natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I za předpokladu, že bychom se domnívali, že každému vrácení musí předcházet shledání (úplné nebo částečné) neexistence nároku na podporu na destilaci, není pochyb o tom, že tento nárok zanikl z důvodu nedodržení lhůt a podmínek stanovených v nařízení Společenství navrhovatelkou, palírnou DAI.
Even if the view were to be taken that a finding that there is no entitlement (full or partial) to aid for distillation is a precondition for any reimbursement, there is no doubt that such entitlement is extinguished due to the failure by the appellant, DAI, to observe the timelimits and conditions laid down in the Community regulation.
1 046 277 980 ITL [540 357 eur] – k čemuž je třeba připočíst rozdíl mezi podporou, pro kterou byl důkaz o platbě předložen, a podporou zaplacenou formou zálohy – tj. 806 205 ITL [416 eur]).
COMMISSION v CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA AND OTHERS which no proof has been furnished that they were paid, plus 10% — ITL 1 046 277 980 [EUR 540 357] — to which should be added the difference between the aid which it was proved had been paid and the aid paid in advance — ITL 806 205 [EUR 416]).
Dne 27. září 1989 podali čtyři navrhovatelé (s výjimkou Cantina sociale del Vermentino) odvolání proti tomuto rozsudku ke Corte d’appello v Římě.
On 27 September 1989 four of the applicants (the exception being Cantina sociale del Vermentino) appealed against that judgment before the Corte d’appello (Court of Appeal) in Rome.
Rozsudkem ze dne 19. listopadu 1991 rozhodl odvolací soud o nepřípustnosti odvolání, jelikož navrhovatelé odvolání řádně nedoručili insolvenčnímu správci DAI, avšak doručili jej samotné DAI (která tehdy byla pod správou insolvenčního správce), a jelikož následně opět správně neprovedli doručení ve lhůtě, která jim byla určena soudem, který tento případ vyšetřoval.
By judgment of 19 November 1991 that court held that the appeal was inadmissible because the applicants had not correctly notified lodgement of the appeal to DAI’s official receiver, but had notified DAI itself (which was then in receivership), and they had not subsequently properly made further notification within the timelimit imposed on them by the judge investigating the case.
Je třeba poznamenat, že DAI tyto částky nikdy nepopírala: tvrdí sice, že vyplatila producentům přibližně polovinu obdržených podpor, nikdy však neuplatňovala, a tím spíše ani neprokázala, že by tyto podpory vyplatila ve lhůtách stanovených v nařízení č. 2499/82.
It should be pointed out that DAI has never disputed those amounts: although it has stated that it paid producers approximately half of the aid obtained it has not claimed, let alone proved, that it paid that aid within the timelimits laid down in Regulation No 2499/82.
Assedile mezitím dne 16. ledna 1990 zaplatila částky dlužné AIMA v souladu s ujednáními o jistotě.
In the meantime, on 16 January 1990, Assedile paid the sums owing to AIMA under the security.
Není nevhodné upřesnit, že palírna, která je navrhovatelkou, si nemůže stěžovat na skutečnost, že družstevní sklepy, které dodaly svou produkci, mají potíže při uspokojení svých pohledávek, když ona sama způsobila nemožnost splnění svých povinností tím, že okamžitě poté, co získala podpory Společenství, které měla zaplatit producentům, podala insolvenční návrh.
It may be appropriate to point out that the applicant distillery is in no position to complain that the cooperative wine-cellars which have delivered their production are having difficulty in obtaining payment of their debts since by its own action it has placed itself in a situation in which those debts cannot be paid, by filing for insolvency immediately after obtaining the Community aid that should in turn be paid to the producers.
Výše uvedení čtyři navrhovatelé podali dovolání ke Corte de Cassazione.
The four applicants referred to above appealed to the Corte di Cassazione (Court of Cassation).
Uvedli zejména, že proti výše uvedenému rozsudku vydanému Tribunale civile di Roma podali odvolání proto, aby dosáhli prohlášení nesprávnosti tohoto rozsudku nikoliv ve vztahu k DAI, ale pouze ve vztahu k AIMA a Assedile.
They claimed, in particular, that they had appealed against the abovementioned judgment of the Tribunale civile di Roma in order to obtain a declaration that that judgment was incorrect not as regards DAI but solely as regards AIMA and Assedile.
Proto namítali, že daná procesní vada je vadou, která by neměla být překážkou jejich dovolání 14.
They therefore argued that the procedural error was one that should not operate so as to bar their appeal.
Rozsudkem ze dne 28. listopadu 1994 Corte di Cassazione zamítl jejich dovolání proti rozsudku vydanému Corte d’appello.
14 By judgment of 28 November 1994, the Corte di Cassazione dismissed their appeal against the judgment of the Corte d’appello.
14 — Z dokumentů před Soudním dvorem lze vyvodit, že to muselo být podstatou jejich tvrzení před Corte di Cassazione.
14 — So far as one can deduce from the papers before the Court, this must have been the essence of their argument before the Corte di Cassazione.
Družstevní sklepy mohou – stejně tak jako ručitel, pokud se rozhodne uplatnit práva na něj přešlá – dosáhnout uspokojení svých pohledávek v rámci insolvenčního řízení společně se všemi dalšími věřiteli a při dodržení zásady rovnosti věřitelů.“
The cooperative wine-cellars may — as may the guarantor if it decides to take the applicant’s place — obtain satisfaction of their rights to receive payment in the course of the insolvency proceedings, together with all the other creditors and in accordance with the principle of equal treatment for creditors.’
Pět navrhovatelů řádně přihlásilo své pohledávky za palírnou DAI v rámci insolvenčního řízení, které bylo s ní zahájeno.
The five applicants duly registered their claims among DAI’s liabilities in the context of the insolvency proceedings that had been brought against it.
nařízení č. 352/78 musejí být propadlé jistoty použity intervenčními orgány ke snížení výdajů EZOZF (jinými slovy musejí být zaúčtovány ve prospěch EZOZF).
by the intervention bodies to reduce the expenditure of the EAGGF (in other words, it must be entered in the EAGGF accounts).
Komise upřesnila, že její služby provedou nezbytná šetření, zejména u AIMA, aby určily skutečného příjemce jistoty propadlé AIMA.
The Commission stated that its officials would make the necessary investigations, in particular at AIMA, in order to determine the actual recipient of the security retained by AIMA.
Dopisem ze dne 22. ledna 1996 požadovali čtyři navrhovatelé po AIMA, aby uspokojil pohledávky, které měli za palírnou DAI.
By letter of 22 January 1996 the four applicants requested AIMA to honour the debts owed to them by DAI.
Tvrdili, že se AIMA přijetím jistoty bezdůvodně obohatil.
They contended that AIMA had obtained unjust enrichment through payment of the security.
AIMA tuto stížnost odmítl a poukázal na to, že mu jistota náleží a že producenti proti němu nemají k dispozici žádnou přímou žalobu, aby uspokojil jejich pohledávky za palírnou DAI.
AIMA rejected that complaint, pointing out that it was entitled to the security and that the producers had no right to bring a direct action against it for payment of the debts owed to them by DAI.
Dne 16. února 1996 podali navrhovatelé u Tribunale civile de Cagliari (Itálie) proti AIMA žalobu na vydání bezdůvodného obohacení.
On 16 February 1996 the applicants brought an action before the Tribunale civile di Cagliari (Italy), against AIMA for unjust enrichment.
Dopisem ze dne 8. prosince 1997 Komise navrhovatelům oznámila výsledky šetření u AIMA.
By letter of 8 December 1997, the Commission informed the applicants of the results of its investigations at AIMA.
AIMA jí sdělil, že dne 21. února 1991 inkasoval příkaz k úhradě částky ve výši 1 047 084 185 ITL (540 774 eur) vystavený dne 16. února 1991 na účet Assedile a že tuto částku jako částku „pravděpodobně odpovídající částce jistoty“ zaúčtoval ve prospěch EZOZF během roku 1991.
AIMA had notified it that on 21 February 1991 it had redeemed the bank draft amounting to ITL 1 047 084 185 (EUR 540 774) issued in the name of Assedile on 16 January 1990 and that it had entered that amount in the EAGGF accounts in 1991 as ‘probably cor -responding to the security’.
Dne 13. listopadu 1996 podali navrhovatelé stížnost ke Komisi.
On 13 November 1996 the applicants lodged a complaint with the Commission.
Tvrdili, že AIMA porušil nařízení Společenství, zejména nařízení č. 2499/82, a požadovali po Komisi, aby vyzvala AIMA a Italskou republiku k vyplacení částek, které jim nebyly zaplaceny jako podpora Společenství pro vinařský rok 1982/1983.
They alleged that AIMA had infringed Community regulations, in particular Regulation No 2499/82, and requested the Commission to call on AIMA and the Italian Republic to repay them the amounts which they had not received by way of Community aid for the 1982/83 wine year.
Dopisem ze dne 25. června 1997 Komise navrhovatelům sdělila, že Assedile zaplatila AIMA částku jistoty spolu s úroky dne 16. ledna 1990. Dodala, že podle čl.
By letter of 25 June 1997 the Commission informed the applicants that Assedile had paid AIMA the amount of the security, plus interest, on 16 January 1990.
2 odst. 1
It added that under Article 2(1) of Regulation No 352/78 any security which is forfeited is to be used
Dopisem ze dne 23. ledna 1998, došlým Komisi dne 5. února 1998, navrhovatelé po tomto orgánu žádali, aby jim zaplatil částku odpovídající výši pohledávek, které měli za palírnou DAI, z důvodu, že jistota propadlá AIMA byla vrácena EZOZF.
By letter of 23 January 1998, which reached the Commission on 5 February 1998, the applicants requested that institution to pay them the sum corresponding to the amount of the debts owed to them by DAI on the ground that the security retained by AIMA had been refunded to the EAGGF.
Tvrdili, že z účelu nařízení č. 2499/82, které usiluje o podporu producentů vína, vyplývá, že tito producenti musejí být považováni za skutečné a jediné příjemce podpory stanovené tímto nařízením.
They argued that it was clear from the purpose of Regulation No 2499/82, which was to benefit wine producers, that the latter should be regarded as the actual and sole intended recipients of the aid provided for in that regulation.
Volba ponechaná členským státům mezi postupy při platbě podpory intervenčním orgánem upravenými v článku 9 a článku 10 tohoto nařízení nemůže tento účel ohrozit.
The choice afforded to Member States between the procedures provided for in Articles 9 and 10 respectively of that regulation for payment of the aid by the intervention agency could not undermine that purpose.
Zejména v rámci postupu stanoveného v článku 9 výše uvedeného nařízení má jistota poskytnutá palírnou
In particular, in the procedure provided for in Article 9 of the abovementioned regulation, the security provided by
KOMISE v. CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA A DALŠÍ zaručit řádné provedení celkového procesu preventivní destilace, zejména pokud jde o vlastní platbu podpory producentům.
COMMISSION v CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA AND OTHERS the distiller was intended to ensure that the preventive distillation operation as a whole was in order, in particular as regards actual payment of the aid to producers.
Každý jiný výklad by představoval porušení zásady rovného zacházení stanovené v článku 12 ES.
Any other interpretation would amount to a breach of the principle of equal treatment laid down in Article 12 EC.
Uváděli, že je tento rozbor potvrzen postupně vydanými nařízeními Komise, která stanoví pravidla o preventivní destilaci pro následující vinařské roky.
That view was, they argued, confirmed by the successive Commission regulations laying down provisions relating to preventive distillation in respect of the following wine years.
Komise zdůraznila, že Tribunale civile di Roma ve svém rozsudku ze dne 27. ledna 1989, proti kterému již nelze podat opravný prostředek, neuznal nárok navrhovatelů na jistotu.
The Commission pointed out that, in its judgment of 27 January 1989, which had acquired the force of res judicata, the Tribunale civile di Roma had not accepted that the applicants had a claim to the security.
Z toho Komise vyvodila, že jelikož navrhovatelé neměli žádný nárok na jistotu propadlou AIMA, nemůže takový nárok vzniknout ani poté, co byla tato částka vrácena Komisi.
The Commission inferred from this that, as the applicants had no claim over the security retained by AIMA, there could likewise be no entitlement once that amount had been refunded to the Commission.
Komise podpůrně poznamenala, že schválení smluv uzavřených mezi navrhovateli a DAI intervenčním orgánem AIMA nemění soukromoprávní povahu těchto smluv.
In the alternative, the Commission observed that AIMA’s approval of the contracts entered into between the applicants and DAI did not alter the private law nature of those contracts.
Dodala, že údajné povinnosti Komise vůči navrhovatelům jsou mimosmluvní povahy.
It followed that the Commission’s alleged obligations with regard to the applicants were of a noncontractual nature.
V důsledku toho je nyní jakákoli žaloba proti Společenství podle článku 46 statutu Soudního dvora promlčena, jelikož jistota byla vyplacena AIMA dne 16. ledna 1990 a vrácena EZOZF během roku 1991.
Consequently, any action against the Community was timebarred under Article 46 of the Statute of the Court of Justice, as the security was paid to AIMA on 16 January 1990 and refunded to the EAGGF during the 1991 financial year.
Dopisem ze dne 31. července 1998, podepsaným generálním ředitelem generálního ředitelství Komise pro zemědělství, který navrhovatelům došel dne 14. srpna 1998 (dále jen „sporný dopis“), Komise tuto žádost zamítla.
By letter of 31 July 1998, signed by the Director-General of the Commission’s Directorate-General for Agriculture, which reached the applicants on 14 August 1998 (‘the contested letter’), the Commission rejected that request.
Namítala, že v rámci postupu při platbě podpory palírně, který se vztahuje na projednávaný případ, má být podpora především prospěchem palírny, aby jí umožnila vyrovnat zvýšenou nákupní cenu vína.
It maintained that, under the procedure for payment of the aid to the distiller applicable in the present case, the aid was primarily for the benefit of the distiller, enabling him to offset the high buyingin price of the wine.
Jistota byla poskytnuta ve prospěch AIMA a producenti si na tuto jistotu nemohou činit žádný nárok.
The security was made out for the benefit of AIMA, and the producers could not claim any rights to that security.
Volba ponechaná členským státům mezi uvedeným postupem (stanoveným v článku 9 nařízení č. 2499/82) a postupem pro přímou platbu podpory producentovi (stanoveným v článku 10 tohoto nařízení) neznamená, že by tato dvě ustanovení měla být vykládána jednotně v tom smyslu, že producenti jsou vždy příjemci podpory.
The choice afforded to Member States between that procedure (provided for in Article 9 of Regulation No 2499/82) and the procedure for direct payment of the aid to the producer (provided for in Article 10 of that regulation) did not mean that those two provisions should be interpreted uniformly as meaning that the producers were always the recipients of the aid.
Krom toho Komise tvrdila, že tento rozdíl mezi producenty není v rozporu se zásadou rovného zacházení.
Moreover, the Commission contended that the difference between the procedures did not infringe the principle of equal treatment.
Rozdílné zacházení vyplývá z odlišných skutkových okolností (rozdílné správní systémy a různý počet producentů v členských státech, které mohou v některých členských státech odůvodnit centralizaci platby podpory palírnám).
The difference in treatment arose out of differing factual circumstances (administrative systems and numbers of producers which differed between Member States, and which in some Member States justified centralised payment of the aid to distillers).
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY E. SHARPSTON – VĚC C-51/05 P škody ve smyslu článku 235 ES 15Komisi uloženo zaplatit navrhovatelům náhradu ve výši jejich neuspokojených pohledávek za palírnou DAI.
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P and/or by way of compensation for damage within the meaning of Article 235 EC 15to pay the applicants compensation equivalent to the amounts owed to them by DAI.
Soud rozhodl, že první dva uplatněné žalobní důvody byly nepřípustné 16.
The Court of First Instance ruled that the first two heads of claim were inadmissible. 16
Ve vztahu k třetímu žalobnímu důvodu uplatnila Komise tři důvody nepřípustnosti.
With regard to the third head of claim, the Commission put forward three grounds of inadmissibility.
Konečně v písemné odpovědi na otázku Soudu prvního stupně navrhovatelé uvedli, že insolvenční řízení bylo ukončeno během roku 2000. V souladu s čl.
Lastly, in a written reply to a question from the Court of First Instance, the applicants stated that the insolvency proceedings had been concluded during 2000.
2751a odst. 5a a článkem 2776 italského občanského zákoníku se zúčastnili rozvrhu jako přednostní věřitelé z důvodu svého postavení jako zemědělského družstva.
They had taken part in the distribution as preferential creditors due to their status as an agricultural cooperative, under Article 2751a(5a) and Article 2776 of the Italian Civil Code.
Při tomto rozvrhu obdrželi odpovídající platbu 39 % svých zjištěných pohledávek za palírnou DAI.
Under that distribution they received payment of 39% of the acknowledged debts owed by DAI.
Po ukončení tohoto rozvrhu činila výše jejich neuspokojených pohledávek 72 797 022 ITL (37 597 eur) u Cantina sociale di Dolianova, 54 412 685 ITL (28 102 eur) u Cantina Trexenta, 350 554 208 ITL (181 046 eur) u Cantina sociale Marmilla, 133 888 664 ITL (69 148 eur) u Cantina sociale Santa Maria La Palma a 37 212 737 ITL (19 219 eur) u Cantina sociale del Vermentino.
Following that distribution, the amounts of their outstanding debts were: ITL 72 797 022 (EUR 37 597) in the case of Cantina sociale di Dolianova, ITL 54 412 685 (EUR 28 102) in the case of Cantina Trexenta, ITL 350 554 208 (EUR 181 046) in the case of Cantina sociale Marmilla, ITL 133 888 664 (EUR 69 148) in the case of Cantina sociale Santa Maria La Palma and ITL 37 212 737 (EUR 19 219) in the case of Cantina sociale del Vermentino.
Celková výše neuspokojených pohledávek tedy činila 648 865 316 ITL (335 094 eur).
The total outstanding debt was thus ITL 648 865 316 (EUR 335 094).
Zaprvé namítala, že při provádění podpůrných opatření stanovených v rámci společné zemědělské politiky neexistuje žádný přímý vztah mezi Společenstvím a hospodářskými subjekty.
First, it argued that in the management of the support measures provided for under the common agricultural policy, there was no direct relationship between the Community and economic operators.
V projednávaném případě tak chybělo jednání přičitatelné Komisi, takže podmínky, za nichž se lze obrátit na Soudní dvůr podle druhého pododstavce článku 288 ES nebyly splněny 17.
In the present case, there was therefore no conduct attributable to the Commission, so that the conditions for referral of the matter to the Court under the second paragraph of Article 288 EC were not met. 17
Soud měl za to, že jednání vytýkané Komisi spočívalo v podstatě ve skutečnosti, že nařízení č. 2499/82 v rámci postupu
The Court of First Instance found that the conduct for which the Commission was criticised was in essence that, under the
15 — Článek 235 ES dává soudům Společenství pravomoc rozhodovat ve sporech o náhradě škody uvedené v druhém pododstavci článku 288 ES.
15 — Article 235 EC confers jurisdiction on the Community judicature in disputes relating to compensation for damage provided for in the second paragraph of Article 288 EC.
Uvedený pododstavec stanoví, že v případě mimosmluvní odpovědnosti „nahradí Společenství v souladu s obecnými zásadami společnými právním řádům členských států škody způsobené jeho orgány nebo jeho zaměstnanci při výkonu jejich funkce“.
That paragraph provides that, in the case of noncontractual liability, ‘the Community shall, in accordance with the general principles common to the laws of the Member States, make good any damage caused by its institutions or by is servants in the performance of their duties’.
16 — Body 58 až 84 rozsudku Soudu.17 — Bod 85.
16 — Paragraphs 58 to 84 of the judgment of the Court of First Instance.
Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 12. října 1998 podali navrhovatelé žalobu proti Komisi (i) směřující ke zrušení sporného dopisu podle článku 230 ES, (ii) ve které namítali, že nepřijetí rozhodnutí o poskytnutí dotčené podpory Společenství navrhovatelům ze strany Komise bylo protiprávní nečinností v rozporu s článkem 232 ES, a (iii) směřující k tomu, aby bylo z titulu bezdůvodného obohacení nebo z důvodu náhrady
By application to the Court of First Instance lodged on 12 October 1998 the applicants brought proceedings against the Commission (i) seeking annulment of the contested letter under Article 230 EC; (ii) alleging that the Commission’s failure to adopt a decision regarding the grant of the Community aid concerned to the applicants was an unlawful failure to act contrary to Article 232 EC and (iii) ordering the Commission on the ground of unjust enrichment
KOMISE v. CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA A DALŠÍ pro platbu podpor stanoveného v článku 9 – který se v tomto ohledu liší od postupu stanoveného v článku 10 – dotyčným producentům nezaručovalo, zejména v případě úpadku palírny, platbu podpory zahrnuté v minimální nákupní ceně vína dodaného této palírně a destilovaného v souladu s ustanoveními uvedeného nařízení. Komise byla autorem nařízení č. 2499/82. Takto namítaná protiprávnost proto byla přičitatelná Komisi 18.
COMMISSION v CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA AND OTHERS system for payment of aid provided for in Article 9 — which differed in that aspect from the system provided for in Article 10 — of Regulation No 2499/82 did not guarantee, particularly in the event of the insolvency of the distiller, payment to the producers concerned of the aid included in the minimum buyingin price for wine delivered to that distiller and distilled in accordance with the provisions of that regulation.
Zadruhé, Komise uvedla, že navrhovatelé požívali účinné soudní ochrany před vnitrostátními soudy.
Secondly, the Commission argued that the applicants enjoyed effective judicial protection before the national courts.
Zejména mohli podat žalobu na vydání peněžního plnění proti intervenčnímu orgánu před vnitrostátním soudem stejně jako ve věci Unifrex 19.
In particular, they could have brought an action for payment against the intervention agency before a national court as in Unifrex.
V tomto případě by navrhovatelé v rámci své žaloby proti AIMA (projednávané před Tribunale civile de Cagliari) na vydání bezdůvodného obohacení mohli navrhnout vnitrostátnímu soudu, aby předložil žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podle článku 234 ES, aby Soudní dvůr mohl posoudit platnost dotčených ustanovení právních předpisů 20.
19In their action for unjust enrichment in the present case against AIMA (pending before the Tribunale civile di Cagliari), the applicants would be able to suggest to the national court that it should refer a question for a preliminary ruling under Article 234 EC in order to enable the Court of Justice to consider the validity of the regulatory provisions concerned. 20
Soud odkázal na ustálenou judikaturu, podle které musí být žaloba na náhradu škody podle článku 235 ES posouzena s ohledem na celkový systém soudní ochrany jednotlivce založený Smlouvou.
The Court of First Instance referred to settled caselaw to the effect that an action for damages under Article 235 EC must be appraised with regard to the entire system for the judicial protection of the individual established by the Treaty.