníky občana Unie, žádné ustanovení směrnice 2004/38 nepodmiňuje její použití zmíněnou skutečností; Soudní dvůr má za to, že je třeba přehodnotit závěr jeho rozsudku Akrich13, který možnost výkonu práva na vstup a práva pobytu stanovených nařízením (EHS) č. 1612/6814 podmiňoval splněním této podmínky.
As regards family members of a Union citizen, no provision of the directive makes its application subject to that condition; the Court took the view that it was necessary to reconsider the conclusion reached in its judgment in Akrich (13), which made the ability to benefit from the rights to enter and reside provided for by Regulation No 1612/68 (14) subject to such a condition.
Skutečnost, že by občana Unie nemohla jeho rodina v hostitelském členském státě doprovázet nebo následovat, by jej totiž mohla odradit od výkonu jeho práva na vstup a pobyt v tomto členském státě.
The inability of a Union citizen to be accompanied or joined by his family in the host Member State would be such as to discourage him from exercising his right of entry into and residence in that Member State.
Soudní dvůr rovněž upřesňuje, že na manžela nebo manželku občana Unie, kteří nejsou státními příslušníky žádného členského státu
The Court also stated that a non-Community spouse of a Union citizen who accompanies or joins that citizen may benefit from Directive 2004/38, irrespective of when and where
Směrnice Evropskéhoparlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států (Úř. věst. L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46, a oprava Úř. věst. L 229, s. 35).
Directive 2004/38/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States (OJ 2004 L 158, p.
Rozsudek ze dne 23. září 2003, C-109/01, Recueil, s. I-9607.
Case C-109/01 Akrich [2003] ECR I-9607.
Společenství a tohoto občana Unie doprovází nebo následují, se vztahují ustanovení uvedené směrnice bez ohledu namísto a datum uzavření jejich manželství nebo na způsob, jakým tento manžel nebo manželka vstoupili na území hostitelského členského státu, a že není nutné, aby občan již před tím, než se přestěhuje, založil rodinu, aby jeho rodinní příslušníci mohli požívat práv přiznaných uvedenou směrnicí.
Court of Justice their marriage took place and of how that spouse entered the host Member State, and that it is not necessary for the citizen to have already founded a family at the time when he moves in order for his family members who are nationals of non-membercountries to be able to enjoy the rights conferred by that directive.
Konečně je třeba výrazy„rodinné příslušníky [občana Unie] […], kteří [ho] doprovázejí,“15 vykládat tak, že se týkají zároveň rodinných příslušníků občana Unie, kteří vstoupili na území hostitelského členského státu s tímto občanem Unie, a rodinných příslušníků občana Unie, kteří s ním v tomto členském státě pobývají, aniž by v tomto druhém případě bylo třeba rozlišovat podle toho, zda vstoupili na území uvedeného členského státu před nebo po občanovi Unie nebo předtím nebo poté, co se stali jeho rodinnými příslušníky.
Finally, the words ‘family members [of Union citizens] who accompany… them’(15) must be interpreted as referring both to the family members of a Union citizen who entered the host Member State with him and to those who reside with him in that Member State, without it being necessary, in the latter case, to distinguish according to whether they entered that Member State before or after the Union citizen or before or after becoming his family members.
Ve výše uvedené věci Jipa byla Soudnímu dvoru položena otázka, zda právo Společenství a jmenovitě směrnice 2004/38 brání vnitrostátní právní úpravě umožňující omezit právo občana členského státu odebrat se na území jiného členského státu zejména z důvodu, že z něho již byl dříve vyhoštěn, jelikož se tam nacházel v situaci„nezákonného pobytu“.
In Jipa, the question before the Court was whether Community law, and in particular Directive 2004/38, precludes national legislation that allows the right of a national of a Member State to travel to another Member State to be restricted, in particular on the ground that he has previously been expelled from the latter Member State on account of his‘illegal residence’there.
Soudní dvůr uvádí, že takovýto občan má postavení občana Unie, a může se tedy dovolávat práva svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, i vůči členskému státu svého původu, což zahrnuje jak právo občanů Evropské unie vstoupit na území jiného členského státu než členského státu svého původu, tak i právo tento stát opustit.
The Court noted that such a national enjoys the status of a citizen of the Union and may therefore rely, including against his Member State of origin, on the right of freemovement and residence within the territory of the Member States, which includes both the right to enter a Member State other than the one of origin and the right to leave the State of origin.
S takovýmto právem mohou být v každém případě spojena omezení a podmínky stanovené ve Smlouvě, zejména co se týče požadavků veřejného pořádku a veřejné bezpečnosti, jejichž určení je v pravomoci členských států.
However, the right of freemovement may be subject to limitations and conditions envisaged by the Treaty, inter alia on the basis of requirements of public policy or public security which the Member States have power to determine.
V kontextu Společenství však musí být tyto požadavky chápány restriktivně.
In the Community context, those requirements must, however, be interpreted strictly.
Soud upřesňuje, že takovéto vymezení zejména znamená, že opatření přijatá z důvodů veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti musí být k tomu, aby byla odůvodněná, založena výlučně na osobním chování dotyčné osoby, nikoli na důvodech souvisejících s obecnou prevencí.
The Court explained that such restriction simply in particular that, in order to be justified, measures taken on grounds of public policy or public security must be based exclusively on the personal conduct of the individual concerned and not on considerations of general prevention.
Opatření omezující výkon volného pohybu je třeba přijmout na základě úvah týkajících se ochrany veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti členského státu, který je přijímá: není sice vyloučeno, že orgány členského státu mohou brát na zřetel důvody, kterých se dovolává jiný členský stát za účelem odůvodnění rozhodnutí o ukončení pobytu občana Společenství na území posledně uvedeného státu, avšak omezující opatření nesmí být založeno výlučně na zmiňovaných důvodech.
A measure restricting freemovement must be adopted in the light of considerations pertaining to the protection of public policy or public security in the Member State imposing it ; while the authorities of that Member State are not precluded from being able to take into account reasons advanced by another Member State to justify a decision to remove a Community national from the territory of the latter State, the restrictive measure cannot be based exclusively on those reasons.
Soudní dvůr dospěl k závěru, že právo Společenství dané vnitrostátní úpravě nebrání, jestliže jsou splněny určité podmínky.
The Court concluded that Communitylaw does not preclude the national legislation in question, provided that certain requirements are met.
Na jedné straně musí osobní chování dotyčného občana představovat skutečné, aktuální a dostatečně závažné ohrožení základního zájmu společnosti.
First, the personal conduct of that national must constitute a genuine, present and sufficiently serious threat to one of the fundamental interests of society.
Na straně druhé musí být zamýšlené omezující opatření nutné a přiměřené uskutečnění cíle, který sleduje.
Second, the restrictive measure envisaged must be necessary and proportionate to the achievement of the objective it pursues.
Ve věci Nerkowska (rozsudek ze dne 22. května 2008, C-499/06) rozhodl Soudní dvůr, že právo všech občanů Evropské unie svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států je nutno vykládat tak, že brání právním předpisům členského státu, podle kterých tento stát obecně a za každých okolností odmítá vyplácet vlastním státním příslušníkům dávku poskytovanou civilním obětem války nebo represe, a to jen z toho důvodu, že nemají po celou dobu vyplácení této dávky bydliště na území tohoto státu, ale na území jiného členského státu.
In Case C-499/06 Nerkowska (judgment of 22May 2008), the Court held that the right of every citizen of the Union to move and reside freely within the territory of the Member States is to be interpreted as precluding legislation of a Member State under which it refuses, generally and in all circumstances, to pay to its nationals a benefit granted to civilian victims of war or repression solely because they are not resident in the territory of that State throughout the period of payment of the benefit, but in the territory of another Member State.
Soudní dvůr připomíná, že zmíněná dávka spadá do
The Court noted that such a benefit falls within the competence of the Member States, but that they must exercise that competence in accordance with Community law, in particular with the right to freedomofmovement of citizens of the Union.
Článek 3 odst. 1 směrnice 2004/38.
Article 3(1) of Directive 2004/38/EC.
Požadavek bydliště v tuzemsku, jímž se podmiňuje vyplácení této dávky, představuje omezení výkonu zmíněné svobody. Soudní dvůr má za to, že objektivní hlediska obecného zájmu, která mohou odůvodnit toto omezení, představují jak vůle zajistit existenci vazby mezi společností dotčeného členského státu a osobou, která má na dávku nárok, tak nutnost ověřit, že tato osoba nadále splňuje podmínky pro přiznání této dávky.
Proceedings considered that both the wish to ensure that there is a connection between the society of the Member State concerned and the recipient of a benefit and the necessity to verify that the recipient continues to satisfy the conditions for the grant of that benefit constitute objective considerations of public interest which are capable of justifying that restriction.