natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Soudní dvůr států vymezit kritéria rozdělení jejich daňové pravomoci.
The Court observed that, by laying down identical taxation provisions for nationals who have transferred their residence abroad and those who have remained in the Member State concerned, such legislation cannot discourage investment flows from or to that State or diminish the value of the estate of nationals who have transferred their residence abroad.
Tyto právní předpisy tedy nejsou v rozporu s článkem 56 ES.
That legislation is therefore not contrary to Article 56 EC.
Nepříznivé následky, projevující se dvojím zdaněním vyplývajícím z takových právních předpisů, vyplývají ze souběžného výkonu daňových pravomocí dvěma členskými státy.
The regrettable consequences, in terms of double taxation, which result from such legislation stem from the exercise in parallel by two Member States of their fiscal sovereignty.
Členským státům v důsledku toho přísluší tomu zamezit zejména tím, že uplatní kritéria rozdělení používaná v mezinárodní daňové praxi.
It is consequently for them to remedy those consequences by applying, in particular, the apportionment criteria followed in international tax practice.
Mezi vnitrostátními opatřeními, která byla uznána za slučitelná s právem Společenství, jsou dále opatření, která, přestože na objektivně srovnatelné situace uplatňují odlišné zacházení, se nakonec ukáží vzhledem ke sledovanému cíli jako neutrální.
National measures recognised as compatible with Community law include, next, measures which, although treating objectively comparable situations dierently, ultimately prove neutral in light of the objective pursued.
Věc Test Claimants in the FII Group Litigation (rozsudek ze dne 12. prosince 2006, C-446/04, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí) je toho dobrým příkladem.
Case C-446/04 Test Claimants in the FII Group Litigation (judgment of 12 December 2006, not yet published in the ECR) illustrates this well.
V rámci obecné právní úpravy určené k zamezení nebo omezení řetězového zdanění nebo ekonomického dvojího zdanění (dvojího zdanění téhož příjmu u dvou různých daňových poplatníků) používalo Spojené království Velké Británie a Severního Irska pro stanovení daně dlužné společnostmi-rezidenty zejména dva odlišné systémy zdanění dividend na základě jejich tuzemského nebo zahraničního původu.
In generally applicable legislation intended to prevent or mitigate the imposition of a series of charges to tax or economic double taxation (double taxation of the same income in the hands of two dierent taxpayers), the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland had adopted, for the calculation of tax payable by resident companies, two distinct systems for the taxation of dividends, according to whether they were nationally sourced or foreign sourced.
Zatímco dividendy vyplacené společnostemrezidentům rovněž společnostmi-rezidenty podléhaly systému osvobození, dividendy vyplacené společnostemrezidentům společnostminerezidenty podléhaly systému započtení. Soudní dvůr uvedl, že s ohledem na takovou právní úpravu je situace společnosti-akcionáře, která obdrží dividendy zahraničního původu, srovnatelná se situací společnosti-akcionáře, která obdrží dividendy tuzemského původu, jelikož v obou případech mohou být dosažené zisky v zásadě předmětem řetězového zdanění.
While dividends received by resident companies from other resident companies were subject to an exemption system, dividends received by resident companies from non-resident companies were subject to an imputation system.The Court stated that, in the context of such legislation, the situation of a company receiving foreign-sourced dividends is, however, comparable to that of a company receiving nationally sourced dividends insofar as, in each case, the prots made are, in principle, liable to be subject to a series of charges to tax.
Vzhledem k tomu, že případ dividend zahraničního původu se nejeví být znevýhodněn, však není toto rozdílné zacházení v rozporu s články 43 ES a 56 ES, přičemž ověření této skutečnosti je na vnitrostátních soudech.
Provided that the dierence in treatment does not prove to be disadvantageous in the case of foreign-sourced dividends it is not contrary to Articles 43 EC and 56 EC, a matter which is for the national courts to establish.
Vývoj a činnost společnosti z jiného členského státu (výše uvedený rozsudek Test Claimants in the FII Group Litigation), není tomu tak nezbytně, pokud jde o použití daňových právních předpisů členského státu, jehož rezidentem je rozdělující společnost, v případě situací, ve kterých se nacházejí akcionářipříjemci, kteří jsou rezidenty tohoto členského státu, a akcionářipříjemci, kteří jsou rezidenty jiného členského státu.
The Court stated that this dierence in tax treatment is not, however, discriminatory. While the situation of resident shareholders receiving nationally sourced dividends must be regarded as comparable to the situation of resident shareholders receiving foreign-sourced dividends (see Test Claimants in the FII Group Litigation), the same is not necessarily true, as regards the application of the tax legislation of the Member State in which the company making the distribution is resident, of the situations in which shareholders receiving dividends resident in that Member State and shareholders receiving dividends resident in another Member State are placed.
Pokud totiž rozdělující společnost a akcionář-příjemce nejsou rezidenty téhož členského státu, členský stát, jehož rezidentem je rozdělující společnost, tedy členský stát, ze kterého zisky pocházejí, se nenachází ve stejném postavení, pokud jde o zamezení nebo omezení řetězového zdanění a ekonomického dvojího zdanění, jako členský stát, jehož rezidentem je akcionář-příjemce.
Where the company making the distribution and the shareholder to whom it is paid are not resident in the same Member State, the Member State in which the company making the distribution is resident, that is to say the Member State in which the prots are derived, is not in the same position, as regards the prevention or mitigation of a series of charges to tax and of economic double taxation, as the Member State in which the shareholder receiving the distribution is resident.
Rozdílné zacházení se společnostmi-rezidenty a společnostminerezidenty tedy v takovém případě není zakázáno články 43 ES a 56 ES.
The dierence in treatment between resident and non-resident companies is therefore not prohibited in a case of that kind by Articles 43 EC and 56 EC.
A konečně, s právem Společenství byla uznána za slučitelná vnitrostátní opatření mající za následek odlišné zacházení, které bylo nicméně odůvodněno naléhavými důvody obecného zájmu, tak jako ve věci FKP Scorpio Konzertproduktionen (rozsudek ze dne 3. října 2006, C-290/04, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí).
Finally, national measures have been recognised as compatible with Community law where they give rise to dierences in treatment but those dierences are justied by overriding reasons in the general interest, as in Case C-290/04 FKP Scorpio Konzertproduktionen (judgment of 3 October 2006, not yet published in the ECR).
Spor v původním řízení se týkal vnitrostátní právní úpravy, podle které se postup k provedení srážky daně uplatní na odměnu poskytovatelům služeb, kteří nejsou rezidenty členského státu, ve kterém jsou služby poskytovány, ačkoli odměna vyplácená poskytovatelům služeb, kteří rezidenty uvedeného členského státu jsou, srážce nepodléhá.
The main proceedings concerned national legislation under which a procedure of retention of tax at source is applied to payments made to providers of services not resident in the Member State in which the services are provided, whereas payments made to resident providers of services are not subject to a retention.
Soudní dvůr kvalikoval povinnost příjemců služeb provést uvedenou srážku daně pod hrozbou založení jejich odpovědnosti jako překážku pro volný pohyb služeb.
The Court considered the obligation on the recipient of services to make a retention if he is not to incur liability to be an obstacle to the freedom to provide services.
Soudní dvůr nicméně rozhodl, že taková právní úprava je odůvodněna nezbytností zajistit účinnost vymáhání daně z příjmu od osob usazených mimo stát, ve kterém dochází ke zdanění, a představuje přiměřený prostředek pro dosažení sledovaného cíle.
It held, however, that such legislation was justied by the need to ensure the eective collection of income tax from persons established outside the State of taxation and constituted a means proportionate to the objective pursued.
Mezi vnitrostátními opatřeními, která byla shledána neslučitelnými s právem Společenství, je třeba především uvést opatření, která přestože jsou odůvodněna naléhavými důvody obecného zájmu, nejsou přiměřená sledovanému cíli.
National measures held incompatible with Community law include, first, measures which, although dictated by overriding reasons in the general interest, prove disproportionate to the objective pursued.
Taková opatření lze například nalézt ve výše uvedené věci N. Daňový poplatník, držitel obchodních podílů nebo akcií, který se stane pouze z důvodu převedení svého bydliště do zahraničí povinným k úhradě daně z dosud nerealizovaných kapitálových zisků, zatímco pokud by měl i nadále bydliště na území členského státu, jehož státním příslušníkem je, zisky by byly zdanitelné až tehdy, kdy by byly skutečně realizovány, a pouze v rozsahu, ve kterém byly skutečně realizovány, je odrazován od výkonu svého práva na volný pohyb.
An example of this is provided by N. A taxpayer holding shares who becomes liable, simply by reason of transfer of his residence abroad, to taxation of increases in value which have not yet been realised, whereas, if he were to remain in the territory of the Member State of which he is a national, increases in value would become taxable only when, and to the extent that, they are actually realised, is deterred from exercising his right to freedom of movement.
K vnitrostátním opatřením, která byla shledána neslučitelnými s právem Společenství, patří zadruhé opatření zacházející odlišným způsobem se srovnatelnými situacemi.
The Court acknowledged that the national provisions at issue pursued an objective in the general interest in that they allocated the power to tax between Member States on the basis of the territoriality principle, thereby avoiding cases
Soudní dvůr vyplývajících z užívání, pro jejich vlastní potřeby, domu, který se nachází v jiném členském státě, jehož jsou majiteli a který užívají jako hlavní bydliště, zatímco příjmy z pronájmu započítávány jsou.
National measures held incompatible with Community law also include measures treating comparable situations dierently. In Ritter-Coulais, the Court held that national legislation constitutes an obstacle where it does not permit natural persons in receipt of income from employment in one Member State and assessable to tax on their total income there to request that account be taken, for the purposes of determining the rate of taxation applicable to that income in that State, of income losses resulting from their own use of a house located in another Member State which they own and use as their principal residence, whereas rental income would be taken into account.
Nesměřuje-li totiž tato právní úprava přímo proti nerezidentům, tito posledně jmenovaní jsou častěji než rezidenti majiteli domu nacházejícího se mimo vnitrostátní území a jsou rovněž většinou státními příslušníky jiných členských států.
While that legislation is not specically directed at non-residents, the latter are more likely to own a home outside national territory than resident citizens and are also more often than not nationals of other Member States.
Méně výhodné zacházení, které je jim vyhrazeno, se v důsledku toho jeví být v rozporu s článkem 39 ES.
The less favourable treatment accorded to them is consequently contrary to Article 39 EC.
Ve věci Centro di Musicologia Walter Stauer (rozsudek ze dne 14. září 2006, C-386/04, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí) byla Soudnímu dvoru předložena otázka, zda může členský stát zacházet s nadací-nerezidentem, která splňuje podmínky tohoto státu, co se týče přiznání veřejné prospěšnosti, méně výhodně než s nadací-rezidentem téhož druhu.
In Case C-386/04 Centro di Musicologia Walter Stauer (judgment of 14 September 2006, not yet published in the ECR), the Court was asked whether a Member State may treat a non-resident foundation which satises the conditions in that State for recognition as a charity less favourably than a resident foundation of the same kind.
Opravňuje-li článek 58 ES členské státy k odlišnému daňovému zacházení s poplatníky-nerezidenty, Soudní dvůr připomněl, že nicméně zakazuje opatření představující prostředek svévolné diskriminace nebo zastřené omezování volného pohybu kapitálu.
The Court pointed out that, while Article 58 EC authorises the Member States to accord dierent fiscal treatment to non-resident taxpayers, it prohibits, however, measures constituting a means of arbitrary discrimination or a disguised restriction on the free movement of capital.
Za těchto podmínek je rozdílné zacházení mezi nadacemi majícími neomezenou daňovou povinnost, což je případ nadací-rezidentů, a nadacemi majícími daňovou povinnost omezenou, což je případ nadací-nerezidentů, přípustné pouze tehdy, týká-li se situací, které nejsou objektivně srovnatelné, nebo je-li odůvodněno naléhavým důvodem obecného zájmu.
Accordingly, dierent treatment of foundations with unlimited tax liability — which resident foundations have — and those with limited liability — which non-resident foundations have — is permissible only if it concerns situations which are not objectively comparable or is justied by overriding reasons in the general interest.
V tomto ohledu se zahraniční nadace uznané za obecně prospěšné v členském státě jejich původu, které splňují podmínky uložené za tímto účelem právními předpisy jiného členského státu a mají za cíl podporu totožných zájmů společnosti, jaké jsou podporovány v posledně uvedeném státě, nacházejí v situaci srovnatelné se situací nadací-rezidentů téhož druhu.
Foreign foundations recognised as having charitable status in their Member State of origin which satisfy the requirements imposed for that purpose by the law of another Member State and whose object is to promote the very same interests of the general public as those promoted in the latter State are in a situation comparable to that of resident foundations of the same kind.
Jelikož není odůvodněné, je v důsledku toho nepříznivé zacházení s nadacemi-nerezidenty v rozporu s právem Společenství.
In the absence of justication, unfavourable treatment of non-resident foundations is consequently contrary to Community law.
Ve výše uvedené věci FKP Scorpio Konzertproduktionen byla Soudnímu dvoru opět předložena otázka daňových odpočtů výdajů na dosažení příjmů vynaložených poskytovatelem služeb-nerezidentem.
In FKP Scorpio Konzertproduktionen, the Court was once again confronted with the question of the deductibility of business expenses incurred by a non-resident provider of services.
Pokud jde o výdaje na dosažení příjmů přímo spojité s hospodářskou činností, ze které plynuly zdanitelné příjmy, rezidenti a nerezidenti se nacházejí ve srovnatelné situaci.
With regard to business expenses directly linked to the economic activity that has generated the taxable income, residents and non-residents are in a comparable situation.
Soudní dvůr také ve svém rozsudku Gerritse (rozsudek ze dne 12. června 2003, C-234/01, Recueil, s. I-5933) rozhodl, že vnitrostátní právní úprava, která odmítá poskytnout nerezidentům odpočet výdajů na dosažení příjmů přiznaný rezidentům, může postihovat především státní příslušníky jiných členských států, a obsahuje tedy v sobě nepřímou diskriminaci, která je v rozporu se Smlouvou.
The Court had therefore held in Case C-234/01 Gerritse [2003] ECR I-5933 that a national provision which refuses to allow non-residents to deduct business expenses, where residents are allowed to do so, risks operating mainly to the detriment of nationals of other Member States and therefore constitutes indirect discrimination contrary to the Treaty.
Rovněž zde shledal v rozporu se Smlouvou vnitrostátní právní úpravu, která neumožňuje zohlednění výdajů na dosažení příjmů v samotném rámci srážkové daně, ale pouze v rámci pozdějšího řízení o vrácení daně.
Here, the Court held that it was also contrary to the Treaty for national legislation not to allow business expenses to be taken into account in the very procedure for retention of tax at source but only in a subsequent refund procedure.
Dále, ohledně svobody usazování Soudní dvůr ve dvou souběžných věcech ze dne 19. září 2006, kdy jedna měla svůj původ v předběžné otázce (Wilson, C-506/04, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), druhá v žalobě pro nesplnění povinnosti (Komise v. Lucembursko, C-193/05, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), rozhodl, že se směrnicí o výkonu povolání advokáta pod profesním označením udělovaným v domovském státě14jsou v rozporu ustanovení lucemburských právních předpisů, která podmiňují zápis advokáta, který získal svou odbornou kvalikaci v jiném členském státě, předběžnou kontrolou znalostí tří národních jazyků.
With regard to freedom of establishment, the Court held in two parallel cases, one of which (Case C-506/04 Wilson) resulted from a reference for a preliminary ruling while the other (Case C-193/05 Commission v Luxembourg) was an action for failure to full obligations (judgments of 19 September 2006, neither yet published in the ECR), that the provisions of Luxembourg law making the registration of lawyers who have obtained their professional qualication in another Member State subject to a prior test to establish prociency in the three national languages were incompatible with the directive on practice of the profession of lawyer under the home-country professional title 14.
Soudní dvůr totiž upřesnil, že předložení potvrzení o zápisu v domovském členském státě v souladu s článkem 3 uvedené směrnice představuje jedinou podmínku, kterou má být podmíněn zápis v hostitelském členském státě, který umožní dotyčnému výkon činnosti v tomto posledně uvedeném členském státě pod jeho profesním označením udělovaným v domovském členském státě.
The Court explained that presentation of a certicate attesting to registration in the home Member State, in accordance with Article 3 of the directive, is the only condition to which registration in the host Member State may be subject, enabling the person concerned to practise in the latter State under his home-country professional title.
Soudní dvůr v tomto ohledu zdůraznil, že upuštění od systému předběžné kontroly znalostí je ve směrnici doplněno řadou pravidel zaručujících ochranu procesních subjektů a řádný výkon spravedlnosti, zejména povinností advokáta vykonávat činnost pod svým profesním označením udělovaným v domovském státě a povinností vyplývající z profesní etiky nezabývat se věcmi jdoucími nad rámec jeho dovedností, například z důvodu chybějících jazykových znalostí.
The Court pointed out in this regard that the lack of a system of prior testing of knowledge under the directive is accompanied by a set of rules ensuring the protection of consumers and the proper administration of justice, in particular the obligation on the lawyer to practice under his home-country professional title and the obligation of professional conduct not to handle matters for which he lacks competence, for instance owing to lack of linguistic knowledge.
Ve věci Wilson Soudní dvůr mimoto rozhodl, že lucemburský zákon není v souladu s článkem 9 uvedené směrnice, podle kterého rozhodnutí o zamítnutí zápisu musejí podléhat opravnému prostředku podle vnitrostátního práva.
In Wilson, the Court also found that the Luxembourg legislation was not compatible with Article 9 of the directive under which, where a decision is made refusing registration, a remedy must be available before a court or tribunal in accordance with the provisions of domestic law.
Soudní dvůr měl totiž za to, že není zaručena dostatečná záruka nestrannosti, jelikož rozhodnutí o zamítnutí zápisu podléhala v tomto případě kontrole orgánu složeného v prvním stupni výlučně z advokátů vykonávajících činnost pod profesním označením udělovaným v hostitelském členském státě a v odvolacím řízení kontrole orgánu složeného většinově z takových advokátů, přičemž kasační opravný prostředek umožňuje soudní přezkum pouze po právní, a nikoli skutkové stránce.
The Court considered that a sucient guarantee of impartiality was not ensured since in the case in point decisions refusing registration were subject to review by a body composed exclusively — at first instance — or for the most part — on appeal — of national lawyers, and an appeal to the Court of Cassation enabled judicial review of the law only and not the facts.
A konečně, co se týká volného pohybu služeb, Soudní dvůr ve věci FidiumFinanz (rozsudek ze dne 3. října 2006, C-452/04, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí) posoudil jako slučitelnou s právem Společenství vnitrostátní právní úpravu podmiňující výkon činnosti poskytování úvěrů společností usazenou ve třetím státě na svém území předchozím povolením a podmiňující vydání takového povolení přítomností vedení nebo pobočky této společnosti na vnitrostátním území.
As regards, finally, freedom to provide services, in Case C-452/04 Fidium Finanz (judgment of 3 October 2006, not yet published in the ECR) the Court held that Community law does not preclude national legislation under which the granting of credit on national territory by a company established in a non-member country is subject to prior authorisation and such authorisation can be granted only if that company has its central administration or a branch on national territory.
Jelikož se společnost usazená ve třetím státě nemůže dovolávat volného pohybu služeb, na rozdíl od volného pohybu kapitálu, musel Soudní dvůr určit, do které z těchto základních svobod dotčená činnost spadá.
Since the freedom to provide services, unlike the free movement of capital, cannot be relied upon by a company established in a non-member country, the Court sought to determine which of these fundamental freedoms related to the activity in question.
Soudní dvůr v tomto ohledu konstatoval, že tato činnost vyplývá v zásadě z obou těchto svobod.
It found in this regard that that activity was in principle covered by both of them.
V projednávaném případě měl Soudní dvůr za to, že sporným režimem povolení je dotčen především volný pohyb služeb, jelikož požadavek stálé provozovny představuje ve skutečnosti samé popření této svobody. Případné omezující účinky
Relying on a series of precedents, the Court stated that in such cases it is necessary to consider to what extent the exercise of those freedoms is aected and
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/5/ES ze dne 16. února 1998 o usnadnění trvalého výkonu povolání advokáta v jiném členském státě než v tom, ve kterém byla získána kvalikace (Úř. věst. L 77, s. 36; Zvl. vyd. 06/03, s. 83).
Directive 98/5/EC of the European Parliament and of the Council of 16 February 1998 to facilitate practice of the profession of lawyer on a permanent basis in a Member State other than that in which the qualication was obtained (OJ L 77, 14.3.1998, p. 36).
Soudní dvůr takového režimu na volný pohyb kapitálu jsou naproti tomu pouze nevyhnutelným důsledkem omezení kladeného na poskytování služeb.
In the case in point, the Court held that the contested rules governing authorisation aected primarily the freedom to provide services, the requirement of a permanent establishment being the very negation of that freedom.
V oblasti sociálního zabezpečení je třeba upozornit na tři rozsudky týkající se výkladu nařízení č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozdějších předpisů15.
With regard to social security, attention is drawn to three judgments relating to the interpretation of Regulation (EEC) No 1408/71 on the application of social security schemes to employed persons, to self-employed persons and to members of their families moving within the Community, as amended 15.