natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Lze konstatovat, že v takovém případě potřebují samosprávné celky členských států nějaký mechanismus účasti na tvorbě práva EU, zejména v případech, ve kterých samotný členský stát takovou působnost nevykonává.
It might be said that, if so, decentralised authorities of Member States need some mechanism by which to participate in the elaboration of EU law, especially when the Member State itself is not competent.
(Mimochodem dodávám, že obdobné argumenty platí v případě aktivní legitimace pro podávání přímých žalob Soudnímu dvoru podle článku 230 ES 61.)
(I add in passing that analogous arguments arise in respect of locus standi in direct actions before the Court under Article 230 EC. 61)
Vlámská vláda dále argumentuje, že osoby pracující v nizozemskojazyčném regionu, které však mají bydliště ve fran-
The Flemish Government further argues that persons working in the Dutchspeaking region but living in the Frenchspeaking region can always apply to the
Tento argument je namístě.
That is a fair point.
Je však možné vytvořit vhodné institucionální uspořádání, které zajistí takovou účast na legislativním procesu Společenství.
Appropriate institutional arrangements can, however, be set up to ensure such participation in the Community legislative process.
Toho může být
I note that such arrange-
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY E. SHARPSTON – VĚC C-212/06 couzskojazyčném regionu, se mohou vždy přihlásit do systému sociální péče Francouzského společenství 63.
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-212/06 care system of the French Community.
Francouzské společenství ani Německojazyčné společenství však zjevně nezavedly odpovídající systém pojištění sociální péče.
63However, neither the French Community nor the Germanspeaking Community has apparently established an equivalent care insurance.
Uvedený argument tedy není relevantní.
That argument therefore falls away.
Unie svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států s výhradou určitých omezení.
right on every citizen of the Union to move and reside freely within the territory of the Member States, subject to certain limitations.
Pokud jde o volný pohyb pracovníků, uvedené ustanovení nachází zvláštní vyjádření v článku 39 ES.
In relation to freedom of movement for workers, that provision finds specific expression in Article 39 EC.
Pokud tedy jde o osoby, které využily klasických hospo -dářských práv na volný pohyb, není ani nezbytné samostatně rozhodovat o výkladu článku 18 ES 64.
In respect of persons who have exercised classic economic rights of freedom of movement, it is accordingly unnecessary to rule separately on the interpretation of Article 18 EC. 64
Státní příslušníci Belgie, kteří nevyužili svých práv na volný pohyb
Belgian citizens who have not made use of their freedom of movement rights
Je třeba tuto skupinu osob považovat za osoby v „čistě vnitrostátní situaci“, která spadá mimo rozsah působnosti práva Společenství?
Is this group to be regarded as being in a ‘purely internal situation’ that falls outside the scope of Community law?
Co se týče státních příslušníků jiných členských států, kteří pracují v Belgii, a belgických státních příslušníků, kteří využili svých práv na volný pohyb, je třeba na druhou a třetí předběžnou otázku odpovědět tak, že články 39 ES a 43 ES a článek 3 nařízení č. 1408/71 brání tomu, aby samosprávné společenství federativního členského státu přijalo právní předpisy, které v rámci výkonu jeho působnosti omezují přístup k pojištění a k výhodám systému sociálního zabezpečení ve smyslu výše uvedeného nařízení pouze na osoby, které mají bydliště na území, kde toto samosprávné společenství vykonává svou působnost, nebo v jiném členském státu, a vylučují z něj osoby bez ohledu na jejich státní příslušnost, které mají bydliště v části území federativního státu, kde svou působnost vykonává jiné samosprávné společenství.
In so far as nationals of other Member States working in Belgium and Belgian nationals who have exercised rights of freedom of movement are concerned, the second and third questions referred should therefore be answered to the effect that Articles 39 and 43 EC and Article 3 of Regulation No 1408/71 preclude an autonomous Community of a federal Member State from adopting provisions which, in the exercise of its powers, allow only persons residing in the territory for which that autonomous Community is competent or in another Member State to be insured under and covered by a social security scheme within the meaning of that regulation, to the exclusion of persons, whatever their nationality, who reside in a part of the territory of the same federal State for which another autonomous Community is competent.
Soudní dvůr několikrát rozhodl, že pravidla Smlouvy v oblasti volného pohybu osob a akty přijaté k jejich výkonu nelze použít na činnosti, které nevykazují žádnou
The Court has held on numerous occasions that the Treaty rules governing freedom of movement for persons and measures adopted to implement them cannot be
Vzhledem k tomuto závěru není nutné přezkoumávat, zda se takové osoby mohou rovněž dovolávat práv podle článku 18 ES, který obecně stanoví právo každého občana
Having reached this conclusion, it is unnecessary to examine whether such persons may also claim rights under Article 18 EC, which confers a general
63 — Bod A.3.2.2. předkládacího rozsudku.
63 — Paragraph A.3.2.2. of the referring judgment.
VLÁDA FRANCOUZSKÉHO SPOLEČENSTVÍ A VALONSKÁ VLÁDA spojitost s jakoukoliv ze situací upravených právem Společenství, a jejichž všechny relevantní prvky se nacházejí pouze uvnitř jednoho členského státu 65.
GOVERNMENT OF THE FRENCH COMMUNITY AND WALLOON GOVERNMENT applied to activities which have no factor linking them with any of the situations governed by Community law and which are confined in all relevant respects within a single Member State.
státy, ale že samosprávné celky členských států nicméně mohou takové překážky znovu vytvořit „zadními vrátky“ uvnitř členských států, shledávám hluboce paradoxním.
65 movement between Member States, decentralised authorities of Member States may nevertheless reintroduce barriers through the back door by establishing them within Member States.
Lze si položit řečnickou otázku, o jakou Evropskou unii se tedy jedná, pokud je zaručen volný pohyb mezi Dunkirk (Francie) a De Panne (Belgie), avšak nikoli mezi Jodoigne a Hoegaardenem?
One might ask rhetorically, what sort of a European Union is it if freedom of movement is guaranteed between Dunkirk (France) and De Panne (Belgium), but not between Jodoigne and Hoegaarden?
Konkrétněji, v rozsudku Petit Soudní dvůr rozhodl, že nařízení č. 1408/71 není použitelné v situacích, jejichž všechny prvky se nacházejí uvnitř jediného členského státu 66.
More specifically, in Petit the Court held that Regulation No 1408/71 does not apply to situations which are confined in all respects within a single Member State.
Žalobcem v uvedené věci byl belgický státní příslušník, který měl vždy bydliště v Belgii a který pracoval výhradně na území tohoto členského státu.
66 The applicant in those proceedings was a Belgian national, had always resided in Belgium and had worked only in the territory of that Member State.
S ohledem na výše uvedené úvahy ohledně použití kritéria lex loci laboris a pojmu „příslušný stát“ je možné, že celky, mezi nimiž je vlastně třeba odstranit překážky, nemusí být vždy členské státy, nýbrž celky, které nesou příslušnou normativní pravomoc (ať se jedná o členské státy, nebo o samosprávné celky uvnitř jednoho členského státu) 67.
From what I have said earlier regarding the application of the concepts of lex loci laboris and competent State, it may be that the entities between which barriers actually need to be abolished are not necessarily always the Member States, but the entities that have the relevant regulatory authority (be these Member States or decentralised authorities within a single Member State). 67
Při rozboru ve smyslu klasických hospodářských svobod se situace belgických státních příslušníků, kteří nikdy nevyužili práva na volný pohyb, jeví být čistě vnitrostátní.
When analysed in terms of the classic economic freedoms, the situation of Belgians who have never exercised a right of freedom of movement appears to be purely internal.
Znamená to, že je zcela nedotčena použitím práva ES?
Does that mean that it remains wholly unaffected by the application of EC law?
Musím přiznat, že tvrzení, že posledních 50 let sice bylo věnováno odstraňování překážek volného pohybu mezi členskými
I must confess to finding something deeply paradoxical about the proposition that, although the last 50 years have been spent abolishing barriers to freedom of
Pozitivní účinky odstraňování překážek volného pohybu mezi členskými státy mohou být snadno narušeny, pokud budou samosprávné celky členských států vykonávající relevantní působnost moci vytvářet takové překážky mezi sebou.
The beneficial effects of dismantling barriers to freedom of movement between Member States can easily be undermined if decentralised authorities of Member States have the relevant competences and are free to establish such barriers between themselves.
Ve světle vývoje směřujícího k regionální decentralizaci
In the light of trends towards regional
66 — Viz rozsudky Petit, bod 10, a Khalil, bod 70; oba uvedené v předchozí poznámce pod čarou.
66 — See Petit, paragraph 10, and Khalil, paragraph 70, both cited in previous footnote.
67 — V souvislosti se státní podporou byl Soudní dvůr skutečně připraven přezkoumat dopad takové pomoci s konkrétním ohledem na oblast, ve které samosprávný vnitrostátní celek vykonával svou působnost: viz rozsudek ze dne 6. září 2006, Portugalsko v. Komise (Azory) (C-88/03, Sb. rozh. s. I-7115, body 54 až 78), a stanovisko generálního advokáta Geelhoeda, body 48 až 62.
67 — In the context of state aid, the Court has indeed been prepared to examine the impact of such aid by specific reference to the area in which an autonomous infra-State body exercised its competences: see Case C-88/03 Portugal v Commission (Azores) [2006] ECR I-7115, paragraphs 54 to 78 and the Opinion of Advocate General Geelhoed, at points 48 to 62.
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY E. SHARPSTON – VĚC C-212/06 pracující ve Flandrech nemohly účastnit vlámského systému pojištění sociální péče, zjevně v rozporu se Smlouvou.
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-212/06 working in Flanders to affiliate to the Flemish care insurance scheme would clearly fall foul of the Treaty.
některých členských států se může jednat o vážný problém.
devolution in several Member States, this may be a serious issue.
Ať je decentralizace jakkoli prospěšná z hlediska subsidiarity 68a demokratické kontroly, nesmí být prováděna za cenu (de facto) ohrožení volného pohybu nebo užitečného účinku práva Společenství.
However beneficial devolution may be from the perspective of subsidiarity 68 and democratic accountability, it must not come at the cost of (de facto) endangering the area of freedom of movement or the effet utile of Community law.
V projednávané věci má tedy Soudní dvůr příležitost vyjádřit se k povaze své judikatury týkající se čistě vnitrostátních situací a k úvahám, ze kterých tato judikatura vychází.
This case therefore presents an occasion for the Court to reflect on the nature and rationale behind its doctrine in respect of purely internal situations.
Situace, o níž jde v projednávané věci, je navíc poněkud zvláštním případem „čistě vnitrostátní situace“.
Moreover, the situation that arises in the present case is a rather curious version of a ‘purely internal situation’.
Vláda Francouzského společenství a valonská vláda tvrdí, že volný pohyb osob by měl být co možná nejvíce sladěn s volným pohybem zboží.
The Government of the French Community and the Walloon Government argue that freedom of movement for persons should be aligned, so far as possible, with free movement of goods.
Obdobně je třeba na vlámský systém pojištění sociální péče v rámci volného pohybu osob nahlížet stejně jako na vnitrostátní celní překážku.
In that context, they refer to the Court’s judgments in
Jelikož belgická společenství a regiony jednají jako samostatní zákonodárci v rámci svých okruhů působnosti, je jejich postavení v tomto ohledu rovnocenné postavení členského státu.
Since the Belgian Communities and Regions act as autonomous legislators within their spheres of competence, their position is, in that respect, equivalent to that of a Member State.
Pokud by Flandry byly nezávislým členským státem Unie, byla by skutečnost, že by se osoby s bydlištěm ve Valonsku
Were Flanders an independent Member State of the Union, the impossibility for those living in Wallonia but said to have extended the prohibition on tariff barriers to a similar prohibition on regional borders inside a Member State.
K posouzení tohoto argumentu je nutné přezkoumat úvahy, na nichž se zakládá
In order to evaluate that argument, it is necessary to examine the reasoning
69 — Rozsudek ze dne 16. července 1992, Legros a další (C-163/90, Recueil, s. I-4625).
69 — Case C-163/90 [1992] ECR I-4625.
70 — Rozsudek ze dne 9. srpna 1994, Lancry a další (C-363/93, C-407/93 až C-411/93, Recueil, s. I-3957).
70 — Joined Cases C-363/93, C-407/93 to C-411/93 [1994] ECR I-3957.
68 — Viz článek 1 EU, který stanoví, že rozhodnutí v Unii je třeba přijímat „co nejblíže občanům“.
68 — See Article 1 EU, stipulating that decisions in the Union have to be taken ‘as closely as possible to the citizen’.
Tento pojem může být třeba vykládat v širším smyslu, než jak je zakotven v článku 5 ES. Viz N. MacCormick, Questioning Sovereignty, Oxford, OUP, 1999, s.
This may need to be understood in a broader sense than that enshrined in Article 5 EC.
135: „Doktrína subsidiarity vyžaduje, aby rozhodování probíhalo na co nejvhodnější úrovni.
135: ‘The doctrine of subsidiarity requires decision-making to be distributed to the most appropriate level.
V této souvislosti je nejlepší demokracií – a nejlepším výkladem svrchovanosti lidu – ta, která zaručuje takové úrovně demokracie, které odpovídají úrovním rozhodování.“ Pokud jde o federalismus a sociální zabezpečení v Belgii, viz J. Velaers, „Sociale zekerheid tussen unionisme en federalisme“, in: H. Deleeck (ed.), Sociale zekerheid en federalisme, Brugge, Die Keure, 1991, s.
In that context, the best democracy — and the best interpretation of popular sovereignty — is one that insists on levels of democracy appropriate to levels of decision-making.’ On federalism and social security in Belgium, see J. Velaers, ‘Sociale zekerheid tussen unionisme en federalisme’ in H. Deleeck (ed.), Sociale zekerheid en federalisme, Brugge, Die Keure, 1991, pp. 215 to 229.
71 — Rozsudek ze dne 14. září 1995, Simitzi (C-485/93 a C-486/93, Recueil, s. I-2655).
71 — Joined Cases C-485/93 and C-486/93 [1995] ECR I-2655.
VLÁDA FRANCOUZSKÉHO SPOLEČENSTVÍ A VALONSKÁ VLÁDA rozšíření zákazu celních překážek ovlivňujících volný pohyb zboží na vnitrostátní situace.
GOVERNMENT OF THE FRENCH COMMUNITY AND WALLOON GOVERNMENT
V této souvislosti se judikatura Soudního dvora zakládá jak na praktických, tak i koncepčních hlediscích.
In that regard, the Court’s caselaw invokes both practical and conceptual considerations.
V rozsudku Carbonati Soudní dvůr připomněl, že odůvodnění zákazu cel a poplatků s rovnocenným účinkem musí být shledáváno v překážce, kterou peněžní zatížení uplatňovaná z důvodu přechodu přes hranice představují pro pohyb zboží 73.
In Carbonati, the Court recalled that the justification for prohibiting customs duties and charges having equivalent effect is that any pecuniary charges imposed on goods by reason of the fact that they cross a frontier constitute an obstacle to free movement.
Dále obecněji uvedl, že samotná zásada celní unie, jak vyplývá z článku 23 ES, vyžaduje, aby byl zajištěn volný pohyb zboží na celém území celní unie.
73 It went on to hold, more broadly, that the very principle of a customs union, as provided for by Article 23 EC, requires free movement of goods to be ensured throughout the territory of the customs union.
Jestli se články 23 ES a 25 ES vztahují výslovně pouze na obchod mezi členskými státy, je to proto, že tvůrci Smlouvy předpokládali, že uvnitř jednotlivých členských států neexistují poplatky, které vykazují znaky cla.
If Articles 23 and 25 EC refer expressly only to trade between Member States, that is because the framers of the Treaty took it for granted that no charges exhibiting the features of a customs duty were in existence within individual Member States.
V rozsudku Lancry a další Soudní dvůr poznamenal, že takové poplatky, jaké byly dotčeny v uvedené věci, byly ukládány ve vztahu k veškerému zboží bez rozlišení.
In Lancry, the Court pointed out that charges such as those at issue in that case were imposed on all goods alike.
V praxi by bylo nemožné rozlišovat mezi tuzemskými výrobky a výrobky z jiných členských států.
It would be virtually impossible in practice to distinguish between products of domestic origin and those from other Member States.
Ověřování v každém jednotlivém případě, zda konkrétní výrobek ve skutečnosti pochází z jiného členského státu, by vedlo k nutnosti vedení správních řízení a k dalším prodlevám, které by samy o sobě představovaly překážky volného pohybu zboží 72.
Verifying in every case whether a particular product in fact originated in another Member State would give rise to administrative procedures and further delays that would themselves constitute obstacles to the free movement of goods. 72
Soudní dvůr poté uzavřel své úvahy obecnějším konstatováním. Poukázal na to, že čl.
The Court then concluded its reasoning with a more general statement.
14 odst. 2 ES, který vymezuje vnitřní trh jako „prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu“, nerozlišuje mezi hranicemi mezi státy a uvnitř státu.
It pointed out that Article 14(2) EC, in defining the internal market as ‘an area without internal frontiers in which the free movement of goods, persons, services and capital is ensured’, draws no distinction between inter-State frontiers and frontiers within a single State.
Článek 23 ES musí být vykládán ve spojení s čl. 14 odst. 2 ES.
Article 23 EC should be read together with Article 14(2) EC.
Soudní dvůr však rovněž podal koncepční vysvětlení své judikatury týkající se vnitrostátních celních překážek.
This pragmatic justification for prohibiting internal tariff barriers affecting free movement of goods cannot however be transposed to freedom of movement for persons.
72 — Rozsudek Lancry a další, uvedený v poznámce pod čarou 70, bod 31.
The provisions on freedom of movement for persons do not contain a prohibition equivalent to that on tariff barriers in Article 25 EC.
73 — Rozsudek ze dne 9. září 2004, Carbonati (C-72/03, Sb. rozh. s. I-8027, bod 22); viz rovněž rozsudky ze dne 1. července 1969, Brachfeld a Chougol (2/69 a 3/69, Recueil, s.
73 — Case C-72/03 Carbonati [2004] ECR I-8027, paragraph 22; see further Joined Cases 2/69 and 3/69 Brachfeld and Chougol [1969] ECR 211, point 14; and Lancry, cited in footnote 70, paragraph 25.
211, bod 14), a Lancry a další, uvedený v poznámce pod čarou 70, bod 25.
72 — Lancry, cited in footnote 70, paragraph 31.
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY E. SHARPSTON – VĚC C-212/06 stavuje předpoklad nezbytný k uskutečnění celní unie a volného pohybu zboží 74.
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-212/06 of charges between or within Member States is essential to realising the customs union and free movement of goods.
Mám přinejmenším za to, že stejnou argumentaci lze obdobně použít pro volný pohyb osob.
It seems to me that, potentially at least, the same reasoning can be applied by analogy to freedom of movement for persons.
Na rozdíl od článku 25 ES totiž článek 39 ES neodkazuje výslovně pouze na přeshraniční situace.
Indeed, unlike Article 25 EC, Article 39 EC does not explicitly refer only to crossborder situations.
Stanoví naopak, že volný pohyb osob zahrnuje právo volně se pohybovat na území členských států a ucházet se o skutečně nabízená pracovní místa.
Rather, it stipulates that freedom of movement shall entail the right to move freely within the territory of Member States for the purpose of accepting offers of employment actually made.
Generální advokát Warner zmínil tuto skutečnost ve svém stanovisku ve věci Saunders 75, kde argumentoval, že právo vyplývající z článku 39 ES je „prima facie právem na přístup do všech částí všech území.
Advocate General Warner noted as much in Saunders, 75where he argued that the right flowing from Article 39 EC is ‘prima facie one of access to every part of every territory.
76 — V okamžiku přípravy návrhu Smluv formální proces federalizace Belgie dosud nezačal.
76 — Indeed, at the moment the Treaties were drafted the formal process of federalisation had not yet started in Belgium.
Překážka dotčená v projednávané věci tedy neexistovala a nemohla existovat.
The obstacle at issue in the present case therefore did not exist and could not have existed.
Některé jiné členské státy však do různé míry uplatňovaly decentralizované uspořádání, zejména Německo se svými spolkovými zeměmi.
However, several other Member States had different degrees of non-unitary structures, most notably Germany and its Länder.
Stejně jako u článků 23 ES a 25 ES mohli tvůrci Smlouvy při zakotvení volného pohybu
Just as with Articles 23 and 25 EC, the Treaty draftsmen may well have taken it for
Měl však za to, že „taková diskriminace musí být odstraněna prostřednictvím harmonizace právních předpisů“.
However, he took the view that ‘such discrimination must be eliminated by means of the harmonisation of legislation’.
75 — Rozsudek ze dne 28. března 1979, Saunders (175/78, Recueil, s. 1129).
74 — Carbonati, cited in previous footnote, paragraphs 23 to 24.75 — Case 175/78 [1979] ECR 1129, at 1143.
VLÁDA FRANCOUZSKÉHO SPOLEČENSTVÍ A VALONSKÁ VLÁDA to, že nemají žádnou spojitost s právem Společenství.
GOVERNMENT OF THE FRENCH COMMUNITY AND WALLOON GOVERNMENT situations, internal or not, are deemed to have no link with Community law.
Ačkoli se Soudní dvůr stanoviskem generálního advokáta Tesaura v této otázce neřídil, dosud se zcela nevypořádal s dopady svého koncepčního odůvodnění zrušení vnitrostátních celních překážek ovlivňujících volný pohyb zboží na volný pohyb osob.
Whilst the Court did not follow Advocate General Tesauro in that respect, it has not yet fully grappled with the implications, for freedom of movement for persons, of the conceptual justification it has advanced for the abolition of internal tariff barriers affecting free movement of goods.
Odpověď nemůže znít v tom smyslu, že všechny takzvané „vnitrostátní situace“ nemají automaticky žádnou spojitost s právem Společenství 80.
The answer cannot be that all so-called
Článek 141 ES upra-
80Article 141 EC on equal pay for men and
Další podnět v tomto směru by mohl být nalezen v článcích Smlouvy týkajících se občanství Unie.
An additional impetus for so doing may perhaps be found in the articles of the Treaty on citizenship of the Union.
vující zásadu rovného odměňování mužů a žen je jasným příkladem ustanovení použitelného v situacích, které jsou zpravidla zcela vnitrostátní povahy.
women provides a clear example of a provision applicable to situations that are normally wholly internal to a Member State.
Otázka, zda je situace vnitrostátní, je tedy koncepčně odlišná od otázky, zda existuje spojitost s právem Společenství.
The question whether the situation is internal is therefore conceptually distinct from the question whether there is a link with Community law.
Obě otázky je třeba zodpovědět ve světle cílů relevantních ustanovení Smlouvy.
Both questions must be answered in the light of the goals of the relevant Treaty provisions.
Je sice pravda, že Soudní dvůr rozhodl, že občanství Unie, stanovené v článku 17 ES, nemá za cíl rozšířit rozsah věcné působnosti Smlouvy na vnitrostátní situace, které nemají žádnou spojitost s právem Společenství 79.
True, the Court has held that citizenship of the Union, as established by Article 17 EC, is not intended to extend the material scope of the Treaty to internal situations which have no link with Community law. 79