natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Je článek 4 směrnice 2005/35, který vyžaduje, aby členské státy přijaly vnitrostátní předpisy zahrnující hrubou nedbalost jako normu odpovědnosti a sankcionující vypouštění znečišťujících látek v teritoriálním moři, v rozporu s právem pokojného proplutí uznávaným Úmluvou OSN o mořském právu, a pokud ano, je článek 4 v tomto rozsahu neplatný?
(3) Does Article 4 of the Directive, requiring Member States to adopt national legislation which includes serious negligence as a standard of liability and which penalises discharges in territorial sea, breach the right of innocent passage recognised in the Convention on the Law of the Sea and, if so, is Article 4 invalid to that extent?
5 odst. 2 směrnice 2005/35/ES neplatný v rozsahu, v němž ve vztahu k průlivům používaným pro mezinárodní plavbu, výlučné hospodářské zóně nebo rovnocenné zóně členského státu a volnému moři omezuje výjimky stanovené v příloze I pravidle 11 písm. b) úmluvy Marpol 73/78 a v příloze II pravidle 6 písm. b) úmluvy Marpol 73/78 na majitele, velitele a posádku?
(1) In relation to straits used for international navigation, the exclusive economic zone or equivalent zone of a Member State and the high seas, is Article 5(2) of Directive 2005/35/EC invalid in so far as it limits the exceptions in Annex I Regulation 11(b) of MARPOL 73/78 and in Annex II Regulation 6(b) of MARPOL 73/78 to the owners, masters and crew?
Je použití pojmu „hrubá nedbalost“ v článku 4 směrnice 2005/35 v rozporu se zásadou právní jistoty, a pokud ano, je článek 4 v tomto rozsahu neplatný?“
(4) Does the use of the phrase ‘serious negligence’ in Article 4 of the Directive infringe the principle of legal certainty and, if so, is Article 4 invalid to that extent?
Písemné části řízení se účastnili žalobci v původním řízení, Dánské království, Estonská republika, Řecká republika, Španělské království, Francouzská republika,
The claimants in the main proceedings, the Kingdom of Denmark, the Republic of Estonia, the Hellenic Republic, the
Nakonec (bod D) je třeba přezkoumat, zda je kritérium odpovědnosti založené na hrubé nedbalosti slučitelné se zásadou právní jistoty.
Finally, it will be necessary to examine whether the standard of liability of serious negligence is compatible with the principle of legal certainty (see D below).
Italská republika, Kyperská republika, Republika Malta, Švédské království, Spojené království Velké Británie a Severního Irska, jakož i Evropský parlament, Rada Evropské unie a Komise Evropských společenství.
Kingdom of Spain, the French Republic, the Italian Republic, the Republic of Cyprus, the Republic of Malta, the Kingdom of Sweden, the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland, the European Parliament, the Council of the European Union and the Commission of the European Communities have submitted observations to the Court.
Jednání konaného dne 25. září 2007 se až na Dánské království a Estonskou republiku účastnily všechny výše uvedené zúčastněné strany.
All of the abovementioned parties, other than the Kingdom of Denmark and the Republic of Estonia, made submissions at the hearing on 25 September 2007.
A – K přípustnosti žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce
A — Admissibility of the request for a preliminary ruling
IV – Právní analýza
IV — Legal appraisal
Francouzská vláda zpochybňuje přípustnost předběžné otázky.
The French Government has doubts as to the admissibility of the reference.
Na rozdíl od věci British American Tobacco 11předkládající soud neuvedl, že se původní řízení týká legality zamýšleného provedení sporné směrnice.
It contends that, unlike in British American Tobacco, 11the referring court has failed to show that the main action concerns the lawfulness of the intended transposition of the directive at issue.
Kromě toho mezi účastníky původního řízení neexistuje žádná neshoda, přinejmenším pokud jde o první otázku.
Furthermore, it argues, there is no disagreement between the parties to the main proceedings, at least as regards the first question.
Tyto námitky vyplývají ze skutečnosti, že Soudnímu dvoru za výjimečných okolností přísluší, za účelem ověření jeho vlastní pravomoci, aby přezkoumal podmínky, za kterých se na něj vnitrostátní soud obrátil 12.
These objections are based on the fact that, in exceptional circumstances, it is for the Court to examine the conditions in which a case has been referred to it by the national court, in order to assess whether it has jurisdiction.
12 — Rozsudek ze dne 13. července 2006, Manfredi a další (C-295/04 až C-298/04, Sb. rozh. s. I-6619, bod 27).
12 — Joined Cases C-295/04 to C-298/04 Manfredi and Others [2006] ECR I-6619, paragraph 27.
Níže nejprve přezkoumám (pod bodem A) některé pochybnosti ohledně přípustnosti žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce a pravomoci Soudního dvora.
Below I shall first examine various uncertainties as to the admissibility of the request for a preliminary ruling and the jurisdiction of the Court of Justice (see A below).
Následně se při odpovědi na první otázku budu zabývat kritériem odpovědnosti za protiprávní vypouštění mimo teritoriální moře, to znamená na volném moři, v průlivech používaných pro mezinárodní plavbu a ve výlučné hospodářské zóně.
I shall then deal with the first question concerning the standard of liability in respect of discharge offences outside the territorial sea, that is to say, on the high seas, in straits used for international navigation and in the exclusive economic zone.
Jak se ukáže, Marpol 73/78 z důvodu své souhry s úmluvou o mořském právu taxativně vymezuje kritérium odpovědnosti, které má být použito v těchto mořských zónách (k tomu dále pod bodem B).
As will be seen, Marpol 73/78 defines definitively the standard of liability to be applied in these areas of the sea by reason of its interaction with the Convention on the Law of the Sea (see B below).
Naopak v teritoriálním moři, které je třeba zkoumat v rámci druhé a třetí otázky, je úlohou Marpol 73/78 nanejvýš stanovit minimální standard – závazný jen pro členské státy, ale nikoliv pro Společenství – obzvláště proto, že úmluva o mořském právu neomezuje legislativní pravomoci v této oblasti, která je součástí státního území pobřežních států, tak dalece jako v jiných mořských
By contrast, in the territorial sea, which is to be considered in the second and third questions, Marpol 73/78 has at most the function of a minimum standard — binding only on the Member States but not on the Community — in particular because the Convention on the Law of the Sea does not restrict rule-making powers in this area, which forms
INTERTANKO A DALŠÍ řízení, pokud se jedná o hypotetický problém nebo také pokud Soudní dvůr nedisponuje skutkovými a právními poznatky nezbytnými pro podání užitečné odpovědi na otázky, které jsou mu položeny 13.
INTERTANKO AND OTHERS only if it is quite obvious that the interpretation of Community law sought bears no relation to the actual facts of the main action or to its purpose, or where the problem is hypothetical or the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it.
S výjimkou takových případů je Soudní dvůr v zásadě povinen rozhodnout o předběžných otázkách týkajících se výkladu pravidel práva Společenství 14.
13Save for such cases, the Court is, in principle, bound to give a preliminary ruling on questions concerning the interpretation of Community law.
V této souvislosti zahrnuje pojem „výklad“ rovněž přezkum platnosti 15.
14In this connection the term ‘interpretation’ also includes the examination of validity. 15
Dále Dánsko a Rada zpochybňují, zda je Soudní dvůr příslušný k výkladu úmluvy o mořském právu. úmluva byla uzavřena Společenstvím a všemi jeho členskými státy na základě sdílené pravomoci 17.
The Convention was concluded by the Community and all of its Member States on the basis of shared competence. 17 Therefore, in principle the Court does not have jurisdiction to interpret provisions which fall within the exclusive competence of the Member States.
Soudní dvůr proto v zásadě nemá pravomoc k výkladu ustanovení, která spadají do výlučné pravomoci členských států.
Only in exceptional circumstances may it have the power to interpret such rules in order to establish whether or not they fall within the exclusive competence of the Member States. 18
Soudní dvůr nicméně konstatoval, že ve zvláštním kontextu úmluvy o mořském právu je zjištění sdílených pravomocí podmíněno existencí pravidel Společenství v oblastech, do kterých náleží dotyčná ustanovení úmluvy, bez ohledu na jejich dosah a povahu 19.
However, the Court has ruled that, within the specific context of the Convention on the Law of the Sea, a finding that there is shared competence is contingent on the existence of Community rules within the areas covered by the Convention provisions in issue, irrespective of what may otherwise be the scope and nature of those rules.
Jinými slovy: v oblasti úmluvy o mořském právu existuje přinejmenším rovněž pravomoc Společenství pro otázky upravené touto úmluvou, pokud vůbec existuje příslušné právo Společenství, bez ohledu na to, zda jsou normy práva Společenství taxativní, nebo zda je členským státům ponechán legislativní prostor.
19In other words, as regards the Convention on the Law of the Sea the Community at least also has competence for the matters covered by it, if any relevant Community law in fact exists at all, regardless of whether the rules of Community law are definitive or the Member States retain certain margins of discretion.
Francouzská vláda nepředkládá žádný důvod pro to, že jsou předběžné otázky nebo spor v původním řízení hypotetické.
The French Government provides no evidence that the questions referred or the main action are hypothetical.
Naopak je zjevné, že spor v původním řízení je reálný a předběžné otázky mají pro rozhodnutí sporu zásadní význam.
Rather, it is clear that the main action relates to actual facts and that the questions referred are central to the resolution of this dispute.
Soudní dvůr také nepotřebuje další údaje o povaze sporu v původním řízení k tomu, aby mohl odpovědět na žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
Nor does the Court require further material on the nature of the main action in order to answer the questions referred to it.
Naopak Soudnímu dvoru je od rozsudku British American Tobacco 16známo, že ve Spojeném království je možné podat žalobu, jíž lze zabránit provedení směrnice, která může vést k tomu, že Soudnímu dvoru budou předloženy otázky ohledně platnosti této směrnice.
On the contrary, since the judgment in British American Tobacco 16the Court has been aware that in the United Kingdom it is possible to bring an action seeking to prevent implementation of a directive which may result in questions on the validity of that directive being referred to the Court.
Přes pochybnosti francouzské vlády ohledně přípustnosti žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce tedy není možné tuto žádost odmítnout.
Therefore, in spite of the French Government’s doubts as to its admissibility, the request for a preliminary ruling cannot be refused.
Proto nemůže být v projednávaném případě přijato tvrzení Dánska a Rady
Consequently, the argument put forward by Denmark and the Council that the Court
17 — Rozsudek ze dne 30. května 2006, Komise v. Irsko (MOX-Plant) (C-459/03, Sb. rozh. s. I-4635, bod 83).
17 — Case C-459/03 Commission v Ireland (‘MOX plant’) [2006] ECR I-4635, paragraph 83.
14 — Viz rozsudky Bosman (bod 59), jakož i IATA a ELFAA (bod 24), uvedené v poznámce pod čarou 13.
14 — See Bosman, paragraph 59, and IATA and ELFAA, paragraph 24, both cited in footnote 13.
18 — Viz rozsudek ze dne 11. září 2007, Merck Genéricos – Produtos Farmacêuticos (C-431/05, Sb. rozh. s. I-7001, bod 33).
18 — See Case C-431/05 Merck Genéricos — Produtos Farma-cêuticos [2007] ECR I-7001, paragraph 33.
19 — Rozsudek Komise v. Irsko (MOX-Plant) v poznámce pod čarou 17, bod 108).
19 — Commission v Ireland (‘MOX plant’), cited in footnote 17, paragraph 108.
Je tedy třeba nejdříve vyjasnit, zda je Marpol 73/78 kritériem pro legalitu směrnice 2005/35, a případně následně, zda Marpol 73/78 omezuje odpovědnost za havarijní vypouštění tak, jak to tvrdí žalobci.
Consequently, it is necessary to determine, first of all, whether Marpol 73/78 is the criterion for determining the legality of Directive 2005/35 and, if so, whether Marpol 73/78 limits liability for accidental discharges in the manner alleged by the claimants.
ohledně nedostatku pravomoci Soudního dvora.
does not have jurisdiction cannot be upheld in this case.
Je třeba vycházet z toho, že ustanovení úmluvy o mořském právu relevantní pro přezkum směrnice 2005/35 spadají přinejmenším do sdílené pravomoci mezi Společenstvím a členskými státy.
It must be assumed that the provisions of the Convention on the Law of the Sea relevant to an examination of Directive 2005/35 at least fall within an area of Community competence shared with the Member States.
Jinak by bylo třeba zrušit směrnici již z důvodu nedostatečného právního základu.
Were this not the case, the directive would have to be repealed on the ground that it did not have a sufficient legal basis.
Právní základ směrnice nicméně nezpochybňuje žádný ze zúčastněných.
However, none of the parties disputes the legal basis of the directive.
Marpol 73/78 jako kritérium legality směrnice 2005/35
Marpol 73/78 as the criterion for determining the legality of Directive 2005/35
Soudní dvůr má tedy pravomoc vykládat relevantní ustanovení úmluvy o mořském právu.
Therefore, the Court of Justice does have jurisdiction to interpret the relevant provisions of the Convention on the Law of the Sea.
B – K první otázce – Odpovědnost osob neuvedených v Marpol 73/78
B — First question — Liability of persons not referred to in Marpol 73/78
První otázka se týká odpovědnosti osob, které nejsou uvedeny v Marpol 73/78, za vypouštění mimo teritoriální moře.
The first question concerns the liability of persons not referred to in Marpol 73/78 for discharges outside the territorial sea.
Žalobci, Řecko, Malta a Kypr považují dotyčná pravidla za neslučitelná s Marpol 73/78.
The claimants, Greece, Malta and Cyprus consider that the rules in question are incompatible with Marpol 73/78.
Zúčastněné strany zastávají rozdílné domněnky, které mohou vést k použití Marpol 73/78 jako kritéria legality směrnice 2005/35.
The parties put forward a variety of arguments which may justify use of Marpol 73/78 as the criterion for determining the legality of Directive 2005/35.
Zaprvé by mohlo být Společenství vázáno Marpol 73/78 podle mezinárodního práva [k tomu níže pod písm. a)].
Firstly, the Community may be bound by Marpol 73/78 under international law (see (a) below).
Zadruhé by Společenství mohlo být nepřímo vázáno Marpol 73/78 v rozsahu, v němž úmluva o mořském právu omezuje legislativní pravomoc Společenství odkazem na normy Marpol 73/78 [k tomu níže pod písm. b)].
Secondly, Marpol 73/78 could be indirectly binding on the Community in so far as the Convention on the Law of the Sea restricts the Community’s rule-making powers with reference to the Marpol standards (see (b) below).
Zatřetí by mohla závaznost Marpol 73/78 vyplývat z toho, že směrnice 2005/35 má harmonizovat provádění úmluvy na úrovni Společenství [k tomu níže pod písm. c)].
Thirdly, Marpol 73/78 may be binding by dint of the fact that Directive 2005/35 is intended to harmonise implementation of the Marpol Convention at Community level (see (c) below).
INTERTANKO A DALŠÍ a) K mezinárodněprávní závaznosti Marpol 73/78 pro Společenství právo 23.
INTERTANKO AND OTHERS
V projednávaném případě nicméně nic nenasvědčuje tomu, že by relevantní ustanovení Marpol 73/78 kodifikovala mezinárodní obyčejové právo.
(a) Binding effect of Marpol 73/78 on the Community under international law relevant provisions of Marpol 73/78 codified customary international law.
Jak zdůrazňuje Rada a Komise, Soudní dvůr v rozsudku Peralta konstatoval, že Společenství není vázáno ustanoveními Marpol 73/78 20.
As the Council and the Commission point out, the Court ruled in Peralta that the Community is not bound by the provisions of Marpol 73/78. 20
Naproti tomu nelze rovnou vyloučit druhou domněnku zmíněnou v rozsudku Peralta, která se týká závaznosti Marpol 73/78 pro Společenství, a sice že Společenství převzalo pravomoci, které členské státy dříve vykonávaly v oblasti působnosti této úmluvy 24.
By contrast, it is not possible to reject out of hand a second hypothesis put forward in Peralta concerning the binding effect of Marpol 73/78 on the Community, namely that the latter assumed the powers previously exercised by the Member States in the field to which this convention applies.
Tato domněnka, kterou zastávají žalobci, se vztahuje k judikatuře k závaznosti GATT předtím, než k ní Společenství přistoupilo 25.
24 This argu- ment put forward by the claimants relates to the caselaw on the binding effect of GATT before the Community had acceded to it. 25
Soudní dvůr se přitom opřel o řadu hledisek.
In that respect the Court took account of a number of factors.
Tak jako v okamžiku přijetí tohoto rozsudku, Společenství není ani dnes smluvní stranou Marpol 73/78.
As at the time of that judgment, the Community is also at present not a party to Marpol 73/78.
Legalita aktu Společenství zásadně nezávisí na jeho slučitelnosti s mezinárodní úmluvou, jejíž smluvní stranou Společenství není 21.
Although the Court holds that the Community must respect international law in the exercise of its powers, its subsequent comments show that this statement relates to customary international law.
V případě GATT se jedná o dohodu členských států, která již existovala při založení Společenství, ale k okamžiku přijetí rozsudku International Fruit Company už byly odpovídající pravomoci obchodní politiky zcela přeneseny na Společenství.
GATT is an agreement of the Member States which was already in existence when the Community was established, but at the time of the judgment in International Fruit Company the relevant trade-policy powers had been transferred in their entirety to the Community.
Proto mohlo v rámci GATT jednat již jen Společenství.
Therefore, the Community alone was able to act within the areas covered by GATT.
V důsledku toho a se souhlasem jak členských států, tak i jiných států, které byly smluvními stranami GATT, vystupovalo Společenství v rámci GATT za členské státy.
Accordingly, and with the agreement of both the Member States and the other parties to GATT, the Community acted on behalf of the Member States within the framework of GATT.
Viz k vázanosti mezinárodním obyčejovým právem rovněž rozsudek ze dne 16. června 1998, Racke (C-162/96, Recueil, s. I-3655, bod 45).
21 — Case C-377/98 Netherlands v Parliament and Council [2001] ECR I-7079, paragraph 52.
20 — Rozsudek ze dne 14. července 1994, Peralta (C-379/92, Recueil, s. I-3453, bod 16).
22 — Case C-286/90 Poulsen and Diva Navigation [1992] ECR I-6019.
24 — Rozsudek Peralta (uvedený v poznámce pod čarou 20).
24 — Peralta, cited in footnote 20.
21 — Rozsudek ze dne 9. října 2001, Nizozemsko v. Parlament a Rada (C-377/98, Recueil, s. I-7079, bod 52).
23 — Poulsen and Diva Navigation, cited in footnote 22, paragraphs 9 and 10.
22 — Rozsudek ze dne 24. listopadu 1992 (C-286/90, Recueil, s. I-6019).
As regards the binding effect of customary international law, see also Case C-162/96 Racke [1998] ECR I-3655, paragraph 45.
25 — Rozsudek ze dne 12. prosince 1972, International Fruit Company a další (21/72 až 24/72, Recueil, s. 1219, body 10 a násl.).
25 — Joined Cases 21/72, 22/72, 23/72 and 24/72 International Fruit Company and Others [1972] ECR 1219, paragraph 10 et seq.
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY J. KOKOTT – VĚC C-308/06 v případě GATT, výslovně stanoveno ve Smlouvě.
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-308/06
Soudní dvůr mimoto v případě s podobnými skutkovými okolnostmi rozhodl, že Úmluva o udělování evropských patentů, podepsaná v Mnichově dne 5. října 1973, není závazná 29, přestože bylo její provádění zkoumanou směrnicí 98/44 30 částečně harmonizováno 31.
Moreover, in a case with similar facts the Court ruled that the Convention on the Grant of European Patents, signed at Munich on 5 October 1973, was not binding, 29 even though Directive 98/44, 30 under examination in that case, had partially harmonised implementation of that convention. 31
Na rozdíl od obchodní politiky nemá v projednávaném případě Společenství již na základě Smlouvy výlučnou pravomoc upravovat vypouštění znečisťujících látek z lodí do moře.
Unlike in the case of trade policy, in the present case the Community has no exclusive competence under the Treaty to lay down rules on the discharge by ships of pollutants into the sea.
1 odst. 2 stanoví pouze minimální standard, který mohou členské státy při dodržení mezinárodního práva zpřísnit.
27 Although the Community exercised this competence at the latest when it adopted Directive 2005/35, it should not be concluded that it thereby assumed the relevant areas of competence of the Member States in their entirety since, according to its Article 1(2), the directive merely lays down a minimum standard beyond which the Member States may go, subject to international law.
Kromě toho nebylo uvedeno, že by Společenství v souvislosti s Marpol 73/78 vystupovalo jako nástupce členských států nebo že by s takovým vystupováním souhlasily ostatní smluvní strany, jak tomu bylo v případě GATT.
Furthermore, it has not been submitted that the Community acted as the successor to the Member States in connection with Marpol 73/78 or that such action was agreed to by the other parties, as in the case of GATT.
Společenství má v IMO, do jejíž příslušnosti Marpol 73/78 spadá, pouze postavení pozorovatele.
The Community has merely observer status at the IMO, within the competence of which Marpol 73/78 falls.
Proto nemůže být Společenství vázáno Marpol 73/78 z důvodu převzetí pravomocí členských států.
Therefore, it cannot be validly argued that the Community is bound by Marpol 73/78 on the ground that it has assumed powers of the Member States.
29 — Rozsudek Nizozemsko v. Parlament a Rada (uvedený v poznámce pod čarou 21, bod 52).
29 — Netherlands v Parliament and Council, cited in footnote 21, paragraph 52.
26 — Viz stanovisko generálního advokáta Mazáka ze dne 28. června 2007, Komise v. Rada (C-440/05, Sb. rozh. s. 9097, bod 65).
27 — See Case 22/70 Commission v Council (‘AETR’) [1971] ECR 263, paragraphs 17 and 18, and Opinion 1/03 (Lugano Convention) [2006] ECR I-1145, paragraph 114 et seq.
31 — Viz bod 9 odůvodnění směrnice 98/44.
31 — See recital (9) in the preamble to Directive 98/44.
Jak uvedla většina zúčastněných již během písemné části řízení, Marpol 73/78 mohla být prostřednictvím úmluvy o mořském právu začleněna do práva Společenství jako kritérium přezkumu.
As most of the parties submitted in the written procedure, Marpol 73/78 may have been incorporated as a test standard into Community law by the Convention on the Law of the Sea.
Podle názoru francouzské vlády a Rady, ke kterému se na jednání připojily vlády Itálie, Španělska a Švédska, jakož i Parlament, jsou obě tyto podmínky na překážku tomu, aby se jednotlivec mohl dovolávat úmluvy o mořském právu.
In the view of the French Government and the Council, which the Italian, Spanish and Swedish Governments and the Parliament supported at the hearing, both conditions preclude individuals from relying on the Convention on the Law of the Sea.
Úmluva o mořském právu byla podepsána Společenstvím a poté schválena rozhodnutím 98/392.
The Convention on the Law of the Sea was signed by the Community and subsequently approved by Decision 98/392.
Z toho podle ustálené judikatury vyplývá, že ustanovení této úmluvy jsou nyní nedílnou součástí právního řádu Společenství 32.
It follows, according to settled caselaw, that the provisions of that convention now form an integral part of the Community legal order. 32
Tento argument překvapuje s ohledem na dosavadní judikaturu Soudního dvora.
In view of the Court’s previous caselaw, this submission is surprising.