natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Této pravomoci se mohly vzdát díky tomu, že „mechanismus evropského zatýkacího rozkazu je založen na vysoké úrovni důvěry mezi členskými státy“, jak se uvádí v desátém bodě odůvodnění rámcového rozhodnutí.
That surrender of sovereignty has been made possible because, as is stated in the 10th recital in the preamble to the Framework Decision, ‘[t]he mechanism of the European arrest warrant is based on a high level of confidence between Member States’.
Tato důvěra vyplývá z několika faktorů.
That trust stems from various factors.
Všechny členské státy při založení Evropských společenství či v okamžiku, kdy k nim přistoupily, jednak prokázaly, že jsou právními státy, jež ctí základní práva stanovená v Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod podepsané dne 4. listopadu 1950 v Římě a od 7. prosince 2000 v Listině základních práv Evropské unie.
First, all Member States have shown, by establishing the European Communities or acceding to them, that they adhere to the rule of law and observe fundamental rights, such as those laid down in the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms, signed in Rome on 4 November 1950 and, since 7 December 2000, in the Charter of Fundamental Rights of the European Union.
Mimoto nad rámec ratifikace této úmluvy a vyhlášení uvedené listiny, všechny tyto státy dále společně sdílejí náročnou koncepci právního státu, jak to konstatovala Komise v bodě 1 odůvodnění svého návrhu rámcového rozhodnutí 25.
In addition, apart from the ratification of that Convention and the proclamation of that Charter, all Member States are closely committed to the concept of the rule of law, as stated by the Commission in paragraph 1 of the explanatory memorandum accompanying the proposal for a Framework Decision. 25
Tato důvěra se projevila nejprve v tom, že se členské státy vzdaly výkonu svého práva vést trestní stíhání, a to v souladu se zásadou ne bis in idem zakotvenou v článku 54 Úmluvy k provedení Schengenské dohody 22, který stanoví, že osoba, která byla pravomocně odsouzena v jednom členském státě, nesmí být pro tentýž čin znovu stíhána v jiném členském státě.
That confidence is expressed first by the waiver by the Member States of the exercise of their right to prosecute, contained in the ne bis in idem principle, which is enshrined in Article 54 of the Convention implementing the Schengen Agreement, 22under which a person whose trial has finally been disposed of in one Member State cannot be prosecuted again in another Member State for the same acts.
Cílem této zásady je zabránit, aby osoba tím, že vykoná své právo volného pohybu, nebyla stíhána za stejné činy na území několika členských států.
The objective of that principle is to ensure that no one is prosecuted for the same acts in several Member States on account of having exercised his right to freedom of movement.
Jak již Soudní dvůr zdůraznil v rozsudku ze dne 11. února 2003, Gözütok a Brügge 23, uvedená zásada nutně znamená, a to bez ohledu na podrobná pravidla, podle nichž
As the Court stated in Gözütok and Brügge, 23according to that principle there is a necessary implication that, however the
22 — Úmluva ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích (Úř. věst. 2000, L 239, s.
22 — Convention of 14 June 1985 between the Governments of the States of the Benelux Economic Union, the Federal Republic of Germany and the French Republic on the gradual abolition of checks at their common borders (OJ 2000 L 239, p.
19), podepsaná v Schengenu dne 19. června 1990.
19), signed at Schengen on 19 June 1990.
26 — K dnešnímu dni bylo přijato dvacet rámcových rozhodnutí.
24 — Paragraph 33.25 — See footnote 14.
NÁZOR GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA Y. BOTA – VĚC C-66/08 trestního práva hmotného a procesního, členské státy tedy mohly nabýt přesvědčení o tom, že podmínky, za nichž jsou jejich státní příslušníci stíháni a souzeni v ostatních členských státech, ctí práva těchto státních příslušníků a umožní jim řádně se hájit navzdory jazykovým potížím a neznalosti řízení.
VIEW OF MR BOT — CASE C-66/08 criminal law within the European Union, 26the Member States have therefore succeeded in convincing each other that the conditions in accordance with which their nationals are prosecuted and tried in other Member States are such as to ensure compliance with the rights of those nationals and to enable them to defend themselves adequately, notwithstanding language problems and a lack of familiarity with the procedures.
Zavedením občanství Unie byl učiněn další krok, protože každý členský stát je rovněž povinen přijmout na svém území státní příslušníky ostatních členských států, kteří tam chtějí pobývat, jestliže tito státní příslušníci mají alespoň po dobu prvních pěti let dostatečné prostředky a sociální pojištění.
With the creation of citizenship of the Union, a further stage was reached, since each Member State is also obliged to admit to its territory nationals of other Member States who wish to live there, if those nationals have, at least during the first five years, sufficient resources and insurance cover.
Musí jim také umožnit účast v místních volbách, jakož i ve volbách do Evropského parlamentu.
It must also allow them to participate in municipal elections and in elections to the European Parliament.
Konečně musí vztáhnout ochranu poskytovanou svými diplomatickými či konzulárními orgány na každého občana Unie nacházejícího se ve třetím státě, jestliže tam členský stát, jehož je státním příslušníkem, ochranu neposkytuje.
It must finally also extend the protection afforded by its diplomatic or consular authorities to every citizen of the Union in a third country, if protection by that person’s own Member State is lacking.
Důvěra, jakou každý členský stát a jeho státní příslušníci musejí vkládat v soudnictví ostatních členských států, se dále jeví být logickým a nevyhnutelným důsledkem vytvoření jednotného trhu a zavedení evropského občanství.
Secondly, the confidence which each Member State and its nationals should have in the systems of justice of other Member States is the logical and inevitable outcome of the creation of the single market and of European citizenship.
Vytvoření jednotného trhu a zavedení občanství Unie tedy postupně vedlo členské státy k nutnosti zacházet se státními příslušníky jiných členských států jako s vlastními státními příslušníky ve stále se rozrůstající části hospodářského, sociálního a politického života.
The completion of the single market and the creation of citizenship of the Union have therefore gradually obliged the Member States to treat nationals of other Member States in the same way as their own nationals in an increasingly broad spectrum of economic, social and political life.
Každému občanu se tak umožnilo, aby žil nebo pracoval v členském státě, který si v rámci Unie zvolí, stejně jako jakýkoli státní příslušník tohoto státu.
They also allow every citizen to go to live or work in the Member State of their choice within the Union, in the same way as any national of that State.
Na základě svobod pohybu zavedených Smlouvou o ES má totiž každý členský stát povinnost umožnit státním příslušníkům ostatních členských států vyvíjet na jeho území hospodářskou činnost jako osoba samostatně výdělečně činná nebo jako zaměstnanec za stejných podmínek jako jeho vlastní státní příslušníci.
Each Member State has the obligation, in implementation of the rights concerning freedom of movement laid down by the EC Treaty, to allow the nationals of other Member States to carry out an economic activity in its territory — whether as employed or selfemployed persons — under the same conditions as its own nationals.
Zdálo se tedy, že nadešla chvíle doplnit tuto právní konstrukci o rovné zacházení před soudy.
The right moment therefore seems to have arrived to add equal treatment before the courts to these legal constructs.
Jinak řečeno, jelikož má nyní občan Unie v každém členském státě z velké části stejná práva jako státní příslušníci tohoto státu, je spravedlivé, aby měl také stejné povinnosti v oblasti trestního práva a aby spáchá-li zde trestný čin, tam byl stíhán a souzen před soudy tohoto státu stejně jako vlastní státní příslušníci.
In other words, since a citizen of the Union from now on has rights in every Member State which are largely the same as those enjoyed by nationals of that State, it is fair that he should comply with the same obligations in criminal law matters and, if he commits an offence, be prosecuted and tried before the courts of that State in the same way as its nationals.
KOZŁOWSKI na základě jejího pohlaví, rasy, náboženství, etnického původu, státní příslušnosti, jazyka, politického přesvědčení nebo sexuální orientace nebo že by postavení této osoby mohlo být pro některý z těchto důvodů zhoršeno“, jak uvádí dvanáctý bod odůvodnění rámcového rozhodnutí.
KOZŁOWSKI warrant has been issued for the purpose of prosecuting or punishing a person on the grounds of his or her sex, race, religion, ethnic origin, nationality, language, political opinions or sexual orientation, or that that person’s position may be prejudiced for any of these reasons’.
Je třeba konečně uvést, že upuštění od zásady nevydávání vlastních státních příslušníků, zakotvené v rámcovém rozhodnutí, nezbavuje vykonávající justiční orgán veškerých prostředků ochrany dotyčné osoby, pakliže by se výjimečně ukázalo, že žádost o předání může zasáhnout do jejích základních práv.
Lastly, it should be pointed out that the renunciation of the principle of nonextradition of a State’s nationals, enshrined in the Framework Decision, does not deprive the executing judicial authority of any means of protection of the person concerned if, exceptionally, it becomes apparent that a surrender request is liable to infringe that person’s fundamental rights.
Nejedná se tedy u vykonávajícího členského státu o slepou důvěru nebo důvěru bez jakékoliv záruky.
There is therefore no question of the executing Member State trusting blindly or without any safeguards.
Krom toho je třeba rovněž připomenout, že kdyby členský stát přijal ustanovení trestního práva hmotného nebo procesního, která by porušovala zásady zakotvené v článku 6 EU, mohla by Rada na základě článku 7 EU pozastavit provádění rámcového rozhodnutí, jak je uvedeno v desátém bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí.
In addition, it should be borne in mind that, if a Member State were to adopt provisions of criminal law, whether substantive or procedural, which infringed the principles laid down in Article 6 EU, the Council could suspend the implementation of the Framework Decision under Article 7 EU, as indicated in the 10th recital in the preamble.
1 odst. 3 rámcového rozhodnutí upřesnila, že povinné předávání stanovené v tomto rámcovém rozhodnutí nesmí nijak zasahovat do základních práv a porušovat zásady zakotvené v článku 6 EU.
Thus, although the Framework Decision, like all secondary legislation, depends for its validity on compliance with fundamental rights 27and although the Member States, in implementing the Framework Decision — like any other Community law measure — are also obliged to observe those rights, 28the Council has been careful to specify, in Article 1(3) of the Framework Decision, that the surrender obligation imposed must in no way infringe the fundamental rights and principles enshrined in Article 6 EU.
Vyhlášení těchto jednotlivých záruk v rámcovém rozhodnutí, které samo o sobě nemá normotvorné účinky, protože uvedené záruky již tvoří nedílnou součást právního řádu Společenství, ukazuje, nakolik si zákonodárce Evropské unie přál, aby inovace obsažené v tomto rámcovém rozhodnutí v porovnání s tradičním režimem vydávání, jako je upuštění od zásady nevydávání vlastních státních příslušníků, nevedly ke snížení ochrany základních práv.
The laying down of those various safeguards in the Framework Decision, which does not itself create new law, since those safeguards are already an integral part of the Community legal order, shows to what extent the European Union legislature wanted to ensure that the innovations contained in that Framework Decision as compared with the traditional system of extradition, such as the renunciation of the principle of the nonextradition of nationals, do not lead to a diminution in the protection of fundamental rights.
Vykonávající justiční orgán by tedy v konkrétním případě mohl výjimečně odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu, pokud by existovaly „na základě objektivních skutečností důvody domnívat se, že uvedený zatýkací rozkaz byl vydán za účelem stíhání nebo potrestání této osoby
Accordingly, the executing judicial authority may, in an individual case and exceptionally, refuse to execute a European arrest warrant if, as stated in the 12th recital in the preamble to the Framework Decision, there are ‘reasons to believe, on the basis of objective elements, that the said arrest
27 — Soulad rámcového rozhodnutí se zásadami vyjádřenými v článku 6 EU, pokud jde o zrušení podmínky oboustranné trestnosti pro 32 trestných činů uvedených v článku 2 tohoto rámcového rozhodnutí, byl ostatně Soudním dvorem ověřen v rámci řízení o žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se posouzení platnosti v rozsudku ze dne 3. května 2007, Advocaten voor de Wereld (C-303/05, Sb. rozh. s. I-3633).
27 — The conformity of the Framework Decision with the principles laid down in Article 6 EU, with regard to the abolition of the dual criminality condition in the case of the 32 offences listed in Article 2 of the Framework Decision has, moreover, been confirmed by the Court in the context of a reference for a preliminary ruling on a question concerning validity, in Case C-303/05 Advocaten voor de Wereld [2007] ECR I-3633.
28 — Viz jako příklad této ustálené judikatury výše uvedený rozsudek Advocaten voor de Wereld (bod 45).
28 — See, for an example of that settled caselaw, Advocaten voor de Wereld, paragraph 45.
Členské státy tedy nemohou ve svém vnitrostátním právu přijmout ustanovení, která by tak či onak měla za následek opětovné zavedení systematické výjimky ve prospěch svých státních příslušníků, aniž
The Member States cannot, therefore, without compromising the effectiveness of the Framework Decision, adopt provisions of national law which, in one way or another, would have the effect of reintroducing a
NÁZOR GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA Y. BOTA – VĚC C-66/08 by tím ohrozily užitečný účinek rámcového rozhodnutí.
VIEW OF MR BOT — CASE C-66/08 systematic exception in favour of their own nationals.
34 odst. 2 písm. b) EU „jsou závazná pro členské státy co do výsledku, kterého má být dosaženo, přičemž volba forem a prostředků se ponechává vnitrostátním orgánům“.
context of cooperation in the fields of justice and home affairs, framework decisions themselves have a real binding effect, since, under Article 34(2)(b) EU, they are to be ‘binding upon the Member States as to the result to be achieved but shall leave to the national authorities the choice of form and methods’.
S přihlédnutím k těmto skutečnostem navrhuji, aby Soudní dvůr rozhodl tak, že čl. 4 bod 6 rámcového rozhodnutí musí být vykládán v tom smyslu, že brání právním předpisům členského státu, které vylučují výkon evropského zatýkacího rozkazu vydaného za účelem výkonu trestu, pokud se tento zatýkací rozkaz týká některého z jeho státních příslušníků a tento státní příslušník nesouhlasí se svým předáním.
In the light of the above considerations, I propose that the Court rule that Article 4(6) of the Framework Decision must be interpreted as precluding legislation of a Member State under which the execution of a European arrest warrant issued for the purposes of execution of a custodial sentence is ruled out where that arrest warrant concerns one of its own nationals and he does not consent to his surrender.
Když tak členské státy Radě svěřily pravomoc přijímat takové závazné akty, jejichž definice je téměř shodná s definicí směrnic, které mohou být přijímány v rámci Evropského společenství, nutně souhlasily s přenosem části svých pravomocí v trestní oblasti na Evropskou unii v rozsahu nezbytném pro uskutečnění cílů stanovených v hlavě VI Smlouvy o EU a při respektování zásady subsidiarity.
By thus giving the Council the power to adopt such binding instruments, the definition of which is almost identical to that of the directives which can be adopted under the European Community framework, the Member States necessarily accepted the transfer of a part of their powers in criminal matters to the European Union, to the extent necessary to achieve the objectives set out in Title VI of the EU Treaty and in compliance with the principle of subsidiarity.
Důsledky zásad přednosti a konformního výkladu
The implications of the principles of primacy and of conforming interpretation
Důvody, proč v rozsudku ze dne 15. července 1964, Costa 29, Soudní dvůr rozhodl, že poté, co členské státy dobrovolně souhlasily s přenosem svých pravomocí na Společenství, nemohou se vůči závaznému aktu Společenství dovolávat jakéhokoli předpisu ve svém vnitrostátním právním řádu, lze tedy použít i v případě rámcového rozhodnutí.
The grounds on which, in Costa, 29the Court held that the Member States, having freely consented to a transfer of their powers to the Community, may not set a measure of their domestic law, however framed, against a binding Community measure, can be applied to a framework decision.
Rámcové rozhodnutí má tak stejně jako jakýkoliv jiný závazný akt práva Společenství přednost před jakýmkoliv jiným ustanovením vnitrostátního práva, a to i když
A framework decision, like all binding measures of Community law, is of such a nature as to take precedence over any provision of national law what-
Rámcová rozhodnutí jsou akty sekundárního práva zavedené do evropského právního řádu Amsterodamskou smlouvou, ve které členské státy stanovily jako cíl Evropské unie, založené Maastrichtskou smlouvou, vytvoření skutečného prostoru svobody, bezpečnosti a práva.
Framework decisions are instruments of secondary legislation introduced into the European legal system by the Treaty of Amsterdam, by which the Member States gave the European Union, established under the Maastricht Treaty, the objective of creating a genuine area of freedom, security and justice.
Na rozdíl od aktů, které lze přijmout na základě Maastrichtské smlouvy v rámci spolupráce v oblasti spravedlnosti a vnitřních věcí, mají rámcová rozhodnutí jako taková skutečný závazný
Contrary to the acts which can be adopted under the Maastricht Treaty in the
je ústavní povahy nebo patří mezi ustanovení základního zákona 30.
soever, even of a constitutional nature or forming part of a basic law. 30
Řešení stanovená Smlouvou o EU za účelem zajištění této přednosti, je-li ustanovení vnitrostátního práva v rozporu s rámcovým rozhodnutím, jsou zajisté omezenější než řešení existující v rámci Smlouvy o ES.
Admittedly, the mechanisms provided for by the EU Treaty in order to ensure that primacy where a framework decision conflicts with a provision of national law are less extensive than those which exist under the EC Treaty.
Vnitrostátní soud však není zbaven veškerých prostředků, aby se domohl respektování jejich obsahu a zajistil tak jejich přednost.
Nonetheless, the national courts do not completely lack the means by which to rely on the content of framework decisions or to ensure their primacy.
V rozsudku ze dne 16. června 2005, Pupino 31, Soudní dvůr rozhodl, že je-li vnitrostátní soud konfrontován se střetem mezi rámcovým rozhodnutím a ustanovením vnitrostátního práva, je vázán zásadou konformního výkladu.
In Pupino, 31the Court ruled that the national courts, when confronted with a conflict between a framework decision and a provision of national law, are bound by the principle of conforming interpretation.
Tato zásada znamená, že při uplatňování svého vnitrostátního práva je předkládající soud povolaný k jeho výkladu povinen v co největším možném rozsahu vnitrostátní právo vykládat ve světle znění a účelu rámcového rozhodnutí, aby bylo dosaženo výsledku, který rámcové rozhodnutí sleduje, a dosaženo tak souladu s čl. 34 odst.
In the present case, that principle means that, in applying its national law, the referring court called upon to interpret it must do so as far as possible in the light of the wording and purpose of the Framework Decision in order to attain the result pursued by that measure and thus to comply with Article 34(2)(b) EU. 32
7 EU tak nepoužití nebo nesprávné použití rámcového rozhodnutí státem může vést ke sporu mezi členskými státy, který musí být předložen Radě a který může být předložen Soudnímu dvoru, pokud není vyřešen ve lhůtě šesti měsíců.
Under Article 35(7) EU, failure by a Member State to apply, or to apply correctly, a framework decision can do no more than give rise to a dispute between Member States which must be referred to the Council and which can be brought before the Court if not settled within six months.
Uplatnění uvedené zásady je omezeno pouze v situaci, ve které nelze vnitrostátní právo takto použít, protože takové použití by bylo contra legem 33.
The only limit to that principle is where the national law cannot be applied in that way because it would be contra legem to do so. 33
Krom toho, ustanovení rámcového rozhodnutí, která nebyla provedena nebo která byla provedena nesprávně, nemohou být vnitrostátním soudem použita přímo.
Secondly, the provisions of a framework decision which have not been transposed, or which have been incorrectly transposed, cannot be applied directly by the national
V projednávané věci je situace takových státních příslušníků jiných členských států, jako je S. Kozłowski, v německém právu upravena speciálně § 83b odst. 2 písm. b) IRG, jehož slučitelnost s rámcovým rozhodnutím se nezdá být zpochybnitelná.
In the present case, the situation under German law of nationals of other Member States such as Mr Kozłowski is specifically governed by Paragraph 83b(2)(b) of the IRG, the compatibility of which with the Framework Decision does not seem open to dispute.
31 — C-105/03, Sb. rozh. s. I-5285.32 — Bod 43.33 — Výše uvedený rozsudek Pupino (bod 47).
31 — Case C-105/03 [2005] ECR I-5285.32 — Paragraph 43.33 — Pupino, paragraph 47.
NÁZOR GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA Y. BOTA – VĚC C-66/08
VIEW OF MR BOT — CASE C-66/08 legem.
Připomínám, že tento článek stanoví, že povolení k vydání cizince, který má své obvyklé bydliště v tuzemsku, může být odmítnuto, když při vydání za účelem výkonu trestu cizinec nedá k vydání souhlas a převažuje jeho zájem hodný ochrany na výkonu trestu v tuzemsku. Zdá se, že tento pojem „převažuje zájem hodný ochrany“ lze použít v souladu s cílem, který sleduje důvod pro odmítnutí výkonu stanovený v čl.
That provision states, it may be recalled, that extradition of a foreign national whose habitual residence is situated in the national territory can be refused where, in the case of extradition for the purposes of execution of a sentence, the person does not consent to it and where he has an interest — which deserves protection and predominates — in the sentence being executed in the national territory.
4 bodě 6 rámcového rozhodnutí.
That concept of ‘an interest that deserves protection and predominates’ appears well suited to application in accordance with the underlying objective of the ground for nonexecution provided for in Article 4(6) of the Framework Decision.
V projednávané věci se jedná pouze o použití ustanovení vnitrostátního práva speciálně použitelných na situaci S. Kozłowského v souladu s účelem rámcového rozhodnutí.
In the present case, the question is simply one of applying to Mr Kozłowski the provisions of national law specifically applicable to his situation, in accordance with the objective of the Framework Decision.