natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Úlohou Komise totiž nebylo posoudit, zda RTP nebo Portugalská republika správně použily všechna portugalská vnitrostátní pravidla, ale pouze ověřit, zda státní financování RTP bylo slučitelné se Smlouvou.
The Commission’s role is not to assess whether RTP or the Portuguese Republic correctly applied all the internal Portuguese rules, but only to verify whether RTP’s State funding was compatible with the Treaty.
Za tímto účelem musela Komise analyzovat a zhodnotit objektivní a důvěryhodné údaje týkající se nákladů činností veřejné služby a nákladů obchodních činností RTP.
In order to do this, the Commission was required to analyse and assess the objective and credible data relating to the cost of RTP’s public service and commercial activities.
Je třeba zdůraznit, jak bylo podrobně uvedeno v bodě 177 a následujících odůvodnění napadeného rozhodnutí, že všechny tyto údaje, které Komise analyzovala a potvrdila, byly předmětem přiměřených kontrolních mechanismů v Portugalsku.
What should be noted is that, as detailed in recital 177 et seq. of the contested decision, all the data analysed and confirmed by the Commission were subject to appropriate monitoring mechanisms in Portugal.
I kdyby se následně zjistilo, že celý popsaný systém kontroly nefungoval, jak měl, nebo že údaje poskytnuté Komisí nebyly přesné, neznamená to, že napadené rozhodnutí obsahuje nějakou vadu.
Even if it were to be found subsequently that any monitoring system described did not operate as it should have or that the data supplied to the Commission were inaccurate, that does not mean that the contested decision was defective in any way.
Komise totiž přijala toto rozhodnutí na základě skutečností, kterými disponovala ke dni jeho přijetí a o kterých neměla důvod pochybovat.
The Commission adopted that decision on the basis of the evidence at its disposal at the date of its adoption which it had no reason to doubt.
Pokud jde konečně o argument, podle kterého se napadené rozhodnutí nezakládá na žádném důkaze, že RTP skutečně plnila úkol veřejné služby, je nesprávný.
Concerning, lastly, the contention that the contested decision was not substantiated by any documentary evidence to show that RTP had actually fulfilled its public service remit, that argument is incorrect.
Ve skutečnosti Komisi nepřísluší konkrétně posoudit, zda smlouvy o veřejné službě byly v podrobnostech provedeny ani zda byly dodrženy normy kvality, které jsou v nich definovány.
It is not for the Commission to assess specifically whether the public service contracts were precisely performed or whether the quality standards which are defined therein were complied with.
Její úloha se omezuje na ověření, zda činnosti vykonávané RTP jakožto veřejná služba mohou, nebo nemohou být považovány za SOHZ ve smyslu Smlouvy.
Its role is confined to verifying whether the activities carried out by RTP as a public service may or may not be considered to be an SGEI within the meaning of the Treaty.
Přitom všechny činnosti vykonávané RTP jakožto SOHZ byly legitimní a nebyly stiženy žádnou zjevnou vadou.
All the activities carried out by RTP as an SGEI are legitimate and are not vitiated by any manifest error.
Šetření krom toho umožnilo dospět k závěru, že financování přiznané RTP bylo skutečně použito na plnění úkolu veřejné služby.
In addition, the investigation permitted the finding that the funding awarded to RTP was actually allocated to the fulfilment of RTP’s public service remit.
Komise uvádí, že k předložení zprávy Tribunal de Contas v replice došlo pozdě a bez jakéhokoliv přesvědčivého odůvodnění tohoto opoždění.
The Commission contends that the production of the report of the Tribunal de Contas in the reply occurred late and without a convincing justification for that lateness.
Za sebe formálně zpochybňuje, že by věděla o existenci této zprávy před přijetím napadeného rozhodnutí.
That institution expressly denies that it was aware of the existence of that report prior to the contested decision.
V každém případě tato zpráva nezpochybňuje posouzení obsažené v napadeném rozhodnutí.
In any event, that report does not call into question the assessment contained in the contested decision.
Nejdříve je třeba rozřešit otázku, zda zpráva Tribunal de Contas, předložená v příloze repliky, je v rámci projednávané žaloby přípustná a relevantní pro posouzení legality napadeného rozhodnutí.
It is necessary, at the outset, to resolve the question whether the report of the Tribunal de Contas, produced as an annex to the reply, is admissible and relevant to the present action, in order to assess the lawfulness of the contested decision.
Je třeba zabývat se přímo otázkou relevance této zprávy.
It is necessary to consider, first, the relevance of that report.
Podle ustálené judikatury v rámci žaloby na neplatnost podané na základě článku 230 ES musí být posouzena legalita aktu Společenství na základě informací existujících ke dni, kdy byl akt přijat.
According to settled case-law, in an action for annulment brought under Article 230 EC, the legality of a Community measure must be assessed on the basis of the information existing at the time when the measure was adopted.
Žalobkyně má za to, že s ohledem jak na dobu šetření RTP Komisí, tak na povinnost loajální spolupráce členských států s orgány Společenství, nemohl tento orgán nevědět, že Tribunal de Contas vedl důkladné šetření RTP, a o existenci této zprávy.
The applicant claims that, in view of the length of the Commission’s investigation of RTP and the duty of the Member States to cooperate in good faith with the Community institutions, the Commission must have known that the Tribunal de Contas was conducting a detailed investigation of RTP and could not have been unaware of the existence of that report.
Je třeba nicméně konstatovat, že žalobkyně, která nese důkazní břemeno, nepřináší krom výše uvedených obecných tvrzení žádný konkrétní důkaz, že by Komise skutečně věděla třeba jen o existenci uvedené zprávy v okamžiku přijetí napadeného rozhodnutí.
Clearly, however, apart from the general assertions referred to above, the applicant, on whom the burden of proof rests, has not adduced any specific evidence that the Commission had actual knowledge even of the existence of the report, when it adopted the contested decision.
Žalobkyně ostatně tvrdí, že v okamžiku přijetí tohoto rozhodnutí o exi -stenci této zprávy nevěděla.
The applicant maintains, however, that it was unaware of the existence of that report when that decision was adopted.
Pokud jde o Komisi, formálně uvádí, že nevěděla o existenci této zprávy při přijetí napadeného rozhodnutí, a že tedy nemohla třeba jen požádat o její předání.
The Commission formally denies that it had any knowledge of the existence of that report at the time of the contested decision and contends that it was, accordingly, impossible for it even to request that it be disclosed to it.
V tomto ohledu má Soud za to, že není prokázáno, že Komise věděla o existenci zprávy Tribunal de Contas při přijetí napadeného rozhodnutí.
In that regard, the Court of First Instance finds that it has not been established that the Commission had knowledge of the existence of the report of the Tribunal de Contas at the time of the contested decision.
Po vyřešení této úvodní otázky je třeba se zabývat kritikou žalobkyně vycházející z toho, že členský stát si nemůže, když se tak jako v projednávaném případě rozhodne zadat vysílací SOHZ subjektu, který zároveň vykonává obchodní činnosti, zvolit „širokou“ definici veřejné služby.
Having disposed of that preliminary question, it is necessary to deal with the applicant’s argument that, where, as in this case, it chooses to award the broadcasting SGEI to an operator which at the same time pursues commercial activities, a Member State cannot opt for a ‘wide’ definition of public service.
Je třeba nejdříve připomenout, jak vyjadřuje judikatura (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu FFSA a další v. Komise, bod 144 výše, bod 99) a jak uvádí Komise v bodě 22 sdělení KOM (2000)580 konečné ze dne 20. září 2000 o službách obecného hospodářského zájmu v Evropě, že členské státy mají širokou posuzovací pravomoc při definování toho, co považují za SOHZ.
It is necessary, first, to note that, as stated in the caselaw (see, to that effect, FFSA and Others v Commission, paragraph 144 above, paragraph 99) and as set out by the Commission in point 22 of its communication COM(2000) 580 final of 20 September 2000 on services of general interest in Europe, Member States have a wide discretion to define what they regard as SGEIs.
Komise tedy může zpochybnit definování těchto služeb členským státem pouze v případě zjevného pochybení (stanovisko generálního advokáta Légera předcházející rozsudku Soudního dvora ze dne 19. února 2002, Wouters a další, C-309/99, Recueil, s. I-1577, I-1583, bod 162; rozsudek Olsen v. Komise, bod 145 výše, bod 216).
Hence, the definition of such services by a Member State can be questioned by the Commission only in the event of manifest error (Opinion of Advocate General Léger in Case C-309/99 Wouters and Others [2002] ECR I-1577, I-1583, point 162, and the judgment in Olsen v Commission, paragraph 145 above, paragraph 216).
Pokud jde konkrétněji o vysílací SOHZ, Soudní dvůr v rozsudku ze dne 30. dubna 1974, Sacchi (155/73, Recueil, s. 409), který se týkal mimo jiné otázky, zda výlučné právo udělené členským státem určitému podniku, aby uskutečňoval všechny druhy televizních vysílání, dokonce i pro účely reklamy, představovalo porušení pravidel hospodářské soutěže, v podstatě uznal, že členské státy mohou legitimně definovat vysílací SOHZ jako pokrývající vysílání obecných programů.
More specifically concerning broadcasting SGEIs, the Court in Case 155/73 Sacchi [1974] ECR 409 — concerning, inter alia, whether the exclusive right granted by a Member State to an undertaking to make all kinds of television transmissions, even for advertising purposes, constitutes a breach of the rules of competition — recognised, essentially, that Member States could legitimately define a broadcasting SGEI to include the broadcast of full-spectrum programming.
V tomto rozsudku totiž Soudní dvůr rozhodl, že „nic ve Smlouvě nebrání tomu, aby členské státy z důvodů veřejného zájmu nehospodářské povahy vyňaly televizní vysílání […] z hospodářské soutěže tím, že přiznají výlučné právo na jeho výkon jednomu nebo více podnikům“ (výše uvedený rozsudek Sacchi, bod 14; viz rovněž stanovisko generálního advokáta Reischla předcházející tomuto rozsudku, Recueil, s. 433, s.
In that judgment, the Court held that ‘nothing in the Treaty prevents Member States, for considerations of public interest of a non-economic nature, from removing radio and television transmissions … from the field of competition by conferring on one or more establishments an exclusive right to conduct them’ (Sacchi, paragraph 14; see, also, the Opinion of Advocate General Reischl in that judgment, p. 433, p.
445, druhý až pátý pododstavec, a generálního advokáta Légera předcházející rozsudku Wouters a další, bod 195 výše, bod 163).
445, second to fifth unnumbered points, and Opinion of Advocate General Léger in Wouters and Others, paragraph 195 above, point 163).
Krom toho, jelikož v Amsterodamském protokolu členské státy uvedly, že „veřejnoprávní vysílání v členských státech je přímo spjato s demokratickými, společenskými a kulturními potřebami každé společnosti a s potřebou zachovat mediální pluralitu“, přímo odkázaly na jimi zavedené systémy veřejnoprávního vysílání, pověřené vysíláním obecných televizních programů ve prospěch celé populace těchto států.
In addition, when Member States stated in the Amsterdam Protocol that ‘the system of public broadcasting in the Member States is directly related to the democratic, social and cultural needs of each society and to the need to preserve media pluralism’, they were making a direct reference to public service broadcasting systems introduced by them and entrusted with broadcasting full-spectrum television programmes for the benefit of the entire population of those States.
Konečně je třeba připomenout slova, kterými Rada a členské státy v jejich usnesení ze dne 25. ledna 1999 o veřejnoprávním vysílání (bod 153 výše) potvrdily význam SOHZ v oblasti vysílání.
Lastly, it is necessary to bear in mind the terms in which the Council and the Member States, in their resolution of 25 January 1999 concerning public service broadcasting (paragraph 153 above), reaffirmed the importance of broadcasting SGEIs.
V tomto usnesení členské státy, „majíce za to, že služby veřejnoprávního vysílání mají s ohledem na kulturní, sociální a demokratické funkce, které zajišťují pro
In that resolution, Member States, ‘considering the fact that public service broadcasting, in view of its cultural, social and democratic functions which it discharges
SIC v. KOMISE společné dobro, zásadní význam pro zajištění demokracie, plurality, sociální soudržnosti a kulturní a jazykové rozmanitosti, […] zdůrazňujíce, že vzrůstající obměňování programů nabízených v novém mediálním prostředí posiluje význam obecné úlohy veřejných orgánů v oblasti vysílání [a] připomínajíce potvrzení pravomoci členských států k pověření a financování služby uvedené v [Amsterodamském protokolu]“ (neoficiální překlad), poznamenaly a potvrdily, že uvedený protokol potvrzuje „[jejich] vůli […] zdůraznit úlohu služby veřejnoprávního vysílání“, že „služba veřejnoprávní vysílání musí být schopna nadále poskytovat široké programové spektrum v souladu se svým posláním, jak bylo vymezeno členskými státy, aby oslovovalo společnost jako celek“, a že „v této souvislosti je pro službu veřejnoprávního vysílání legitimní usilovat o dosažení vysoké sledovanosti“.
SIC v COMMISSION for the common good, has a vital significance for ensuring democracy, pluralism, social cohesion, cultural and linguistic diversity; … stressing that the increased diversification of the programmes on offer in the new media environment reinforces the importance of the comprehensive mission of public service broadcasters; recalling the affirmation of competence of the Member States concerning remit and funding set out in the [Amsterdam Protocol]’ noted and reaffirmed that that protocol confirms ‘[their] will… to stress the role of public service broadcasting’ and that ‘public service broadcasting must be able to continue to provide a wide range of programming in accordance with its remit as defined by the Member States in order to address society as a whole’ and that ‘in this context it is legitimate for public service broadcasting to seek to reach wide audiences’.
Z výše uvedených úvah vyplývá, že právo Společenství nikterak nebrání tomu, aby členský stát definoval vysílací SOHZ široce, se zahrnutím vysílání obecných programů.
It follows from the foregoing considerations that Community law in no way precludes a Member State from defining broadcasting SGEIs widely to include the broadcasting of full-spectrum programming.
Takové zpochybnění by totiž vedlo k tomu, že by se sama definice vysílací SOHZ stala závislá na jejím způsobu financování.
Calling such activities into question would be tantamount to making the very definition of the broadcasting SGEI dependent on its method of financing.
Přitom SOHZ se pojmově definuje ve vztahu k obecnému zájmu, kterému má vyhovět, a nikoliv ve vztahu k prostředkům, které zajišťují její poskytování.
An SGEI is defined, ex hypothesi, in relation to the general interest which it is designed to satisfy and not in relation to the means which will ensure its provision.
Jak uvedla Komise v bodě 36 sdělení o vysílání, „otázka definice poslání veřejné služby se nesmí zaměňovat s otázkou finančního mechanismu, který byl vybrán pro poskytování těchto služeb“.
As the Commission points out in point 36 of the Communication on broadcasting, ‘the question of the definition of the public service remit must not be confused with the question of the financing mechanism chosen to provide these services’.
Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že pravomoc členských států k definování vysílací SOHZ způsobem, který zahrnuje vysílání širokého programového spektra,
It follows from all of the foregoing considerations that the power of the Member States to define broadcasting SGEIs in such a way as to include broadcasting a wide
2008 – VĚC T-442/03 přičemž se entitě pověřené touto SOHZ povolí vykonávat obchodní činnosti, jako je prodej vysílacího času pro reklamu, nemůže být zpochybněna.
2008 — CASE T-442/03 range of programmes, whilst authorising the operator in charge of that SGEI to carry on commercial activities, such as the sale of advertising space, cannot be disputed.
Soud ostatně uvádí, že kromě kritiky vyjádřené žalobkyní proti široké definici veřejné služby v případě vysílacího orgánu, který krom toho vykonává obchodní činnosti, se námitky žalobkyně týkají hlavně výkonu tohoto úkolu ze strany RTP a kontroly Komise v tomto ohledu.
The Court points out, moreover, that, beyond the criticism expressed by the applicant of a wide definition of public service in the case of a broadcaster carrying on, in addition, commercial activities, the applicant’s heads of claim concern, above all, RTP’s fulfilment of that remit and monitoring by the Commission in that regard.
Komise se totiž podle žalobkyně nesnažila ujistit, že výkon RTP jejího úkolu byl předmětem nezávislých kontrol.
According to the applicant, the Commission did not, in fact, seek to satisfy itself that the fulfilment by RTP of its remit had been subject to independent monitoring.
Komise se neměla pouze obeznámit s teoreticky stanovenými kontrolními mechanismy.
The Commission is not only obliged to take account of the monitoring mechanisms which are, in theory, provided for.
Měla navíc ověřit jejich účinné provádění.
It must also verify their actual application.
Žalobkyně vytýká Komisi, že nevyhověla jejím žádostem o předání smluvně stanovených externích auditorských zpráv portugalskými orgány nebo uvedení těmito orgány, že tyto zprávy neexistovaly.
The applicant criticises the Commission for failing to act on its request for the disclosure by the Portuguese authorities of the contractual external audit reports or for a statement that no such reports exist.
Krom toho vytýká Komisi, že napadené rozhodnutí neobsahuje důkazy, že RTP skutečně dodržela úkoly veřejné služby, které jí byly svěřeny.
It further criticises the Commission for the lack of evidence, in the contested decision, of actual compliance by RTP with the public service remit with which it was entrusted.
Relevantními body odůvodnění napadeného rozhodnutí jsou body 56 až 59 a 177 až 181 odůvodnění.
The relevant recitals of the contested decision are recitals 56 to 59 and 177 to 181.
Za účelem vyjádření se k opodstatněnosti těchto výtek žalobkyně je třeba zkoumat otázku kontroly dodržení pověření veřejnou službou ze strany veřejnoprávního vysílacího orgánu.
In order to rule on whether the applicant’s heads of claim are well founded, it is necessary to examine the question of the monitoring of the public service broadcaster’s compliance with its public service remit.
Tento přezkum s sebou nese analýzu rozdělenou do dvou částí.
That examination necessitates a two-part analysis.
V první části je třeba zkoumat otázku kontroly dodržení kritérií kvality ze strany RTP – nebo dále norem kvality – použitelných obecně na veškerou její činnost veřejnoprávního vysílání.
In the first part, it is necessary to examine the monitoring of RTP’s compliance with the qualitative criteria — or quality standards — which were generally applicable to all its public service broadcasting activity.
Ve druhé části je třeba zkoumat otázku kontroly, zda RTP skutečně poskytovala
In the second part, it is necessary to examine the monitoring of the
SIC v. KOMISE konkrétní plnění veřejné služby, která jsou od ní očekávána, a kontroly, zda těmto plněním odpovídají oznámené náklady.
SIC v COMMISSION actual provision by RTP of the public services expected of it and the correspondence between those services and the costs declared.
Zatímco první část analýzy se týká subjektivitou poznamenaného posouzení kvalitativní úrovně veřejnoprávního televizního vysílání, druhá část se týká objektivní otázky administrativní a účetní správnosti účtů RTP ohledně nákladových položek, které zahrnují, a nákladů, které zobrazují.
Although the first part of the analysis relates to an assessment, tinged with subjectivity, of the qualitative level of public service television, the second part concerns the objective question of the administrative and accounting fairness of RTP’s accounts in relation to the cost items of which they are comprised and the costs which they exhibit.
Komise může totiž užitečně ověřit přiměřenost státního financování nákladů veřejné služby pouze tehdy, když je rozumně přesvědčena o hodnověrnosti finančních a účetních údajů, které jsou jí předány ohledně subjektu vykonávajícího veřejnou službu a jeho činnosti.
The Commission can meaningfully verify whether State financing is proportional to public service costs only if it is reasonably convinced that the financial and accounting data sent to it concerning the public service operator and its activity are reliable.
Zaprvé, pokud jde o otázku kontroly dodržení kvalitativních kritérií RTP, je třeba mít za to, že státní financování široce definovaného veřejnoprávního vysílání může být, s ohledem na jeho hospodářský dopad, prohlášeno za slučitelné s ustanoveními Smlouvy o státních podporách jen tehdy, pokud se dodrží kvalitativní požadavky vyjádřené v pověření k veřejné službě.
First, concerning the question of the monitoring of RTP’s compliance with the qualitative criteria, it must be found that, in view of its economic impact, on a wide definition, public service broadcasting can have its State funding declared to be compliant with the provisions of the Treaty on State aid only inasmuch as the qualitative requirements set out in the public service remit are complied with.
Tyto kvalitativní požadavky jsou totiž důvodem existence vysílací SOHZ ve vnitrostátním audiovizuálním prostředí, a není proto důvod, aby široce definovaná vysílací SOHZ, která ale obětovala dodržení těchto kvalitativních požadavků ve prospěch chování obchodního subjektu spočívajícího ve vysílání programů speciálně vymezeném k dosažení optimálního počtu diváků z hlediska zadavatelů reklamy, byla nadále financovaná státem za stejných podmínek, jako kdyby byly tyto kvalitativní požadavky dodrženy.
Those qualitative requirements are the justification for the existence of broadcasting SGEIs in the national audiovisual sector and there is, thus, no reason for a widely defined broadcasting SGEI which sacrifices compliance with those qualitative requirements in order to adopt the conduct of a commercial operator, by broadcasting programming specifically designed to generate optimal audiences for advertisers, to continue to be financed by the State on the same conditions as if those qualitative requirements were complied with.
Nicméně pouze členský stát je schopen posoudit, zda veřejnoprávní vysílací orgán dodržel normy kvality definované v pověření k veřejné službě.
However, only the Member State is able to assess the public service broadcaster’s compliance with the quality standards defined in the public service remit.
Jak uvádí Komise ve sdělení KOM (1999) 657 konečné Radě, Evropskému parlamentu, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů ze dne 14. prosince 1999 o zásadách a pokynech pro audiovizuální politiku Společenství v digitální éře, „otázky týkající se obsahu jsou z povahy výlučně vnitrostátní, protože jsou přímo a úzce spojené s kulturními, sociálními a demokratickými potřebami dané společnosti“, a „úprava obsahu spadá tedy v souladu se zásadou subsidiarity zásadně do odpovědnosti členských států“ (neoficiální překlad).
As the Commission points out in its communication COM(1999) 657 final to the Council, the European Parliament, the Economic and Social Committee and the Committee of the Regions of 14 December 1999 on the principles and guidelines for the Community’s audiovisual policy in the digital age, ‘content issues are essentially national in nature, being directly and closely connected to the cultural, social and democratic needs of a particular society’ and ‘in line with the principle of subsidiarity, therefore, content regulation is primarily the responsibility of Member States’.