natgillin/translations-raw huggingface dataset:
„1) V případě zaměstnankyně, která podstoupila oplodnění in vitro, se pro účely čl. 2 písm. a) první části věty směrnice 92/85/EHS nejedná o ‚těhotnou zaměstnankyni‘, jestliže v okamžiku, kdy jí byla výpověď doručena, její vajíčka již byla v laboratoři oplozena, ale nebyla ještě přenesena do jejího těla.
(1) An employee who undergoes an in vitro fertilisation procedure is not a ‘pregnant worker’ for the purposes of the first part of Article 2(a) of Directive 92/85/EEC, if, at the time at which she was given notice of termination of employment, her ova had been fertilised in a laboratory but had not yet been transferred to her body.
2) Výpověď daná takové zaměstnankyni však může představovat diskriminaci podle směrnice 76/207/EHS, pokud by se prokázalo, že důvodem výpovědi byla její zvláštní situace nebo její budoucí mateřství.“
(2) Nevertheless, the dismissal of the worker would constitute discrimination contrary to Directive 76/207/EEC if it can be shown to have been by reason of her particular circumstances or future maternity.
2008 – VĚC C-506/06
2008 — CASE C-506/06
26. února 2008 *
In Case C-506/06,
Ve věci C-506/06, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Oberster Gerichtshof (Rakousko) ze dne 23. listopadu 2006, došlým Soudnímu dvoru dne 14. prosince 2006, v řízení
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Oberster Gerichtshof (Austria), made by decision of 23 November 2006, received at the Court on 14 December 2006, in the proceedings
SOUDNÍ DVŮR (velký senát), ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas a L. Bay Larsen, předsedové senátů, R. Silva de Lapuerta, K. Schiemann, J. Makarczyk, P. Kūris, E. Juhász, A. Ó Caoimh (zpravodaj), P. Lindh a J.-C. Bonichot, soudci,
THE COURT (Grand Chamber), composed of V. Skouris, President, P. Jann, C.W.A. Timmermans, A. Rosas and L. Bay Larsen, Presidents of Chamber, R. Silva de Lapuerta, K. Schiemann, J. Makarczyk, P. Kūris, E. Juhász, A. Ó Caoimh (Rapporteur), P. Lindh and J.-C. Bonichot, Judges,
MAYR generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer, vedoucí soudní kanceláře: B. Fülöp, rada, s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 16. října 2007, s ohledem na vyjádření předložená:
Advocate General: D. Ruiz-Jarabo Colomer, Registrar: B. Fülöp, Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 16 October 2007, after considering the observations submitted on behalf of:
– za rakouskou vládu C. Pesendorfer a M. Winkler, jako zmocněnkyněmi,
— the Austrian Government, by C. Pesendorfer and M. Winkler, acting as Agents,
– za řeckou vládu E.-M. Mamouna, K. Georgiadisem a M. Apessosem, jako zmocněnci,
— the Greek Government, by E.-M. Mamouna, K. Georgiadis and M. Apessos, acting as Agents,
– za italskou vládu I. M. Bragugliou, jako zmocněncem, ve spolupráci s W. Ferrante, avvocato dello Stato,
— the Italian Government, by I.M. Braguglia, acting as Agent, and W. Ferrante, avvocato dello Stato,
– za Komisi Evropských společenství M. van Beekem, V. Kreuschitzem a I. Kauf-mann-Bühler, jako zmocněnci, po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 27. listopadu 2007,
— the Commission of the European Communities, by M. van Beek, V. Kreuschitz and I. Kaufmann-Bühler, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 27 November 2007,
2008 – VĚC C-506/06 vydává tento
2008 — CASE C-506/06 gives the following
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi S. Mayr, žalobkyní v původním řízení, a jejím bývalým zaměstnavatelem, společností Bäckerei und Konditorei Gerhard Flöckner OHG (dále jen „Flöckner“), žalovanou v původním řízení, který vznikl po propuštění žalobkyně ze zaměstnání.
The reference has been made in the course of proceedings between Ms Mayr, appellant in the main proceedings, and her former employer Bäckerei und Konditorei Gerhard Flöckner OHG (‘Flöckner’), respondent in the main proceedings, following the dismissal of Ms Mayr by Flöckner.
Článek 2 odst. 1 směrnice Rady 76/207/EHS ze dne 9. února 1976 o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému
Article 2(1) of Council Directive 76/207/EEC of 9 February 1976 on the implementation of the principle of equal treatment for men and women as regards access to
MAYR vzdělávání a postupu v zaměstnání a o pracovní podmínky (Úř. věst. L 39, s. 40; Zvl. vyd. 05/01, s.
MAYR employment, vocational training and promotion, and working conditions (OJ 1976 L 39, p.
Odstavec 3 téhož článku 2 stanoví, že směrnicí 76/207 „nejsou dotčena ustanovení týkající se ochrany žen, zejména pokud jde o těhotenství a mateřství“.
Article 2(3) of Directive 76/207 states that the directive ‘shall be without prejudice to provisions concerning the protection of women, particularly as regards pregnancy and maternity’.
5 odst. 1 směrnice 76/207:
Article 5(1) of Directive 76/207 states:
„Uplatňování zásady rovného zacházení, pokud jde o pracovní podmínky, včetně podmínek upravujících propouštění, znamená, že mužům i ženám jsou zaručeny stejné podmínky bez diskriminace na základě pohlaví.“
‘Application of the principle of equal treatment with regard to working conditions, including the conditions governing dismissal, means that men and women shall be guaranteed the same conditions without discrimination on grounds of sex.’
23) zrušil směrnici 76/207 ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/73/ES ze dne 23. září 2002 (Úř. věst. L 269, s. 15; Zvl. vyd. 05/04, s. 255).
23) repealed Directive 76/207, as amended by Directive 2002/73/EC of the European Parliament and of the Council of 23 September 2002 (OJ 2002 L 269, p. 15).
Směrnice 2002/73 a 2006/54 však nejsou ratione temporis použitelné na skutkové okolnosti věci v původním řízení.
However, Directives 2002/73 and 2006/54 do not apply ratione temporis to the facts in the main proceedings.
Z devátého bodu odůvodnění směrnice 92/85 vyplývá, že ochrana bezpečnosti a zdraví těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň by neměla vyústit v nepříznivé zacházení s nimi na trhu práce ani se nepříznivě dotýkat směrnic o rovném zacházení pro muže a ženy.
It is apparent from the ninth recital in the preamble to Directive 92/85 that the protection of the safety and health of pregnant workers, workers who have recently given birth or workers who are breastfeeding should not treat women on the labour market unfavourably nor work to the detriment of directives concerning equal treatment for men and women.
Podle patnáctého bodu odůvodnění téže směrnice riziko výpovědi z důvodů spojených se stavem těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň může mít škodlivé následky na jejich tělesný a duševní stav, a je proto nutné stanovit zákaz jejich výpovědi.
According to the 15th recital in the preamble to that directive, the risk of dismissal for reasons associated with their condition may have harmful effects on the physical and mental state of pregnant workers, workers who have recently given birth or who are breastfeeding, and provision should be made for the dismissal of such women to be prohibited.
Těhotná zaměstnankyně je v čl. 2 písm. a) směrnice 92/85 definována jako „těhotná zaměstnankyně, která uvědomí svého zaměstnavatele o svém stavu v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi“.
A pregnant worker is defined in Article 2(a) of Directive 92/85 as ‘a pregnant worker who informs her employer of her condition, in accordance with national legislation and/or national practice’.
Článek 10 směrnice 92/85 zní:
Article 10 of Directive 92/85 states:
„K zaručení [těhotným zaměstnankyním a zaměstnankyním krátce po porodu nebo kojícím] zaměstnankyním ve smyslu článku 2 výkonu jejich práv na bezpečnost a ochranu zdraví uznaných podle tohoto článku se stanoví, že
‘In order to guarantee workers [who are pregnant, who have recently given birth or who are breastfeeding], within the meaning of Article 2, the exercise of their health and safety protection rights as recognised under this Article, it shall be provided that:
1, kromě výjimečných případů nesouvisejících s jejich stavem, které jsou dovoleny podle vnitrostátních právních předpisů nebo zvyklostí a popřípadě za předpokladu, že k tomu dá příslušný orgán souhlas;
Member States shall take the necessary measures to prohibit the dismissal of workers, within the meaning of Article 2, during the period from the beginning of their pregnancy to the end of the maternity leave referred to in Article 8(1), save in exceptional cases not connected with their condition which are permitted under national legislation and/or practice and, where applicable, provided that the competent authority has given its consent;
2) je-li zaměstnankyni ve smyslu článku 2 dána výpověď během doby uvedené v bodu 1, musí zaměstnavatel uvést náležité odůvodnění písemně;
2. if a worker, within the meaning of Article 2, is dismissed during the period referred to in point 1, the employer must cite duly substantiated grounds for her dismissal in writing;
Podle článku 12 směrnice 92/85:
Article 12 of Directive 92/85 provides:
„Členské státy zavedou do svých vnitrostátních právních řádů veškerá opatření nezbytná k tomu, aby umožnily všem zaměstnankyním, které se cítí poškozeny neplněním povinností vyplývajících z této směrnice, uplatnit svá práva soudní cestou nebo, v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi, tím, že se obrátí na jiný příslušný orgán.“
‘Member States shall introduce into their national legal systems such measures as are necessary to enable all workers who should [consider] themselves wronged by failure to comply with the obligations arising from this Directive to pursue their claims by judicial process (and/or, in accordance with national laws and/or practices) by recourse to other competent authorities.’
Ustanovení § 10 zákona o ochraně mateřství (Mutterschutzgesetz, dále jen „MSchG“) zní:
Paragraph 10 of the Law on Maternity Protection (Mutterschutzgesetz, ‘MSchG’) states:
Lhůta pro písemné oznámení o těhotenství nebo o porodu je zachována, je-li do pěti dnů předána k poštovní přepravě.
Written notice of pregnancy or childbirth is considered to have been given in good time when it is posted within the five-day period.
Namítne-li zaměstnankyně v pětidenní lhůtě těhotenství nebo porod, musí současně prokázat své těhotenství, respektive podezření na těhotenství, lékařským potvrzením nebo předložit rodný list dítěte. […]“
Where the worker indicates her pregnancy or the childbirth within the five-day period, she must at the same time prove the pregnancy or the presumption of pregnancy by means of a medical certificate, or by producing the birth certificate of the child …’
Podle § 8 FMedG lze asistovanou reprodukci provádět pouze se souhlasem partnerů, přičemž žena může svůj souhlas odvolat až do přenesení životaschopných preimplantačních embryí do jejího těla.
Under Paragraph 8 of the FMedG, medically assisted reproduction can be carried out only with the consent of the partners, and the consent of the woman can be withdrawn until the viable cells are implanted in her body.
Sabine Mayr pracovala u Flöckner jako číšnice od 3. ledna 2005.
Ms Mayr was employed as a waitress by Flöckner from 3 January 2005.
Při pokusu o oplodnění in vitro a po hormonální léčbě v trvání přibližně jednoho a půl měsíce S. Mayr podstoupila dne 8. března 2005 odběr folikulární tekutiny.
In the course of attempted in vitro fertilisation and after hormone treatment lasting for about one and a half months, a follicular puncture was carried out on Ms Mayr on 8 March 2005.
Praktický lékař ji ponechal v pracovní neschopnosti od 8. do 13. března 2005.
Her general practitioner certified her sick from 8 to 13 March 2005.
Dne 10. března 2005 Flöckner při telefonickém rozhovoru oznámila S. Mayr, že jí k 26. březnu 2005 dává výpověď.
On 10 March 2005, by telephone, Flöckner informed Ms Mayr that she was dismissed with effect from 26 March 2005.
Dopisem z téhož dne S. Mayr informovala Flöckner, že v rámci umělého oplodňování je na 13. března 2005 plánováno přenesení oplodněných vajíček do její dělohy.
By letter of the same date, Ms Mayr informed Flöckner that, in the course of in vitro fertilisation treatment, the transfer of the fertilised ova into her uterus was planned for 13 March 2005.
Podle předkládacího rozhodnutí není sporu o tom, že v den výpovědi S. Mayr, tedy dne 10. března 2005, odebraná vajíčka dotyčné již byla oplozena spermiemi jejího partnera, takže týž den již existovala vajíčka oplozena in vitro.
According to the referring court, it is common ground that, at the date Ms Mayr was given notice of her dismissal, on 10 March 2005, the ova taken from her had already been fertilised with her partner’s sperm cells and, therefore, in vitro fertilised ova already existed on that date.
Dne 13. března 2005, tedy tři dny poté, co se S. Mayr o výpovědi dozvěděla, byla do její dělohy přenesena dvě oplodněná vajíčka.
On 13 March 2005, that is three days after Ms Mayr had been informed of her dismissal, two fertilised ova were transferred into her uterus.
Sabine Mayr se na Flöckner domáhala vyplacení mzdy a poměrné části roční odměny a namítala neplatnost výpovědi ze dne 10. března 2005, neboť od 8. března 2005, kdy její vajíčka byla oplozena in vitro, požívala ochrany proti propuštění podle § 10 odst. 1 MSchG.
She claimed payment of her salary and pro rata annual remuneration from Flöckner, maintaining that the notice of dismissal given on 10 March 2005 had no legal effect because, from 8 March 2005, the date on which the in vitro fertilisation of her ova took place, she was entitled to the protection against dismissal provided for in Paragraph 10(1) of the MSchG.
Flöckner tento požadavek odmítla, neboť v den, kdy zaměstnankyni dala výpověď, těhotenství neexistovalo.
Flöckner rejected the claim on the ground that no pregnancy existed on the date on which notice of the dismissal was given.
Landesgericht Salzburg, který spor rozhodoval v prvním stupni, vyhověl žalobě S. Mayr, neboť měl za to, že podle judikatury Oberster Gerichtshof ochrana proti propuštění zakotvená v § 10 MSchG začíná oplozením vajíčka.
The Landesgericht Salzburg (Regional Court, Salzburg) — the court at first instance — granted Ms Mayr’s application holding that, according to the caselaw of the Oberster Gerichtshof (Supreme Court, Austria), the protection from dismissal provided for in Paragraph 10 of the MSchG begins with the fertilisation of the ovum.
Tímto okamžikem podle judikatury začíná těhotenství.
It is fertilisation, according to that case-law, which is regarded as the starting point of a pregnancy.
Landesgericht Salzburg tedy dospěl k závěru, že tomu tak musí být i v případě oplodnění in vitro a že v případě neúspěchu přenesení oplodněného vajíčka ochrana proti propuštění každopádně končí.
The Landesgericht Salzburg thus held that that must also be so in the case of in vitro fertilisation and that, if the transfer of the fertilised ovum is unsuccessful, the protection against dismissal is lost in any event.
Oberlandesgericht Linz, odvolací soud pro pracovněprávní věci a věci z oblasti práva sociálního zabezpečení, však rozsudek Landesgericht Salzburg zrušil a žalobu S. Mayr zamítl s tím, že bez ohledu na to, od kterého okamžiku těhotenství dochází skutečně k hormonálním změnám, si nelze představit těhotenství mimo tělo ženy, a tudíž že při oplodnění in vitro těhotenství začíná až přenesením oplodněného vajíčka do těla ženy.
However, the Oberlandesgericht Linz (Higher Regional Court, Linz), acting as appellate court for employment and social welfare cases, set aside the judgment of the Landesgericht Salzburg and dismissed Ms Mayr’s application, on the ground that, irrespective of the point at which hormonal changes actually take place in pregnancy, a pregnancy which is independent of the female body is unimaginable and, consequently, in the case of in vitro fertilisation, the pregnancy begins only once the fertilised ovum has been transferred into the woman’s body.
Teprve přenesením tedy začíná i ochrana těhotné ženy před rozvázáním pracovního poměru.
It is therefore only at the moment of that transfer that the protection for a pregnant woman against the termination of employment begins.
Rozsudek o odvolání byl napaden opravným prostředkem „Revision“ u Oberster Gerichtshof.
That judgment on appeal was the subject of an appeal on a point of law (Revision) to the Oberster Gerichtshof.
Podle judikatury posledně uvedeného soudu ochrana zajištěná § 10 MSchG vzniká pouze tehdy, jestliže těhotenství v okamžiku výpovědi již skutečně nastalo.
According to the caselaw of that court, the protection ensured by Paragraph 10 of the MSchG arises only if, at the time of the dismissal, a pregnancy has actually begun.
Cílem ochrany mateřství, od nějž se nelze odchýlit, je ochrana zdraví matky a dítěte v jejich zájmu a, v případě ochrany proti výpovědi a propuštění, zajištění prostředků na obživu pro matku.
The objective of maternity protection, from which there can be no derogation, is to safeguard interests relating to the health of the mother and child and, in the case of protection against dismissal and termination of employment, to ensure the mother’s economic existence.
Potřeba chránit ženu po dobu trvání jejího jiného stavu existuje bez ohledu na to, zda k zanoření oplodněného vajíčka do výstelky dělohy (neboli k „uhnízdění“) již došlo, a otázka, zda předložit důkaz těhotenství je snadné, či nikoli, je v tomto ohledu irelevantní.
The need for protection for the duration of the woman’s altered condition exists independently of whether the implantation of the fertilised ovum in the endometrium (‘nidation’) has already taken place or not, and whether proof of pregnancy can be easily produced is irrelevant in that regard.
Uhnízdění oplodněného vajíčka do výstelky dělohy je podle převažujícího vědeckého názoru pouze jednou z fází těhotenství existujícího od početí, a pokud jde o ochranu proti propuštění, nelze jej svévolně stanovit jako počátek těhotenství.
Nidation of the fertilised ovum in the endometrium is only one step in the state of pregnancy which, according to prevailing scientific opinion, exists as of conception, and it cannot, with regard to the scope of the protection against dismissal, arbitrarily be singled out as the point at which pregnancy begins.
Uvedená judikatura Oberster Gerichtshof k § 10 MSchG však vychází výlučně z početí in utero, tedy přirozenou cestou.
However, that caselaw of the Oberster Gerichtshof relating to Paragraph 10 of the MSchG is exclusively based on cases of in utero conception, that is to say natural conception.
Daný soud uvádí, že otázka okamžiku, od nějž těhotná žena požívá ochrany proti propuštění podle § 10 MSchG v případě oplodnění in vitro, je mu předložena poprvé.
The Oberster Gerichtshof states that this is the first time that it has had to deal with the question of the point from which a pregnant woman is entitled to the protection against dismissal provided for in Paragraph 10 of the MSchG in the case of in vitro fertilisation.
Jelikož má Oberster Gerichtshof za to, že ve sporu, který je mu předložen, vyvstala otázka výkladu práva Společenství, rozhodl se přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
Taking the view that the case before it raises a question of interpretation of Community law, the Oberster Gerichtshof decided to stay proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
„Jedná se v případě zaměstnankyně, která podstoupí oplodnění in vitro, o ‚těhotnou zaměstnankyni‘ ve smyslu čl. 2 písm. a) první části věty směrnice [92/85], jestliže v okamžiku, kdy dostala výpověď, byla její vajíčka již oplozena spermiemi partnera, a tedy existovala embrya ‚in vitro‘, ale tato embrya ještě nebyla přenesena do jejího těla?“
‘Is a worker, who undergoes in vitro fertilisation, a “pregnant worker” within the meaning of the first part of Article 2(a) of [Directive 92/85] if, at the time at which she was given notice of dismissal, the woman’s ova had already been fertilised with the sperm cells of her partner and “in vitro” embryos thus existed, but they had not yet been implanted within her?’
Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda směrnice 92/85, a zejména zákaz výpovědi těhotným zaměstnankyním stanovený v čl. 10 bodě 1 této směrnice musí být vykládány v tom smyslu, že se vztahují na zaměstnankyni, která podstoupí oplodnění in vitro, jestliže v den, kdy dostala výpověď, byla vajíčka dané zaměstnankyně již oplozena spermiemi partnera, takže existovala vajíčka oplodněná in vitro, ovšem tato vajíčka ještě nebyla přenesena do její dělohy.
By its question, the referring court is asking, in essence, whether Directive 92/85 and, in particular, the prohibition of dismissal of pregnant workers provided for in Article 10(1) of that directive, must be interpreted as extending to a worker who is undergoing in vitro fertilisation treatment where, on the date she is given notice of her dismissal, her ova have already been fertilised by her partner’s sperm cells, so that in vitro fertilised ova exist, but those ova have not yet been transferred into her uterus.
Na úvod je třeba poznamenat, že oplodněním in vitro se označuje oplodnění vajíčka mimo tělo ženy.
As a preliminary point, it should be noted that in vitro fertilisation describes the fertilisation of an ovum outside a woman’s body.
Podle Komise Evropských společenství se tento úkon skládá z několika fází, mimo jiné z hormonální stimulace vaječníků ženy určené k současnému dozrání několika vajíček, odběru folikulární tekutiny, odběru vajíček, oplození
According to the Commission of the European Communities, that treatment involves a number of stages, such as, inter alia, hormonal stimulation of the woman’s ovaries intended to bring a number
MAYR jednoho či několika vajíček předem připravenými spermiemi, přenesení oplodněného vajíčka nebo vajíček do dělohy třetí nebo pátý den po odebrání vajíček, pokud nejsou oplodněná vajíčka zmražena a uskladněna, a z uhnízdění.
MAYR of ova to maturation at the same time; follicular puncture; the removal of the ova; the fertilisation of one or more ova with previously prepared sperm cells; the transfer of the fertilised ovum or ova into the uterus, either on the third day, or on the fifth day following the removal of the ova, except where the fertilised ova are to be frozen, and nidation.
Pokud jde o směrnici 92/85, je nutno připomenout, že jejím cílem je zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň.
As regards Directive 92/85, it should be borne in mind that its objective is to encourage improvements in the safety and health at work of pregnant workers and workers who have recently given birth or are breastfeeding.
5 odst. 1 směrnice 76/207, musí být ochrana proti propuštění ženě přiznána nejen v průběhu mateřské dovolené, ale rovněž v průběhu celého trvání těhotenství.
Before Directive 92/85 came into force, the Court had already held that, under the principle of nondiscrimination and, in particular, Articles 2(1) and 5(1) of Directive 76/207, protection against dismissal must be granted to women not only during maternity leave, but also throughout the period of the pregnancy.
Je třeba rovněž podotknout, že během uvedené doby nestanoví článek 10 směrnice 92/85 žádnou výjimku nebo zrušení zákazu výpovědi těhotných zaměstnankyň kromě zvláštních případů, které nesouvisejí s jejich stavem, a za podmínky, že zaměstnavatel takovou výpověď písemně odůvodní (výše uvedené rozsudky Webb, bod 22; Brown, bod 18; Tele Danmark, bod 27, a Paquay, bod 31).
It should also be pointed out that, during that period, Article 10 of Directive 92/85 does not provide for any exception to, or derogation from, the prohibition of dismissing pregnant workers, save in exceptional cases not connected with their condition where the employer justifies the dismissal in writing (Webb, paragraph 22; Brown, paragraph 18; Tele Danmark, paragraph 27; and Paquay, paragraph 31).