natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Výtky z uvedené první kategorie je tedy třeba odmítnout jako neopodstatněné.
The claims in that first category must therefore be rejected as unfounded.
Pokud jde o zbývající podmínky použitelnosti článku 308 ES, je třeba dále zkoumat druhou uvedenou kategorii výtek.
With regard to the other conditions for the applicability of Article 308 EC, the second category of claims will now be considered.
Komise tvrdí, že i když společný postoj 2002/402, který je prováděn sporným nařízením, sleduje cíl spočívající v boji proti mezinárodnímu terorismu, což je cíl spadající do SZBP, toto nařízení musí být považováno za prováděcí předpis, jehož cílem je uložit hospodářské a finanční sankce.
The Commission maintains that, although Common Position 2002/402, which the contested regulation is intended to put into effect, pursues the objective of the campaign against international terrorism, an objective covered by the CFSP, that regulation must be considered to lay down an implementing measure intended to impose economic and financial sanctions.
Tento cíl podle ní patří mezi cíle Společenství ve smyslu článku 308 ES, konkrétně mezi cíle spojené se společnou obchodní politikou a volným pohybem kapitálu.
That objective falls within the scope of the objectives of the Community for the purpose of Article 308 EC, in particular those relating to the common commercial policy and the free movement of capital.
Spojené království je toho názoru, že vlastní cíl sporného nařízení, který je čistě instrumentální povahy, a sice zavedení donucovacích hospodářských opatření, musí být odlišen od cíle, který stojí v pozadí, jenž patří do oblasti SZBP a spočívá v udržení mezinárodní míru a bezpečnosti.
The United Kingdom takes the view that the purely instrumental specific objective of the contested regulation, namely, the introduction of coercive economic measures, must be distinguished from the underlying CFSP objective of maintaining international peace and security.
Přitom uvedený cíl podle Spojeného království přispívá k dosažení implicitního cíle Společenství, který je v pozadí článků 60 ES a 301 ES a který spočívá v poskytnutí účinných nástrojů k provedení aktů přijatých v rámci SZBP, a to výlučně prostřednictvím donucovacích hospodářských opatření.
That specific objective contributes to the implicit Community objective underlying Articles 60 EC and 301 EC, which is to supply effective means to put into effect, solely by coercive economic measures, acts adopted under the CFSP.
K tomu je třeba připomenout, že cílem sledovaným sporným nařízením je okamžitě zabránit tomu, aby osoby spojené s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem disponovaly jakýmikoli finančními a hospodářskými zdroji, a zabránit tak financování teroristických akcí (rozsudek ze dne 11. října 2007, Möllendorf a Möllendorf--Niehuus, C-117/06, Sb. rozh. s. I-8361, bod 63).
The objective pursued by the contested regulation is immediately to prevent persons associated with Usama bin Laden, the Al-Qaeda network or the Taliban from having at their disposal any financial or economic resources, in order to impede the financing of terrorist activities (Case C-117/06 Möllendorf and Möllendorf­Niehuus [2007] ECR I-8361, paragraph 63).
Na rozdíl od toho, co Soud uvedl v bodě 116 napadeného rozsudku Kadi a v bodě 152 napadeného rozsudku Yusuf a Al Barakaat, lze tento cíl spojovat s cíli, které Společenství ukládá Smlouva o ES.
Contrary to what the Court of First Instance held in paragraphs 116 of Kadi and 152 of Yusuf and Al Barakaat, that objective can be made to refer to one of the objects which the EC Treaty entrusts to the Community.
Napadené rozsudky jsou tedy stiženy vadou spočívající v nesprávném právním posouzení i v tomto bodě.
The judgments under appeal are therefore vitiated by an error of law on this point also.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že článek 308 ES, jak bylo vyloženo v bodě 203 tohoto rozsudku, je nedílnou součástí institucionálního řádu založeného na zásadě svěřených pravomocí, a proto nemůže představovat základ pro rozšíření oblasti pravomocí Společenství nad obecný rámec vyplývající z ustanovení Smlouvy o ES jako celku.
In this regard it may be recalled that, as explained in paragraph 203 above, Article 308 EC, being an integral part of an institutional system based on the principle of conferred powers, cannot serve as a basis for widening the scope of Community powers beyond the general framework created by the provisions of the EC Treaty as a whole.
Cíl sledovaný sporným nařízením lze však spojit s některým z cílů Společenství ve smyslu článku 308 ES, takže přijetím tohoto nařízení nebyl porušen rozsah pravomocí Společenství, který je vymezen obecným rámcem tvořeným celkovým souborem ustanovení Smlouvy o ES.
The objective pursued by the contested regulation may be made to refer to one of the objectives of the Community for the purpose of Article 308 EC, with the result that the adoption of that regulation did not amount to disregard of the scope of Community powers stemming from the provisions of the EC Treaty as a whole.
Články 60 ES a 301 ES jsou totiž v rozsahu, v němž stanoví pravomoc Společenství k ukládání omezujících opatření hospodářské povahy pro účely provádění akcí, o nichž bylo rozhodnuto v rámci SZBP, výrazem v pozadí stojícího implicitního cíle, a sice cíle umožnit přijetí takovýchto opatření za účinného použití nástroje Společenství.
Inasmuch as they provide for Community powers to impose restrictive measures of an economic nature in order to implement actions decided on under the CFSP, Articles 60 EC and 301 EC are the expression of an implicit underlying objective, namely, that of making it possible to adopt such measures through the efficient use of a Community instrument.
První odstavec tohoto článku upravuje sice přísně omezenou pravomoc členských států přijmout vůči třetí zemi jednostranná opatření v oblasti pohybu kapitálu a plateb, avšak tato pravomoc může být podle znění téhož odstavce vykonávána, pouze dokud nebyla přijata opatření Společenství na základě prvního odstavce tohoto článku.
Although the first paragraph thereof provides the power, within strict limits, for Member States to take unilateral measures against a third country with regard to capital movements and payments, that power may, as provided for by that paragraph, be exercised only so long as Community measures have not been taken pursuant to paragraph 1 of that article.
Provedení omezujících opatření hospodářské povahy, o nichž bylo rozhodnuto v rámci SZBP, za použití nástroje Společenství nepřekračuje obecný rámec, který vyplývá z celkového souboru ustanovení Smlouvy o ES, jelikož takováto opatření mají navíc ze své povahy spojitost s fungováním společného trhu; tato spojitost je přitom, jak bylo uvedeno v bodě 200 tohoto rozsudku, další podmínkou použití článku 308 ES.
Implementing restrictive measures of an economic nature through the use of a Community instrument does not go beyond the general framework created by the provisions of the EC Treaty as a whole, because such measures by their very nature offer a link to the operation of the common market, that link constituting another condition for the application of Article 308 EC, as set out in paragraph 200 above.
Kdyby totiž taková hospodářská a finanční opatření, jaká ukládá sporné nařízení, spočívající v zásadě v plošném zmrazení veškerých finančních prostředků a jiných hospodářských zdrojů dotčených osob a subjektů, byla uložena jednostranně každým členským státem, mohla by proliferace těchto jednostranných opatření narušit fungování společného trhu.
If economic and financial measures such as those imposed by the contested regulation, consisting of the, in principle generalised, freezing of all the funds and other economic resources of the persons and entities concerned, were imposed unilaterally by every Member State, the multiplication of those national measures might well affect the operation of the common market.
Takováto opatření by mohla mít konkrétně dopad na obchod mezi členskými státy, zejména pokud jde o pohyb kapitálu a plateb, a na právo usazování, které vykonávají hospodářské subjekty.
Such measures could have a particular effect on trade between Member States, especially with regard to the movement of capital and payments, and on the exercise by economic operators of their right of establishment.
Krom toho by v důsledku toho mohlo dojít k narušení hospodářské soutěže, jelikož případné rozdíly mezi opatřeními přijatými jednostranně členskými státy by mohly zvýhodnit konkurenční postavení některých hospodářských subjektů nebo jej poškodit, aniž by se toto zvýhodnění či znevýhodnění zakládalo na hospodářských důvodech.
In addition, they could create distortions of competition, because any differences between the measures unilaterally taken by the Member States could operate to the advantage or disadvantage of the competitive position of certain economic operators although there were no economic reasons for that advantage or disadvantage.
Tvrzení Rady uvedené v bodu 4 odůvodnění sporného nařízení, že je nutné „zejména s cílem vyhnout se narušení hospodářské soutěže“, aby byly přijaty odpovídající právní předpisy Společenství, se tedy v tomto ohledu jeví jako správné.
The Council’s statement in the fourth recital in the preamble to the contested regulation that Community legislation was necessary ‘notably with a view to avoiding distortion of competition’ is shown, therefore, to be relevant in this connection.
V tomto stadiu je třeba rozhodnout o důsledcích nesprávných právních posouzení, která byla konstatována v bodech 196 a 223 tohoto rozsudku, na platnost napadených rozsudků.
At this point it is appropriate to rule on the effect of the errors of law, recorded in paragraphs 196 and 223 above, on the validity of the judgments under appeal.
Je třeba připomenout, že podle judikatury platí, že i když odůvodnění rozsudku Soudu vykazuje porušení práva Společenství, ale výrok tohoto rozsudku se jeví jako podložený z jiných právních důvodů, musí být opravný prostředek zamítnut (viz
It is to be borne in mind that, according to caselaw, if the grounds of a judgment of the Court of First Instance reveal an infringement of Community law but its operative part appears well founded on other legal grounds the appeal must be dismissed
KADI A AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v. RADA A KOMISE zejména rozsudek ze dne 21. září 2006, JCB Service v. Komise, C-167/04 P, Sb. rozh. s. I-8935, bod 186 a citovaná judikatura).
KADI AND AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION
Je třeba přitom uvést, že závěr, ke kterému dospěl Soud v bodě 135 napadeného rozsudku Kadi a v bodě 158 napadeného Yusuf a Al Barakaat ohledně právního základu sporného nařízení, a sice že Rada byla příslušná k přijetí tohoto nařízení na společném základě článků 60 ES, 301 ES a 308 ES, je podložený jinými právními důvody.
Clearly the conclusion reached by the Court of First Instance in paragraphs 135 of Kadi and 158 of Yusuf and Al Barakaat concerning the legal basis of the contested regulation, that is to say, that the Council was competent to adopt that regulation on the joint basis of Articles 60 EC, 301 EC and 308 EC, appears justified on other legal grounds.
I když není možné – jak bylo shledáno v bodech 196 až 204 tohoto rozsudku – odůvodnit zahrnutí článku 308 ES do právního základu sporného nařízení tím, že tento akt sleduje cíl z oblasti SZBP, bylo nicméně možné použít toto ustanovení jako základ tohoto nařízení, neboť jak vyplývá z bodů 225 až 231 tohoto rozsudku, je legitimní mít za to, že účelem uvedeného nařízení je dosažení cíle Společenství a že se toto nařízení krom toho váže k fungování společného trhu ve smyslu článku 308 ES.
Although, as held in paragraphs 196 to 204 above, the inclusion of Article 308 EC in the legal basis of the contested regulation cannot be justified by the fact that that measure pursued an objective covered by the CFSP, that provision could nevertheless be held to provide a foundation for the regulation because, as shown in paragraphs 225 to 231 above, that regulation could legitimately be regarded as designed to attain an objective of the Community and as, furthermore, linked to the oper ation of the common market within the meaning of Article 308 EC.
Mimoto přidáním tohoto článku do právního základu sporného nařízení bylo Evropskému parlamentu umožněno účastnit se rozhodovacího procesu použitého v případě předmětných opatření, která se zvlášť zaměřují na jednotlivce, zatímco články 60 ES a 301 ES nepočítají s tím, že by tento orgán měl hrát nějakou roli.
Moreover, adding Article 308 EC to the legal basis of the contested regulation enabled the European Parliament to take part in the decision-making process relating to the measures at issue which are specifically aimed at individuals whereas, under Articles 60 EC and 301 EC, no role is provided for that institution.
Důvody kasačního opravného prostředku zaměřené na ty části napadených rozsudků, v nichž Soud rozhodl, že články 60 ES, 301 ES a 308 ES jsou legálním právním základem sporného nařízení, tedy musí být zamítnuty v plném rozsahu jako neopodstatněné.
Accordingly, the grounds of appeal directed against the judgments under appeal inasmuch as by the latter the Court of First Instance decided that Articles 60 EC, 301 EC and 308 EC constituted the legal basis of the contested regulation must be dismissed in their entirety as unfounded.
K důvodu kasačního opravného prostředku, který se týká porušení článku 249 ES
Concerning the ground of appeal relating to infringement of Article 249 EC
Ve svém druhém důvodu Al Barakaat vytýká Soudu, že v bodu 188 napadeného rozsudku Yusuf a Al Barakaat dospěl k závěru, že sporné nařízení splňuje požadavek obecné působnosti zakotvený v článku 249 ES, neboť je obecným a abstraktním způsobem adresováno všem osobám, které mohou fyzicky disponovat prostředky, které patří jedné či několika osobám uvedeným v příloze tohoto nařízení.
By its second ground of appeal Al Barakaat complains that the Court of First Instance held, in paragraph 188 of Yusuf and Al Barakaat, that the contested regulation satisfies the condition of general application laid down in Article 249 EC, given that it is addressed in a general and abstract manner to all persons who might actually hold funds belonging to one or more persons mentioned in the Annex to the regulation.
Al Barakaat tvrdí, že „není správné nepovažovat osoby, jejichž prostředky jsou zmrazeny, za adresáty předmětného aktu, neboť výkon rozhodnutí se musí logicky opírat o zákonné opatření, které je namířeno vůči tomu, kdo s těmito prostředky nakládá“.
Al Barakaat maintains that it is wrong not to consider the person whose funds are frozen as the addressee of the act concerned, because the implementation of the decision must reasonably be founded on a legal measure directed against the person in possession of the resources.
Dále podle ní existuje rozpor mezi tvrzením v bodu 112 napadeného rozsudku Yusuf a Al Barakaat o tom, že se jedné o omezující opatření, která postihují přímo jednotlivce nebo organizace, a tvrzením v bodu 188 téhož rozsudku, že tato opatření nejsou zaměřena na tyto osoby a organizace, ale že jsou určitou formou prováděcích ustanovení adresovaných jiným osobám.
What is more, according to that appellant, it is contradictory to state, on the one hand, in paragraph 112 of Yusuf and Al Barakaat, that the measures at issue were restrictive measures directly affecting individuals or organisations and, on the other, in paragraph 188 of that judgment, that those measures were not addressed to those individuals or organisations, but rather constituted a kind of implementing measure addressed to other persons.
Španělské království a Spojené království, jakož i Rada a Komise se v podstatě ztotožňují s analýzou Soudu.
The Kingdom of Spain, the United Kingdom, the Council and the Commission broadly endorse the analysis of the Court of First Instance.
I když je pravda, že sporné nařízení ukládá omezující opatření osobám a subjektům, které jsou uvedeny na taxativním seznamu, který je jeho přílohou I a který je ostatně pravidelně měněn, a to buď přidáním, nebo odstraněním jmen, aby tak i nadále odpovídal konsolidovanému seznamu, nelze než konstatovat, že adresáti tohoto nařízení jsou určeni obecně a abstraktně.
In fact, while it is true that the contested regulation imposes restrictive measures on the persons and entities whose names appear in the exhaustive list that constitutes Annex I thereto, a list which is, moreover, regularly amended by the removal or addition of names, so that it is kept in line with the summary list, the fact remains that the persons to whom it is addressed are determined in a general and abstract manner.
Sporné nařízení stejně jako rezoluce 1390 (2002), kterou provádí, obsahuje mimořádně široce formulovaný zákaz poskytnout uvedeným osobám nebo subjektům k dispozici prostředky a hospodářské zdroje (viz v tomto smyslu výše citovaný rozsudek Möllendorf a Möllendorf-Niehuus, body 50 až 55).
The contested regulation, like Resolution 1390 (2002) which it is designed to put into effect, lays down a prohibition, worded exceptionally broadly, of making available funds and economic resources to those persons or entities (see, to that effect, Möllendorf and Möllendorf­Niehuus, paragraphs 50 to 55).
Jak Soud správně rozhodl v bodech 186 a 188 napadeného rozsudku Yusuf a Al Barakaat, tento zákaz je adresován komukoli, kdo by mohl fyzicky disponovat předmětnými prostředky nebo hospodářskými zdroji.
As the Court of First Instance quite rightly held in paragraphs 186 and 188 of Yusuf and Al Barakaat, that prohibition is addressed to whoever might actually hold the funds or economic resources in question.
Uvedený zákaz se tak uplatní i za takových okolností, jaké nastaly ve věci, v níž byl vydán výše citovaný rozsudek Möllendorf a Möllendorf-Niehuus, která se týkala toho, zda sporné nařízení zakazuje konečný zápis vlastnictví k nemovitosti do
That is how that prohibition falls to be applied in circumstances such as those of the case giving rise to the judgment in Möllendorf and Möllendorf­Niehuus, which concerned the question whether the contested regulation forbids the final registration
2008 – SPOJENÉ VĚCI C-402/05 P a C-415/05 P katastru nemovitostí na základě uzavření kupní smlouvy, jestliže jeden z kupujících je fyzickou osobou zapsanou na seznam obsažený v příloze I tohoto nařízení.
2008 — JOINED CASES C-402/05 P AND C-415/05 P of the transfer of ownership of real property in a land register following the conclusion of a contract of sale if one of the purchasers is a natural person appearing in the list in Annex I to the regulation.
Vzhledem k výše uvedenému musí být i důvod kasačního opravného prostředku uplatněný Al Barakaat, který se týká porušení článku 249 ES, zamítnut jako neopodstatněný.
In the light of the foregoing, Al Barakaat’s ground of appeal relating to infringement of Article 249 EC must also be dismissed as unfounded.
K důvodům kasačního opravného prostředku týkajícím se porušení některých základních práv
Concerning the grounds of appeal relating to infringement of certain fundamental rights
K výtkám, které se týkají části napadených rozsudků týkající se mezí přezkumu vnitřní legality sporného nařízení prováděného soudem Společenství z hlediska základních práv.
The heads of claim concerning the part of the judgments under appeal relating to the limits of the review by the Community judicature, in the light of fundamental rights, of the internal lawfulness of the contested regulation
V první části svého druhého důvodu kasačního opravného prostředku Y. A. Kadi tvrdí, že napadený rozsudek Kadi je stižen vadou nesprávného právního posouzení v rozsahu, v němž se jednak vyjadřuje ke vztahům mezi OSN a členy této organizace, a jednak ke způsobům provádění rezolucí Rady bezpečnosti, a to pokud jde o výklad dotčených zásad mezinárodního práva, což podle něj způsobilo další vady spočíva-
In the first part of his second ground of appeal, Mr Kadi maintains that inasmuch as the judgment in Kadi takes a view, first, of the relationships between the United Nations and the members of that organisation and, second, of the procedure for the application of resolutions of the Security Council, it is vitiated by errors of law as regards the interpretation of the principles of international law concerned, which
KADI A AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v. RADA A KOMISE jící v nesprávném právním posouzení při posuzování důvodů týkajících se porušení některých konkrétních základních práv navrhovatele.
KADI AND AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION gave rise to other errors of law in the assessment of the pleas in law relating to breach of certain of the applicant’s specific fundamental rights.
Tato část obsahuje pět výtek.
That part contains five claims.
Yassin Abdullah Kadi Soudu zaprvé vytýká, že se v bodech 183 a 184 uvedeného rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení tím, že zaměnil otázku přednosti závazků států podle Charty Spojených národů, která je zakotvena v jejím článku 103, s otázkou závaznosti rozhodnutí Rady bezpečnosti upravenou v článku 25 této Charty, která s ní sice souvisí, ale přesto je odlišná.
By his first claim, Mr Kadi argues that in paragraphs 183 and 184 of the judgment the Court of First Instance erred in law in confusing the question of the primacy of the States’ obligations under the Charter of the United Nations, enshrined in Article 103 thereof, with the related but separate question of the binding effect of decisions of the Security Council laid down in Article 25 of that Charter.
Zadruhé Y. A. Kadi vytýká Soudu, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodech 217 až 225 napadeného rozsudku Kadi vyšel z předpokladu, že rezoluce přijaté na základě kapitoly VII Charty Spojených národů musejí být automaticky začleněny do právní sféry a pravomocí členů OSN, jako tomu je v případě závazků.
By his second claim, Mr Kadi complains that the Court of First Instance erred in law when, in paragraphs 217 to 225 of that judgment, it took as its premiss that, like obligations under treaty law, resolutions adopted by virtue of Chapter VII of the Charter of the United Nations must automatically form part of the sphere of law and competence of the members of the United Nations.
Ve třetí výtce Y. A. Kadi tvrdí, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení tím, že v bodech 212 až 225, jakož i 283 a 284 napadeného rozsudku Kadi dospěl k závěru, že není příslušný k přezkumu legality rezolucí Rady bezpečnosti přijatých na základě kapitoly VII Charty Spojených národů.
By the third claim, Mr Kadi alleges that the Court of First Instance erred in law when it held, in paragraphs 212 to 225 and 283 and 284 of that judgment, that it had no power enabling it to review the lawfulness of resolutions of the Security Council adopted by virtue of Chapter VII of the Charter of the United Nations.
Ve čtvrté výtce Y. A. Kadi tvrdí, že způsob, jakým Soud uvažoval v bodech 225 až 232 uvedeného rozsudku ohledně ius cogens, je zásadním způsobem rozporný, neboť pokud by měla dostat přednost zásada, že rezoluce Rady bezpečnosti nemohou být předmětem soudního přezkumu, a těší se tak v tomto směru soudní imunitě, pak by
By the fourth claim, Mr Kadi maintains that the reasoning of the Court of First Instance in paragraphs 225 to 232 of that judgment on the subject of jus cogens displays considerable incoherence, in so far as, if it must prevail, the principle that resolutions of the Security Council may not be the subject of judicial review and in
2008 – SPOJENÉ VĚCI C-402/05 P a C-415/05 P tato zásada měla mít obecné použití, aniž by otázky spadající do ius cogens tvořily výjimku z této zásady.
2008 — JOINED CASES C-402/05 P AND C-415/05 P support of this enjoy immunity from jurisdiction would have to apply generally, and the matters covered by jus cogens would not then constitute an exception to that principle.