natgillin/translations-raw huggingface dataset:
K posouzení zmíněné spojitosti v rámci individuálních pracovních smluv bude možné zohlednit zejména skutečnosti, že uzavření druhé smlouvy bylo zamýšleno při uzavření první smlouvy, že první smlouva byla změněna s ohledem na uzavření druhé smlouvy, že existuje organický nebo hospodářský vztah mezi oběma zaměstnavateli, že existuje dohoda mezi oběma zaměstnavateli stanovící rámec pro současnou existenci obou smluv, že první zaměstnavatel si ponechává řídící pravomoc nad zaměstnancem nebo že první zaměstnavatel může rozhodnout o délce doby pracovní činnosti zaměstnance u druhého zaměstnavatele.“
To assess such a connection in the context of individual contracts of employment, account could be taken, inter alia, of the fact that the conclusion of the second contract was envisaged when the first was being concluded, the fact that the first contract was amended on account of the conclusion of the second contract, the circumstance that there is an organisational or economic link between the two employers, the fact that there is an agreement between the two employers providing a framework for the coexistence of the two contracts, the fact that the first employer retains management powers in respect of the employee, or the circumstance that the first employer is able to decide the duration of the employee’s work for the second employer.’
2008 – VĚC C-462/06
2008 — CASE C-462/06
Ve věci C-462/06, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Cour de cassation (Francie) ze dne 7. listopadu 2006, došlým Soudnímu dvoru dne 20. listopadu 2006, v řízení
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Cour de cassation (France), made by decision of 7 November 2006, received at the Court on 20 November 2006, in the proceedings
SOUDNÍ DVŮR (první senát), ve složení P. Jann (zpravodaj), předseda senátu, A. Tizzano, A. Borg Barthet, M. Ilešič a E. Levits, soudci, generální advokát: M. Poiares Maduro, vedoucí soudní kanceláře: C. Strömholm, rada,
THE COURT (First Chamber), composed of P. Jann (Rapporteur), President of the Chamber, A. Tizzano, A. Borg Barthet, M. Ilešič and E. Levits, Judges,
GLAXOSMITHLINE A LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 15. listopadu 2007, s ohledem na vyjádření předložená:
GLAXOSMITHKLINE AND LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE having regard to the written procedure and further to the hearing on 15 November 2007, after considering the observations submitted on behalf of:
– za italskou vládu I. M. Bragugliou, jako zmocněncem, ve spolupráci s W. Ferrante, avvocato dello Stato,
— the Italian Government, by I.M. Braguglia, acting as Agent, and by W. Ferrante, avvocato dello Stato,
– za vládu Spojeného království Z. Bryanston-Cross, jako zmocněnkyní, ve spolupráci s A. Howardem, barrister,
— the United Kingdom Government, by Z. Bryanston-Cross, acting as Agent, and by A. Howard, barrister,
– za Komisi Evropských společenství A.-M. Rouchaud-Joët, jako zmocněnkyní, po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 17. ledna 2008, vydává tento
— the Commission of the European Communities, by A.-M. Rouchaud-Joët, acting as Agent, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 17 January 2008, gives the following
Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi J.-P. Rouardem a společnostmi Glaxosmithkline, usazenou ve Spojeném království, a Laboratoires Glaxosmithkline, usazenou ve Francii, které J.-P. Rouard považuje na základě ustanovení pracovní smlouvy za své společné zaměstnavatele a od nichž požaduje zaplacení různých částek jakožto odstupného za propuštění a náhrady škody za neoprávněné ukončení zmíněné smlouvy.
The reference was made in the course of proceedings between Mr Rouard and Glaxosmithkline and Laboratoires Glaxosmithkline, established in the United Kingdom and France respectively, considered by Mr Rouard, by virtue of a term in his contract of employment, to have been his joint employers and from which he seeks the payment of various amounts by way of compensation for dismissal and damages for wrongful breach of that contract.
Oddíl 1 kapitoly II nařízení nazvaný „Obecná ustanovení“ obsahuje článek 2, jehož odstavec 1 stanoví:
Article 2, point 1, in Section 1, entitled ‘General provisions’ of Chapter II of the Regulation, provides:
„Nestanoví-li toto nařízení jinak, mohou být osoby, které mají bydliště [nebo sídlo] na území některého členského státu, bez ohledu na svou státní příslušnost žalovány u soudů tohoto členského státu.“
‘Subject to the provisions of this regulation, persons domiciled in a Member State shall, whatever their nationality, be sued in the courts of that Member State.’
Článek 6 nařízení, který se nachází v oddíle 2 kapitoly II tohoto nařízení nazvaném „Zvláštní příslušnost“, stanoví:
Article 6 of the Regulation, in Section 2 of Chapter II thereof, entitled ‘Special jurisdiction’, states:
„Osoba, která má bydliště [nebo sídlo] na území některého členského státu, může být též žalována,
‘A person domiciled in a Member State may also be sued:
1) je-li žalováno více osob společně, u soudu místa, kde má bydliště [nebo sídlo] některý z žalovaných, za předpokladu, že právní nároky jsou spojeny tak úzce, že je účelné je vyšetřit a rozhodnout o nich společně, aby se zabránilo vydání vzájemně si odporujících rozhodnutí v oddělených řízeních [možnosti dojít v oddělených řízeních k protichůdným soudním rozhodnutím];
(1) where he is one of a number of defendants, in the courts for the place where any one of them is domiciled, provided the claims are so closely connected that it is expedient to hear and determine them together to avoid the risk of irreconcilable judgments resulting from separate proceedings;
3) jedná-li se o vzájemnou žalobu, která se týká stejné smlouvy či stejné skutečnosti jako původní žaloba, u soudu, u něhož byla podána původní žaloba;
(3) on a counter-claim arising from the same contract or facts on which the original claim was based, in the court in which the original claim is pending;
Mezi cíli nařízení třináctý bod odůvodnění uvádí:
Among the objectives of the Regulation, recital 13 states:
„Pokud se týče pojištění, spotřebitelských a pracovních smluv, měla by být slabší strana chráněna pravidly pro určení příslušnosti, která jsou jejím zájmům příznivější než obecná pravidla.“
‘In relation to insurance, consumer contracts and employment, the weaker party should be protected by rules of jurisdiction more favourable to his interests than the general rules provide for.’
Oddíl 5 kapitoly II nařízení nazvaný „Příslušnost pro individuální pracovní smlouvy“ obsahuje mimo jiné následující ustanovení:
Section 5 of Chapter II of the Regulation, entitled ‘Jurisdiction over individual contracts of employment’, contains in particular the following provisions:
Zaměstnavatel, který má bydliště [nebo sídlo] na území některého členského státu, může být žalován:
An employer domiciled in a Member State may be sued:
1) u soudů členského státu, v němž má bydliště [nebo sídlo], nebo
(1) in the courts of the Member State where he is domiciled; or
2) v jiném členském státě: a) u soudu místa, kde zaměstnanec obvykle vykonává svou práci, nebo u soudu místa, kde svou práci obvykle vykonával naposledy, nebo b) jestliže zaměstnanec obvykle nevykonává nebo nevykonával svou práci v jediné zemi, u soudu místa, kde se nachází nebo nacházela provozovna, která zaměstnance přijala do zaměstnání.
(b) if the employee does not or did not habitually carry out his work in any one country, in the courts for the place where the business which engaged the employee is or was situated.
Tímto oddílem není dotčeno právo podat vzájemnou žalobu u soudu, u něhož byla podle tohoto oddílu podána původní žaloba.“
The provisions of this Section shall not affect the right to bring a counter-claim in the court in which, in accordance with this Section, the original claim is pending.’
Spor v původním řízení a předběžná otázka
The dispute in the main proceedings and the question referred to the Court
Jean-Pierre Rouard byl v roce 1977 zaměstnán společností Laboratoires Beecham Sévigné, jejíž sídlo se nacházelo ve Francii, a byl vyslán do různých afrických států.
Mr Rouard was engaged in 1977 by the company Laboratoires Beecham Sévigné, the seat of which was in France, and he was posted to various African States.
Na základě nové pracovní smlouvy uzavřené v roce 1984 se společností Beecham Research UK, další společností skupiny, jejíž sídlo se nacházelo ve Spojeném království, byl J.-P. Rouard zaměstnán touto společností a vyslán do Maroka.
Pursuant to a new contract of employment concluded in 1984 with Beecham Research UK, another company in the group, which was registered in the United Kingdom, Mr Rouard was engaged by that company and sent to Morocco.
Podle této pracovní smlouvy se jeho nový zaměstnavatel zavázal zachovat smluvní nároky, které J.-P. Rouard nabyl v rámci původní pracovní smlouvy se společností Laboratoires Beecham Sévigné, zejména pokud jde o zachování počtu odpracovaných let, jakož i určitých nároků na odstupné v případě propuštění.
Under that contract of employment, his new employer undertook to maintain the contractual rights acquired by Mr Rouard under his initial contract of employment with Laboratoires Beecham Sévigné, and in particular to preserve his rights derived from length of service and his entitlement to compensation in the event of dismissal.
Jean-Pierre Rouard byl v roce 2001 propuštěn.
Mr Rouard was dismissed in 2001.
V roce 2002 podal ke Conseil de prud’hommes de Saint-Germain-en-Laye žalobu směřující proti společnosti Laboratoires Glaxosmithkline, která se stala právní nástupkyní společnosti Laboratoires Beecham Sévigné a jejíž sídlo se nachází ve Francii, a proti společnosti Glaxosmithkline, která se stala právní nástupkyní společnosti Beecham Research UK a jejíž sídlo se nachází ve Spojeném království.
In 2002 he brought an action before the Conseil de prud’hommes de Saint-Germain-en-Laye (Employment Tribunal, Saint-Germain-en-Laye) against Laboratoires Glaxosmithkline, which has assumed the rights of Laboratoires Beecham Sévigné, the seat of which is in France, and Glaxosmithkline, which has assumed the rights of Beecham Research UK, the seat of which is in the United Kingdom.
Jean-Pierre Rouard navrhuje, aby bylo oběma těmto společnostem uloženo společně a nerozdílně zaplatit mu různé náhrady a náhradu škody za nedodržení postupu při propuštění, za propuštění bez skutečné a závažné příčiny, jakož i za neoprávněné ukončení smlouvy.
Mr Rouard requests that those companies be ordered jointly and severally to pay him various amounts of compensation and damages for noncompliance with the dismissal procedure, dismissal without genuine and serious cause and wrongful breach of his employment contract.
Jean-Pierre Rouard tvrdí, že obě tyto společnosti byly jeho společnými zaměstnavateli.
Mr Rouard submits that those two companies were his joint employers.
Podle něho je francouzský soud, který je příslušný ve vztahu ke společnosti Laboratoires Glaxosmithkline, jejíž sídlo je ve Francii, na základě čl. 6 bodu 1 nařízení příslušný rovněž ve vztahu ke společnosti Glaxosmithkline.
Since the French courts have jurisdiction in respect of Laboratoires Glaxosmithkline, the seat of which is in France, those courts, he submits, also have jurisdiction, pursuant to Article 6, point 1, of the Regulation, in respect of Glaxosmithkline.
Uvedené společnosti zpochybnily příslušnost Conseil de prud’hommes de Saint-Germain-en-Laye, který této námitce nepříslušnosti vyhověl.
Those companies disputed the jurisdiction of the Conseil de prud’hommes de Saint-Germain-en-Laye, which upheld that objection of lack of jurisdiction.
Vzhledem k tomu, že Cour d’appel de Versailles zrušil rozsudek soudu prvního stupně, podaly tyto společnosti proti rozsudku tohoto soudu ze dne 6. dubna 2004 kasační opravný prostředek.
After the Cour d’appel de Versailles (Court of Appeal, Versailles) set aside the first instance judgment, those companies appealed in cassation against the judgment of 6 April 2004 of that latter court.
Za těchto podmínek se Cour de cassation rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
It is in those circumstances that the Cour de cassation decided to stay proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
K předběžné otázce
The question
Podstatou této otázky předkládajícího soudu je, zda je pravidlo zvláštní příslušnosti uvedené v čl. 6 bodu 1 nařízení ve vztahu k osobám žalovaným společně použitelné na žalobu podanou zaměstnancem proti dvěma společnostem usazeným v různých členských státech, které tento zaměstnanec považuje za své společné zaměstnavatele.
By this question the national court essentially asks whether the rule of special jurisdiction in Article 6, point 1, of the Regulation in respect of co-defendants is applicable to the action brought by an employee against two companies established in different Member States which he considers to have been his joint employers.
Úvodem je třeba připomenout, že nařízení nahrazuje nyní ve vztazích mezi členskými státy Úmluvu ze dne 27. září 1968 o soudní příslušnosti a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 1972, L 299, s.
It should be pointed out, at the outset, that the Regulation now replaces in Member States’ relations the Convention of 27 September 1968 on Jurisdiction and the Enforcement of Judgments in Civil and Commercial Matters (OJ 1978 L 304, p.
1, dále jen „Bruselská úmluva“).
1) (‘the Brussels Convention’).
Pravidla příslušnosti v oblasti individuálních pracovních smluv, která jsou uvedena v nařízení, jsou značně odlišná od pravidel použitelných v této oblasti v rámci Bruselské úmluvy.
The rules of jurisdiction over individual contracts of employment contained in the Regulation differ appreciably from the rules applicable in that field under the Brussels Convention.
Do Bruselské úmluvy bylo v roce 1989 vloženo pouze jedno zvláštní pravidlo týkající se pracovní smlouvy.
In the Brussels Convention the only specific rule concerning contracts of employment was introduced in 1989.
Toto pravidlo bylo uvedeno v oddílu 2 kapitoly II této úmluvy týkajícího se zvláštní příslušnosti a bylo vloženo ve formě zvláštního případu pravidla příslušnosti stanoveného v čl. 5 bodu 1 Bruselské úmluvy ve smluvní oblasti.
That rule appeared in Section 2 of Title II of that convention, concerning special jurisdiction, and had been added in the form of a particular case of the jurisdiction rule laid down in Article 5, point 1, of the Brussels Convention in matters relating to a contract.
V nařízení je příslušnost v oblasti individuálních pracovních smluv předmětem zvláštního oddílu, a sice oddílu 5 kapitoly II.
In the Regulation, jurisdiction over individual contracts of employment is the subject of a specific section, namely Section 5 of Chapter II.
Tento oddíl, který zahrnuje články 18 až 21 tohoto nařízení, má za cíl zajistit zaměstnanci ochranu stanovenou ve třináctém bodu odůvodnění tohoto nařízení.
That section, which contains Articles 18 to 21 of the Regulation, seeks to ensure that employees are afforded the protection referred to in recital 13 of the preamble thereto.
Jak Glaxosmithkline a Laboratoires Glaxosmithkline, francouzská, německá a italská vláda, vláda Spojeného království, jakož i Komise Evropských společenství tvrdily, nebo alespoň uznaly, ze znění ustanovení uvedených ve zmíněném oddílu 5 vyplývá, že tato ustanovení mají nejen zvláštní, ale také taxativní charakter.
As maintained, or at least acknowledged, by Glaxosmithkline and Laboratoires Glaxosmithkline, the French, German, Italian and United Kingdom Governments and the Commission of the European Communities, it is apparent from the wording of the provisions of Section 5 that they are not only specific but also exhaustive.
Z článku 18 odst. 1 nařízení je tak zřejmé jednak to, že jakýkoliv spor týkající se individuální pracovní smlouvy musí být předložen soudu určenému podle pravidel příslušnosti stanovených v oddílu 5 kapitoly II tohoto nařízení, a jednak to, že tato pravidla příslušnosti mohou být změněna nebo doplněna jinými pravidly příslušnosti uvedenými v témže nařízení pouze tehdy, pokud je na ně učiněn výslovný odkaz v samotném oddílu 5.
Thus, it is clear from Article 18, point 1, of the Regulation, first, that any dispute concerning an individual contract of employment must be brought before a court designated in accordance with the jurisdiction rules laid down in Section 5 of Chapter II of that regulation and, second, that those jurisdiction rules cannot be amended or supplemented by other rules of jurisdiction laid down in that regulation unless specific reference is made thereto in Section 5 itself.
Je tudíž nutno konstatovat, že doslovný výklad oddílu 5 kapitoly II nařízení vede k závěru, že tento oddíl vylučuje jakékoliv použití čl. 6 bodu 1 tohoto nařízení.
It is therefore clear that a literal interpretation of Section 5 of Chapter II of the Regulation leads to the conclusion that that section precludes any recourse to Article 6, point 1, thereof.
Tento výklad krom toho potvrzují přípravné práce.
That interpretation is, moreover, supported by the ‘travaux préparatoires’.
Návrh nařízení Rady (ES) o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 1999, C 376 E, s.
The proposal for a Council Regulation (EC) on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters (OJ 1999 C 376 E, p.
1) uvádí ohledně oddílu 5 kapitoly II navrženého nařízení, který byl zákonodárcem Společenství přijat beze změn, že „[p]říslušnost stanovená v tomto oddílu nahrazuje příslušnost stanovenou v oddílech 1 [Obecná ustanovení] a 2 [Zvláštní příslušnost]“.
1) states, in relation to Section 5 of Chapter II of the proposed regulation, which was adopted as it stood by the Community legislature, that ‘[t]he jurisdiction conferred by this Section is substituted for that conferred by Sections 1 [General provisions] and 2 [Special jurisdiction]’.
Ve svých písemných vyjádřeních nicméně francouzská, německá a italská vláda poukazují na to, že teleologický výklad nařízení, který zohledňuje cíle tohoto nařízení, by mohl vést k připuštění použití čl. 6 bodu 1 nařízení v oblasti pracovních smluv.
In their written observations, the French, German and Italian Governments claim, none the less, that a teleological interpretation of the Regulation, taking account of its objectives, could lead to allowing Article 6, point 1, of the Regulation to apply in matters relating to contracts of employment.
Italská vláda tak tvrdí, že cíl čl. 6 bodu 1 nařízení, kterým je zabránit riziku protichůdných rozhodnutí, vyžaduje, aby toto ustanovení bylo použitelné na všechny druhy sporů, včetně sporů týkajících se pracovních smluv.
Thus, the Italian Government submits that the purpose of Article 6, point 1, of the Regulation, which is to preclude the risk of irreconcilable judgments, implies that that provision should be applicable to all types of disputes, including therefore those concerning contracts of employment.
20 odst. 2 nařízení ohledně vzájemné žaloby, odpovídalo obecnému cíli řádného výkonu spravedlnosti, který zahrnuje zásadu hospodárnosti řízení.
Such an extension, like that effected expressly by the Community legislature in Article 20, point 2, of the Regulation in relation to counterclaims, would reflect the general objective of sound administration of justice, which implies observance of the principle of economy of procedure.
Navíc řádný výkon spravedlnosti s sebou nese, aby možnost dovolávat se čl. 6 bodu 1 nařízení byla poskytnuta, jako v případě vzájemné žaloby, jak zaměstnavateli, tak zaměstnanci.
Moreover, sound administration of justice would imply that any possibility of relying on Article 6, point 1, of the Regulation should be open, as in the case of counterclaims, both to employees and to employers.
20 odst. 1 tohoto nařízení, podle něhož může být zaměstnanec žalován pouze u soudů členského státu, na jehož území má bydliště.
Reliance by an employer on Article 6, point 1, of the Regulation could thus deprive the employee of the protection afforded to him by Article 20, point 1, of that regulation, according to which proceedings can be brought against an employee only in the courts of the Member State in which he is domiciled.
S ohledem na ustanovení práva Společenství platná v současné době je tudíž takový výklad, jako je výklad navrhovaný francouzskou a německou vládou, stěží slučitelný se zásadou právní jistoty, která představuje jeden z cílů nařízení a která vyžaduje zejména, aby byla pravidla příslušnosti vykládána, jak naznačuje jedenáctý bod
Therefore, as regards the Community provisions currently in force, an interpretation such as that suggested by the French and German Governments would be difficult to reconcile with the principle of legal certainty, which is one of the objectives of the
GLAXOSMITHLINE A LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE odůvodnění tohoto nařízení, způsobem vyznačujícím se vysokou předvídatelností (viz zejména, ohledně zmíněného čl.
GLAXOSMITHKLINE AND LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE
6 bodu 1 nařízení, výše uvedené rozsudky Reisch Montage, body 24 a 25, jakož i Freeport, bod 36).
Regulation and which requires, in particular, that rules of jurisdiction be interpreted in such a way as to be highly predictable, as stated in recital 11 in the preamble to the Regulation, (see, inter alia, as regards Article 6, point 1, of the Regulation, Reisch Montage, paragraphs 24 and 25, and Freeport, paragraph 36).
Za těchto podmínek je třeba odpovědět na položenou otázku tak, že pravidlo zvláštní příslušnosti stanovené v čl. 6 bodě 1 nařízení nemůže být použito na spor spadající do oddílu 5 kapitoly II uvedeného nařízení, který se týká pravidel příslušnosti použitelných v oblasti individuálních pracovních smluv.
In those circumstances, the answer to the question referred must be that the rule of special jurisdiction provided for in Article 6, point 1, of the Regulation cannot be applied to a dispute falling under Section 5 of Chapter II of that regulation concerning the jurisdiction rules applicable to individual contracts of employment.
Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Costs incurred in submitting observations to the Court, other that the costs of those parties, are not recoverable.
Věc C-499/06
Case C-499/06
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sąd Okręgowy w Koszalinie)
(Reference for a preliminary ruling from the Sąd Okręgowy w Koszalinie)
„Invalidní důchod poskytovaný civilním obětem války nebo represe – Podmínka bydliště v tuzemsku – Článek 18 odst. 1 ES“
(Disability pension granted to civilian victims of war or repression — Condition requiring residence in national territory — Article 18(1) EC)
Stanovisko generálního advokáta M. Poiarese Madura přednesené dne 28. února 2008 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Opinion of Advocate General Poiares Maduro delivered on 28 February 2008 . I - 3995Judgment of the Court (Fourth Chamber), 22 May 2008 . . . . . . . . . . .
Občanství Evropské unie – Právo na volný pohyb a pobyt na území členských států – Sociální výhody
Citizenship of the European Union — Right of free movement and residence in the territory of the Member States — Social advantages
(Článek 18 ES)
(Art. 18 EC)
SHRNUTÍ – VĚC C-499/06
SUMMARY — CASE C-499/06
Článek 18 odst. 1 ES je nutno vykládat tak, že brání takovým právním předpisům členského státu, podle kterých tento stát obecně a za každých okolností odmítá vyplácet vlastním státním příslušníkům dávku poskytovanou civilním obětem války nebo represe, a to jen z toho důvodu, že nemají po celou dobu vyplácení této dávky bydliště na území tohoto státu, ale na území jiného členského státu.
Article 18(1) EC is to be interpreted as precluding legislation of a Member State under which it refuses, generally and in all circumstances, to pay to its nationals a benefit granted to civilian victims of war or repression solely because they are not resident in the territory of that State throughout the period of payment of the benefit, but in the territory of another Member State.