natgillin/translations-raw huggingface dataset:
– za Marks & Spencer plc D. Milnem, QC, A. Hitchmoughem, barrister, D. Waelbroeckem, avocat, a D. Slaterem, solicitor, – za vládu Spojeného království Z. Bryanston-Cross, jako zmocněnkyní, ve spolupráci s K. Lasokem, QC, a P. Mantlem, barrister,
— Marks & Spencer plc, by D. Milne, QC, A. Hitchmough, Barrister, D. Waelbroeck, avocat, and D. Slater, Solicitor, — the United Kingdom Government, by Z. Bryanston-Cross, acting as Agent, K. Lasok, QC, and P. Mantle, Barrister,
– za Irsko D. O’Haganem, jako zmocněncem, ve spolupráci s G. Clohessy, SC, a N. O’Hanlonem, BL,
— Ireland, by D. O’Hagan, acting as Agent, G. Clohessy, SC, and N. O’Hanlon, BL,
– za kyperskou vládu E. Simeonidou, jako zmocněnkyní,
— the Cypriot Government, by E. Simeonidou, acting as Agent,
– za Komisi Evropských společenství R. Lyalem a M. Afonso, jako zmocněnci,
— the Commission of the European Communities, by R. Lyal and M. Afonso, acting as Agents,
Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi Marks & Spencer plc (dále jen „Marks & Spencer“) a Commissioners of Customs & Excise (dále jen „Commissioners“) ohledně zamítnutí žádosti Marks & Spencer o vrácení neprávem vybrané daně z přidané hodnoty (dále jen „DPH“) ze strany Commissioners. Právní rámec
The reference has been made in the context of proceedings between Marks & Spencer plc (‘Marks & Spencer’) and the Commissioners of Customs and Excise (‘the Commissioners’), concerning the latter’s refusal to uphold a claim submitted by Marks & Spencer for repayment of value added tax (‘VAT’) which had been erroneously paid. Legal context
Článek 12 odst. 1 šesté směrnice uvádí, že na zdanitelná plnění se vztahuje „sazba platná v okamžiku uskutečnění zdanitelného plnění“.
Article 12(1) of the Sixth Directive states that VAT is payable, in principle, at the ‘rate … in force at the time of the chargeable event’.
2008 – VĚC C-309/06
2008 — CASE C-309/06
Článek 28 odst. 2 šesté směrnice ve svém původním znění stanovil:
The original version of Article 28(2) of the Sixth Directive provided:
„Snížené sazby a osvobození od daně s vrácením daně odvedené na předchozím stupni, které byly v platnosti ke dni 31. prosince 1975 a které vyhovují podmínkám uvedeným v poslední odrážce článku 17 druhé směrnice Rady ze dne 11. dubna 1967, mohou být zachovány až do dne, který určí Rada jednomyslně na návrh Komise, který však musí předcházet dni, ke kterému bude zrušeno zdaňování při dovozu a vracení daně při vývozu v obchodu mezi členskými státy.
‘Reduced rates and exemptions with refund of the tax paid at the preceding stage which are in force on 31 December 1975, and which satisfy the conditions stated in the last indent of Article 17 of the second Council Directive of 11 April 1967, may be maintained until a date which shall be fixed by the Council, acting unanimously on a proposal from the Commission, but which shall not be later than that on which the charging of tax on imports and the remission of tax on exports in trade between the Member States are abolished.
Rada na základě zprávy Komise přezkoumá každých pět let výše zmíněné snížené sazby a osvobození od daně, a bude-li to vhodné, přijme jednomyslně na návrh Komise opatření potřebná k jejich postupnému zrušení.“
On the basis of a report from the Commission, the Council shall review the abovementioned reduced rates and exemptions every five years and, acting unanimously on a proposal from the Commission, shall, where appropriate, adopt the measures required to ensure the progressive abolition thereof.’
Článek 28 odst. 2 písm. a) ve znění vyplývajícím ze směrnice 92/77 stanoví:
The version of Article 28(2)(a) which stems from Directive 92/77 provides as follows:
„[…] a) V oblasti snížených sazeb mohou být zachována osvobození od daně s vrácením daně odvedené na předchozím stupni nebo snížené sazby nižší než minimální
(a) Exemptions with refund of the tax paid at the preceding stage and reduced rates lower than the minimum rate laid down in Article 12(3) in respect of the reduced
MARKS & SPENCER sazba stanovená v čl. 12 odst. 3, které byly v platnosti k 1. lednu 1991 a které jsou v souladu s právem Společenství a splňují podmínky uvedené v poslední odrážce článku 17 druhé směrnice Rady ze dne 11. dubna 1967. Členské státy přijmou opatření nezbytná k určení vlastních zdrojů vyplývajících z těchto operací.
MARKS & SPENCER rates, which were in force on 1 January 1991 and which are in accordance with Community law, and satisfy the conditions stated in the last indent of Article 17 of the second Council Directive of 11 April 1967, may be maintained. Member States shall adopt the measures necessary to ensure the determination of own resources relating to these operations.
Zákon o dani z přidané hodnoty z roku 1994 (Value Added Tax Act 1994, dále jen „VAT Act 1994“) obecně zakotvuje zásadu, že ve Spojeném království se na dodání potravin uplatní nulová sazba DPH.
The Value Added Tax Act 1994 (‘the VAT Act 1994’) lays down, as a general rule, the principle that a zero rate of VAT is to be applied to the supply of food in the United Kingdom.
Článek 30 VAT Act 1994, nazvaný „Zdanění nulovou sazbou“, odkazuje na přílohu 8 tohoto zákona se stejným názvem, která v druhé části v rubrice „Skupina 1 – Potraviny“, „Produkty, na něž se vztahuje výjimka“, v bodě 2 upřesňuje, že nulová sazba DPH se nepoužije na cukrovinky, s výjimkou koláčů a sušenek, které podléhají nulové sazbě, nejedná-li se o sušenky máčené nebo polomáčené v čokoládě, které jsou zdaněny základní sazbou.
Section 30 of the VAT Act 1994, headed ‘Zero-rating’, refers to Schedule 8 to that act, which has the same heading and which states in Part II, under the heading ‘Group 1 — Food’, in item 2 of the ‘Excepted items’, that there is an exception to the application of VAT at the zero rate as regards confectionery, not including cakes or biscuits, which are subject to tax at the zero rate, with the exception of biscuits wholly or partly covered with chocolate, those being taxed at the standard rate.
Článek 80 VAT Act 1994 zněl v době rozhodné z hlediska původního řízení takto:
During the period in issue in the main proceedings, section 80 of the VAT Act 1994 was worded as follows:
„1) Odvedla-li osoba povinná k dani (před nabytím nebo po nabytí účinnosti tohoto zákona) Commissioners částku DPH, která nebyla dlužná, mají Commissioners povinnost jí tuto částku vrátit.
‘(1) Where a person has (whether before or after the commencement of this Act) paid an amount to the Commissioners by way of VAT which was not VAT due to them, they shall be liable to repay the amount to him.
2) Commissioners jsou povinni vrátit dlužnou částku podle tohoto článku pouze na základě žádosti.
(2) The Commissioners shall only be liable to pay an amount under this section on a claim being made for the purpose.
3) Commissioners mohou žádost podanou na základě tohoto článku odmítnout, pokud by vrácení příslušné částky vedlo k bezdůvodnému obohacení žadatele.
(3) It shall be a defence, in relation to a claim under this section, that repayment of an amount would unjustly enrich the claimant.
Článek 80 VAT Act 1994 byl změněn článkem 3 druhého finančního zákona z roku 2005 [Finance (no 2) Act 2005], který zavedl významné změny článku 80 týkající se námitky bezdůvodného obohacení.
Section 80 of the VAT Act 1994 was amended by section 3 of the Finance (No 2) Act 2005, which made significant changes to section 80 as regards the defence of unjust enrichment.
Ve výše uvedeném odstavci 3 zejména nahradil výraz „vrácení“ (repayment) výrazem „dobropis“ (crediting).
In particular, it replaced the word ‘repayment’ in subsection (3) of section 80 with the word ‘crediting’.
MARKS & SPENCER Spor v původním řízení a předběžné otázky
MARKS & SPENCER The dispute in the main proceedings and the questions referred for a preliminary ruling
Od zavedení DPH ve Spojeném království v roce 1973 měli Commissioners, kteří jsou pověřeni výběrem této daně, za to, že čajové pečivo („teacakes“) máčené v čokoládě a uváděné na trh společností Marks & Spencer patří mezi sušenky, a nikoli koláče, a že tudíž musí podléhat základní sazbě DPH, a nikoli nulové sazbě. Mez dubnem 1973 a říjnem 1994 tak Marks & Spencer odváděla daň, která nebyla dlužná. 10
From the time of the introduction of VAT in the United Kingdom, in 1973, the Commissioners, who are responsible for collecting that tax, took the view that the chocolate-covered teacakes marketed by Marks & Spencer were biscuits and not cakes and that they accordingly had to be taxed at the standard rate of VAT rather than at the zero rate. Between April 1973 and October 1994, Marks & Spencer thus paid a tax which was not due. 10
Dopisem ze dne 30. září 1994 uznali Commissioners svůj omyl, neboť nakonec vyšlo najevo, že „teacakes“ patří mezi koláče a jako takové podléhají nulové sazbě DPH; s ohledem na tento omyl podala Marks & Spencer dne 8. února 1995 žádost o vrácení částky 3,5 milionu GBP. Této žádosti bylo v zásadě vyhověno pouze do výše 10 % této částky (350 000 GBP), neboť Commissioners byli toho názoru, že dotyčný obchodní řetězec přenesl 90 % jím zaplacené DPH na své zákazníky. Commissioners tudíž vůči Marks & Spencer uplatnili námitku bezdůvodného obohacení upravenou v čl. 80 odst. 3 VAT Act 1994. Krom toho uplatnili (nová a zpětně účinná) pravidla promlčení, podle nichž nebyli povinni vrátit částku, která jim byla zaplacena více než tři roky před podáním žádosti o vrácení daně. Nakonec tedy byla Marks & Spencer vrácena dne 4. dubna 1997 částka 88 440 GBP. 11
On the basis of this error, Marks & Spencer submitted on 8 February 1995 a claim for repayment in the amount of GBP 3.5 million. That claim was accepted only to the extent of 10% of the amount (GBP 350 000), since the Commissioners took the view that the high street retailer had passed on 90% of the VAT paid by it to its customers. Consequently, the Commissioners invoked against Marks & Spencer the defence of unjust enrichment under section 80(3) of the VAT Act 1994. The authorities also applied rules of limitation (new and retroactive), by virtue of which they were not obliged to repay any sum which had been paid to them more than three years prior to the submission of the claim for repayment. The amount which was finally paid to Marks & Spencer on 4 April 1997 was therefore GBP 88 440. 11
Poté, co byl zamítnut správní opravný prostředek Marks & Spencer, se posledně uvedená společnost obrátila na VAT and Duties Tribunal, který rozsudkem ze dne 22. dubna 1998 potvrdil tezi Commissioners. Marks & Spencer podala opravný prostředek k High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Crown Office), který její žalobu znovu zamítl rozhodnutím ze dne 21. prosince 1998. Proti tomuto rozhodnutí se Marks & Spencer odvolala ke Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division), který její žalobu na vrácení daně týkající se „teacakes“ opětovně zamítl. Posledně uvedený soud nicméně ohledně jiné části sporu (týkající I - 2317
After unsuccessful administrative proceedings, Marks & Spencer appealed to the VAT and Duties Tribunal, which, by decision of 22 April 1998, upheld the view taken by the Commissioners. Marks & Spencer appealed to the High Court of Justice of England and Wales, Queen’s Bench Division, which in turn dismissed the claim by decision of 21 December 1998. An appeal against that decision was made to the Court of Appeal of England and Wales (Civil Division), which, as regards the claim I - 2317
2008 – VĚC C-309/06 se zdanění poukázek prodávaných společností Marks & Spencer) rozhodnutím ze dne 14. prosince 1999 položil Soudnímu dvoru předběžnou otázku ohledně slučitelnosti zpětného účinku tříleté promlčecí doby (viz bod 10 tohoto rozsudku) se zásadami efektivity práva Společenství a ochrany legitimního očekávání. V této otázce šlo zejména o to, zda jednotlivci mohou přímo vyplývat práva ze směrnice po jejím správném provedení do vnitrostátního práva v případě, že členský stát nezohlední dosah uvedené směrnice. 12
2008 — CASE C-309/06 for repayment in relation to the teacakes, again dismissed Marks & Spencer’s claim. However, the Court of Appeal, by decision of 14 December 1999, referred a question which related to a separate aspect of the proceedings (the taxation of gift vouchers sold by Marks & Spencer) to the Court of Justice for a preliminary ruling on the compatibility of the retroactive limitation of three years (see paragraph 10 of the present judgment) with the principles of effectiveness of Community law and of the protection of legitimate expectations. That question concerned, inter alia, the issue whether an individual could derive rights directly from a directive after it had been correctly transposed into national law, where the Member State had failed to take proper account of the scope of the directive. 12
Rozsudkem ze dne 11. července 2002, Marks & Spencer (C-62/00, Recueil, s. I-6325), Soudní dvůr rozhodl, že zásada efektivity a zásada ochrany legitimního očekávání brání takovým vnitrostátním právním předpisům, jako jsou dotčené předpisy Spojeného království. 13
In Case C-62/00 Marks & Spencer [2002] ECR I-6325, the Court ruled that the principles of effectiveness and of the protection of legitimate expectations precluded national legislation such as the United Kingdom legislation in question. 13
Vzhledem k důvodům uvedeným Soudním dvorem ohledně neslučitelnosti právních předpisů zavádějících se zpětnou účinností promlčecí dobu s výše uvedenými zásadami práva Společenství, a s cílem zajistit, aby všechny žaloby podané na základě článku 80 VAT Act 1994 byly posouzeny stejně, vyhověli Commissioners proprio motu žádosti Marks & Spencer, aby vůči ní nebylo namítáno promlčení, a vrátili tedy požadované částky do výše 10 %, nad jejíž rámec by podle nich došlo k bezdůvodnému obohacení. 14
In the light of the grounds of the Court’s decision that the legislation retroactively establishing a limitation period was incompatible with the abovementioned principles of Community law, the Commissioners, with a view to treating all claims made under section 80 of the VAT Act 1994 in the same way, on their own initiative, accepted that Marks and Spencer’s claim should not be time-barred and accordingly repaid the sum claimed, up to the limit of 10%, above which they maintained that there would be unjust enrichment.
Marks & Spencer před Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) trvala přímo na základě práva Společenství na svých požadavcích ohledně částek, které údajně zakládají bezdůvodné obohacení. Rozhodnutím ze dne 21. října 2003 zamítl tento soud žalobu Marks & Spencer, která proto podala žalobu k House of Lords. I - 2318
Marks & Spencer maintained its claims before the Court of Appeal of England and Wales (Civil Division) as to the sums which, it was contended, represented unjust enrichment, relying directly on Community law. By decision of 21 October 2003, the Court of Appeal dismissed the claim put forward by Marks & Spencer, which thereupon appealed to the House of Lords. I - 2318
House of Lords se rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
The House of Lords decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
28 odst. 2 písm. a) šesté směrnice […] (před změnou provedenou směrnicí 92/77 v roce 1992 i po ní) zachoval ve svých vnitrostátních předpisech o DPH osvobození od daně s vrácením daně odvedené na předchozím stupni pro určitá konkrétní plnění, může hospodářský subjekt uskutečňující taková plnění uplatňovat nárok na zdanění nulovou sazbou daně na základě přímo použitelného právního předpisu Společenství?
‘(1) Where, under Article 28(2)(a) of the Sixth … Directive (both before and after its amendment in 1992 by Directive 92/77), a Member State has maintained in its domestic VAT legislation an exemption with refund of input tax in respect of certain specified supplies, does a trader making such supplies have a directly enforceable Community-law right to be taxed at a zero rate?
28 odst. 2 písm. a) šesté směrnice […] (před změnou provedenou směrnicí 92/77 v roce 1992 i po ní) zachoval ve svých vnitrostátních předpisech o DPH osvobození od daně s vrácením daně odvedené na předchozím stupni pro určitá konkrétní plnění, avšak své vnitrostátní právní předpisy vykládal nesprávně s tím důsledkem, že některá plnění, která měla být osvobozena od daně s vrácením daně odvedené na předchozím stupni, byla podle vnitrostátního zákona zdaněna základní sazbou, přiznávají obecné zásady práva Společenství, včetně zásady daňové neutrality, hospodářskému subjektu uskutečnivšímu plnění nárok na vrácení nesprávně požadovaných částek v souvislosti s takovými plněními?
(2) If the answer to Question 1 is in the negative, where, under Article 28(2)(a) of the Sixth … Directive (both before and after its amendment in 1992 by Direct- ive 92/77), a Member State has maintained in its domestic VAT legislation an exemption with refund of input tax in respect of certain specified supplies but has mistakenly interpreted its domestic legislation with the consequence that certain supplies benefiting from exemption with refund of input tax under its domestic legislation have been subject to tax at the standard rate, do the general principles of Community law, including fiscal neutrality, apply so as to give a trader who made such supplies a right to recover the sums mistakenly charged in respect of them?
3) Pokud je odpověď na první a druhou otázku kladná, použijí se zásady rovného zacházení a daňové neutrality vyplývající z práva Společenství v zásadě s tím
(3) If the answer to Question 1 or Question 2 is in the affirmative, do the Commu-nity-law principles of equal treatment and fiscal neutrality in principle apply with
2008 – VĚC C-309/06 důsledkem, že uvedené zásady by byly porušeny, pokud by dotčenému hospodářskému subjektu nebyla vrácena celá nesprávně požadovaná částka v souvislosti s plněními jím poskytnutými v případě, že:
2008 — CASE C-309/06 the result that they would be infringed if the trader in question is not repaid the entire amount mistakenly charged on the supplies made by him in circumstances where:
– by hospodářský subjekt získal vrácením celé částky bezdůvodné obohacení,
— the trader would be unjustly enriched by repayment to him of the entire amount;
– vnitrostátní právní předpisy stanoví, že přeplatek daně nemůže být vrácen, pokud by takové vrácení vedlo k bezdůvodnému obohacení hospodářského subjektu, avšak
— domestic legislation provides that overpaid tax cannot be repaid to the extent that repayment would lead to unjust enrichment of the trader; but
– vnitrostátní právní předpisy neobsahují žádné ustanovení obdobné ustanovení [uvedenému v předchozí odrážce] pro žádosti o vrácení daně podané ‚repayment traders‘ (přičemž ‚repayment trader‘ je osoba povinná k dani, která během stanoveného účetního období neodvede příslušným vnitrostátním orgánům žádnou platbu DPH, a naopak od nich obdrží platbu z důvodu, že během takového období částka DPH, kterou je oprávněna odečíst, převyšuje částku DPH splatnou ve vztahu k plněním, jež uskutečnila)?
— domestic legislation makes no provision similar to that referred to in (ii) in the case of claims by “repayment traders”? (A “repayment trader” is a taxable person who, in a given prescribed accounting period, makes no payment of VAT to the competent national authorities but receives a payment from them because, in that period, the amount of VAT that he is entitled to deduct exceeds the amount of VAT due in respect of supplies made by him.)
4) Lišila by se odpověď na třetí otázku podle toho, zda by bylo, či nebylo možné prokázat, že rozdílné zacházení mezi hospodářskými subjekty, které uplatňují nárok na vrácení přeplatku na dani, a subjekty, které uplatňují nárok na vrácení přebytku na základě odpočtu daně odvedené na předchozím stupni (vyplývajícího z toho, že překračuje částku vybrané daně), způsobilo, nebo nezpůsobilo finanční ztrátu či újmu prvně jmenovaným subjektům, a pokud ano, jak?
(4) Is the answer to Question 3 affected by whether or not there is evidence that the difference of treatment between traders making claims for the repayment of overpaid output tax and traders making claims for additional amounts by way of input tax deduction (resulting from the over-declaration of output tax) has, or has not, caused any financial loss or disadvantage to the former and, if so, how?
MARKS & SPENCER 5) Pokud se v situaci popsané ve třetí otázce uplatní zásady rovného zacházení a daňové neutrality vyplývající z práva Společenství a pokud by takové zásady byly jinak porušeny, vyžaduje nebo připouští právo Společenství, aby soud odstranil toto rozdílné zacházení tím, že vyhoví žalobě hospodářského subjektu na vrácení přeplatku na dani, takže mu vznikne bezdůvodné obohacení, nebo vyžaduje či připouští právo Společenství, aby soud přijal jiné opatření k nápravě (a pokud ano, jaké)?“
MARKS & SPENCER (5) If, in the situation described in Question 3, the Community-law principles of equal treatment and fiscal neutrality apply and would otherwise be infringed, does Community law require or permit a court to remedy the difference of treatment by upholding a trader’s claim to a repayment of overpaid tax in such a way as to enrich him unjustly or require or permit a court to grant some other remedy (and, if so, which)?’
K první otázce, týkající se nároku vyplývajícího z práva Společenství na to, aby dané plnění podléhalo nulové sazbě DPH
The first question: the existence of a Community-law right to have a particular transaction taxed at a zero rate of VAT
Marks & Spencer se domnívá, že nárok na to, aby dané plnění podléhalo nulové sazbě DPH, vyplývá z čl. 12 odst. 1 šesté směrnice, jehož obsah je podle Marks & Spencer jasný, přesný a bezpodmínečný, jakož i ze zásady rovného zacházení. Výjimka, které využilo Spojené království jak na základě čl. 28 odst. 2 šesté směrnice v původním znění, tak na základě uvedeného čl. 28 odst. 2 písm. a) ve znění vyplývajícím ze směrnice 92/77, nevede k tomu, že by situace nespadala do působnosti práva Společenství, jak uvádí samotné toto ustanovení. I - 2321
Marks & Spencer submits that a right to have a particular transaction taxed at a zero rate of VAT does exist, both under Article 12(1) of the Sixth Directive, the word- ing of which, it believes, is clear, precise and unconditional, and by virtue of the principle of equal treatment. The derogation of which the United Kingdom took advan- tage under both Article 28(2) of the Sixth Directive, in its initial version, and Article 28(2)(a) of the Sixth Directive, in the wording stemming from Directive 92/77, did not take the case outside the scope of Community law, as laid down by that article. I - 2321
Vláda Spojeného království a Irsko se naopak domnívají, že subjektu nemůže z práva Společenství vyplývat žádný nárok na osvobození od daně s vrácením DPH odvedené na předchozím stupni, jenž by měl přímé účinky.
Conversely, the United Kingdom Government and Ireland take the view that a trader cannot derive from Community law any directly enforceable right to an exemption with refund of the VAT paid at the preceding stage.
Nárok na to, aby plnění podléhala nulové sazbě daně, tedy vyplývá pouze z vnitrostátního práva.
The right to have transactions taxed at a zero rate thus derives only from national law.
Kyperská vláda upřesňuje, že omyl, jehož se dopustili Commissioners, se týká použití ustanovení vnitrostátního práva, i když šestá směrnice jejich zachování umožňuje.
The Cypriot Government states that the mistake made by the Commissioners relates to the application of provisions of national law, even if the retention of such provisions is allowed by the Sixth Directive.
Komise zdůrazňuje, aniž by přímo odpověděla na položenou otázku, kterou považuje za irelevantní, že daňová správa Spojeného království nesprávně vyložila vnitrostátní právo, ale že neporušila žádnou povinnost stanovenou šestou směrnicí.
The Commission, without replying directly to the question, which it regards as irrelevant, states that the United Kingdom tax authorities were mistaken in their interpretation of the national legislation, but did not breach any obligation imposed by the Sixth Directive.