natgillin/translations-raw huggingface dataset:
SOSNOWSKA generální advokát: J. Mazák, vedoucí soudní kanceláře: B. Fülöp, rada, s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 22. listopadu 2007, s ohledem na vyjádření předložená:
Advocate General: J. Mazák, Registrar: B. Fülöp, Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 22 November 2007, after considering the observations submitted on behalf of:
– za polskou vládu E. Ośnieckou-Tameckou a H. Majszczyk, jakož i M. Jaroszem, jako zmocněnci,
— the Polish Government, by E. Ośniecka-Tamecka, H. Majszczyk and M. Jarosz, acting as Agents,
– za Komisi Evropských společenství K. Herrmann a D. Triantafyllouem, jako zmocněnci, po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 26. února 2008,
— the Commission of the European Communities, by K. Herrmann and D. Triantafyllou, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 26 February 2008,
2008 – VĚC C-25/07 vydává tento
2008 — CASE C-25/07 gives the following
19, dále jen „šestá směrnice o DPH“).
19) (‘the Sixth VAT Directive’).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi A. Sosnowskou (dále jen „žalobkyně“) a Dyrektor Izby Skarbowej we Wrocławiu Ośrodek Zamiejscowy w Wałbrzychu (ředitel finanční komory ve Vratislavi, dále jen „Dyrektor“) ve věci žádosti o vrácení nadměrného odpočtu daně z přidané hodnoty (dále jen „DPH“) zaplacené žalobkyní.
The reference has been made in the context of proceedings brought by Ms Sosnowska (‘the applicant’) against the Dyrektor Izby Skarbowej we Wrocławiu Ośrodek Zamiejscowy w Wałbrzychu (Director of the Tax Chamber of Wrocław, the ‘Dyrektor’) relating to an application for repayment of excess value added tax (‘VAT’) paid by the applicant.
Článek 2 první směrnice o DPH stanoví:
Article 2 of the First VAT Directive provides:
Článek 18 odst. 2 první pododstavec šesté směrnice o DPH uvádí:
The first paragraph of Article 18(2) of the Sixth VAT Directive states:
„Osoba povinná k dani provede odpočet daně tak, že od celkové výše daně z přidané hodnoty splatné za dané zdaňovací období odečte celkovou výši daně,
‘The taxable person shall effect the deduction by subtracting from the total amount of value added tax due for a given tax period the total amount of the tax in respect of
2008 – VĚC C-25/07 u níž v průběhu téhož období vznikl nárok na odpočet, který může být uplatněn podle odstavce 1.
2008 — CASE C-25/07 which, during the same period, the right to deduct has arisen and can be exercised under the provisions of paragraph 1.’
Článek 18 odst. 4 první pododstavec šesté směrnice o DPH stanoví:
The first paragraph of Article 18(4) of the Sixth VAT Directive provides:
„Jestliže za dané zdaňovací období výše přípustného odpočtu daně překročí výši splatné daně, mohou členské státy vrátit daň nebo převést nadměrný odpočet daně do následujícího období v souladu s podmínkami, které samy stanoví.“
‘Where for a given tax period the amount of authorised deductions exceeds the amount of tax due, the Member States may either make a refund or carry the excess forward to the following period according to conditions which they shall determine.’
27 odst. 1 šesté směrnice o DPH:
Under Article 27(1) of the Sixth VAT Directive:
Opatření zamýšlená ke zjednodušení postupu vyměřování daně smějí ovlivnit výši daně splatné při konečné spotřebě nejvýše v zanedbatelném rozsahu.“
Measures intended to simplify the procedure for charging the tax, except to a negligible extent, may not affect the amount of tax due at the final consumption stage.’
Pokud je částka DPH na vstupu […] v účetním období vyšší než částka daně na výstupu, má osoba povinná k dani právo snížit částku daně splatné na výstupu za následující období o tento rozdíl, nebo právo na vrácení tohoto rozdílu na bankovní účet.
Where the amount of deductible input VAT … exceeds the output VAT, taxable persons shall enjoy the right to a reduction of the output tax due for the following periods by the said difference or to a refund of such a difference into his bank account.
2. […] [R]ozdíl DPH bude vrácen […] do 60 dnů ode dne podání přiznání k DPH osobou povinnou k dani.
2. … the tax difference shall be refunded … within 60 days from the day on which the return was submitted by the taxable person.
Pokud se pro přiznání nároku na vrácení zdá být užitečné provedení dodatečného šetření legality, může vedoucí finančního úřadu tuto lhůtu prodloužit za účelem nezbytného objasnění. […]“
Where further investigation is required into whether or not the refund should be granted, the tax office may extend that period until the necessary investigations have been carried out. …
Osoby povinné k dani uvedené v článku 15, které jsou povinny zaregistrovat se jako plátci DPH, musí přede dnem provedení prvního dodání uvnitř Společenství nebo prvního pořízení uvnitř Společenství sdělit záměr začít provádět tyto činnosti vedoucímu finančního úřadu v přihlášení k registraci uvedeném v článku 96.
Prior to making the first intraCommunity supply or acquisition, the taxable persons referred to in Article 15 who are under a duty to register as active VAT payers shall be obliged to notify the head of a tax authority of their intention to carry out such activities, by filing the application for registration referred to in Article 96.
Ustanovení odstavce 5 se nepoužije, pokud osoba povinná k dani poskytne finančnímu úřadu záruku ve formě i) jistoty, ii) majetkového zajištění, nebo iii) bankovní záruky ve výši 250 000 PLN (dále jen ‚jistota‘).“
The provisions of Paragraph (5) shall not apply if the taxable person lodges with a revenue office a guarantee, by way of (i) a security deposit or (ii) material security or (iii) a bank guarantee, to the value of PLN 250 000, hereinafter referred to as a “security deposit”.’
Ve svém přiznání k DPH za leden 2006 žalobkyně uvedla, že zaplatila DPH vedoucí k nadměrnému odpočtu této daně ve výši 44 782 PLN. S odvoláním na čl.
In her VAT return for the month of January 2006, the applicant reported payment of excess VAT to the amount of PLN 44 782.
Podle uvedeného úřadu totiž žalobkyně nemůže vrácení
The opinion of that office was that the applicant could not obtain the repayment of the excess VAT within the period of
7, nesplnila podmínky stanovené uvedeným zákonem pro požadované vrácení.
60 days, because, since she had commenced her activities less than 12 months earlier and since she had not supplied to the tax office a special deposit within the meaning of Article 97(7), she did not satisfy the conditions established by the Law on VAT for entitlement to the repayment sought.
Žalobkyně podala proti tomuto rozhodnutí stížnost u Dyrektora, který potvrdil zamítavé rozhodnutí.
The applicant submitted a complaint against that decision to the Dyrektor, who upheld the decision of refusal.
Jelikož toto zaujetí stanoviska žalobkyni neuspokojilo, podala poté žalobu k Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu, který maje pochybnosti, pokud jde o slučitelnost dotčených vnitrostátních ustanovení s právem Společenství, přerušil řízení a položil Soudnímu dvoru následující dvě předběžné otázky:
The applicant was not satisfied with that decision and brought an action before the Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Regional Administrative Court of Wrocław). That court was uncertain whether the national provisions in question were compatible with Community law and therefore stayed proceedings and referred the following two questions to the Court for a preliminary ruling:
27 odst. 1 [šesté směrnice o DPH]?“
(2) Or, do the rules laid down in Article 97(5) and (7) of the [Law on VAT] constitute special measures to prevent certain types of tax evasion or avoidance within the meaning of Article 27(1) of the [Sixth VAT Directive]?’
18 odst. 4 šesté směrnice o DPH vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jaká je dotčena v původním řízení, která za účelem umožnění nezbytných kontrol k zabránění daňovým únikům nebo vyhýbání se daňovým povinnostem prodlužuje z 60 na 180 dnů ode dne podání přiznání k DPH osobou povinnou k dani lhůtu, kterou má vnitrostátní finanční úřad pro vrácení nadměrného odpočtu DPH určité kategorii osob povinných k dani, kromě případu, kdy tyto osoby složí jistotu v částce 250 000 PLN.
By its first question, the referring court asks essentially whether Article 18(4) of the Sixth VAT directive must be interpreted as precluding national legislation, such as that at issue in the main proceedings, which, in order to allow inquiries necessary to prevent tax evasion and avoidance, extends from 60 to 180 days, starting from the date of submission of the taxable person’s VAT return, the period available to the national tax office for repayment of excess VAT to a category of taxable persons, unless those persons lodge a security deposit to a value of PLN 250 000.
Jak Soudní dvůr opakovaně zdůraznil, vyplývá z toho, že nárok na odpočet daně je nedílnou součástí mechanismu DPH a nemůže být v zásadě omezen.
As the Court has consistently held, it is clear that the right to deduct is an integral part of the VAT scheme and as a general rule may not be limited.
Co se týče této posledně uvedené možnosti, které se týká věc dotčená v původním řízení, Soudní dvůr upřesnil, že i když členské státy mají určitý rozhodovací prostor při stanovení podmínek vrácení nadměrného odpočtu DPH, tyto podmínky nemohou narušit zásadu neutrality společného systému DPH tím, že na jejich základě je osoba povinná k dani zcela nebo částečně zatížena touto daní.
As regards the former possibility, which is at issue in the main proceedings, the Court has made it clear that, while the Member States have a certain freedom to manoeuvre in determining the conditions for the refund of excess VAT, those conditions cannot undermine the principle of neutrality of the VAT tax system by making the taxable person bear the burden of the VAT in whole or in part.
Zvláště takové podmínky musejí osobě povinné k dani umožnit za vhodných podmínek získat splacení celé pohledávky vyplývající z tohoto nadměrného odpočtu DPH, z čehož vyplývá, že vrácení daně musí být uskutečněno v přiměřené lhůtě, a to buď v hotovosti, nebo v rovnocenných prostředcích, a že přijatý způsob vrácení nesmí v žádném případě zahrnovat jakékoli finanční riziko pro osobu povinnou k dani (viz výše uvedený rozsudek Komise v. Itálie, body 32 až 34).
In particular, such conditions must enable the taxable person, in appropriate circumstances, to recover the entirety of the credit arising from that excess VAT. This implies that the refund is made within a reasonable period of time by a payment in liquid funds or equivalent means, and that, in any event, the method of refund adopted must not entail any financial risk for the taxable person. (see Commission v Italy, paragraphs 32 to 34).
Proto je třeba otázku položenou předkládajícím soudem zkoumat právě ve světle těchto základních zásad společného systému DPH, připomenutých v předchozích bodech.
Consequently, the question from the referring court must be examined in the light of those fundamental principles, set out in the preceding paragraphs, of the common system of VAT.
Je tedy nutno konstatovat, že novým osobám povinným k dani jsou uložena pravidla vrácení nadměrného odpočtu zaplacené DPH, která jsou nákladnější nežli pravidla,
It is therefore clear that new taxable persons are subject to conditions for the refund of excess VAT which are more onerous than those to which other taxable persons
2008 – VĚC C-25/07 kterým podléhají jiné osoby povinné k dani.
2008 — CASE C-25/07 are subject.
Musejí tak nést, alespoň do výše nadměrného odpočtu DPH, který má být vrácen, finanční zátěž DPH během zvláště dlouhého období.
Accordingly they have to bear, at least to the extent of the amount of excess VAT to be repaid, the financial burden of VAT for a particularly long period.
Polská republika vysvětluje, že toto prodloužení lhůty je odůvodněno skutečností, že se jedná o nové osoby povinné k DPH, které nejsou finančnímu úřadu známy a ohledně nichž je nezbytné provést větší kontroly za účelem zabránění veškerým daňovým únikům nebo vyhýbání se daňovým povinnostem.
The Republic of Poland maintains that lengthening of the period is justified by the fact that the persons concerned are taxable persons newly liable to VAT, who are not known to the tax office and in relation to whom more extensive inquiries must be made in order to prevent any tax evasion and avoidance.
V této otázce přitom z judikatury vyplývá, že vnitrostátní právní předpisy stanovící podmínky vrácení nadměrného odpočtu DPH, které jsou nákladnější pro jednu kategorii osob povinných k dani z důvodu předpokládaného rizika daňových úniků, aniž by osoba povinná k dani mohla za účelem využití méně omezujících pravidel prokázat, že se daňových úniků nebo vyhýbání se daňovým povinnostem nedopustila, nepředstavují prostředek přiměřený cíli boje proti daňovým únikům a vyhýbání se daňovým povinnostem a nadměrně se dotýkají cílů a zásad šesté směrnice o DPH
It is clear from the caselaw that national legislation determining conditions for repayment of excess VAT which are more onerous for one category of taxable persons because of a presumed risk of evasion, without making any provision for the taxable person to demonstrate the absence of tax evasion or avoidance in order to take advantage of less restrictive conditions, is not a means proportionate to the objective of combating tax evasion and avoidance and has a disproportionate effect on the objectives and principles of the Sixth VAT Directive (see, by analogy, in
(viz obdobně, v oblasti vyloučení odpočtu daně, rozsudek ze dne 19. září 2000, Ampafrance a Sanofi, C-177/99 a C-181/99, Recueil, s. I-7013, bod 62, jakož i, v oblasti preventivního zabezpečení, výše uvedený rozsudek Molenheide a další, bod 51).
SOSNOWSKA relation to exclusions from the right to deduct, Joined Cases C-177/99 and C-181/99 Ampafrance and Sanofi [2000] ECR I-7013, paragraph 62, and, in relation to preventive attachment, Molenheide and Others, paragraph 51).
Jak bylo konstatováno v bodě 20 tohoto rozsudku, právě o takový případ jde, co se týče právních předpisů dotčených v původním řízení.
That is exactly the case, as determined in paragraph 20 of this judgment, of the national legislation in the main proceedings.
Stejně tak se dotčená vnitrostátní ustanovení nejeví být v souladu s podmínkou stanovenou judikaturou, připomenutou v bodě 17 tohoto rozsudku, podle které vrácení nadměrného odpočtu DPH musí být uskutečněno v přiměřené lhůtě.
Similarly, the national provisions at issue do not appear to be in conformity with the condition laid down in the caselaw, as stated in paragraph 17 of this judgment, that repayment of the excess VAT must be made within a reasonable time.
Jak je totiž uvedeno v předkládacím rozhodnutí, lhůta pro vrácení v délce 180 dnů stanovená pro nové osoby povinné k dani je jednak šestkrát delší než jednoměsíční účetní období pro DPH, a jednak třikrát delší než lhůta používaná pro další osoby povinné k dani, přičemž polské orgány nepředložily poznatky, které by byly schopny vysvětlit nezbytnost zavedení rozdílného zacházení v takovém rozsahu pro boj proti daňovým únikům nebo vyhýbání se daňovým povinnostem.
As was stated in the order for reference, the period for repayment of 180 days laid down for new taxable persons is, on the one hand, six times longer than the one month applicable accounting period for VAT and, on the other hand, three times longer than the period applied to other taxable persons, while the Polish authorities have offered no argument capable of explaining why it is necessary, in order to prevent tax evasion and avoidance, to establish a difference in treatment of such a scale.
2008 – VĚC C-25/07 nadměrného odpočtu DPH jistotu, tato možnost nemůže zpochybnit úvahy popsané v předchozích bodech.
2008 — CASE C-25/07 period of 60 days for the obtaining of repayment of excess VAT, that cannot affect the considerations set out in the preceding paragraphs.
Uvedená jistota, jak uvádí Komise, totiž není přiměřená ani výši nadměrného odpočtu DPH, který má být vrácen, ani hospodářské velikosti osoby povinné k dani.
As is argued by the Commission, the security deposit is not proportionate either to the amount of the excess VAT to be repaid or to the economic size of the taxable person.
Zvláště by předložení takové jistoty mohlo, v rozporu s požadavkem stanoveným judikaturou uvedenou v bodě 17, podnikům, které právě zahájily svou činnost, a možná proto nedisponují velkými finančními zdroji, přinášet nezanedbatelné finanční riziko.
In particular, the lodging of such a security deposit is likely, contrary to what is required by the caselaw referred to in paragraph 17 of this judgment, to entail a not inconsiderable financial risk for undertakings which have just commenced their activities and may, consequently, lack significant resources.
Ve skutečnosti má povinnost poskytnout uvedenou jistotu pro možnost využití běžně uplatňované lhůty za následek pouze nahrazení finanční zátěže spojené s peněžní vázaností částky nadměrného odpočtu DPH pro období 180 dnů finanční zátěží spojenou s peněžní vázaností částky jistoty.
In reality, the effect of the obligation to put in place such a security deposit, in order to be able to take advantage of the period which ordinarily applies, is only to replace the financial burden associated with the fact that the amount of the excess VAT is tied up for a period of 180 days with the burden consequent on the amount of the security deposit being tied up.
6 zákona o DPH totiž jistota může být uvolněna teprve po uplynutí dvanácti měsíců pod podmínkou, že osoba povinná k dani uhradila veškeré daně týkající se tohoto období, které je povinna odvést do státního rozpočtu.
Under Article 97(6) of the Law on VAT, the security deposit can be released only after a period of 12 months, on condition that the taxable person has paid all of the taxes relating to that period for which he is liable to the State.
Avšak, jak zdůrazňuje generální advokát v bodě 39 svého stanoviska a jak správně uvádí Komise, ze spisu nevyplývá, že dotčená opatření byla Radou v souladu s uvedeným ustanovením povolena jako zvláštní opatření odchylující se od šesté směrnice o DPH.
However, as the Advocate General states in point 39 of his Opinion and as is correctly pointed out by the Commission, the documents before the Court do not disclose that the measures at issue were authorised by the Council, in accordance with that provision, as special measures for derogation from the Sixth VAT directive.
4 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 2005/92/ES ze dne 12. prosince 2005, a zásada proporcionality brání takové vnitrostátní právní úpravě, jaká je dotčena ve sporu v původním řízení, která za účelem umožnění nezbytných kontrol k zabránění daňovým únikům nebo vyhýbání se daňovým povinnostem prodlužuje z 60 na 180 dnů ode dne podání přiznání k dani z přidané hodnoty osobou povinnou k dani lhůtu, kterou má vnitrostátní finanční úřad pro vrácení nadměrného odpočtu daně z přidané hodnoty určité kategorii osob povinných k dani, kromě případu, kdy tyto osoby složí jistotu v částce 250 000 PLN.
Article 18(4) of the Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment, as amended by Council Directive 2005/92/EC of 2 December 2005, and the principle of proportionality preclude national legislation, such as that at issue in the main proceedings, which, in order to allow investigations required to prevent tax evasion and avoidance, extends from 60 to 180 days, as from the date of submission of the taxable person’s VAT return, the period available to the national tax office for repayment of excess VAT to a category of taxable persons, unless those persons lodge a security deposit to a value of PLN 250 000.
1 šesté směrnice 77/388, ve znění směrnice 2005/92.
Provisions such as those at issue in the main proceedings do not constitute ‘special measures for derogation’ intended to prevent certain types of tax evasion or avoidance within the meaning of Article 27(1) of the Sixth Directive 77/388, as amended by Directive 2005/92.
Věc C-33/07
Case C-33/07
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Dâmboviţa)
(Reference for a preliminary ruling from the Tribunalul Dâmboviţa)
„Občanství Unie – Článek 18 ES – Směrnice 2004/38/ES – Právo občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států“
(Citizenship of the Union — Article 18 EC — Directive 2004/38/EC — Right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States)
Stanovisko generálního advokáta J. Mazáka přednesené dne 14. února 2008 . .
Opinion of Advocate General Mazák delivered on 14 February 2008 . . . . . .
Občanství Evropské unie – Ustanovení Smlouvy – Osobní působnost (Článek 17 odst. 1 ES a 18 ES)
Citizenship of the European Union — Provisions of the Treaty — Scope ratione personae (Arts 17(1) EC and 18 EC)
Občanství Evropské unie – Právo na volný pohyb a pobyt na území členských států – Směr­nice 2004/38
Citizenship of the European Union — Right of free movement and residence in the territory of the Member States — Directive 2004/38
(Článek 18 ES; směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38, článek 27)
(Art. 18 EC; European Parliament and Council Directive 2004/38, Art. 27)
SHRNUTÍ – VĚC C-33/07
SUMMARY — CASE C-33/07
v situaci „nezákonného pobytu“, pokud jednak osobní chování tohoto občana představuje skutečné, aktuální a dostatečně závažné ohrožení základního zájmu společnosti, a jednak je zamýšlené omezující opatření způsobilé zaručit uskutečnění cíle, který sleduje, a nepřekračuje meze toho, co je k dosažení tohoto cíle nezbytné.
Member State on account of his ‘illegal residence’ there, provided that the personal conduct of that national constitutes a genuine, present and sufficiently serious threat to one of the fundamental interests of society and that the restrict- ive measure envisaged is appropriate to ensure the achievement of the object- ive it pursues and does not go beyond what is necessary to attain it.
Předkládajícímu soudu přísluší přezkoumat, na základě skutkových a právních okolností, které odůvodňují žádost o omezení práva na opuštění území, zda ve věci, která mu byla předložena, tomu tak je.
It is for the national court to establish, on the basis of the matters of fact and law justifying the request for a restriction on the right to leave the first Member State whether that is so in the case before it.
V tomto ohledu zahrnuje právo na svobodný pohyb jak právo občanů Evropské unie vstoupit na území jiného členského státu než členského státu jejich původu, tak i právo opustit tento stát.
In that regard, the right of freedom of movement includes both the right for citizens of the European Union to enter a Member State other than the one of origin and the right to leave the State of origin.
Základní svobody zaručené Smlouvou o ES by byly totiž zbaveny své podstaty, pokud by členský stát původu mohl bez právoplatného odůvodnění zakázat vlastním státním příslušníkům opustit jeho území a odebrat se na území jiného členského státu.
The fundamental freedoms guaranteed by the EC Treaty would be rendered meaningless if the Member State of origin could, without valid justification, prohibit its own nationals from leaving its territory in order to enter the territory of another Member State.
(viz body 17–18)
(see paras 17, 18)
Pokud jde o první podmínku, opatření omezující výkon volného pohybu je třeba přijmout na základě úvah týkajících se ochrany veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti členského státu, který opatření přijímá.
A measure limiting the exercise of the right of free movement must be adopted in the light of considerations pertaining to the protection of public policy or public security in the Member State imposing the measure.