natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tato sbírka nezávislých stanovisek, spojující názory jak vnitrostátních orgánů, taki nevládních organizací, specializovanýchsubjektů a odborníků v této oblasti,poskytuje živé svědectví o metodách,které vedou zákonodárce a tvůrce politikk tvorbě takové legislativy a politik, kteréjsou účinné v praxi a nezůstávají jen napapíře.
The 2004 thematic brochure “Equal Rightsin Practice: Key Voices - 2004” is publishedas we enter a new phase in European history with 10 new Member States as from
Tematická brožura z roku 2004„Rovnoprávnost v praxi: klíčové názory— 2004” je vydávána v době vstupu donové fáze evropské historie, kterou od 1.května 2004 spoluutváří 10-ti nových člen-skýchstátů. Její cíl je dát slovo různým
This collection of independent opinions,bringing together views from stakeholders ranging from National Authorities,NGOs, specialised bodies and experts inthe field, provides a vivid testimony to theprocesses which are leading law and policy makers from paper to practice; from thewritten legislation, through to the day-to-day realities of changing attitudes andpractices throughout European societies.
Prosazování antidiskriminačních směrnic
Enforcing the antidiscrimination Directives
Rozdělení odpovědnosti a porozumění
Shared ownership and responsiveness
Zapojení a mobilizace klíčových aktérů
Engaging and mobilising key actors
Měnící se role sdružení Specializované subjekty pro podporu rovného zacházení a směrnice o rovnosti ras Stanovisko sdružení: ochrana práv Romů
The changing role of associations Specialised equality bodies and the Race Directive An Association’s viewpoint: Protecting the rights of the Roma
Zapojení sociálních partnerů Zaměstnavatelé: klíčový partner při řešení diskriminace na pracovišti
Involving social partners Employers: a key partner in tackling discrimination in the workplace
Na scénu se dostává hnutí odborových svazů
The Trade Union movement takes the stage
Proti diskriminaci“: celoevropská kampaň s národní identitou
Against Discrimination”: A panEuropean campaign with a national identity
Spojovací článek dotčených subjektů – role orgánů veřejné moci
Bringing stakeholders together – The role of public authorities
Orgány veřejné moci razí cestu v úsilí o rovnoprávnost: povinnost Spojeného království podporovat rovnoprávnost a zákon o vztazích mezi rasami
Public authorities lead the way in the drive for equality: The UK duty to promote equality and the Race Relations Act
Z teorie do praxe Prosazování antidiskriminačních směrnic
From paper to practice -Enforcing the antidiscrimination Directives of discrimination rarely bring their casesto the courts.
Za druhé, většina, ne-li všechny členskéstáty mají zkušenost, že přijatá opatřeníneprokázala dostatečnost a dostatečnouúčinnost.
Legislation on its own does not changecore societal attitudes. The key challenge ahead is how to make the antidiscrimination legislation a reality for allstakeholders.
To potvrzuje také fakt, že navzdory přesvědčivým důkazům o existencidiskriminace, předkládají oběti diskriminace jen zřídka svůj případ soudu.
But the EU-25 have a third thing in common: they all share a renewed impetusfor antidiscrimination work.
Z tohovyplývá, že zde existují problémy připrosazování práva, přesněji, že zde existují překážky dovolání se spravedlnostioběťmi diskriminace.
This state ofaffairs has largely been brought about bythe recent adoption of policy and legislative initiatives at Community level.
Výzkum v tétooblasti skutečně ukazuje, že obětidiskriminace často nepodají žalobu, protože se obávají, že by bylo takřkanemožné dokázat jejich případ, neboprotože nevěří, že by konečný výsledekbyl uspokojivý. Mnozí si vůbec neuvědomují svá práva nebo potřebují radu apomoc.
In theyear 2000, the Council of the European Union adopted the Community Action Programme to combat discriminationtogether with two Directives on equaltreatment, namely Council Directive2000/78/EC establishing a general framework for equal treatment in employmentand occupation (Employment Equality Directive) and Council Directive 2000/43/ECimplementing the principle of equaltreatment between persons irrespectiveof racial or ethnic origin (Racial Equality Directive).
Samotná legislativa nemění základníspolečenské principy.
When it comes to discrimination, all ofthe European Union Member Statesshare similar experiences in threerespects.
Klíčovým úkolemje zařídit to tak, aby se antidiskriminační legislativa stala realitou pro všechny dotčené subjekty.
Firstly, they all have a history oftaking measures to fight against discrimination.
Právní předpisy sami o sobě ještěnezměnily způsoby chování společnosti.Velký úkol všech dotčených subjektů dobudoucna spočívá v prosazení účinnostiprotidiskriminačních předpisů v praxi.
Most States have incorporatedprovisions on equality and non-discrimi-nation into their constitutions and ofteninto other parts of their legislation aswell. Others have complemented legislative action with diverse policy measures.
Další společnou a třetí věcí EU-25 je novýimpuls k boji proti diskriminaci, kterýmbylo přijetí nových politických a legislativních návrhů na úrovni Společenství.
Bringing national legislationinto line with EU Directives
Co se týče diskriminace, mají všechnyčlenské státy Evropské unie podobnézkušenosti ve třech směrech.
Secondly, most, if not all, Member Statesshare the experience that the measurestaken have not proven to be sufficientand effective enough.
Za prvé,všechny v minulosti přijímaly opatření kboji proti diskriminaci.
This is reflected bythe fact that despite compelling evidenceof the existence of discrimination, victims
Většina státůzakotvila ustanovení o rovnosti anediskriminaci do svých ústav a častotaké do jiných částí svého právního řádu.Jiné státy zase doplnily legislativníopatření politickými.
Both of the above-mentioned Directivescontain a detailed and inclusive definition of discrimination, which is indispensable for putting antidiscrimination law
Uvádění vnitrostátních právních předpisů do souladuse směrnicemi EU významnému a náročnému úkolu„převést” nové zákony do praxe.
into operation. Both Directives alsoembody provisions which shift the burden of proof in discrimination cases andenvisage a role for non-governmentalorganisations in taking action on behalfof, or in support of, a victim.
K realizaci toho úkolu je nutné znát rozhodujícífaktory a aktéry, kteří ovlivní účinnostzákona v praxi tak, aby jeho antidiskriminační ustanovení nezůstaly „jen napapíře“.
Furthermore, the Racial Equality Directiveinstructs Member States, where theyhave not already done so, to establishbodies for the promotion of equal treatment.
Neboť i ten nejlepší zákon jebezcenný, není-li dodržován a prosazován v praxi.
These provisions remove many ofthe barriers victims of discriminationhave previously faced, facilitating theiraccess to justice.
Obě výše uvedené směrnice obsahujípodrobnou a úplnou definici diskriminace, která je nezbytná k uplatňováníantidiskriminačních právních předpisů.Obě směrnice rovněž obsahujíustanovení o důkazním břemenu, kterádávají nevládním organizacím možnostpodat žalobu namísto oběti nebo v jejíprospěch.
A successful strategy in ensuring that alaw has tangible results for the people itis supposed to protect has to have twoelements.
Směrnice o rovnosti ras dáleinstruuje členské státy, aby vytvořilyspeciální orgány pro podporu rovnéhozacházení, pokud tak dosud neučinily.Tímto se odstraní mnohé z překážek,kterým dříve oběti diskriminace čelily, ausnadní jejich přístup ke spravedlnosti.
Firstly, it must, by means ofsensitising and awareness-raising, aim atenhancing the observance of the principle of equal treatment. Secondly, it mustensure that efficient enforcement is inplace for those who, despite theseefforts, do not follow the law.
Za druhé, musí zajistitpotrestání těch, kteří navzdory všemsnahám, zákony nedodržují.
For people to observe the law, they mustbe aware of its content and willing toobserve it.
Aby lidézákony dodržovali, musejí si být vědomijejich obsahu a ochotni je dodržovat.
This is where informationcampaigns, awareness-raising and sensitising activities come into play.
Zdehrají roli informační kampaně, aktivity kposilování povědomí a senzibilace.Posilování povědomí a senzibilaci jenutno chápat široce v tom smyslu, žezahrnuje nejen kampaně v médiích a naplakátech, ale také například diskuse oaktuálních problémech souvisejících sdiskriminací v rámci veřejných fór.
In thiscontext, awareness-raising and sensitising must be understood broadly toinclude not just media and poster campaigns, but also for instance the settingup of public forums where hot spotsrelating to discrimination may be discussed.
Tyto směrnice a doprovodný akční program tedy otevřely novou příležitost ktomu, posunout antidiskriminační agendu kupředu také na národní úrovni.Směrnice ukládají všem členským státůmpovinnost uvést vnitrostátní právnípředpisy do souladu s těmito dvěmasměrnicemi.
The Directives and the accompanying Action Programme have thus opened anew window of opportunity for takingthe antidiscrimination agenda further onthe national level as well.
Termín pro toto uvedení dosouladu byl červenec 2003, co se týčesměrnice o rovnosti ras, a prosinec 2003,co se týče směrnice o rovnosti v zaměstnání.
The Directivesplace a responsibility on all Member States to ensure that their domestic legislation is in line with the two Directives.National legislation was to be in compliance with the Directives by July 2003, asconcerns the requirements of the Racial Equality Directive, and December 2003, asconcerns the requirements of the Employment Equality Directive.
Pro nové členské státy bylkonečným termínem pro zakotveníustanovení daných směrnic květen 2004.Některé členské státy požadovaly delšídobu k implementaci ustanovení odiskriminaci z důvodu věku nebozdravotního postižení.
For new Member States the deadline for transposition was May 2004. Some of the Member States have requested moretime to implement provisions on age anddisability discrimination.
Poslední úkol: převedení vnitrostátních právníchpředpisů z teorie do praxe
The ultimate challenge:Transposing national law from paper to practice
Nyní, když byla implementace směrnic zvelké míry dokončena, čelíme stejně
Now that the transposition of the Directives into national antidiscrimination law has been largely accomplished,we are faced with an equally importantand demanding task of “transposing”the new legislation from paper to prac-
I když takovéto aktivity budou nejspíšesloužit ke snížení výskytu diskriminace,neodstraní pravděpodobně diskriminačnípraktiky zcela.
While such activities will in all probability serve to decrease the occurrence ofdiscrimination, they are not likely toeliminate discriminatory practices entirely.
Proto je zapotřebí takéúčinného prosazování právních předpisůo diskriminaci, včetně ulehčení přístupu ksoudům a organizacím, které poskytujíobětem diskriminace pomoc.
That is why efficient enforcement ofthe discrimination law is also needed.This implies the need for a low thresholdaccess to justice and organisations providing assistance to the victims of discrimination.
Zřízenípříslušných institucí a organizací,zajištění jejich personálního obsazení aefektivnosti je institucionální záležitostí.Policie, státní zastupitelství a soudymusejí brát případy diskriminace vážně,jinak oběti diskriminace budou odrazenyod toho, aby předložily svůj případsoudu.
This is largely an institutional matter; a matter of ensuring that relevant institutions and organisations exist,are adequately staffed and work efficiently.
Instituce ombudsmana a jinéorganizace pro podporu rovnéhozacházení mohou často poskytnout snadnou a relativně rychlou nápravu. Takénevládní organizace mají neocenitelnou
The police, prosecutors andcourts must take discrimination casesseriously; otherwise victims of discrimination will be discouraged from bringing
roli při poskytování pomoci obětemdiskriminace.
ticular have been involved in the lawmaking processes.
Obětem diskriminaceporadí, podpoří je a v případě potřebyjim pomáhají předložit případ soudu.
Section II focuses onthe engagement and mobilisation of different key players, especially equalitybodies, NGOs, social partners and publicauthorities, with a particular focus onthe biggest European minority, the Roma.
Chcemeučinit vše proto, aby se tyto dva faktorystaly další věcí, kterou mají členské státy EU společnou.
Nongovernmental organisations have aninvaluable role to play in assisting victimsof discrimination by providing them withadvice and support and, if need be, byhelping them bring their cases to thecourts.
Tato publikace detailně řeší danou problematiku a uvádí řadu příkladů, jak lzeantidiskriminační právní předpisy učinit vpraxi účinnějšími.
These articles amply illustrate thetremendous advantages of both theactive involvement of all stakeholdersand the exchange of best practices arising out of experiences from practicalfieldwork.
Oddíl I zdůrazňujevýznam podpory a aktivního zapojenívšech dotčených subjektů a uvádí příklady z několika zemí týkající se způsobůzapojení nevládních organizací apředevším sociálních partnerů do zákonodárných procesů.
This publication goes to the heart ofthese issues, and provides a number ofexamples of how antidiscrimination lawmay be made more efficient in practice.Section I emphasises the importance ofthe support and the active involvementof all stakeholders.
Oddíl II se zaměřuje nazapojení a mobilizaci různých klíčovýchaktérů, zejména subjektů pro podporurovného zacházení, nevládních organizací, sociálních partnerů a orgánů veřejnémoci, se zvláštním zaměřením na největšíevropskou menšinu, na Romy.
It also provides examples from different countries of the waysin which NGOs and social partners in par-
Tyto směrnice mohou napomoci zúžit propast mezi nesmírnými nevýhodami, kterým je vystavenakomunita Romů, a jejich významným potenciálem ke vnesení hodnot do rozšířené Evropy.
The Directives can help narrow the dichotomy between the immense disadvantages experienced bythe Roma communities and their significant potential to add value to an enlarged Europe.
Po schválení směrnic se většina členskýchstátů primárně zaměřila na splnění formálních požadavků směrnic spočívajícíchv zavedení vhodných právních asprávních řízení.
Following approval of the Directives, theprimary focus in most Member States hasbeen to meet their formal requirementsof putting suitable legal and administrative procedures in place.
Ačkoli se na jednéstraně může zdát tento proces obtížným,je to proces s dohledným koncem, tedyproces, který lze uzavřít.
While that mayhave seemed a difficult process, it is aprocess with an end point, a process thatcan be completed.
Tento proces, představujesložitý úkol pro většinu institucí a můžebýt ovlivněn velmi protichůdnými zájmy.Krom toho je to úkol, jak musely vládyuznat, kterého nelze dosáhnout v izolacibez spolupráce.
Further, it is a processthat governments have had to acknowledge cannot be achieved in isolation.
„Kvalita regulace závisí rozhodujícímzpůsobem na ‘zmocnění’.
“The quality of regulation depends crucially on empowerment.
Tím mám namysli vnášení zkušeností a názorůpřímo dotčených lidí do regulativníhoprocesu.
By this I meanbringing into the regulatory process theexperience and views of those directlyaffected.
Skupiny jako organizacezaměstnavatelů a odborové svazy,občanská sdružení a nevládní organizace veřejného zájmu atd., působí jakohlídací psi, tedy kontrolují, dále vzdělávají, informují a pomáhají jednotlivcůmprosadit jejich práva.
Groups such as employers’organisations and trade unions, community associations and public interest NGOs who act as watchdogs, educateand inform others, and help individualsto enforce their rights.
Tyto skupinymusejí mít právo být informovány,konzultovány a zapojeny do procesuprosazování.”(1)
These groupsmust be given rights to be informed,consulted and engaged in the enforcement process.”(1)
Bob Hepple QC, Emeritní profesor práva na Universitě v Cambridge
Bob Hepple QC, Emeritus Professor of Law,Cambridge University
Zpočátku leží odpovědnost primárně nanárodních vládách, jelikož pouze onymohou zajistit potřebnou legislativu.Jednomyslným schválením směrnic členské státy formálně potvrdily důležitostširší spolupráce a dohodly se, že bynárodní vlády měly podněcovat a podporovat dialog se zástupci průmyslu anevládními organizacemi.
A first responsibility lay primarily withnational governments, as only they couldsecure the necessary legislation. In unanimously approving the Directives,Member States formally endorsed thevalue of wider participation and agreedthat national governments should berequired to encourage and promote dialogue with industry and NGOs.
Tomutozávazku však není ve většině státůrozšířené EU věnována dostatečnápozornost.
There islittle evidence, however, that this obligation has yet been given much attentionin most Member States of the enlarged EU.
V některých členských státechse takovýto dialog uskutečňuje pravidelně, ale tam, kde dobrá komunikace mezivládou a občanskou společností neníběžná, se zdá, že ustanovení směrnicměla malý dopad.
While such dialogue regularly occursin some, in Member States where goodcommunication between governmentand civil society is not the normal pattern, the requirements of the Directivesseem to have had little impact.
Na druhé straně bysnaha o dosažení cílů směrnic mohla býtkatalyzátorem k překlenutí nedůvěry,která takovýto dialog v minulosti brzdila.
On theother hand, these requirements could bea catalyst to overcome the distrust thathas inhibited dialogue in the past.
Je užitečné stavět na — pozitivních i negativních — zkušenostech členských státůzískaných v minulosti a pokračovat vřešení diskriminace mezi ženami a muži.Také z judikatury, ve které můžeme najítaplikaci různých právních předpisů zminulých let, lze čerpat další poučení.
It is useful to build on Member States’past experience – positive and negative –in tackling discrimination betweenwomen and men; further lessons may beavailable from jurisdictions that have hadother antidiscrimination laws for manyyears.
vzdělávání nebo při koupi zboží a služeb.Překážky v rámci organizace se mohoutýkat politik a postupů, které úmyslně čineúmyslně, vylučují nebo znevýhodňujíurčité skupiny.
unintentionally, exclude or disadvantageparticular groups.
Mohou to být psané politiky nebo postupy, či nepsaná „pravidla”,která jsou odvozena od zavedenýchstereotypů a předsudků.
These may be writtenpolicies and procedures or unwritten‘rules’ that derive from unchallengedstereotypes and prejudice.
Existují-lipřekážky, které odpírají určitýmskupinám rovnost příležitostí, pak by seod organizace mělo očekávat, že tytopřekážky odstraní.
Where thereare barriers that deny equality of opportunity to particular groups then theorganisation should be expected toimplement change.
Individuální žaloby jako zpětná vazba nestačí
Reactive, individual claims are not enough
Členové určitých skupin mohou také čelitpřekážkám, které vznikly vyloučením aznevýhodňování takovéto skupiny dřívev historii. Tento fenomén je patrný vprostředích, kde i navzdory opatřenímurčeným k zajištění rovnosti příležitostínejsou žádní členové určité skupiny,nebo je jich jen nepřiměřeně málopřijímáno na určitá postavení, či jimumožněno využívat určitých výhod neboslužeb.
Members of particular groups may alsoface barriers based on the historic exclusion and disadvantage of that group.This can be seen where, despite measuresintended to provide equality of opportunity, there are no, or disproportionatelyfew, members of particular groups selected for employment or able to enjoy benefits or to access services.
Bez zásahu ve formě pozitivnídiskriminace – k překonání důsledkůdiskriminace v minulosti – bude takovétoznevýhodňování pravděpodobně přetrvávat.
Without intervention in the form of positive action –to overcome the effects of past discrimination such disadvantage is likely to persist.
K vymýcení diskriminace je zásadní, abyjejí oběti měly skutečně účinná práva kdosažení nápravy.
Fundamental to eradicating discrimination is that victims of discriminationshould have a real right to seek andsecure redress.
Rokyusilování opotření diskriminace však ukázaly, žejakkoli je vykonavatelnost práv obětínezbytnou podmínkou k odstraněnídiskriminace, není to dostačující, pokudchceme dosáhnout skutečného pokrokusměrem k rovnoprávnosti.
But years of striving tocombat discrimination have also demonstrated that while essential, this is notsufficient in making real progresstowards equality.
Hlubocezakořeněné institucionalizované vzorydiskriminace pravděpodobně nelzejednoduše nebo trvale vymýtitprostřednictvím individuálních žalob.Pokud organizace zaujmou nekompromisní obranný postoj, mohly by jednotlivé žaloby ještě posílit odpor vůčizměně.
Well-entrenched institutionalised patterns of discriminationare unlikely to be dislodgedin any significant or permanent way by individualclaims.
Pravděpodobně je nejennerozumné, ale v zásadě také špatnénaložit břímě vymýcení diskriminace naramena několika jednotlivců, kteří jsoupřipraveni si stěžovat.
Where organisations adopt arigid defensive posture, individual claimscould harden resistance to change.Arguably, it is not only unwise but alsowrong in principle to place the burden oferadicating discrimination on the shoulders of the few individuals who are prepared to complain.
Základní součástí určení překážek aplánování změny je samozřejmě zapojenískupin, které byly znevýhodňovány.
Clearly an essential part of identifyingbarriers and planning for change isinvolvement of the groups that havebeen disadvantaged.
Role,kterou mohou hrát ostatní dotčené subjekty při zajišťování změny v rámci organizací, bude samozřejmě záviset jak navnitrostátních právních předpisech, tak ina tradičních vztazích ve společnosti.Odborové svazy by mohly hrát vedoucíroli, nebo vůbec žádnou.
The role that otherstakeholders might play in securingchange within organisations will, ofcourse, depend on both national law andtraditional relationships.
Legislativa bymohla orgánům veřejné moci, všem, čijen některým zaměstnavatelům, uložitpozitivní závazky.
Trade unionscould play a lead role or none at all.Legislation could impose positive obligations on public authorities, or on all orcertain employers.
Proto musejí vlády a skupiny v rámciobčanské společnosti, současně sudržováním a podporou procesu účinnéindividuální nápravy, hledět za rámecpřístupu založeného pouze na ochranějednotlivců s cílem nalézt jiné, proaktivnější způsoby vyvolání změny v institucionálních postojích a praktikách organizace jako celku.
Therefore, at the same time as theymaintain and support a process for effective individual remedies, governmentsand groups within civil society must alsolook beyond an individual-based, reactive approach to find other, more proactive, ways to bring about change toinstitutional attitudes and practices of anorganisation as a whole.
Je zapotřebí, aby organizace sama identifikovala překážky rovnoprávnosti v zaměstnání, vzdělávání, odborném
(1)“Work, empowerment and equality” Public lecture tothe International Institute of Labour Studies Geneva,November 2000
Je-liodhalena institucionální diskriminace aorganizace nejednají, musejí býtsankciovány. Formální sankce mohou býtspecifikovány v právních nebo správníchpředpisech.
Informalsanctions can be applied by differentstakeholder groups, including exclusionfrom public contracts, customer boycottsor industrial action.
V ideálním případě budou národní vlády,specializované subjekty, organizace veveřejném a soukromém sektoru,odborové svazy, nevládní organizace ačlenové znevýhodňovaných skupinspatřovat ve spolupráci na dané problematice vzájemný prospěch.
The real lesson that can be learned fromthe experience in Member States andother jurisdictions is that the more peopleengaged as real stakeholders, who recognise that they have a genuine interest inbuilding a society based on equality, themore effective any laws, sanctions orcampaigns will be.
Tatospolupráce by mohla spočívat v přijetímechanismů, které by mohly posouditvliv současných praktik organizace, a
Furthermore, theinvolvement of different groups will itselfcontribute to the process of changingattitudes and practices.