natgillin/translations-raw huggingface dataset:
5 odst. 1 směrnice 90/435 se jedná tehdy, když ustanovení vnitrostátního práva stanoví, že v případě vyplácení zisků dceřinou společností její mateřské společnosti musí být pro účely stanovení zdanitelného zisku dceřiné společnosti zahrnuty do daňového základu celkové čisté zisky, kterých tato společnost dosáhla, včetně příjmů, které byly zdaněny zvláštním způsobem a daňové povinnosti dále nepodléhají, jakož i nezdanitelných příjmů, ačkoli by tyto dvě kategorie příjmů, kdyby si je dceřiná společnost ponechala a nebyly vyplaceny společnosti mateřské, podle vnitrostátní právní úpravy dani nepodléhaly 18.
It will be recalled that, in that case, the Court held that there is a withholding tax within the meaning of Article 5(1) of Directive 90/435 where national legislation provides that, in the event of distribution of profits by a subsidiary to its parent company, in order to determine the taxable profits of the subsidiary, its total net profits, including income which has been subject to special taxation entailing extinction of tax liability and non-taxable income, must be reincorporated into the basic taxable amount, when income falling within those two categories would not be taxable on the basis of the national legislation if they remained with the subsidiary and were not distributed to the parent company. 18
Tato analýza zjevně vychází z toho, že předmětem srážkové daně nejsou samotné zisky dceřiné společnosti, ale vyplácení těchto zisků mateřské společnosti.
This conclusion is clearly based on the fact that it is not the subsidiary’s profits themselves which are subject to the withholding tax, but the distribution of those profits to the parent company.
Ve věci Athinaïki Zythopoiïa mělo zahrnutí příjmů, které byly zdaněny zvláštním způsobem a daňové povinnosti dále nepodléhají, jakož
In the Athinaïki Zythopoiïa case, the inclusion of income which was subject to special taxation entailing extinction of tax liability and non-taxa-ble income in the subsidiary’s basic taxable amount on a profit distribution gave rise to
Dále skutečnost, že akcionáři, kteří nejsou v Německu rezidenty, nemají nárok na daňový zápočet odpovídající korporační dani zaplacené společností Burda, není důsledkem použití samotného ustanovení § 28 odst.
Furthermore, the fact that the shareholders who are nonresident in Germany do not receive a tax credit equivalent to the corporation tax paid by Burda is not due to the application of Paragraph 28(4) of the KStG 1996, but in fact results from the application of the provisions of the KStG 1996 on the initial 30% tax on distributed profits, which is less than if the profits were retained by the subsidiary.
4 KStG 1996, ale ve skutečnosti pramení z použití ustanovení KStG 1996 týkajících se původního zdanění rozdělovaných zisků třicetiprocentní sazbou, které je nižší, než když si dceřiná společnost tyto zisky ponechá, aniž by podle mého názoru vyloučení takové výhody ve prospěch mateřských společností, které nejsou rezidenty, mohlo změnit právní povahu tohoto zdanění z hlediska směrnice 90/435.
In my view, the fact that that advantage is not available to the nonresident parent companies does not alter the legal nature of the tax in relation to Directive 90/435.
V tomto ohledu otázka, zda členský stát, na jehož území se uskutečňuje rozdělení zisků, musí v takové situaci přiznat daňový zápočet mateřským
In that connection, the question whether the Member State in whose territory the distribution is carried out must, in such a situation, allow a tax credit to the nonresident parent companies does not form part of the problem of the classification of the measure in issue as a withholding tax
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA P. MENGOZZIHO – VĚC C-284/06 společnostem, které nejsou rezidenty, není součástí problematiky kvalifikace dotčené právní úpravy coby srážkové daně ve smyslu směrnice 90/435, ale vztahuje se spíše ke druhé otázce, kterou předkládající soud položil ohledně výkladu základních svobod volného pohybu upravených Smlouvou o ES.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-284/06 within the meaning of Direct ive 90/435, but relates rather to the national court’s second question concerning the interpretation of the fundamental freedoms of movement provided for by the Treaty.
Rovněž chci poukázat na skutečnost, že případné zvýšení daňového zatížení dceřiné společnosti tím, že v důsledku nadměrného rozdělení zisků společností Burda bude větší část zisků započtených na vlastní kapitál považována za nerozdělené zisky, a bude tedy podléhat sazbě 45 % (viz výše bod 40 tohoto stanoviska), se zdá být okolností, která je nezávislá na použití § 28 odst. 4 KStG 1996.
I must also point out that the fact that the subsidiary’s tax burden may be increased because, as a result of the excessive profit distribution by Burda, more profits set off against the capital and reserves will be deemed to have been retained and will therefore be subject to the 45% rate (see point 40 above) is ultimately a circumstance unrelated to the application of Paragraph 28(4) of the KStG 1996.
5 odst. 1 směrnice 90/435 se mi jeví jako nepoužitelná na projednávanou věc.
19 In any event, it seems to me that this exception to Article 5(1) of Directive 90/435 cannot be applied to the main proceedings.
Za těchto podmínek, vzhledem zejména k rozdílnosti skutkových okolností ve věci v původním řízení a ve výše uvedené věci, v níž byl vydán rozsudek Athinaïki Zythopoiïa, mám za to, že posledně uvedený rozsudek nelze analogicky použít na projednávanou věc.
Therefore, particularly since the circumstances of the main proceedings differ from those of Athinaïki Zythopoiïa, I do not think that the latter can be applied by analogy to the present case.
Nadnesením této problematiky se nyní dostávám ke zkoumání druhé otázky položené předkládajícím soudem.
The mention of that issue now leads me to examine the national court’s second question.
C – K druhé předběžné otázce o svobodě usazování, a nikoli ustanovení o volném pohybu kapitálu 20.
C — The second question be applied and not those relating to the free movement of capital. 20
Jak jsem již měl příležitost zdůraznit v jiné věci, vymezení mezi těmito dvěma svobodami není vždy snadné, zejména v rámci řízení o předběžné otázce, v rámci kterého má při konkrétním posouzení práv, která akcionáři plynou z podílu na základním kapitálu dotčené společnosti 21, lepší pozici vnitrostátní soud.
As I have already had occasion to observe in another case, it is not always easy to delimit those two freedoms, particularly in the context of a reference for a preliminary ruling, where the national court is better able to assess, in a particular case, the rights conferred upon a shareholder by the shares he holds in the company concerned. 21
5 odst. 1 směrnice 90/435, je tato daň slučitelná se svobodou usazování (článek 52 Smlouvy o ES, nyní po změně článek 43 ES) či s volným pohybem kapitálu (článek 73b a 73d Smlouvy o ES, nyní články 56 ES a 58 ES), jestliže se uplatňuje na mateřskou společnost-nerezi-denta, která na rozdíl od mateřských společ-ností-rezidentů nemůže využít daňového zápočtu odpovídajícího částce korporační daně zaplacené dceřinou společností (Burda), která je rezidentem v Německu.
By its second question, the national court asks in essence whether, if the tax at issue in the main proceedings is not a withholding tax within the meaning of Article 5(1) of Directive 90/435, it is compatible with the freedom of establishment (Article 52 of the EC Treaty) or the free movement of capital (Articles 73b and 73d of the EC Treaty) where it applies to a nonresident parent company which cannot, unlike resident parent companies, be given a tax credit equivalent to the amount of corporation tax paid by the subsidiary (Burda) resident in Germany.
Před tím, než navrhnu odpověď na tuto otázku, je třeba učinit několik poznámek ohledně použitelnosti těchto dvou svobod pohybu zmíněných předkládajícím soudem.
Before suggesting a reply to that question, it is appropriate to make a few remarks about the applicability of the two freedoms of movement referred to by the national court.
Jak jsem již upozornil v tomto stanovisku, spor v původním řízení se týká společnosti Burda, která je rezidentem v Německu a která je z 50 % vlastněná společností RCS, která rezidentem není.
As I have already noted in the present Opinion, the dispute in the main proceedings concerns a company resident in Germany, Burda, 50% of whose shares are held by a nonresident company, RCS.
Jak správně uvedla Komise, takový podíl obvykle zakládá právo veta ohledně strategických rozhodnutí dceřiné společnosti, a tedy v zásadě umožňuje společnosti držící tento podíl mít nepochybný vliv na činnost dceřiné společnosti 22.
As the Commission correctly points out, a holding of that size normally confers a right of veto concerning the subsidiary’s strategic decisions and therefore generally enables the company holding the shares to exercise a definite influence over the subsidiary’s activity.
Krom toho předkládací rozhodnutí nezmiňuje žádné smluvní ujednání, jako např. dohoda akcionářů, které by bránilo společné kontrole dceřiné společnosti mateřskými společnostmi.
22Fur-thermore, the order for reference provides no evidence of a contractual nature, such as a shareholders’ agreement, which would negate joint control of the subsidiary by the parent companies.
21 — Viz bod 51 mého stanoviska předneseného dne 29. března 2007 ve věci Columbus Container Services, ve které byl vydán výše citovaný rozsudek.
21 — See point 51 of my Opinion delivered on 29 March 2007 in Columbus Container Services.
22 — Viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 23. února 2006, Cementbouw Handel & Industrie v. Komise (T-282/02, Sb. rozh. s. II-319, bod 67). Upozorňuji, že proti tomuto rozsudku byl ohledně jiných bodů podán kasační opravný prostředek, o němž bylo rozhodnuto rozsudkem ze dne 18. prosince 2007, Cementbouw Handel & Industrie v. Komise (C-202/06 P, Sb. rozh. s. I-12129). 82.
22 — See also, to that effect, Case T-282/02 Cementbouw Handel & Industrie v Commission [2006] ECR II-319, paragraph 67. It should be noted that an appeal was lodged against that judgment on other points, leading to Case C-202/06 P Cementbouw Handel & Industrie v Commission [2007] ECR I-12129. 82.
Je třeba připomenout, že z judikatury vyplývá, že když státní příslušník členského státu drží kapitálový podíl na společnosti usazené v jiném členském státě, který mu umožňuje mít nepochybný vliv na rozhodování této společnosti a určovat její činnost, použijí se ustanovení Smlouvy o ES
It must be borne in mind that, according to the caselaw, where a national of a Member State holds shares in the capital of a company established in another Member State which enable the shareholder to exercise definite influence over the company’s decisions and to determine the company’s activities, it is the provisions of the Treaty on the freedom of establishment that are to
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA P. MENGOZZIHO – VĚC C-284/06 nachází v jiném členském státě, by zbavilo článek 52 Smlouvy o ES jeho smyslu 24.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-284/06
Cílem svobody usazování je tedy zaručit výhodu tuzemského zacházení v hostitelském členském státě tím, že zakazuje jakoukoli diskriminaci z důvodu místa sídla společnosti 25.
24 Freedom of establishment thus aims to guarantee the benefit of national treatment in the host Member State, by prohibiting any discrimination based on the place in which companies have their seat. 25
Z výše uvedeného vyplývá, že ustanovení Smlouvy, kterými se řídí svoboda usazování, se použijí na takovou situaci, jaká je předmětem sporu v původním řízení.
It follows that the Treaty provisions on freedom of establishment may apply to a situation such as that in the dispute in the main proceedings.
V tomto kontextu by případné narušení volného pohybu kapitálu bylo pouhým důsledkem tvrzené překážky bránící svobodě usazování.
In that context, any interference with the free movement of capital is merely a consequence of the alleged impediment to the freedom of establishment.
Je tedy třeba analyzovat tuto předběžnou otázku s ohledem na článek 52 Smlouvy o ES a zároveň neztrácet ze zřetele, že podobná logika by mohla platit pro článek 73b Smlouvy o ES.
The present question must therefore be examined in the light of Article 52 of the EC Treaty, while bearing in mind that similar reasoning would be valid for Article 73b of the EC Treaty.
Za účelem určení, zda je rozdílné daňové zacházení diskriminační, a tedy zakázané článkem 52 Smlouvy o ES, je třeba nejprve zkoumat objektivní srovnatelnost situace dotčených společností s ohledem na spornou daňovou právní úpravu 26.
To determine whether a difference in tax treatment is discriminatory and therefore, in principle, prohibited by Article 52 of the EC Treaty it is first necessary to examine the objective comparability of the situation of the companies concerned in relation to the disputed tax legislation. 26
Podle ustálené judikatury svoboda usazování zahrnuje v případě příslušníků Společenství přístup k samostatně výdělečným činnostem a jejich výkon, jakož i zřizování a řízení podniků za stejných podmínek, jako jsou podmínky stanovené právními předpisy členského státu usazení pro jeho vlastní státní příslušníky.
It has consistently been held that the freedom of establishment entails for Community nationals access to, and pursuit of, activities as employed persons and the forming and management of undertakings in the same conditions as those laid down for its own nationals by the laws of the Member State where establishment is effected.
Rovněž zahrnuje v případě společností založených podle právních předpisů některého členského státu, jež mají své sídlo, ústřední správu nebo hlavní provozovnu uvnitř Evropského společenství, právo vykonávat jejich činnosti v dotyčném členském státě prostřednictvím dceřiné společnosti, pobočky nebo zastoupení 23.
It also includes the right of companies or firms formed in accordance with the laws of a Member State and having their registered office, central administration or principal place of business within the Community to pursue their activities in the Member State concerned through a subsidiary, a branch or an agency. 23
Zdá se, že v projednávané věci má předkládající soud za to, že situace, která je předmětem původního řízení, vede k tomu, že se totéž pravidlo, a sice § 28 odst. 4 KStG 1996, použije na rozdílné situace 27.
In the present case, the national court appears to consider that the situation at issue in the main proceedings leads to applying the same rule, namely Paragraph 28(4) of the KStG 1996, to different situations.
Připomíná, že cílem sledovaným § 28 odst. 4 KStG 1996 je předejít tomu, aby společnost, která je rezidentem v Německu a která původně rozdělila nadměrnou částku zisků započtených na vlastní kapitál, mohla se zpětnou účinností uniknout korporační dani vybírané z rozdělování zisků, kdyby tyto zisky byly, po opravě
27 The national court observes that the objective of Paragraph 28(4) is to prevent a company established in Germany, which has initially distributed excess profits set off against capital and reserves, from being able retrospectively to avoid corporation tax on that
24 — Viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 28. ledna 1986, Komise v. Francie (270/83, Recueil, s.
24 — See, to that effect, Case 270/83 Commission v France [1986] ECR 273, paragraph 18; Marks & Spencer, paragraph 37; Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, paragraph 43; and Oy AA, paragraph 30. 87.
26 — Viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 29. dubna 1999, Royal Bank of Scotland (C-311/97, Recueil, s. I-2651, bod 26), a výše citovaný rozsudek Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, (bod 46).
27 — It must be borne in mind that the Court has consistently held that discrimination consists in treating differently situations which are identical, or treating in the same way situations which are different.
23 — Viz zejména rozsudky ze dne 21. září 1999, Saint-Gobain ZN (C-307/97, Recueil, s.
23 — See, inter alia, Case C-307/97 Saint-Gobain ZN [1999] ECR I-6161, paragraph 35; Case C-446/03 Marks & Spencer [2005] ECR I-10837, paragraph 30; and Case C-374/04 Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation [2006] ECR I-11673, paragraph 42. I - 4594
BURDA dceřinou společností, která rozdělila zisky.
BURDA paid by the subsidiary which distributed the profits.
Německá vláda připouští, že v systému zamezování dvojího zdanění zvoleného v členském státě usazení mateřské společnosti by výše daně, kterou musí zaplatit mateřská společnost, mohla být vyšší než daň, která by byla zaplacena, jednalo-li by se o čistě vnitrostátní situaci, má však za to, že tento výsledek je výhradně důsledkem koexistence různých daňových systémů, a nikoli porušením jedné ze svobod pohybu zakotvených Smlouvou.
Although the German Government agrees that, under the system for the avoidance of double taxation in the Member State of residence of the parent company, the amount of tax to be paid by the parent may be greater than what would be paid in a purely national situation, the German Government nevertheless considers that this would only be the consequence of the coexistence of different tax systems and would not interfere with one of the freedoms of movement provided for by the Treaty.
Komise se v podstatě ztotožňuje s argumentací, kterou předestřela německá vláda, poukazuje nicméně na to, že v projednávaném případě není nezbytné rozhodovat o daňovém zacházení s mateřskými společnostmi, neboť způsob zdaňování, který je předmětem projednávané věci, se týká pouze dceřiné společnosti usazené v Německu.
The Commission concurs in essence with the German Government’s line of argument, pointing out however that it is not necessary in the present case to settle the problem of the tax treatment of parent companies as the tax in question in the present case concerns only the subsidiary resident in Germany.
provedené orgány daňové správy, započteny na příjmy osvobozené od této daně, ačkoli její mateřské společnosti již předem využily daňového zápočtu po počátečním, avšak nadměrném rozdělení zisků zdaňovaných třicetiprocentní sazbou. Podle předkládajícího soudu je použití § 28 odst.
distribution of profits if, after the correction by the German tax authority, they were set off against income exempt from corporation tax, while its parent companies would already have obtained a tax credit as a result of the initial, but excessive, distribution of profits taxed at 30%.
4 KStG 1996 na takovou situaci, jaká je předmětem původního řízení, kdy mateřská společnost, jako je RCS, která není rezidentem, nemůže využít daňového zápočtu odpovídajícímu částce korporační daně zaplacené společností Burda, nepřiměřené vzhledem k cíli sledovanému tímto ustanovením.
According to the national court, to apply Paragraph 28(4) to a situation such as that in the main proceedings, when a nonresident parent company such as RCS cannot obtain a tax credit equivalent to the corporation tax paid by Burda, would be disproportionate by reference to the objective of that provision.
Předkládající soud je toho názoru, že Spolková republika Německo by mohla mít na základě ustanovení Smlouvy o svobodě usazování povinnost upustit ve prospěch dceřiné společnosti od zdaňování příjmů pocházejících z kategorie EK 02, považované za použitou k rozdělení zisku, pokud by tato dceřiná společnost podala důkaz o tom, že provedla rozdělení ve prospěch mateřských společností, které nejsou rezidenty, a které tedy nemohou využít daňového zápočtu odpovídajícího části korporační daně zaplacené společností Burda.
In the national court’s opinion, the Federal Republic of Germany could be required, under the Treaty provisions relating to the freedom of establishment, to refrain, in favour of the subsidiary, from taxing the income from EK 02 deemed to have been used for the profit distribution, if the subsidiary proves that it made the distribution to nonresident parent companies, which therefore cannot obtain the tax credit equivalent to the portion of corporation tax paid by Burda.
Předně je třeba uvést, že předkládající soud se zaměřuje pouze na důsledky použití § 28 odst. 4 KStG 1996, tj. na zdanění společnosti Burda, které vyplývá z opravy provedené podle tohoto ustanovení, ve vztahu k nemožnosti mateřské společnosti-nerezi-denta započíst daň zaplacenou společností Burda na svoji vlastní daňovou povinnost.
It must be noted, first of all, that the national court focuses only on the consequences of applying Paragraph 28(4) of the KStG 1996, that is to say, Burda’s tax resulting from the correction in accordance with that provision in relation to the fact that it is impossible for a nonresident parent company to set off the tax paid by Burda against its own tax.
Nicméně, jak již bylo uvedeno při zkoumání první předběžné otázky, nemožnost přiznat mateřské společnosti-nerezidentovi daňový zápočet odpovídající části korporační daně zaplacené společností Burda není způsobena samotným použitím § 28 odst. 4 KStG 1996, ale existuje, pokud jde o korporační daň původně vybranou od společnosti Burda z titulu rozdělovaných zisků, rovněž před opravou upravenou tímto ustanovením.
Nevertheless, as I mentioned when considering the national court’s first question, the fact that the nonresident parent company cannot be given a tax credit for the portion of corporation tax paid by Burda is not due to the application of Paragraph 28(4), but it is also impossible before the correction under that provision in relation to the corporation tax initially levied on Burda in respect of the profit distribution.
Podle mého názoru nelze opominout
In my view, the context in which
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA P. MENGOZZIHO – VĚC C-284/06 rozdílnost situací může být zjištěna pouze na straně mateřských společností.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-284/06
Pro účely odpovědi předkládajícímu soudu se mi zdá užitečné odlišit daňové zacházení s dceřinou společností rozdělující zisky od daňového zacházení s mateřskou společností.
To reply to the question from the national court, it seems to me necessary to distinguish the tax treatment of the subsidiary which carries out a profit distribution from that of the parent company.
Co se týče dceřiné společnosti, nelze než konstatovat, že její celkové daňové zatížení na základě KStG 1996 se nijak neliší podle toho, zda tato společnost vyplácí zisky mateřské společnosti-rezidentovi, nebo mateřské společnosti-nerezidentovi.
With regard to the subsidiary, it is clear that its overall tax charge under the KStG 1996 does not differ according to whether it distributes profits to a resident or a nonresident parent company.
Před i po opravě ve smyslu § 28 odst. 4 KStG 1996 je daňové zatížení dceřiné společnosti usazené v Německu nezávislé na místě sídla mateřských společností.
Whether before or after the correction provided for by Paragraph 28(4) of the KStG 1996, the tax charge of the subsidiary established in Germany does not depend on the location of the parent companies’ registered office.
Z odůvodnění předkládacího rozhodnutí v tomto ohledu vyplývá, že příslušný vnitrostátní soud si klade především otázku, zda článek 52 Smlouvy o ES zakazuje členskému státu zdroje dividend použít totéž daňové ustanovení, v daném případě § 28 odst. 4 KStG 1996, nezávisle na tom, že situace mateřské společnosti-rezidenta a mateřské společnosti-nerezidenta jsou rozdílné (totožné zacházení s rozdílnými situacemi).
On that point, it is clear from the reasoning of the order for reference that the national court is uncertain primarily as to whether Article 52 of the EC Treaty prohibits the Member State of the source of the dividends from applying the same tax provision, in the present case Paragraph 28(4) of the KStG 1996, irrespective of the fact that a resident and a nonresident parent company are in different situations (same treatment of different situations).