natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Co se týče korespondence Komise a UCLAF s tureckými orgány a vnitrostátními celními orgány členských států, Soud rozhodl, že nic nepřipouští domněnku, že by Komise sporné rozhodnutí založila na jiných dokumentech, než které byly uvedeny ve spisu, k němuž měla navrhovatelka přístup při svém nahlédnutí do spisu dne 6. srpna 2002.
As to the correspondence exchanged by the Commission and UCLAF with the Turkish authorities and the national customs authorities of the Member States, the Court held that there was no evidence to suggest that the Commission based the contested decision on any documents other than those in the file to which the applicant had access at the consultation on 6 August 2002.
K druhému žalobnímu důvodu
The second plea in law
Druhý žalobní důvod, který vycházel z porušení čl. 239 CKS a byl rovněž Soudem zamítnut, se člení na čtyři části.
The second plea in law, which alleged infringement of Article 239 of the CCC and was also rejected by the Court of First Instance, is composed of four parts.
První část se týká nesprávné kvalifikace průvodního osvědčení A.TR.1 D437214.
The first part concerns incorrect classification of A.TR.1 movement of goods certificate D 437214.
Druhá a třetí část pojednává o závažných nesplněních
The second and third parts relate,
Soud poté v bodě 92 rozhodl, že okolnost, že dokumenty, do nichž navrhovatelka kasačního opravného prostředku nemohla během správního řízení nahlédnout, nebyly výslovně uvedeny ve sporném rozhodnutí, nevylučuje případnou možnost, že některé z těchto dokumentů byly vzaty za základ sporného rozhodnutí.
The Court then held, in paragraph 92, that the fact that the documents to which the appellant had been unable to obtain access during the administrative procedure were not expressly mentioned in the contested decision did not preclude the fact that the contested decision may have been based on some of those documents.
To podle Soudu nemůže platit pro veškerou rozsáhlou korespondenci, na niž odkazuje navrhovatelka, neboť se přinejmenším u některých z těchto dokumentů jedná o písemnosti, které se týkají pouze kontextu dané věci.
This could not apply to all of the voluminous correspondence to which the appellant referred, since at least some of those documents simply related to the background to the case at issue.
Co se týče těchto dokumentů, které „se týkají kontextu“, Soud dovodil, že případné nepředání dokumentů, které nesloužily odůvodnění sporného rozhodnutí, není relevantní, jelikož takové dokumenty nemohou mít na sporné rozhodnutí v žádném případě dopad.
With regard to those documents ‘relating to the background’, the Court of First Instance held that, where documents which have not been used as the basis of a contested decision are not communicated, any failure to communicate them is irrelevant, given that such documents cannot, in any case, have any bearing on the contested decision.
V důsledku toho musí být první žalobní důvod, co se týče nepředání takových dokumentů, zamítnut jako neúčinný.
Accordingly, it rejected the first plea in law as irrelevant, in so far as it concerned the failure to communicate such documents.
C. A. S. v. KOMISE z důvodu právní vady v případě, kdy zrušení rozhodnutí může vést pouze k nahrazení zrušeného rozhodnutí novým rozhodnutím s totožným obsahem (bod 133).
C.A.S. v COMMISSION where the annulment of the decision could only lead to the adoption of another decision identical in substance to the annulled decision (paragraph 133).
povinností přičítaných tureckým orgánům a nesplněních povinností přičítaných Komisi, s cílem prokázat existenci zvláštní situace ve smyslu článku 239 celního kodexu Společenství.
respectively, to serious deficiencies attributable to the Turkish authorities and those attributable to the Commission.
Konečně čtvrtá část se týká neexistence hrubé nedbalosti na straně navrhovatelky a posouzení obchodních rizik.
Lastly, the fourth part concerns lack of obvious negligence on the part of the appellant and the assessment of commercial risks.
Soud poté zkoumal druhou část druhého žalobního důvodu, která se týká různých tvrzení ohledně nesplnění povinnosti tureckých orgánů, která spočívají zejména na tezi, podle které turecké orgány sporná osvědčení skutečně vydaly a potvrdily.
The Court then examined the second part of the second plea in law, alleging various deficiencies attributable to the Turkish authorities, which were essentially based on the proposition that the Turkish authorities did in fact issue and endorse the certificates at issue.
S ohledem na první část druhého žalobního důvodu Soud nejprve připomněl, že určení původu zboží spočívá na rozdělení pravomocí mezi orgány státu vývozu a státu dovozu, přičemž orgány státu vývozu určují původ, a poté zkoumal korespondenci mezi Komisí, italskými orgány a tureckými orgány.
With regard to the first part of the second plea in law, the Court first recalled that determination of the origin of goods is based on a division of powers between the authorities of the exporting country and those of the importing country, origin being established by the authorities of the exporting country, and then examined the correspondence between the Commission, the Italian authorities and the Turkish authorities.
Soud k tomu v bodě 122 uvedl, že Komise v části sporného rozhodnutí týkající se padělaných osvědčení vycházela především z dopisu tureckých orgánů ze dne 8. března 1999 zaslaného celní službě v Ravenně.
In that regard, the Court noted in paragraph 122 that the Commission based the part of its contested decision concerning the forged certificates essentially on the Turkish authorities’ letter of 8 March 1999 to the Ravenna customs services.
Soud ovšem při porovnání obsahu tohoto dopisu s obsahem pozdějších sdělení tureckých orgánů konstatoval, že posouzení osvědčení není zcela jednoznačné a že Komise před přijetím sporného rozhodnutí nemohla platně dojít k závěru, že je osvědčení D437214 padělané (body 124 a 128).
However, the Court noted that a comparison between the wording of that letter and the wording of subsequent communications from the Turkish authorities disclosed ambiguities as to the classification of certificate D 437214 and that the Commission was not in a position properly to conclude that certificate D 437214 had been forged prior to the adoption of the contested decision (paragraphs 124 and 128).
To však ještě nemůže vést ke zrušení sporného rozhodnutí vzhledem k obsahu dopisu ze dne 22. srpna 2003, to znamená z doby po vydání sporného rozhodnutí, v němž turecké orgány potvrdily své závěry obsažené v jejich dopisu ze dne 8. března 1999, neboť navrhovatelka nemá legitimní zájem na zrušení rozhodnutí
However, that consideration did not suffice to annul the contested decision, in the light of the content of a letter of 22 August 2003, that is, dating from the time after the decision at issue, in which the Turkish authorities confirmed their conclusions contained in their letter of 8 March 1999 because the appellant could not be regarded as having any legitimate interest in the annulment of a decision on the ground of a procedural defect
V této souvislosti Soud nejprve v bodech 150 až 152 napadeného rozsudku uvedl jednak to, že zjištění, zda jsou dokumenty vydané tureckými orgány pravé, nebo padělané, přísluší pouze těmto orgánům, a jednak to, že tyto orgány dospěly k závěru, že sporná osvědčené jsou padělaná.
In this connection, in paragraphs 150 to 152 of the contested judgment, the Court first pointed out that, on the one hand, it lay within the exclusive competence of the Turkish authorities to determine whether documents they had issued were original or forged, and that, on the other, those author -ities had concluded that the certificates at issue were forged.
Poté zamítl tvrzení navrhovatelky, že otisky razítek a podpisy na sporných osvědčeních prokazují, že tato osvědčení byla zřejmě vydána a potvrzena tureckými orgány.
It then rejected the appellant’s argument that the stamps and signatures applied to the certificates at issue demonstrate that they were in all likelihood issued and authenticated by the Turkish authorities.
Krom toho vedení rejstříků osvědčení vydaných tureckými orgány není výslovně požadováno ani v Dohodě o přidružení, ani v prováděcích předpisech k této dohodě (bod 161).
Moreover, neither the Association Agreement nor the implementation provisions expressly provide that registers of the certificates issued by the Turkish authorities are to be kept (paragraph 161).
Soud dále uvedl, že předložení dokumentů, které se ukáží být chybnými, neumožňuje samo o sobě dospět k závěru o jakékoliv koluzi mezi vývozci a celními orgány, které je vydávají (body 167 a 168). Konečně Soud rozhodl, že turecké
The Court further observed that presentation of documents which prove to be forgeries does not of itself permit it to be concluded that there was some kind of collusion between the exporters and the customs authorities which issued them (paragraphs 167
poté, co konstatoval, že Komise nezaujala v části sporného rozhodnutí týkající se padělaných osvědčení stanovisko k otázce péče nebo nedbalosti navrhovatelky (body 295 a 296).
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P view on the issue of the applicant’s due care or negligence, the Court rejected the fourth part of the second plea in law, alleging that there was no obvious negligence on the part of the appellant, as being of no consequence (paragraphs 295 and 296).
Následně Soud zkoumal třetí část druhého žalobního důvodu, která se týká řady tvrzených porušení povinností Evropské komise.
Next, the Court of First Instance examined the third part of the second plea in law, alleging a number of deficiencies attributable to the European Commission.
K navrhovaným organizačním procesním a důkazním opatřením
Measures of organisation of procedure and measures of inquiry requested
V tomto ohledu Soud nejprve připomněl šetření provedená UCLAF v Turecku a rozhodl, že nebyl podán důkaz, že by Komise v rámci správní pomoci dohodnuté s Tureckou republikou narazila na obtíže, jež by odůvodňovaly předložení věci Radě přidružení nebo Smíšenému výboru celní unie (body 238 až 240).
In this regard, the Court first recalled the investigations conducted by UCLAF in Turkey and held that it had not been established that the Commission had encountered difficulties concerning the administrative assistance agreed upon with the Republic of Turkey which would have justified a reference to the Association Council or the Customs Union Joint Committee (paragraphs 238 to 240).
Soud poté dospěl k názoru, že ani Dohoda o přidružení, ani rozhodnutí Rady přidružení, ani použitelná právní úprava Společenství nestanoví povinnost předávání vzorů razítek a podpisových vzorů mezi smluvními stranami (body 249 až 257), informaci dovozců pro případ pochybností o řádnosti celních úkonů, které jimi byly provedeny v rámci preferenčního zacházení (bod 270) nebo povinnost UCLAF použít určitou vyšetřovací metodu (bod 284).
The Court then held that neither the Association Agreement, nor the decisions of the Association Council, nor the applicable Community legislation laid down any obligation for specimens of stamps and signatures to be sent from one Contracting Party to another (paragraphs 249 to 257), for importers to be warned of doubts as to the validity of customs transactions effected by those importers under the system of preferential treatment (paragraph 270) or for a specific method of investigation to be adopted by UCLAF (paragraph 284).
Čtvrtou část druhého žalobního důvodu, která vychází z neexistence hrubé nedbalosti navrhovatelky, zamítl Soud jako neúčinnou
Having found that, in the part of the contested decision dealing with forged certificates, the Commission did not express its
Konečně, Soud zamítl předkládané důkazní prostředky a navrhovatelkou požadovaná provádění důkazů jako buďto bezpředmětné, anebo nevýznamné či nepotřebné pro rozhodnutí sporu (body 314 až 333).
Finally, the Court of First Instance rejected the evidence offered and the measures of inquiry requested by the appellant either as having no purpose or as being neither relevant nor necessary for the purpose of ruling in the case (paragraphs 314 to 333).
C – Řízení před Soudním dvorem a návrhová žádání účastníků řízení
C — Proceedings before the Court of Justice and forms of order sought by the parties
Spisem účastníka řízení ze dne 22. června 2007, zapsaným do rejstříku kanceláře Soudního dvora dne 25. června 2007, podala Komise kasační odpověď, ve které navrhuje, aby Soudní dvůr
By document of 22 June 2007 registered at the Registry of the Court of Justice on 25 June 2007, the Commission lodged a response, in which it claims that the Court should
Projednávaný kasační opravný prostředek byl navrhovatelkou podán dne 13. dubna 2007 a zapsán do rejstříku kanceláře Soudního dvora dne 16. dubna 2007.
By application of 13 April 2007 lodged at the Registry of the Court of Justice on 16 April 2007, the appellant brought the present appeal.
– kasační opravný prostředek v plném rozsahu zamítl,
— dismiss the appeal in its entirety;
Navrhovatelka žádá, aby Soudní dvůr
The appellant claims that the Court should
– vyhověl v plném rozsahu návrhovým žádáním, která Komise předložila v prvním stupni, a
— uphold in their entirety the forms of order which the Commission sought at first instance; and
– zrušil rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 6. února 2007 ve věci T-23/03;
— set aside the judgment of the Court of First Instance of 7 February 2007 in Case T-23/03;
– uložil navrhovatelce náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení v prvním stupni.
— order the appellant to pay the costs of the proceedings, including the costs of the proceedings at first instance.
vyhověl návrhům předloženým v prvním stupni řízení nebo podpůrně vrátil věc Soudu prvního stupně k rozhodnutí;
— grant the form of order sought at first instance; in the alternative, refer the case back to the Court of First Instance for a decision on the substance;
Usnesením ze dne 30. července 2007 předseda Soudního dvora rozhodl, že není nutné podání repliky.
By order of 30 July 2007, the President of the Court of Justice found that the submission of a reply was not necessary.
vyhověl návrhům na organizační procesní opatření předloženým navrhovatelkou dne 28. ledna 2003, 4. srpna 2003 a 11. srpna 2003 a
— allow the applications for measures of organisation of procedure made by the appellant by documents of 28 January 2003, 4 August 2003 and 11 August 2003;
Po písemné části řízení se dne 10. ledna 2008 konalo jednání, na němž byla vyslechnuta ústní vyjádření účastníků řízení.
After the written procedure, a hearing took place on 10 January 2008 at which the parties made their oral observations.
uložil žalované v prvním stupni náhradu nákladů řízení.
— order the defendant to pay the costs of the proceedings at first instance.
D – Důvody kasačního opravného prostředku a argumenty účastníků řízení
D — Grounds of the appeal and arguments of the parties
Podle názoru Komise vzhledem k závěru Soudu, že nebyla prokázána účast tureckých orgánů na padělání sporných osvědčení, neexistuje důvod k pochybnostem o dělbě úkolů mezi tureckými celními orgány a celními orgány Společenství.
The Commission contends that, in view of the fact that the Court of First Instance concluded that no involvement of the Turkish authorities in forging the certificates at issue has been established, there is no reason to doubt the division of responsibilities between the Turkish and the Community customs authorities.
Úvodem Komise poukazuje na to, že kasační opravný prostředek stojí a padá s předpokladem, že sporná osvědčení nejsou padělaná.
By way of an introductory observation, the Commission points out that the appeal stands or falls by the premise that the certificates at issue are not forged.
Soud přitom v napadeném rozsudku konstatoval, že třicet dvě sporná osvědčení A.TR.1 byla padělána a nebyla vystavena tureckými celními orgány.
The Court of First Instance found in the contested judgment that the 32 A.TR.1 certificates at issue were forged and were not issued by the Turkish customs authorities.
Cílem kasačního opravného prostředku je popřít toto skutkové zjištění Soudu, a tudíž je nepřípustný.
The appeal effectively disputes that finding of fact by the Court of First Instance and is therefore inadmissible.
Navíc Komise vznáší proti určitým důvodům kasačního opravného prostředku různé námitky nepřípustnosti.
In addition, the Commission raises various objections of inadmissibility against particular grounds of the appeal.
Svým druhým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že se Soud nesprávně domníval, že se právo na nahlížení do spisu vztahuje pouze na dokumenty, na nichž Komise založila své sporné rozhodnutí.
By its second ground of appeal, the appellant submits that the Court of First Instance wrongly considered that the right of access to documents relates only to documents on which the Commission based the decision at issue.
I důvěrné dokumenty musí být předmětem práva na nahlížení do spisu.
The right of access to documents should also apply to confidential documents.
Komise musí přinejmenším informovat o existenci důvěrných dokumentů a připojit jejich nedůvěrné shrnutí.
The Commission must at least identify confidential documents and attach a non-confidential summary.
Navrhovatelka uplatňuje devět důvodů kasačního opravného prostředku.
The appellant puts forward nine grounds of appeal.
Komise odpovídá, že tvrzení navrhovatelky nemá oporu v právu Společenství.
The Commission replies that the appellant’s argument has no basis in Community law.
Svým třetím důvodem kasačního opravného prostředku vytýká navrhovatelka, že jí Soud uložil celé důkazní břemeno ohledně těch skutkových okolností, které zakládají „zvláštní situaci“ ve smyslu článku 239 CKS a článku 905 prováděcího nařízení k CKS, pokud se jednalo o skutkové okolnosti v třetích zemích (v daném případě v Turecku) nebo o skutkové okolnosti v oblasti činnosti a vlivu Komise.
By its third ground of appeal, the appellant complains that the Court of First Instance imposed on it the entire burden of proof for those factual circumstances which characterised a ‘special situation’ within the meaning of Article 239 of the CCC and Article 905 of the CCC implementing regulation, in so far as they constitute factual matters in third countries (in this case Turkey) or within the Commission’s sphere of action and influence.
Takovéto rozložení důkazního břemene požaduje od žalujícího účastníka řízení cosi nemožného a nepřiměře-
Such a division of the burden of proof demands something impossible and unreasonable from
Svým prvním důvodem kasačního opravného prostředku zastává navrhovatelka názor, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když se domníval, že turecké orgány mají výlučnou příslušnost pro zkoumání pravosti nebo správnosti průvodních osvědčení A.TR.1.
By its first ground of appeal, the appellant submits that the Court of First Instance made an error of law when it considered the Turkish authorities to have exclusive competence to determine whether the A.TR.1 movement certificates were authentic or correct.
Navrhovatelka v tomto ohledu trvá na tom, že v případě, kdy exi -stují dostatečné objektivní důkazy, že se příslušné celní orgány třetího státu podílely na předmětných nesrovnalostech – nebo i při pouhém konkrétním podezření z takovýchto jednání – výlučná příslušnost těchto orgánů zaniká.
In that regard, the appellant takes the view that where there are sufficient objective indications that the competent customs authorities of a third country were involved in the irregularities in question, or even where there is concrete suspicion of such conduct, the exclusive competence of those authorities ends.
Komise uvádí, že Soud správně zamítl návrhy navrhovatelky na provedení důkazů a předložení důkazních prostředků jako neúčelné a nepodstatné, neboť spis již obsahoval relevantní a vnitřně soudržné důkazy.
The Commission argues that the Court of First Instance was right to reject the appellant’s requests for measure of inquiry and offers of evidence as serving no purpose and irrelevant because the file already contained relevant and consistent evidence.
Pátý důvod kasačního opravného prostředku se týká nesprávných posouzení, kterých se Soud údajně dopustil při právní kvalifikaci dokumentů či skutečností týkajících se porušení povinností tureckých orgánů a Komise.
The fifth ground of appeal relates to errors which the Court of First Instance allegedly made in the classification in law of documents/facts in relation to the deficiencies attributable to the Turkish authorities and the Commission.
Podle názoru Komise se v tomto ohledu nejedná o otázku rozložení důkazního břemene.
In the view of the Commission, this is not a question of allocation of the burden of proof.
Otázka rozložení důkazního břemene vyvstává spíše teprve tehdy, je-li sporné skutkové tvrzení doložitelné přinejmenším v hrubých rysech.
On the contrary, the question of allocation of the burden of proof arises only when a factual claim at issue is supported by at least prima facie documentary evidence.
Oproti tomu by obrácení důkazního břemene vedlo k situaci, kdy by jak Komise, tak i celní orgány členských i třetích států byly a priori vystaveny „obecnému podezření“ a Komisi by bylo uloženo podání – často nemožného – důkazu o opaku.
However, to shift the burden of proof would be tantamount to placing the Commission and the customs authorities of the Member States and the third State a priori; under ‘general suspicion’ and imposing on them the — often impossible — burden of furnishing evidence in rebuttal.
Navíc Komise zdůrazňuje, že se jedná o pouhé dohady navrhovatelky, a nikoli o objektivní indicie.
In addition, the Commission reaffirms its view that these are mere presumptions on the part of the appellant and not objective indicia.
Ohledně tvrzených porušení povinností tureckých orgánů se navrhovatelka zaprvé domnívá, že Soud právně chybně vyložil a kvalifikoval sporná osvědčení.
With regard to the alleged deficiencies attributable to the Turkish authorities, the appellant is firstly of the view that the Court interpreted and classified the certificates at issue wrongly in law.
Zadruhé podrobuje výtkám výklad padělání osvědčení A.TR.1 D437214 podaný Soudem.
Secondly, it challenges the Court’s interpretation of the forging of A.TR.1 certificate D 437214.
Zatřetí tvrdí, že porovnání otisků razítek na osvědčeních, které byla uznána za nesprávná, s otisky na osvědčeních pokládaných za padělaná nevykazuje žádné rozdíly, což ukazuje, že sporná osvědčení byla kvalifikována jako padělaná nesprávně.
Thirdly, a comparison of the stamps on the certificates acknowledged as irregular with those considered to be forged reveals no difference, which shows that the certificates at issue were wrongly classified as forged.
Začtvrté je navrhovatelka toho názoru, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když neuznal, že Turecko mělo na základě různých ustanovení rozhodnutí č. 1/95 a č.
Fourthly, the appellant submits that the Court made an error of law in not acknowledging that Turkey is legally obliged, under various provisions of Decisions No 1/95 and No 1/96, to register the certificates issued.
Krom toho kritizuje úvahu Soudu, že padělatelé mají veškerý zájem na tom, aby pro padělaná osvědčení použili
It bases that view on the premise that a double importation under the same registration number would be noticed immediately,
To platí tím spíše, že na ni Soud kladl velmi vysoké požadavky ohledně důkazního břemene.
That is a fortiori the case since the Court imposed very great demands on it in terms of the burden of proof.
Navíc se Soud vzhledem k tomu, že se její návrhové žádání vztahovalo jednak k veškerým podkladům ve spisu, a jednak pouze příkladmo k určitým dokumentům, například ke zprávě OLAF ze dne 9. prosince 1998, neprávem domníval, že je její návrh na předložení dokumentů ze správního spisu bezpředmětný (bod 313).
Moreover, in view of the fact that its request referred, on the one hand, to all the documents in the file and, on the other, only illustratively to specific documents such as, for example, the OLAF report of 9 December 1998, the Court wrongly assumed that its request for the production of documents from the administrative file had no purpose (paragraph 313).