natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Jednalo se zejména o určení, zda skutečnost, že ochranná známka byla zapsána v členském státě pro určité výrobky nebo služby, má dopad na zkoumání žádosti o zápis podobné ochranné známky pro podobné výrobky nebo služby v jiném členském státě.
In conclusion, the German Government challenged the recovery order contained in the contested decision, on the basis, inter alia, of an unlawful extension of the status of aid beneficiary.
Soudní dvůr odpovídá záporně: tato okolnost nemůže mít žádný dopad.
It was on this latter point that the contested decision was annulled by the Court.
Činnost posoudit vlastnosti samotné ochranné známky ve vztahu k dotčeným výrobkům a službám.
Proceedings interpretation of Articles 87(1) EC and 88(3) EC and had arisen in proceedings concerning the lawfulness of charges imposed on its members by a trade association governed by public law, the Hoofdbedrijfschap Ambachten (Central Industry Board for Skilled Trades) (‘the HBA’), which represented traders in optical equipment.
Nizozemský soud rovněž klade Soudnímu dvoru otázku, zda se zákaz popisných označení stanovený čl. 3 odst.
The measure in question consisted of a ‘compulsory earmarked levy’ to finance a collective advertising campaign for opticians’ businesses.
1 písm. c) směrnice vztahuje na označení nebo údaje, které označují vlastnosti dotčených výrobků nebo služeb, existují-li k označení týchž vlastností obvyklejší označení nebo údaje.
By its first three questions the Hoge Raad der Nederlanden in substance asked whether the funding of advertising campaigns by the HBA for the benefit of opticians’ businesses could be regarded as State aid within the meaning of Article 87(1) EC and whether, if necessary taking into account the de minimis rule, the HBA’s byelaws imposing levies on its members in order to fund those campaigns ought – as components of an aid scheme – to have been notified to the Commission in accordance with Article 88(3) EC.
Soudní dvůr připomíná, že výše uvedené ustanovení zákazem popisných označení sleduje cíl obecného zájmu, totiž aby taková označení mohla být volně užívána všemi a aby bylo zamezeno jejich vyhrazení jedinému podniku z důvodu jejich zápisu jako ochranné známky.
The Hoge Raad was thus seeking clarification as to whether the compulsory earmarked levies imposed on the appellants in the main proceedings were, because they were directly linked to what might be unnotified aid, also vitiated by unlawfulness, with the result that they had in principle to be reimbursed.
Za těchto podmínek, pokud příslušný orgán shledá, že označení v současné době v očích zúčastněných kruhů představuje popis vlastností dotčených výrobků nebo služeb, nebo dá-li se rozumně předpokládat, že tomu tak bude v budoucnosti, musí zápis ochranné známky zamítnout.
By its fourth and fifth questions, the Hoge Raad also asked whether, in circumstances such as those of the dispute in the main proceedings, it was contrary to Community law for the courts with jurisdiction to apply the rule of Netherlands case-law on formal legal force which prevented their remaining able to examine the lawfulness of the HBA’s decisions imposing charges on the appellants in the main proceedings where the byelaws on which those decisions were based were introduced in contravention of Article 88(3) EC.
V tomto ohledu je nerozhodné, že existují jiná obvyklejší označení nebo údaje. Je třeba rovněž se zabývat skutečností, že podle práva Beneluxu v oblasti ochranných známek se právo k ochranné známce vyjádřené v jednom z vnitrostátních nebo regionálních jazyků Beneluxu vztahuje plně též na překlady do ostatních jazyků.
After establishing that, even if the HBA was a public body, it did not, in the circumstances of the case, appear that the advertising campaign was funded by resources made available to the national authorities; on the contrary, the judgment making the reference made it clear that the monies used by the HBA for the purpose of funding the advertising campaign in question were collected from its members who benefited from the campaign by means of compulsory levies earmarked for the organisation of that advertising campaign, the initiative for which, moreover, came from a private association of opticians, the Court ruled that ‘on a proper construction of Articles [87(1) EC and 88(3) EC], byelaws adopted by a trade association governed by public law for the purpose of funding an advertising campaign organised for the benefit of its members and decided on by them, through resources levied from those members and compulsorily earmarked for the funding of that campaign, do not constitute an integral part of an aid measure within the meaning of those provisions and it was not necessary for prior notification of them to be given to the Commission since it has been established that that funding was carried out by means of resources which that trade association, governed by public law, never had the power to dispose of freely’ (paragraph 41).
Soudní dvůr má za to, že to se ve skutečnosti rovná zápisu několika odlišných ochranných známek.
It was for that reason no longer necessary to reply to the last two questions.
Soudní dvůr se mimoto musel vyslovit ke vztahu mezi rozlišovací způsobilostí a popisností.
In the area of trade marks, Case C-363/99 Koninklijke KPN Nederland [2004] ECR I-1619 merits attention.
Postupující soud totiž klade následující otázku: je-li ochranná známka popisná ve vztahu k určitým výrobkům nebo službám, ale není popisná ve vztahu k jiným výrobkům nebo službám, musí být nutně považována za ochrannou známku, která má rozlišovací způsobilost ve vztahu k těmto jiným výrobkům nebo službám? To umožňuje Soudnímu dvoru připomenout, že každý z důvodů zamítnutí zápisu je nezávislý na ostatních důvodech a vyžaduje oddělené zkoumání, a to i když mezi nimi existuje zjevné překrývání.
On 2 April 1997, the company Koninklijke KPN Nederland lodged with the Benelux Trade Mark Office (‘the BTMO’) an application for registration of the word ‘Postkantoor’ (‘Post Office’ in Dutch) as a trade mark in respect of paper, card and articles manufactured from those materials, in addition to a variety of services.
V důsledku toho skutečnost, že se jeden z těchto důvodů na ochrannou známku nevztahuje, neumožňuje učinit závěr, že se na ni nemůže vztahovat jiný důvod.
The BTMO refused registration on the ground that the sign was exclusively descriptive of the goods and services relating to a post office.
Soudnímu dvoru bylo položeno několik předběžných otázek týkajících se výkladu ustanovení uvedené směrnice v rámci sporů vzniklých v důsledku toho, že někteří pořadatelé sázek ve Švédsku, Řecku, Finsku a Spojeném království používali zveřejněné informace, jejichž správa a dokonce i organizace však byla právě svěřena jiným subjektům, žalobkyním v původním řízení.
The Court pointed out that, in prohibiting descriptive signs, the aforementioned provision pursued an aim which was in the public interest, namely that such signs or indications may be freely used by all, by preventing them from being reserved to one undertaking alone by being registered as trade marks. In those circumstances, if the competent authority reaches the conclusion that the sign currently represents, in the mind of the relevant class of persons, a description of the characteristics of the goods or services concerned or if it is reasonable to assume that that might be the case in the future, it must refuse to register the mark.
Ve třech věcech sporné užívání spočívalo v tom, že do herních bulletinů byly přebírány údaje týkající se rozpisu zápasů anglických a skotských ligových soutěží, přičemž tyto údaje byly ukládány v elektronické podobě a zveřejňovány, a to zejména v brožurách, avšak jejich správa byla svěřena na základě licenčních smluv žalobkyni v původním řízení.
It is in that regard irrelevant whether there are other, more usual, signs or indications. In issue is also the fact that, under the Benelux trade mark law, the right to a trade mark expressed in one of the national or regional languages of the Benelux territory extends automatically to its translation in those other languages.
Žalobkyně je pověřena organizací sektoru koňských dostihů ve Spojeném království a v tomto rámci zajišťuje rozvoj a správu databáze, jejíž ochrany se domáhá.
The Gerechtshof posed the question as to whether, if a trade mark is descriptive in regard to certain goods or services but is not descriptive in regard to other goods or services, it had to be regarded as necessarily having a distinctive character in relation to those other goods or services.
Žalobkyně v původních sporech měly za to, že podniky, které takto používají jejich údaje za účelem nabízení sázek, zasahují do práva, které jim dává jejich vnitrostátní právo ve znění předpisů provádějících směrnici o právní ochraně databází.
This provided the Court with an opportunity to point out that each of the grounds for refusal listed in that provision is independent of the others and calls for a separate examination, although there is a clear overlap between the scope of the respective provisions.
Příslušná vnitrostátní ustanovení musela být tudíž jakožto prováděcí opatření vykládána ve světle směrnice.
Consequently, the fact that a mark does not fall within one of those grounds does not mean that it cannot fall within another.
Finský Vantaan Käräjäoikeus, anglický Court of Appeal, švédský Högsta Domstolen a řecký Monomeles Protodikeio Athinon, jimž byly předloženy uvedené spory, položily Soudnímu dvoru několik předběžných otázek týkajících se předmětu a rozsahu použití ochrany stanovené směrnicí, a zejména jejím čl.
First Council Directive 89/104/EEC of 21 December 1988 to approximate the laws of the Member States relating to trade marks (OJ 1989 L 40, p. 1).
1, který přiznává pořizovateli databáze právo zabránit vytěžování nebo zužitkování celého obsahu databáze nebo jeho kvalitativně nebo kvantitativně podstatné části, pokud pořízení, ověření nebo předvedení tohoto obsahu svědčí o kvantitativně nebo kvalitativně podstatném vkladu.
Proceedings whole. With regard to the fact that the word ‘Postkantoor’ is composed of elements, each of which is descriptive of characteristics of the goods or services in respect of which registration was sought, the Court pointed out that, in order for a trade mark to be regarded as descriptive, it is not sufficient that each of its components may be found to be descriptive: the word itself must be found to be so.
Na základě otázky čtyř postupujících soudů, co se rozumí podmínkou „podstatného vkladu“ uvedenou v právě zmíněném ustanovení, Soudní dvůr rozhodl, že „pojem vkladu spojeného s pořízením obsahu databáze ve smyslu čl.
It should be noted that, on a reference from the Benelux-Gerechtshof (Benelux Court of Justice) in a dispute arising from the refusal by the BTMO to register the sign ‘BIOMILD’ for foodstuffs on the ground of its descriptive nature, the Court provided a similar answer in Case C-265/00 Campina Melkunie [2004] ECR I-1699.
1 směrnice 96/9 je třeba chápat tak, že označuje prostředky vynaložené na získání existujících prvků a jejich shromáždění v uvedené databázi“ a že „nezahrnuje prostředky použité k samotnému vytvoření prvků tvořících obsah databáze“ (věci C-46/02, C-338/02, C-444/02 a C-203/02, bod 1 výroku rozhodnutí).
The cases to which attention is to be drawn from among the plentiful case-law concerning Community measures to harmonise the laws of the Member States are the three Fixtures Marketing cases (judgments of 9 November 2004 in Cases C-46/02, C-338/02 and C-444/02, not yet published in the ECR) and The British Horseracing Board and Others (judgment of 9 November 2004 in Case C-203/02, not yet published in the ECR), which related to what is called the sui generis right under Directive 96/9 12and the scope of the legal protection afforded by it in the field of sports betting.
Soudní dvůr tak usoudil, že „v kontextu sestavování rozpisu utkání pro účely organizace ligových soutěží ve fotbale tedy nezahrnuje prostředky vynaložené na určení dat, časů konání a soupeřících družstev u jednotlivých utkání těchto ligových soutěží“.
A number of questions on the interpretation of provisions of that directive were submitted to the Court for a preliminary ruling, in the course of proceedings which had arisen from the use by certain betting companies, in Sweden, Greece, Finland and the United Kingdom, of information that was published but the exploitation, or organisation, of which had been entrusted to other bodies, the applicants in the main proceedings.
Získávání údajů tvořících tento rozpis utkání nevyžaduje totiž od profesionálních lig vynaložení žádného zvláštního úsilí, neboť je nerozlučně
In the fourth case, the dispute concerned the publication on two internet horserace-betting sites of information derived from newspapers and from raw data supplied by certain companies which had been authorised to do so by the applicant.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/9/ES ze dne 11. března 1996 o právní ochraně databází (Úř. věst. 1996, L 77, s. 20).
Directive 96/9/EC of the European Parliament and of the Council of 11 March 1996 on the legal protection of databases (OJ 1996 L 77, p. 20).
Soudní dvůr mimoto musel upřesnit ve věci týkající se dostihových sázek, že „pojem vkladu spojeného s ověřením obsahu databáze ve smyslu čl.
Page 40
7 odst.
Proceedings
1 směrnice je nutno chápat jako vklad týkající se prostředků vynaložených s cílem zajistit spolehlivost informací obsažených v uvedené databázi na kontrolu přesnosti vyhledaných prvků během zřizování této databáze, jakož i během doby jejího fungování“ a že „prostředky vynaložené na ověřování v průběhu fáze tvorby prvků následně shromážděných v databázi nejsou zahrnuty do tohoto pojmu“ (věc C-203/02, bod 42).
The Court also made it clear in the case concerning horserace betting that ‘the expression “investment in … the … verification … of the contents” of a database in Article 7(1) of the directive must be understood to refer to the resources used, with a view to ensuring the reliability of the information contained in that database, to monitor the accuracy of the materials collected when the database was created and during its operation’ and that ‘the resources used for verification during the stage of creation of materials which are subsequently collected in a database do not fall within that definition’ (Case C-203/02, paragraph 42).
V této věci proto shledal, že „prostředky vynaložené na zhotovení seznamu koní účastnících se dostihu a ověřování v tomto rámci neodpovídají vkladu spojenému s pořízením a ověřením obsahu databáze, která obsahuje tento seznam“ (věc C-203/02, bod 42).
The Court thus held there that ‘the resources used to draw up a list of horses in a race and to carry out checks in that connection do not constitute investment in the obtaining and verification of the contents of the database in which that list appears’ (Case C-203/02, paragraph 42).
V oblasti sociální politiky zasluhují zvláštní zmínku dva rozsudky.
In the field of social policy, two judgments are worthy of specific mention.
V prvním z nich, ve věci Alabaster (rozsudek ze dne 30. března 2004, C-147/02, Recueil 2004, s. I-3101), položil Court of Appeal Soudnímu dvoru otázku týkající se zohlednění zvýšení platu při výpočtu zákonné dávky v mateřství.
In the first of these cases (judgment of 30 March 2004 in Case C-147/02 Alabaster, [2004] ECR I-3101), the Court was asked by the Court of Appeal about the taking into account of a pay rise when calculating statutory maternity pay.
V projednávaném případě pí Alabaster, britské zaměstnankyni, příslušela mateřská dovolená od měsíce ledna 1996.
In the case in point, Mrs Alabaster, an employee in the United Kingdom, commenced maternity leave in January 1996.
Krátce před začátkem této dovolené jí byl zvýšen plat se zpětným účinkem k měsíci prosinci.
Shortly before it began, she received a pay increase backdated so as to have effect from December 1995.
Toto zvýšení však nemohlo být zohledněno při výpočtu zákonné dávky v mateřství, jelikož příslušná vnitrostátní právní úprava vychází při výpočtu běžného platu z dřívějšího období, které odpovídá měsícům září a říjnu.
However, that increase could not be reflected in the calculation of her statutory maternity pay since the applicable national legislation has regard to an earlier period, corresponding to the months of September and October, for calculating normal earnings.
Soudní dvůr předně konstatoval, že směrnice 92/8513 neumožňuje užitečným způsobem odpovědět na otázky položené vnitrostátním soudem.
The Court found first of all that Directive 92/85 questions asked by the national court.
Avšak po přezkoumání veškerých právních předpisů Společenství Soudní dvůr dokázal odvodit obecné zásady použitelné v projednávaném případě.
However, after considering all the Community legislation it succeeded in establishing the general principles applicable to the case. The
Převážná část argumentace Soudního dvora je založena na článku 141 ES a na směrnici 75/11714
Court’s reasoning is essentially founded on Article 141 EC and on Directive 75/117. 14
Dávku vyplácenou těhotné ženě po dobu její mateřské dovolené lze pokládat za odměnu.
The benefit paid to a pregnant woman during her maternity leave is to be treated like pay.
Tato osoba si samozřejmě nemůže činit nárok na odměnu v plné výši, jelikož se nachází ve zvláštní situaci v porovnání se zaměstnancem, který skutečně vykonává své pracovní úkoly.
She cannot of course claim full pay since she is in a special position compared with workers actually at work.
Jde zde o klasické použití zásady rovnosti.
That is a standard application of the principle of equal treatment.
Nicméně jelikož je vyplácená dávka rovnocenná platu (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 13. února 1996, Gillespie a další, C-342/93, Recueil 1996, s.
Nevertheless, since the benefit paid is equivalent to pay (see to this effect Case C-342/93 Gillespie and Others [1996] ECR I-475), the principle of non-discrimination results in her being entitled to the increase since, had she not been pregnant, she would have received a pay rise.
I-475), vede zásada zákazu diskriminace k tomu, aby této osobě bylo přiznáno právo na zvýšení, pokud by zvýšený plat pobírala, kdyby nebyla těhotná.
The Court refused, however, to express a view on the precise manner in which that principle was to be implemented since this fell outside its jurisdiction in proceedings for a preliminary ruling.
Tento požadavek není omezen na případ, kdy zvýšení platí se zpětným účinkem pro období, k němuž se vztahuje referenční plat.
It also refused to take a view on the standpoint to be adopted in the event of a decrease in pay since that question appeared hypothetical in the case in point.
Jedná se o použití zásady rovnosti v oblasti odměňování mezi zaměstnanci a zaměstnankyněmi.
In Joined Cases C-397/01 to C-403/01, Mr Pfeiffer and the other claimants were, or had been, employed as emergency workers by the German Red Cross, a private-law body which operates a land-based rescue service using ambulances and emergency medical vehicles.
Směrnice Rady 75/117/EHS ze dne 10. února 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se uplatňování zásady stejné odměny za práci pro muže a ženy (Úř. věst. 1975, L 45, s. 19).
Council Directive 75/117/EEC of 10 February 1975 on the approximation of the laws of the Member States relating to the application of the principle of equal pay for men and women (OJ 1975 L 45, p. 19).
Soudní dvůr však odmítl zaujmout stanovisko ke konkrétním podrobnostem provedení této zásady, což podle jeho názoru přesahuje jeho pravomoc v rámci řízení o předběžné otázce.
15 and for payment for the hours they the 48-hour limit laid down by Directive 93/104 worked in excess of that weekly limit.
Rovněž se odmítl vyslovit k tomu, jak je třeba přistupovat k případu snížení odměny, jelikož tato otázka se v projednávaném případě jevila jako hypotetická.
The German court requested guidance from the Court of Justice in this regard.
Tato otázka tudíž zůstává i nadále otevřena.
The questions referred by it for a preliminary ruling relate to the interpretation of certain provisions of Directives 89/391 16 and 93/104.
V druhém rozsudku, ve spojených věcech Pfeiffer a další (rozsudek ze dne 5. října 2004, C-397/01 až C-403/01, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), který navazuje na jeho judikaturu ve věci Jaeger (rozsudek ze dne 9. září 2003, C-151/02, Recueil 2003, s.
The Court began by stating that the activity of emergency workers carried out in the framework of an emergency medical service falls within the scope of Directives 89/391 and 93/104.
Ve spojených věcech C-397/01 až C-403/01 jsou nebo byli p.
None of the exceptions provided for is relevant in this instance.
V jednotlivých pracovních smlouvách, které uzavřeli se svým zaměstnavatelem, bylo sjednáno použití kolektivní smlouvy, podle které byla průměrná týdenní pracovní doba s přihlédnutím k jejich povinnosti vykonávat pracovní pohotovost na pracovišti v průměrné délce nejméně 3 hodin denně prodloužena z 38,5 hodin na 49 hodin.
Their activity does not involve services essential for the protection of public health, safety and order in cases, such as a catastrophe, the gravity and scale of which are exceptional and which, by their nature, do not lend themselves to planning as regards working time; nor does their activity involve road transport services, its main aim being to provide initial medical treatment to the sick or injured.
Během pracovní pohotovosti na pracovišti jsou dotčení pracovníci zdravotnické záchranné služby povinni být k dispozici zaměstnavateli přímo na pracovišti a jsou povinni zůstat v neustálé připravenosti, aby v případě potřeby mohli okamžitě zasáhnout.
That being so, the Court held that an extension of the 48-hour maximum weekly period of working time can be valid only if consent has first been expressly and freely given by each worker individually and that it is therefore not sufficient that the relevant worker’s employment contract refers to a collective agreement permitting such an extension.
Před Arbeitsgericht Lörrach zamýšleli dotčení pracovníci dosáhnout toho, aby Soudní dvůr konstatoval, že jejich průměrná týdenní pracovní doba nesmí překročit hranici
Applying its decision in Jaeger, the Court, treating emergency workers’ periods of duty time in the same way as time spent by doctors on call, then held that such periods must be taken into account in their totality in the calculation of maximum daily and weekly working time.
, a aby jim byla zaplacena odměna za práci přesčas, kterou odvedli nad rámec této týdenní pracovní doby. Německý soud požádal Soudní dvůr o objasnění této problematiky.
It stated that the 48-hour upper limit on average weekly working time, including overtime, constitutes a rule of Community social law of particular importance from which every worker must benefit, since it is a minimum requirement necessary to ensure protection of his safety and health.
Jeho předběžné otázky se týkají výkladu určitých ustanovení směrnic 89/39116 a 93/104.
Therefore, national legislation the effect of which, as regards periods of duty time completed by emergency workers, is to permit, including by means of a collective agreement or works agreement based on such an agreement, the 48-hour maximum period of weekly working time to be exceeded is incompatible with the requirements of Directive 93/104.
Soudní dvůr úvodem podotkl, že činnost pracovníků zdravotnické záchranné služby vykonávaná v rámci záchranné lékařské služby první pomoci spadá do působnosti směrnic 89/391 a 93/104.
Finally the Court found, in standard fashion, that Directive 93/104 fulfils, so far as the maximum period of weekly working time is concerned, the conditions necessary for it to have direct effect since, as regards its content, it is unconditional and sufficiently precise.