natgillin/translations-raw huggingface dataset:
S odkazem na rozsudek Endemol v. Komise, bod 70 výše (bod 65), Hoechst tvrdí, že ochrana důvěrných informací musí být v rovnováze s právem na obhajobu adresátů oznámení námitek.
Referring to Endemol v Commission, paragraph 70 above (paragraph 65), Hoechst submits that the protection of confidential information must be weighed up against the rights of defence of the addressees of the statement of objections.
Adresáti oznámení námitek musí mít možnost se znalostí věci určit, zda popsané dokumenty mohou být relevantní pro jejich obhajobu (rozsudek ICI v. Komise, bod 70 výše, bod 104).
The addressees of the statement of objections should be in a position to determine, in full knowledge of the facts, whether the documents described are relevant for their defence (ICI v Commission, paragraph 70 above, paragraph 104).
V projednávané věci Hoechst tvrdí, že její možnost obhajoby byla omezena, neboť nemohla objasnit některé určující otázky týkající se řízení a skutkových okolností.
In the present case, Hoechst maintains that its opportunity to defend itself was restricted in so far as it was unable to clarify certain decisive procedural and factual points.
Konkrétně v rozsahu, v jakém Hoechst zpochybňuje skutečnost, že Chisso byla první, kdo poskytl určující důkazy, by mohl dopis Chisso ze dne 26. března 1999, který se týkal, jak prokazuje jeho shrnutí, spolupráce Chisso s Komisí, případně umožnit dospět k závěru ohledně obsahu a data úkonů takové spolupráce, zejména před dnem 29. října 1998.
In particular, in so far as Hoechst disputes the fact that Chisso was the first to supply decisive evidence, Chisso’s letter of 26 March 1999, which, as the summary shows, concerned the latter’s cooperation with the Commission, might have enabled conclusions to be drawn as to the content and date of the acts of such cooperation, in particular before 29 October 1998.
V tomto kontextu Hoechst navrhuje, aby Soud přijal organizační procesní opatření a nařídil Komisi, aby Soudu a Hoechst poskytla úplné znění dopisu ze dne 17. prosince 2002 s jeho přílohami zaslaného Komisi advokáty Chisso.
In that context, Hoechst requests the Court to adopt measures of organisation of procedure consisting in ordering the Commission to make available to the Court and to Hoechst Chisso’s lawyers’ letter of 17 December 2002 to the Commission, in the full version, together with the annexes.
Krom toho z titulu důkazního opatření Hoechst požaduje, aby byli prostřednictvím Komise předvoláni jako svědci dva úředníci pověření věcí v rozhodné době.
Furthermore, by way of measure of inquiry, Hoechst requests that the two Commission officials then responsible for the case be called as witnesses.
V dopise ze dne 16. června 2006 v odpovědi na písemnou otázku Soudu, kterou byla vyzvána k předložení doplňujících vyjádření k dokumentům dříve předaným Komisí, včetně zejména dopisu Chisso ze dne 17. prosince 2002 s jeho přílohami (viz bod 34 výše), Hoechst uvádí, že některé důkazy nebyly připuštěny a správní řízení bylo stiženo pochybeními.
In its letter of 16 June 2006, in answer to a written question from the Court inviting it to submit further observations on the documents previously transmitted by the Commission, including, in particular, Chisso’s letter of 17 December 2002, together with the annexes thereto (see paragraph 34 above), Hoechst claims that certain evidence has been rejected and that a number of irregularities vitiated the administrative procedure.
Pokud jde o nepřipuštěné důkazy má Hoechst zaprvé za to, že dopis poradců Chisso zaslaný Komisi dne 11. ledna 1999, který mohla poprvé konzultovat nyní, je dokumentem v její prospěch.
As regards the evidence which it claims to have been rejected, first, Hoechst contends that the letter of 11 January 1999 from Chisso’s counsel to the Commission, which is now available for consultation for the first time, constitutes an exculpatory document.
Tento dopis prokazuje, že dne 3. listopadu 1998, tedy několik dnů po žádosti Hoechst o ochranu, se Chisso snažila získat potvrzení, že žádný jiný podnik nenabídl svoji spolupráci před ní.
That letter shows that on 3 November 1998, or several days after Hoechst requested immunity, Chisso sought confirmation that no other undertaking had offered to cooperate with the Commission.
To prokazuje, že k uvedenému datu Chisso nepodala Komisi žádost o ochranu.
That proves that on that date Chisso had not requested immunity from the Commission.
Chisso podala žádost o ochranu až po dni 11. ledna 1999, jak vyplývá ze samotného znění uvedeného dopisu.
Chisso requested immunity only after 11 January 1999, as shown in the very terms of the letter.
Nelze však zhojit neexistenci žádosti o ochranu.
It is not possible to make good a failure to request immunity.
Tato
That
HOECHST v. KOMISE skutečnost nebyla v rozhodnutí uvedena a může potvrdit, že Hoechst byla prvním podnikem spolupracujícím s Komisí.
HOECHST v COMMISSION element was not mentioned in the Decision and is of such a kind as to confirm that Hoechst had been the first undertaking to cooperate with the Commission.
Zadruhé má Hoechst za to, že dopis Chisso zaslaný Komisi dne 26. března 1999 je rovněž dokumentem v její prospěch
Second, Hoechst maintains that Chisso’s letter to the Commission of 26 March 1999 is also an exculpatory document.
Podle Hoechst tento dopis prokazuje, že v okamžiku jeho poslání nebyla dosud předložena písemná prohlášení, jež Komise požadovala od Chisso.
According to Hoechst, that letter shows that, at the time when it was sent, the written statements which the Commission had requested from Chisso had still not been submitted.
Hoechst v tomto ohledu především uvádí, že Chisso byly neformálně uděleny dodatečné lhůty, což není stanoveno ve sdělení o spolupráci z roku 1996.
First of all, Hoechst observes, in that regard, that Chisso was informally granted extra time, for which there is no provision in the 1996 Leniency Notice.
Krom toho, pokud chyběly některé dokumenty ještě dne 26. března 1999, nelze mít v rozporu s tím, co bylo uvedeno v bodě 458 odůvodnění rozhodnutí za to, že Komise měla důkazy o existenci kartelové dohody poskytnuté Chisso na základě spolupráce.
Next, if certain documents were still missing on 26 March 1999, it is impossible to consider, contrary to what is stated at recital 458 to the Decision, that the Commission had proof of the existence of the cartel on the basis of the cooperation provided by Chisso.
Komise tedy poskytla Chisso protiprávní závazek, který také dodržela, když jí později přiznala ochranu před pokutou.
The Commission therefore gave unlawful commitments to Chisso and also adhered to them by subsequently granting Chisso immunity from a fine.
Hoechst rovněž připomíná, že dne 19. března 1999 Komisi poskytla listinné důkazy, přestože její zaměstnanci byli dosud vystaveni nebezpečí trestního stíhání ve Spojených státech, a přestože sdělení o spolupráci z roku 1996 vyžaduje pouze prokázání existence kartelové dohody, což Hoechst učinila již dne 29. října 1998.
Hoechst also observes that it provided the Commission with documentary evidence on 19 March 1999, even though its personnel still faced the risk of criminal proceedings in the United States and though the 1996 Leniency Notice required only evidence of the existence of the cartel, which Hoechst provided as early as 29 October 1998.
Pokud jde o pochybení, kterými bylo stiženo správní řízení, Hoechst tvrdí, že Komise v bodě 461 odůvodnění rozhodnutí odmítla uznat, že Hoechst byla prvním spolupracujícím podnikem, z toho důvodu, že Hoechst měla dokumenty, které nepředložila, ačkoli bylo dohodnuto, že s ohledem na řízení probíhající ve Spojených státech může Hoechst předložit uvedené dokumenty v pozdější fázi.
As regards the irregularities which are alleged to vitiate the administrative procedure, Hoechst emphasises that the Commission, at recital 461 to the Decision, refused to accept that the applicant had been the first to cooperate, on the ground that it had documents without producing them, when it was agreed that, in view of the proceedings pending in the United States, Hoechst could provide those documents at a later stage.
Současně, jak prokazuje dopis ze dne 26. března 1999, Komise zjevně udělila Chisso „dodatečné lhůty“ pro předložení dokumentů.
At the same time, as shown by the letter of 26 March 1999, the Commission clearly allowed Chisso ‘extra time’ to submit documents.
Krom toho dokumenty předložené Chisso v dubnu 1999 mohly být předloženy dříve.
Furthermore, the documents produced by Chisso in April 1999 could have been provided earlier.
Proto neměla být spolupráce Chisso přijata ze stejných důvodů, které byly uplatněny vůči Hoechst.
Accordingly, Chisso’s cooperation should have been rejected on the same grounds as those used against Hoechst.
Přitom Chisso nebyl vytýkán žádný nedostatek spolupráce, navzdory přísně srovnatelné situaci.
In fact, no lack of cooperation was alleged on Chisso’s part in spite of a strictly comparable situation.
To představuje nerovné zacházení v neprospěch Hoechst.
That constitutes unequal treatment to the detriment of Hoechst.
K žádosti o provedení nových šetření
The request to carry out further investigations
Hoechst uvádí, že v dopise ze dne 22. ledna 2003 zaslaném úřednici pro slyšení požadovala, aby byla provedena dodatečná šetření v prostorách Komise prostřednictvím vyslechnutí svědků.
Hoechst states that, in its letter of 22 January 2003 to the hearing officer, it had requested that further investigations be carried out at the Commission’s premises in the form of questioning of witnesses.
Aniž by byla zamítnuta úřednicí pro slyšení či Komisí, nebyla tato žádost vyřízena, neboť požadované šetření zjevně nebylo provedeno.
Although that request was not refused by either the hearing officer or the Commission, no action was taken, since the requested investigation was clearly not carried out.
V rozsahu, v jakém z důvodů uvedených v tomto žalobním důvodu bylo dané šetření určující pro obsah rozhodnutí, se Komise dopustila porušení zásady řádné správy.
In so far as that investigation was decisive for the content of the Decision, for the reasons set out in the present plea, the Commission has breached the principle of sound administration.
K odmítnutí přístupu k určitým dokumentům
The refusal to grant access to certain documents
Komise uvádí, že Hoechst nepopírá, že přístup k určitým dokumentům může být v zásadě odmítnut, jsou-li uvedené dokumenty interní či obsahují-li obchodní tajemství.
The Commission emphasises that Hoechst does not deny that access to certain documents may in principle be refused when they are internal documents or contain business secrets.
V tomto kontextu zaprvé Komise upřesňuje, že úřednice pro slyšení věnovala „zvláštní pozornost“ závěrům Komise v návrhu rozhodnutí k otázce příznivého zacházení v oblasti pokut.
In that context, first, the Commission states that the hearing officer paid ‘particular attention’ to her findings in the draft decision, concerning the question of the benefit of favourable treatment with respect to the fine.
Přezkoumala „mimoto“ interní sdělení Komise, než prohlásila, že je přesvědčena, „že jednání útvarů Komise vůči stranám neměla žádný vliv na výsledek případu ohledně této otázky [na výsledek řízení z tohoto hlediska]“.
The hearing officer ‘moreover’ examined the Commission’s internal notes before stating that she was convinced that ‘the acts of the Commission’s services vis-à-vis the parties [had] not had any influence on the outcome of the procedure from that point of view’.
Zadruhé Komise uvádí, že první určující důkazy o existenci kartelové dohody poskytla Chisso na setkání dne 13. listopadu 1998.
Second, the Commission asserts that the first decisive evidence of the existence of the cartel was provided by Chisso at the meeting of 13 November 1998.
Určení podniku, který Komisi jako první poskytl určující důkazy, bylo provedeno výhradně na základě dokumentů poskytnutých podniky, k nimž měli účastnice řízení přístup.
The decision as to which undertaking was the first to supply decisive evidence to the Commission was taken solely on the basis of the documents produced by the undertakings, to which the parties had access.
Proto upozornění přislíbené Chisso na uvedeném setkání dne 13. listopadu 1998 logicky nemohlo ovlivnit určení podniku, který spolupracoval jako první.
Accordingly, the warning promised to Chisso at the meeting of 13 November 1998 cannot logically have influenced the decision as to which undertaking was the first to cooperate.
Z toho zároveň vyplývá, že výtka týkající se průběhu řízení po uvedeném datu nemůže mít v tomto ohledu žádný význam.
It follows at the same time that the criticisms concerning the conduct of the procedure after that date could not be of the slightest importance in that regard.
To platí rovněž ohledně námitek týkajících se odmítnutí přístupu k dopisu Chisso ze dne 17. prosince 2002 a jeho přílohám.
That also applies to the complaints relating to the refusal to grant access to Chisso’s letter of 17 December 2002 and the annexes thereto.
Zatřetí Hoechst ani nedokázala vyvolat vážné pochybnosti ohledně objektivity Komise při vedení řízení, které by mohly odůvodnit rozšířený přístup k interním dokumentům Komise.
Nor, third, has Hoechst succeeded in casting serious doubts on the objectivity of the Commission’s conduct of the procedure that might justify wider access to its internal documents.
Komise v tomto ohledu uvádí, že možnost poskytnout ústní vyjádření, nabídnutá Chisso dne 9. prosince 1998, se týkala výhradně vysvětlení písemných důkazů předložených dne 13. listopadu 1998.
The Commission submits, in that regard, that the opportunity given to Chisso on 9 December 1998 to submit oral observations served only to explain the written evidence submitted on 13 November 1998.
Naproti tomu setkání telefonicky navržené Hoechst dne 5. března 1999 mělo nahradit existující písemné důkazy ústním svědectvím.
On the other hand, the meeting proposed by Hoechst by telephone on 5 March 1999 was intended to substitute oral testimony for existing written evidence.
Pokud jde o „odmítnutí“ setkání navrženého Hoechst, Komise uvádí, že z její strany šlo více o obecný odkaz na podmínky použití sdělení o spolupráci z roku 1996 než o konečné odmítnutí jakýchkoli dalších kontaktů s Hoechst.
As regards the ‘refusal’ to agree to the meeting proposed by Hoechst, the Commission suggests that what it did was more in the nature of a general reference to the conditions of the application of the 1996 Leniency Notice than a definitive refusal of any new contact with Hoechst.
Komise rovněž upřesňuje, že její stanovisko se zakládalo na prozatímním posouzení jednak vůle Hoechst spolupracovat, přičemž Hoechst nebyla ochotna plně spolupracovat před skončením trestních a občanskoprávních řízení probíhajících ve Spojených státech, a jednak důkazní hodnoty informací, které Hoechst předala Komisi do uvedeného data.
The Commission also states that its position was based on a provisional assessment, first, of Hoechst’s willingness to cooperate, in view of the fact that of Hoechst was not prepared to cooperate fully before the outcome of the criminal and civil proceedings in the United States, and, second, of the probative value of the information thus far sent to the Commission by Hoechst.
Jelikož Hoechst při žádosti o setkání neoznámila, že je ochotna plně spolupracovat s Komisí a poskytnout informace jiné povahy než dosud poskytnuté informace, nemělo smysl, ani pro Komisi, ani pro Hoechst, organizovat další setkání.
As Hoechst did not state that it was prepared, at the time of the requested meeting, to cooperate fully with the Commission and to give information of a different nature from that which it had already supplied, it would have made no sense, either for the Commission or for Hoechst, to arrange a new meeting.
Pokud jde o skutečnost, že Komise aktivně pozvala Chisso na setkání, které zorganizovala, Komise upřesňuje, že telefonickým rozhovorem pouze reagovala na podnět Chisso.
As regards the fact that the Commission actively invited Chisso to meetings and arranged such meetings, the Commission states that by its telephone call it was merely reacting to an initiative by Chisso.
Na setkání ze dne 29. září 1998 bylo dohodnuto, že advokáti Chisso ve lhůtě dvou týdnů dají podnět k dalšímu setkání s Komisí.
It was agreed at the meeting of 29 September 1998 that the lawyers would take the initiative for a new meeting with the Commission within two weeks.
Jelikož se ve stanovené lhůtě nevyjádřili, Komise navázala kontakt, aby ověřila, zda advokáti Chisso nadále zamýšlejí se setkat.
As they did not do so within the agreed period, the Commission resumed contact in order to ascertain whether the lawyers still desired a meeting.
Komise dodává, že její řádné fungování v oblasti hospodářské soutěže závisí zejména na účinnosti sdělení o spolupráci, a tedy na víře spolupracujících podniků v důvěrnost kontaktů v tomto ohledu navázaných.
Furthermore, the proper functioning of the Commission in the field of competition depends, in particular, on the effectiveness of the Leniency Notice and therefore on the confidence which cooperating undertakings are able to have in the confidentiality of the contacts which they make in that regard.
Je tedy třeba popřít tvrzení Hoechst, podle kterého má její zájem na prokázání případných vad řízení přednost před řádným fungováním orgánu.
It is therefore necessary to reject Hoechst’s assertion that its interest in establishing the existence of any procedural defects prevails over the proper functioning of the institution.
V tomto kontextu není rozsudek Solvay v. Komise, bod 79 výše, nijak užitečný k tomu, aby Hoechst překonala neexistenci výjimečných okolností projednávané věci.
In that context, Solvay v Commission, paragraph 79 above, does not assist Hoechst to overcome the absence
HOECHST v. KOMISE interních dokumentů Komise, ale pouze důvěrných dokumentů účastníka řízení.
That case did not concern internal notes of the Commission but only the confidential documents of one of the parties.
Krom toho skutkové okolnosti, na základě kterých byl vydán uvedený rozsudek, se velmi lišily od skutkových okolností projednávané věci, která se netýká obtížných a složitých hospodářských posouzení.
Furthermore, the facts of that case were very different from those of the present case, which do not involve difficult and complex economic assessments.
Konečně s odkazem na rozsudek Atlantic Container Line a další v. Komise, bod 70 výše (bod 340), Komise tvrdí, že jestliže dokumenty, které mohly obsahovat skutečnosti ve prospěch, nebyly oznámeny účastníku řízení, lze konstatovat zásah do práva na obhajobu, pouze pokud je zjištěno, že správní řízení mohlo mít odlišný výsledek v případě, že by tento účastník řízení v průběhu uvedeného řízení měl přístup k daným dokumentům.
Last, the Commission, referring to Atlantic Container Line and Others v Commission, paragraph 70 above (paragraph 340), submits that where the documents that might have contained exculpatory evidence were not communicated to a party, a breach of the rights of the defence can be found only if it is established that the administrative procedure might have led to a different outcome if that party had had access to the documents in question during that procedure.
To je však v projednávané věci vyloučeno, pokud jde o skutečnost, že Chisso byla prvním spolupracujícím podnikem, díky svému příspěvku ze dne 13. listopadu 1998.
That is precluded in this case, however, as regards the fact that Chisso was the first undertaking to cooperate by its contribution of 13 November 1998.
V odpovědi na písemnou otázku Soudu ze dne 5. září 2006 měla Komise následující poznámky k doplňujícím vyjádřením Hoechst oznámeným dne 16. června 2006 (viz body 34 a 90 až 101 výše).
In its response of 5 September 2006 to a written question put by the Court, the Commission made the following comments on the supplementary observations communicated by Hoechst on 16 June 2006 (see paragraphs 34 and 90 to 101 above).
Zaprvé pokud jde o dopis Chisso ze dne 11. ledna 1999, Komise uvádí, že tento dokument byl již v průběhu správního řízení přístupný, takže jej nelze v žádném případě kvalifikovat jako nezpřístupněný důkaz.
As regards, first, Chisso’s letter of 11 January 1999, the Commission states that that document was already accessible during the administrative procedure and therefore cannot in any event be characterised as evidence to which the Commission did not provide access.
V každém případě Komise upřesňuje, že bod E odst. 1 sdělení o spolupráci z roku 1996 ukládá podnikům „kontaktovat“ její generální ředitelství pro hospodářskou soutěž.
In any event, the Commission states that Section E, paragraph 1, of the 1996 Leniency Notice requires that undertakings ‘contact’ the Commission’s Directorate-General for Competition.
Přestože v německém znění tohoto ustanovení byl v tomto kontextu použit pojem „žadatel“ (Antragsteller), není nezbytné podat formální žádost.
Although in the German version of that provision the word ‘applicant’ (Antragsteller) is used in that context, there is no need to submit a formal application.
Hoechst ostatně sama „žádost“ v dopise ze dne 27. října 1998 nepodala.
Nor, moreover, did Hoechst formulate an ‘application’ in its letter of 27 October 1998.
Ohledně otázky, který podnik byl prvním spolupracujícím podnikem ve smyslu bodu B sdělení o spolupráci z roku 1996, má Komise za to, že datum „žádosti“ není urču-
As to which undertaking was the first to cooperate within the meaning of Section B of the 1996 Leniency Notice, the Commission contends that it is not the date of
2008 – VĚC T-410/03 jící. Podstatné je, který podnik „je první, kdo poskytne určující důkazy o existenci kartelové dohody“.
2008 — CASE T-410/03 the ‘application’ that is decisive; what matters is which undertaking ‘is the first to adduce decisive evidence of the cartel’s existence’.
Krom toho znění dopisu ze dne 11. ledna 1999 prokazuje, že Chisso zjevně předpokládala, že její spolupráce již byla zahájena.
Furthermore, the wording used in the letter of 11 January 1999 shows that Chisso clearly presumed that in had already begun to cooperate.
Zadruhé pokud jde o dopis Chisso ze dne 26. března 1999, Komise tvrdí, že tento dokument se týká výhradně lhůt uložených Chisso, a nikoli Hoechst, pro předložení dalších dokumentů, v okamžiku, kdy již Chisso splnila podmínky použití bodu B písm. b) sdělení o spolupráci z roku 1996, díky svému příspěvku ze dne 13. listopadu 1998.
As regards, second, Chisso’s letter of 26 March 1999, the Commission emphasises that that document concerns only questions relating to the time-limits which had been imposed on Chisso, and not on Hoechst, to produce further documents, at a time when Chisso had already satisfied the conditions for the application of Section B(b) of the 1996 Leniency Notice by virtue of its contribution of 13 November 1998.
Hoechst se tedy nesprávně domnívala, že uvedený dokument je dokumentem v její prospěch.
Hoechst is therefore wrong to claim that that letter is an exculpatory document.
Nemohlo tomu tak být, neboť se netýkal žádného z důvodů, kvůli kterým se na Hoechst nevztahuje bod B sdělení o spolupráci z roku 1996, a které jsou uvedeny v bodech 455 až 464 odůvodnění rozhodnutí, a které Komise připomíná.
It cannot be an exculpatory document, since it does not relate to any of the reasons why Hoechst is unable to benefit from Section B of the 1996 Leniency Notice, which are set out at recitals 455 to 464 to the Decision, and to which the Commission refers.
Skutečnost, že je Chisso považována za první spolupracující podnik, se nezakládá na vyjádřeních předaných posledně uvedenou dne 20. dubna 1999, ale na dokumentech poskytnutých dne 13. listopadu 1998.
The fact that Chisso is considered to be the first undertaking to have cooperated is based not on the observations which it submitted on 20 April 1999 but on the documents produced on 13 November 1998.
Prodloužení lhůty tedy nemělo za následek zpětné uznání, že Chisso spolupracovala jako první.
The extensions of the time-limits therefore did not have the effect of retroactively recognising that Chisso was the first to cooperate.