natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Druhou a třetí předběžnou otázkou je Soudní dvůr v podstatě žádán, aby rozhodl, zda se státní příslušník třetí země může dovolávat ustanovení směrnice 2004/38, aby získal právo pobytu v hostitelském členském státě s občanem Unie, jehož je manželem nebo manželkou, třebaže vstoupil
The second and third questions essentially ask the Court to rule on whether a national of a nonmember country can rely on the provisions of Directive 2004/38 to obtain the right to reside in the host Member State with the Union citizen who is his spouse even if he entered the host Member State before marrying or even before the Union citizen came there. The question arises
Zejména výraz „doprovázet“ může znamenat pohyb a být chápán ve smyslu „jít s někým“, stejně jako může mít statický význam a znamenat „být s někým“.
The word ‘accompany’, in particular, can indicate a movement and be understood as meaning to go with but can also have a static connotation and mean to be with.
Tento dvojí smysl lze nalézt ve výrazech odpovídajících francouzskému výrazu použitých v jiných jazykových verzích, ať už se jedná o anglický výraz „accompany“, španělský výraz „acompañar“, italský výraz „accompagnare“ nebo portugalský výraz „acompanhar“.
This double meaning is to be found in the equivalent of the English term ‘accompany’ used in the other language versions, whether it be the French word ‘accompagner’, the Spanish word ‘acompañar’, the Italian word ‘accompagnare’, or the Portuguese word ‘acompanhar’.
Aby se předešlo tomu, že tato formulace bude nejednoznačná, je tedy třeba znovu použít funkční výklad.
In order to remove the ambiguity in the wording it is therefore again necessary to develop a functional interpretation.
V tomto ohledu, pokud by byl důraz kladen pouze na mobilitu státních příslušníků Společenství, na jejich svobodu přestěhovat se do jiného členského státu, bylo by možné s určitou relevancí tvrdit, že právo Společenství nezaručuje rodinnému příslušníkovi právo pobytu v hostitelském členském státě migrujícího občana Unie, jestliže byly rodinné vztahy
In this regard, if the emphasis were placed solely on the mobility of EU nationals, that is to say on their freedom to move to another Member State, it could be claimed, quite aptly, that Community law does not guarantee a family member a right of residence in the host Member State of a migrant Union citizen where the family relationships
24 — Viz výše uvedený rozsudek Carpenter.
24 — See Carpenter.
METOCK A DALŠÍ založeny až po výkonu svobody pohybu.
METOCK AND OTHERS are not established until after the freedom of movement was exercised.
V tomto případě by totiž skutečnost spočívající v zabránění rodinnému sloučení nemohla mít žádný odrazující účinek na svobodu pohybu státního příslušníka Společenství.
In that case the fact that family reunification was prevented could have had no deterrent effect on the EU national’s freedom of movement.
V kontextu práva pobytu spojeného se základní svobodou pohybu pracovníků již Soudní dvůr rozhodl, že členský stát nemůže, aniž by porušil právo pobytu přiznané pracovníkům Společenství, a tedy i jejich rodinným příslušníkům, směrnicí 68/360/EHS 25a směrnicí 73/148, odmítnout vydat povolení k pobytu státnímu příslušníkovi třetí země, který uzavřel manželství s pracovníkem Společenství v hostitelské zemi poté, co protiprávně vstoupil na její území 26.
In the context of the right of residence attached to the fundamental freedom of movement for workers, the Court has ruled that a Member State is unable, without infringing the right of residence conferred on Community workers and, thus, the members of their families by Directives 68/360/EEC 25and 73/148, to refuse to issue a residence permit to a national of a nonmember country who has married a Community worker in the host country after entering it unlawfully.
To, co platilo za platnosti předpisů před vstupem směrnice 2004/38 v platnost, platí tím spíše nyní.
26What was true under the legislation prior to Directive 2004/38 is all the more true now.
Je třeba zopakovat, že uvedená směrnice má „posílit“ právo pobytu všech občanů Unie.
Again, that directive seeks to ‘strengthen’ the right of residence of all Union citizens.
Je tedy třeba dospět k závěru, že státní příslušníci třetích zemí se mohou dovolávat požívání práv přiznaných směrnicí 2004/38 rodinným příslušníkům, kteří „doprovázejí“ občana Unie ve smyslu článku 3 uvedené směrnice, bez ohledu na datum, kdy se stali rodinnými příslušníky uvedeného občana.
It must therefore be concluded that nationals of nonmember countries can claim the benefit of the rights conferred by Directive 2004/38 on family members who ‘accompany’ the Union citizen within the meaning of Article 3 of that dir -ective, irrespective of the date on which they became members of that citizen’s family.
Je však známo, že mezi práva spojená s postavením občana Unie článkem 18 ES patří rovněž právo svobodně pobývat na území členských států.
However, as is known, the rights attached to the status of Union citizen by Article 18 EC also include the right to reside freely within the Member States.
Směrnice 2004/38, která upravuje výkon základního práva pohybu a pobytu občanů Unie, se logicky vztahuje na základě svého článku 3 na všechny občany Unie, „kteří se stěhují nebo pobývají“ v jiném členském státě, než jehož jsou státními příslušníky.
Logically, Dir -ective 2004/38, which seeks to regulate the exercise of Union citizens’ fundamental right of movement and residence, applies, by virtue of Article 3 thereof, to all Union citizens ‘who move to or reside’ in a Member State other than that of which they are nationals.
V rámci odpovědi na první otázku jsem již přitom zdůraznil, že trvalost pobytu občana Unie v hostitelském členském státě by byla zpochybněna, pokud by zde nemohl vést společný život se svými rodinnými příslušníky.
As I have already pointed out in replying to the first question, the permanence of the Union citizen’s residence in the host Member State would be undermined if he were unable to live there with the members of his family.
Z hlediska účinnosti výkonu jeho práva pobytu není příliš významné, v jakém okamžiku se osoba stala jeho rodinným příslušníkem.
The point at which a person became a member of his family is of little importance as regards the effectiveness of his right of residence.
Rovněž není příliš významné, zda se osoba, která se stala jeho rodinným příslušníkem, již nacházela na území hostitelského členského státu před příchodem občana Unie.
The fact that the person who became a member of his family was already within the territory of the host Member State before the Union citizen arrived is likewise of little importance.
I když, jako ve věcech dotčených v původních řízeních, státní příslušník třetí země uzavřel manželství s občanem Unie až během pobytu tohoto občana Unie v hostitelském členském státě a i když v okamžiku uzavření manželství již vstoupil na území hostitelského členského státu, nic to nemění na tom, že odmítnutí udělení povolení k pobytu tomuto státnímu příslušníkovi jakožto manželovi nebo manželce občana Unie uvedeným členským státem brání rodinnému životu a ovlivňuje pobyt občana Unie na jeho území.
Even if, as in the cases in the main proceedings, the national of a nonmember country married the Union citizen only during the latter’s residence in the host Member State, and even if he had already entered the host Member State at the time of the marriage, the refusal by that Member State to grant him a residence card as the spouse of a Union citizen, in preventing family life, would not have any less of an effect on the Union citizen’s residence within its territory.
26 — Viz výše uvedený rozsudek MRAX (body 63 až 80).
26 — See MRAX, paragraphs 63 to 80.
S přihlédnutím k předcházejícím úvahám navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl na otázky položené High Court následovně:
In the light of the above considerations, I propose that the Court should give the following answers to the questions referred by the High Court:
„1) Směrnice 2004/38/ES neopravňuje členský stát k tomu, aby požívání práva pobytu, které poskytuje státním příslušníkům třetích zemí, kteří jsou rodinnými příslušníky občana Unie, podmínil předchozím legálním pobytem uvedených státních příslušníků v jiném členském státě.
(1) Directive 2004/38/EC does not authorise a Member State to make the benefit of the right of residence which it grants to nationals of nonmember countries who are the family members of a Union citizen subject to the condition that those nationals must have previously been lawfully resident in another Member State.
2) Článek 3 odst. 1 směrnice 2004/38 se vztahuje na státního příslušníka třetí země, který je manželem nebo manželkou občana Unie pobývajícího v hostitelském členském státě, bez ohledu na datum a místo uzavření jejich manželství a bez ohledu na datum a způsob, jakým vstoupil na území hostitelského členského státu.“
(2) Article 3(1) of Directive 2004/38 applies to a national of a nonmember country who is the spouse of a Union citizen residing in the host Member State, irrespective of when or where their marriage took place and irrespective of when or how the national of a nonmember country entered the host Member State.
METOCK a DALŠÍ
METOCK AND OTHERS
Ve věci C-127/08, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím High Court (Irsko) ze dne 14. března 2008, došlým Soudnímu dvoru dne 25. března 2008, v řízení
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the High Court (Ireland), made by decision of 14 March 2008, received at the Court on 25 March 2008, in the proceedings
2008 – VĚC C-127/08
2008 — CASE C-127/08
SOUDNÍ DVŮR (velký senát), ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas a K. Lenaerts, předsedové senátů, A. Tizzano, U. Lõhmus, J. N. Cunha Rodrigues, M. Ilešič (zpravodaj), J. Malenovský, J. Klučka, C. Toader a J.-J. Kasel, soudci, generální advokát: M. Poiares Maduro, vedoucí soudní kanceláře: M. Ferreira, vrchní rada,
THE COURT (Grand Chamber), composed of V. Skouris, President, P. Jann, C.W.A. Timmermans, A. Rosas and K. Lenaerts, Presidents of Chambers, A. Tizzano, U. Lõhmus, J.N. Cunha Rodrigues, M. Ilešič (Rapporteur), J. Malenovský, J. Klučka, C. Toader and J.-J. Kasel, Judges,
METOCK a DALŠÍ s přihlédnutím k rozhodnutí předsedy Soudního dvora ze dne 17. dubna 2008 o projednání věci ve zrychleném řízení podle článku 23a statutu Soudního dvora a čl. 104a prvního pododstavce jednacího řádu, s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 3. června 2008, s ohledem na vyjádření předložená:
METOCK AND OTHERS having regard to the decision of the President of the Court of 17 April 2008 to apply an accelerated procedure in accordance with Article 23a of the Statute of the Court of Justice and the first paragraph of Article 104a of the Rules of Procedure, having regard to the written procedure and further to the hearing on 3 June 2008, after considering the observations submitted on behalf of:
– za H. Ikogha a D. Ikogho R. Boyle, SC, jakož i G. O’Halloranem, BL, a A. Lowrym, BL, pověřenými S. Mulvihillim, solicitor,
— H. Ikogho and D. Ikogho, by R. Boyle, SC, G. O’Halloran, BL, and A. Lowry, BL, instructed by S. Mulvihill, Solicitor,
– za H. Igboanusiho a R. Batkowskou M. Fordem, SC, a O. Ladeneganem, BL, pověřenými K. Tunneym a W. Mudahem, solicitors,
— H. Igboanusi and R. Batkowska, by M. Forde, SC, and O. Ladenegan, BL, instructed by K. Tunney and W. Mudah, Solicitors,
– za Minister for Justice, Equality and Law Reform D. O’Haganem, jako zmocněncem, ve spolupráci s B. O’Moorem, SC, S. Moorhead, SC, a D. Conlanem Smythem, BL,
— the Minister for Justice, Equality and Law Reform, by D. O’Hagan, acting as Agent, and B. O’Moore, SC, S. Moorhead, SC, and D. Conlan Smyth, BL,
– za dánskou vládu J. Beringem Liisbergem a B. Weis Fogh, jako zmocněnci,
— the Danish Government, by J. Bering Liisberg and B. Weis Fogh, acting as Agents,
– za řeckou vládu T. Papadopoulou a M. Michelogiannaki, jako zmocněnkyněmi,
— the Greek Government, by T. Papadopoulou and M. Michelogiannaki, acting as Agents,
– za kyperskou vládu D. Lisandrouem, jako zmocněncem,
— the Cypriot Government, by D. Lisandrou, acting as Agent,
– za nizozemskou vládu C. Wissels a C. ten Dam, jako zmocněnkyněmi,
— the Netherlands Government, by C. Wissels and C. ten Dam, acting as Agents,
– za rakouskou vládu E. Riedlem a T. Fülöp, jako zmocněnci,
— the Austrian Government, by E. Riedl and T. Fülöp, acting as Agents,
– za vládu Spojeného království I. Rao, jako zmocněnkyní, ve spolupráci s T. Wardem, barrister,
— the United Kingdom Government, by I. Rao, acting as Agent, and T. Ward, Barrister,
– za Komisi Evropských společenství D. Maidani a M. Wilderspinem, jako zmocněnci, po vyslechnutí generálního advokáta, vydává tento
— the Commission of the European Communities, by D. Maidani and M. Wilder-spin, acting as Agents, after hearing the Advocate General, gives the following
77, a – opravy – Úř. věst. 2004, L 229, s. 35, Úř. věst. 2005, L 197, s. 34 a Úř. věst. 2007, L 204, s. 28; Zvl. vyd. 05/05, s. 46).
77, and corrigenda (OJ 2004 L 229, p. 35, OJ 2005 L 30, p. 27, OJ 2005 L 197, p.
Tato žádost byla předložena v rámci čtyř řízení týkajících se soudního přezkumu zahájených u High Court, z nichž každé směřuje k získání zejména usnesení certiorari zrušujícího rozhodnutí, kterým Minister for Justice, Equality and Law Reform (ministr spravedlnosti, rovnosti a legislativní reformy, dále jen „Minister for
The reference was made in the course of four applications for judicial review before the High Court, each seeking inter alia an order of certiorari quashing the decision of the Minister for Justice, Equality and Law Reform (‘the Minister for Justice’) refusing
Justice“) odmítl udělit povolení k pobytu státnímu příslušníkovi třetí země, který uzavřel manželství s občankou Unie usazenou v Irsku.
2008 — CASE C-127/08 to grant a residence card to a national of a nonmember country married to a Union citizen residing in Ireland.
Směrnice 2004/38 byla přijata na základě článků 12 ES, 18 ES, 40 ES, 44 ES a 52 ES.
Directive 2004/38 was adopted on the basis of Articles 12 EC, 18 EC, 40 EC, 44 EC and 52 EC.
První až pátý, jedenáctý, čtrnáctý a třicátý první bod odůvodnění této směrnice zní následovně:
Recitals 1 to 5, 11, 14 and 31 in the preamble to that directive read as follows:
Občanství Unie přiznává každému občanu Unie základní a osobní právo svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států s výhradou omezení a podmínek stanovených ve Smlouvě a v opatřeních přijatých k jejímu provedení.
Citizenship of the Union confers on every citizen of the Union a primary and individual right to move and reside freely within the territory of the Member States, subject to the limitations and conditions laid down in the Treaty and to the measures adopted to give it effect.
Volný pohyb osob představuje jednu ze základních svobod vnitřního trhu, který zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, ve kterém je v souladu se Smlouvou zajištěna tato svoboda.
The free movement of persons constitutes one of the fundamental freedoms of the internal market, which comprises an area without internal frontiers, in which freedom is ensured in accordance with the provisions of the Treaty.
Občanství Unie by mělo představovat základní postavení státních příslušníků členských států při výkonu jejich práva volného pohybu a pobytu. Je
Union citizenship should be the fundamental status of nationals of the Member States when they exercise their right of free movement and
METOCK a DALŠÍ proto nezbytné kodifikovat a revidovat stávající nástroje Společenství, které se zaměřují samostatně na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a na studenty a další osoby bez zaměstnání, aby se právo volného pohybu a pobytu všech občanů Unie zjednodušilo a posílilo.
METOCK AND OTHERS residence. It is therefore necessary to codify and review the existing Community instruments dealing separately with workers, selfemployed persons, as well as students and other inactive persons in order to simplify and strengthen the right of free movement and residence of all Union citizens.
Aby byl překonán tento odvětvový a rozdrobený přístup k právu volného pohybu a pobytu a usnadněn výkon tohoto práva, je třeba jediného právního předpisu […].
With a view to remedying this sector-by-sector, piecemeal approach to the right of free movement and residence and facilitating the exercise of this right, there needs to be a single legislative act …
Má-li být právo všech občanů Unie svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států vykonáváno v objektivně existujících podmínkách svobody a důstojnosti, je třeba je zaručit také jejich rodinným příslušníkům bez ohledu na jejich státní příslušnost. […]
The right of all Union citizens to move and reside freely within the territory of the Member States should, if it is to be exercised under objective conditions of freedom and dignity, be also granted to their family members, irrespective of nationality …
Základní a individuální právo pobytu v jiném členském státě je občanům Unie přiznáno přímo Smlouvou a nezávisí na splnění správních postupů.
The fundamental and personal right of residence in another Member State is conferred directly on Union citizens by the Treaty and is not dependent upon their having fulfilled administrative procedures.
Je třeba podrobně stanovit podklady, které mohou být vyžadovány příslušnými orgány k vydání osvědčení o registraci nebo pobytové karty, aby se předešlo rozdílným správním postupům nebo výkladu, které by zakládaly nepřípustnou překážku výkonu práva pobytu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků.
The supporting documents required by the competent authorities for the issuing of a registration certificate or of a residence card should be comprehensively specified in order to avoid divergent administrative practices or interpretations constituting an undue obstacle to the exercise of the right of residence by Union citizens and their family members.
Tato směrnice ctí základní lidská práva a svobod[y] a dodržuje zásady uznávané zejména Listinou základních práv Evropské unie.
This Directive respects the fundamental rights and freedoms and observes the principles recognised in particular by the Charter of Fundamental Rights of the European Union.
V souladu se zákazem diskriminace zakotveným v Listině by členské státy měly tuto směrnici provádět bez diskriminace osob požívajících práv podle této směrnice z důvodu pohlaví, rasy, barvy pleti, etnického nebo sociálního původu, genetických znaků, jazyka, náboženství nebo přesvědčení, politického nebo jakéhokoli jiného přesvědčení, příslušnosti k národnostní menšině, majetku, původu, zdravotního postižení, věku nebo sexuální orientace.“
In accordance with the prohibition of discrimination contained in the Charter, Member States should implement this Dir -ective without discrimination between the beneficiaries of this Directive on grounds such as sex, race, colour, ethnic or social origin, genetic characteristics, language, religion or beliefs, political or other opinion, membership of an ethnic minority, property, birth, disability, age or sexual orientation’.
Podle svého čl. 1 písm. a) směrnice 2004/38 stanoví zejména „podmínky výkonu práva volného pohybu a pobytu na území členských států občany Unie a jejich rodinnými příslušníky.“
According to Article 1(a) of Directive 2004/38, the directive concerns inter alia ‘the conditions governing the exercise of the right of free movement and residence within the territory of the Member States by Union citizens and their family members’.
Podle čl. 2 bodu 2 písm. a) směrnice 2004/38 se pro účely této směrnice „rodinným příslušníkem“ rozumí zejména manžel nebo manželka.
According to Article 2(2)(a) of Directive 2004/38, for the purposes of the directive, ‘family member’ means inter alia the spouse.
Článek 3 směrnice 2004/38, nazvaný „Oprávněné osoby“, ve svém odstavci 1 stanoví:
Article 3 of Directive 2004/38, ‘Beneficiaries’, provides in paragraph 1:
„Tato směrnice se vztahuje na všechny občany Unie, kteří se stěhují do jiného členského státu, než jehož jsou státními příslušníky, nebo v takovém členském státě pobývají, a na jejich rodinné příslušníky ve smyslu čl. 2 bodu 2, kteří je doprovázejí nebo následují.“
‘This Directive shall apply to all Union citizens who move to or reside in a Member State other than that of which they are a national, and to their family members as defined in point 2 of Article 2 who accompany or join them.’
Článek 5 směrnice 2004/38, nazvaný „Právo na vstup“, uvádí:
Article 5 of Directive 2004/38, ‘Right of entry’, states:
Aniž jsou dotčeny předpisy o cestovních dokladech použitelné pro kontroly na státních hranicích, zaručují členské státy občanům Unie vstup na své území s platným průkazem totožnosti nebo cestovním pasem a [jejich] rodinným příslušníkům, kteří nejsou státními příslušníky žádného členského státu, vstup na své území s platným cestovním pasem.
Without prejudice to the provisions on travel documents applicable to national border controls, Member States shall grant Union citizens leave to enter their territory with a valid identity card or passport and shall grant family members who are not nationals of a Member State leave to enter their territory with a valid passport.
Po rodinných příslušnících, kteří nejsou státními příslušníky žádného členského státu, je požadováno pouze vstupní vízum v souladu s nařízením (ES) č. 539/2001 nebo případně s vnitrostátním právem.
Family members who are not nationals of a Member State shall only be required to have an entry visa in accordance with Regulation (EC) No 539/2001 or, where appropriate, with national law.
Pro účely této směrnice jsou od vízové povinnosti osvobozeni rodinní příslušníci s platnou pobytovou kartou [uvedenou v článku 10].
For the purposes of this Directive, possession of the valid residence card referred to in Article 10 shall exempt such family members from the visa requirement.
Členský stát může od dotyčné osoby vyžadovat, aby v přiměřené a nediskriminační lhůtě ohlásila svou přítomnost na jeho území.
The Member State may require the person concerned to report his/her presence within its territory within a reasonable and non-discriminatory period of time.
Při nesplnění tohoto požadavku může dotyčná osoba podléhat přiměřeným a nediskriminačním sankcím.“
Failure to comply with this requirement may make the person concerned liable to proportionate and non-discriminatory sanctions.’
Článek 7 směrnice 2004/38, nazvaný „Právo pobytu po dobu delší než tři měsíce“, uvádí:
Article 7 of Directive 2004/38, ‘Right of residence for more than three months’, states:
Všichni občané Unie mají právo pobytu na území jiného členského státu po dobu delší než tři měsíce, pokud:
All Union citizens shall have the right of residence on the territory of another Member State for a period of longer than three months if they:
2008 – VĚC C-127/08 a) jsou v hostitelském členském státě zaměstnanými osobami nebo osobami samostatně výdělečně činnými; nebo b) mají pro sebe a své rodinné příslušníky dostatečné prostředky, aby se po dobu svého pobytu nestali zátěží pro systém sociální pomoci hostitelského členského státu, a jsou účastníky zdravotního pojištění, kterým jsou v hostitelském členském státě kryta všechna rizika; nebo c) – jsou zapsáni u soukromého či veřejného subjektu, akreditovaného nebo financovaného hostitelským členským státem v souladu s jeho právními předpisy nebo správní praxí z prvotního důvodu studia, včetně odborné přípravy, a
(c) — are enrolled at a private or public establishment, accredited or financed by the host Member State on the basis of its legislation or administrative practice, for the principal purpose of following a course of study, including vocational training; and