natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Neurologické zobrazovací metody využívající technologie, jako je funkční magnetická rezonance (fMRI), pozitronová tomografie (PET), jednofotonová emisní tomografie (SPECT), magnetoencefalografie (MEG) a elektroencefalografie (EEG), umožňují porozumět tomu, jak mohou změny v mozku vyvolané drogami způsobit poruchy kognitivních funkcí zaznamenané u osob závislých na drogách.
Some recent studies suggest that, despite the critical and unquestionable role dopamine plays in reward, drugs of abuse may not necessarily induce addiction via a direct effect on dopaminergic neurons. There is some evidence that dopamine acts downstream to two other neuromodulators, noradrenaline and serotonin, responsible for vigilance and for the control of impulsivity, respectively.
Výsledky získané v neurobiologickém výzkumu závislostí vedly k použití léků, které cíleně působí na dopaminergní systém.
Progress in neurobiological research on addiction has led to the use of drugs which target the dopaminergic system.
Tato strategie se však zatím neukázala jako
However, this strategy has not yet proven effective in
Z některých nedávných studií vyplývá, že přes zásadní a nepopiratelnou úlohu, kterou hraje dopamin v „odměňování“, nemusí drogy nutně vyvolávat závislost cestou přímého účinku na dopaminergní neurony. Existují důkazy, že dopamin působí na dva jiné neuromodulátory, noradrenalin (odpovědný za bdělost) a serotonin (odpovědný za impulzivitu).
Neuroimaging, using technologies such as functional magnetic resonance imaging (fMRI), positron tomography (PET), single photon emission computed tomography (SPECT), magnetoencephalograph (MEG), and electroencephalograph (EEG), has provided insight into the way in which druginduced changes in the brain can produce the type of cognitive deficits seen in people addicted to drugs.
Kauzální modely závislosti efektivní v léčbě závislostí, možná z toho důvodu, že je zaměřena na nesprávný dopaminový receptor (D2), nebo protože je třeba vzít v úvahu i jiné modulační neurotransmiterové systémy.
Causal models of addiction treating addiction, possibly because the wrong dopamine receptor has been targeted (i.e. D2) or because other modulatory neurotransmitter systems also require consideration.
Užívání drog zahrnuje široký soubor chování a rovněž schopnost volního chování závislých osob je proměnlivá.
choices or act upon them. Drug use encompasses a complex set of behaviours and even the autonomy of dependent individuals is variable.
Jedním rizikem příliš zjednodušené interpretace objevujících se neurobiologických důkazů je, že mohou být nepřiměřeně použity ke zdůvodnění vynucených, vysoce invazivních nebo dokonce poškozujících výkonů ze strany jejich zastánců, kteří jsou příliš optimističtí, pokud jde o schopnost těchto způsobů léčby léčit závislost, a kteří nemají dostatečný respekt k nadřazeným lidským právům a etickým hlediskům.
One risk of an overly simplified interpretation of the emerging neurobiological evidence is that it could be inappropriately used to justify coerced, highly invasive or even damaging treatments, by proponents overly optimistic about their ability to cure addiction and without showing sufficient concern for broader human rights and ethical implications.
Řada dalších vyvíjených či zkoumaných novátorských léčebných postupů může přinést nové přístupy k léčbě některých forem drogové závislosti.
How addiction is understood by society is important for deciding which responses are appropriate.
Tyto postupy zahrnují imunoterapii ve formě „vakcín“ proti účinkům nikotinu, kokainu a heroinu, které působí vazbou na cílovou drogu v krevním oběhu, čímž zabraňují jejímu vstupu do mozku.
The definition of addiction as a disorder in which an individual’s control over their drug use is impaired can be contrasted with a historical perspective where drug users were seen as autonomous individuals who voluntarily engaged in illegal activities.
Neurochirurgie je nejinvazivnější a trvalá forma experimentální léčby, ale tento přístup vzbuzuje značné etické námitky.
Even today, some authors remain sceptical about the existence of addiction, and the extent to which dependent individuals have autonomy over their actions remains a question of fundamental importance.
Méně radikální, ač stále vyvolává etické znepokojení, je hluboká mozková stimulace, jež vyžaduje vložení elektrických stimulujících elektrod do oblastí mozku podílejících se na závislosti, jako je například centrální část mozkové hemisféry.
The brain disease model of addiction challenges the view that drug use is always a voluntary choice by arguing that prolonged drug use results in long-lasting changes in the brain structure that undermine voluntary control.
Méně invazivním přístupem je transkraniální magnetická stimulace, což je umístění malé magnetické cívky na lebce tak, aby blokovala nebo zvyšovala nervovou aktivitu. Žádný z těchto přístupů není v současné době ověřen a všechny mají možná rizika i přínosy.
Although these brain changes may explain why addicts continue to use drugs despite tolerance to their pleasurable effects and serious adverse consequences, this model may also be used to argue that addicts may lack the autonomy to make informed
Postoj společnosti k závislosti hraje důležitou roli v rozhodování o tom, jaká opatření jsou vhodná.
A number of other novel treatment approaches are in development or are being researched which may provide new approaches to treating some forms of drug dependence.
Definice závislosti jako onemocnění, při kterém jednotlivec ztrácí kontrolu nad užíváním drogy, může být v rozporu s historickým pohledem, kdy na uživatele drog bylo nazíráno jako na nezávislé jednotlivce, kteří se dobrovolně zapojují do nelegální činnosti.
These include immunotherapies in the form of ‘vaccines’ against the effects of nicotine, cocaine and heroin that act by binding to the target drug in the bloodstream, thus preventing it from reaching the brain.
Dokonce i dnes někteří autoři zůstávají skeptičtí, pokud jde o existenci závislosti, a míra, do jaké mají závislé osoby vládu nad svým chováním, zůstává zásadní otázkou.
Neurosurgery is the most invasive and permanent form of experimental treatment, but there exist strong ethical objections to this approach.
Model závislosti jako onemocnění mozku odmítá názor, že užívání drog je vždy dobrovolná volba, se zdůvodněním, že dlouhodobé užívání drog vede k dlouhodobým změnám ve strukturách mozku, které těžce porušují schopnost volního jednání.
Less extreme but still raising ethical concerns is deep brain stimulation which involves the insertion of electrical stimulating electrodes into the regions of the brain involved in addiction, such as the insula.
Třebaže tyto změny v mozku mohou vysvětlit, proč závislé osoby pokračují v užívání drog navzdory toleranci k jejich příjemným účinkům a navzdory závažným vedlejším účinkům, může být tento model použit i ke zdůvodnění toho, že závislým osobám chybí svobodná vůle k tomu, aby mohly učinit informované rozhodnutí a jednat podle něj.
A less invasive approach is transcranial magnetic stimulation that involves placing a small magnetic coil against an individual’s skull in order to block or enhance neural activity. None of these approaches are currently
Dopaminergní projekce ze středního do předního mozku
Dopaminergic projections from midbrain to forebrain
Prefrontální kůra
Prefrontal cortex
Ventrální tegmentální oblast
Ventral tegmental area
Poznámka: Mesokortikolimbické dopaminergní neurony z ventrální tegmentální oblasti a substantia nigra zasahují do důležité struktury „systému odměny“, nucleus accumbens, a do kortikálních oblastí primárně odpovědných za rozhodování, jako např. za rozhodování, zda užít drogy (tj. prefrontální kůra a gyrus cingularis).
Note: Meso-corticolimbic dopaminergic neurons from the ventral tegmental area and substantia nigra project to an important structure of the reward circuitry, the nucleus accumbens, and to the cortical areas primarily responsible for making decisions, such as whether to use drugs (e.g. the prefrontal cortex, and the cingulate gyrus).
Výběžky ze středního mozku vytvářejí také spojení s nucleus caudatus a putamen (na obrázku označené jako striatum).
Projections from the midbrain also make connections with the caudate and the putamen (labelled Striatum in the figure). Source: Hyman et al., 2006.
Neurobiologický výzkum může významně přispět k našemu chápání toho, do jaké míry je chování závislých osob volní, čili do jaké míry tyto osoby odpovídají za své jednání.
Neurobiological research can make a significant contribution to our understanding of the extent to which addicts are autonomous, and therefore responsible for their actions.
Autonomie vůle je v rozhodování o užívání drogu závislých osob nepochybně snížena v momentě, kdy jsou intoxikovány nebo mají těžké abstinenční příznaky.
The autonomy of addicts in making choices about their drug use is undoubtedly impaired when they are acutely intoxicated or experiencing severe withdrawal symptoms.
Jakkoli se míra tohoto snížení velmi liší, po stabilizaci pacienta lze získat (a měl by být získán) informovaný souhlas, což je proces, kterým osoby dávají bez donucení as plným vědomím možných rizika přínosů souhlas s léčbou.
However, the extent of impairment varies greatly and informed consent, i.e. the process by which individuals agree to treatment in the full knowledge of its possible risks and benefits, and without coercion, can and should be obtained after patient stabilisation.
Pokud neurobiologický výzkum povede k rozvoji nových léčebných postupů, přiřadí se tyto postupy k již existujícím způsobům léčby a doplní je.
If neurobiological research leads to the development of new treatment approaches, they will join and hopefully complement existing treatments.
Bude potřeba, aby pacienti byli informováni o různých možnostech léčby. Náklady a přínosy každé nové terapie by měly být pečlivě zváženy společně s její potenciální účinností.
Patients will need to be given information on different treatment options, and the costs and benefits of any new therapy should be carefully considered along with its potential efficacy.
Lze těžko ospravedlnit způsoby léčby, které jsou invazivní nebo nebezpečné, existují-li již bezpečnější možnosti.
Treatments that are invasive or dangerous are difficult to justify if safer options already exist.
Je jisté, že pokud bude pacientům odepřena možnost svobodné volby léčebného postupu, vyvolá to vážné etické obavy – tyto otázky jsou pravděpodobně zvláště důležité u léčebných postupů poskytovaných v rámci trestněprávního systému, kde se určitý stupeň donucení může vyskytnout.
Important ethical considerations will surely arise if patients are denied free choices over which treatment they can pursue: these issues are likely to be particularly important for treatments offered within the criminal justice system where some degree of coercion may be present.
Obecně přijatá etická zásada je, že péče dostupná ve věznicích by měla být rovnocenná s léčbou dostupnou celé společnosti.
A generally accepted ethical principle is that care available in prison settings should be equivalent to that available to the wider community.
Bylo by eticky problematické, pokud by nové způsobyléčby byly neúměrně zaměřeny na uvězněné osoby a jiné způsoby s ověřenou účinností by jim byly odepřeny.
Ethical concerns would arise if new therapies were disproportionately targeted on those in custody and other treatments of proven efficacy denied.
Úkol drogy je periodikum, podávající analýzy jednotlivých témat drogové politiky, které vydává Evropské monitorovací centrum pro drogy a drogovou závislost (EMCDDA) v Lisabonu.
Drugs in focus is a series of policy briefings published by the European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction (EMCDDA) in Lisbon.
Vychází pravidelně ve 23 úředních jazycích Evropské unie a v norštině a turečtině. Jazyk originálu: angličtina.
The briefings a reproduced regularly in the 23 official languages of the European Union plus Norwegian and Turkish.
Kteroukoli část je možné reprodukovat za předpokladu, že bude uveden zdroj.
Any item may be reproduced provided the source is acknowledged.
Pokud máte zájem o bezplatné zasílání, zašlete prosím svou žádost e-mailem na adresu: publications@emcdda.europa.eu
For free subscriptions, please specify your requirements via e-mail: publications@emcdda.europa.eu
Závěry a úvahy o postupech
Conclusions and policy considerations
Neurověda má potenciál zlepšit naše chápání závislostí a může vést k novým formám léčby.
Neuroscience has the potential to improve our understanding of addiction, possibly leading to new forms of treatment.
Při úvahách o tom, jak lze lépe podporovat a organizovat evropský výzkum, je třeba zohlednit potřebu podpory studií v této oblasti.
Some approaches in this area may be used in ways that raise important ethical and social concerns which could offset, or even be greater than potential benefits.
Přesto se však řada otázek souvisejících s drogami týká užívání nezákonných látek bez vzniku závislosti. Otázka, jaké přístupy jsou vhodné k povzbuzení závislých osob k léčbě – obzvláště těch, které nechtějí být léčeny –, je velmi důležitá.
However, many drug issues concern the non-dependent use of illicit substances and the question of which approaches are appropriate to encourage addicted individuals into treatment — particularly those who may not want to be treated — is a critical one.
Předpoklad, že opakované užívání drog vyvolává dlouhodobé změny v mozkové neurotransmisi, je pádným důvodem pro provádění výzkumu zaměřeného na popsání těchto změn a nalezení způsobů, jak je zvrátit.
The assumption that repeated consumption of drugs of abuse induces long-term modifications in cerebral neurotransmission presents a strong argument for research aimed at characterising these modifications and finding ways to reverse them.
Nové metody, jako jsou zobrazovací techniky a genetický výzkum, mohou pomoci lépe porozumět rozdílům ve sklonech k závislosti, i když i sociální faktory hrají samozřejmě významnou roli.
New methodologies such as neuroimaging and genetic research may help to better understand variations in vulnerability to addiction, even if social factors are also clearly important.
Míra použitelnosti v praxi zůstává přesto stále sporná.
However, the extent to which this can be used in practice remains questionable.
Hlavní výzvou drogové politiky bude najít způsoby, jak vzdělat veřejnost v oblasti neurobiologické podstaty závislosti, přičemž je třeba brát v úvahu, že osobní a sociální volby mají na užívání drog a vznik závislost také svůj vliv.
A major challenge for policy will be to find ways to educate the public about the neurobiological basis of addiction, whilst acknowledging that individual and social choices also impact on drug use and addiction.
UNAIDS (2006), International Guidelines on HIV/AIDS and Human Rights (consolidated version), Úřad vysokého komisaře OSN pro lidská práva a Společný program OSN pro HIV/AIDS, Ženeva http://data.unaids.org/Publications/IRC-pub07/jc1252-internguidelines_en.pdf
UNAIDS (2006), International Guidelines on HIV/AIDS and Human Rights (consolidated version), Office of the United Nations High Commissioner for Human Rights and the Joint United Nations Programme on HIV/AIDS, Geneva http://data.unaids.org/Publications/IRC-pub07/jc1252-internguidelines_en.pdf
OFICIÁLNÍ VYDAVATEL: Úřad pro úřední tisky Evropských společenství © Evropské monitorovací centrum pro drogy a drogovou závislost, 2009 ŘEDITEL: Wolfgang Götz AUTOR: Dr. Jean-Pol Tassin, ředitel výzkumu, Inserm, Collège de France EDITORKA: Marie-Christine Ashby GRAFICKÉ ZPRACOVÁNÍ: Dutton Merryfield Ltd, Spojené království Printed in Luxembourg
OFFICIAL PUBLISHER: Office for Official Publications of the European Communities © European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction, 2009 DIRECTOR: Wolfgang Götz AUTHOR: Jean-Pol Tassin, Director of Research, Inserm, Collège de France EDITOR: Marie-Christine Ashby GRAPHIC CONCEPTION: Dutton Merryfield Ltd, United Kingdom Printed in Luxembourg
Periodikum Evropského monitorovacího centra pro drogy a drogovou závislost
Briefing of the European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction
Opatření reagující na řízení vozidel pod vlivem drog v Evropě
Responding to drug driving in Europe
Toto periodikum prozatím shrnuje klíčové otázky, jimž čelí vlivní političtí činitelé, a popisuje vývoj v celé Evropě, který může pomoci při rozhodování na toto téma.
Until then, this policy briefing summarises the key issues facing policymakers and describes developments across Europe that may assist decision-making on the topic.
z opiátů může schopnost řídit vážně zhoršit heroin, méně pak metadon, a ještě méně buprenorfin.
and benzodiazepines are generally impairing; of the opioids, heroin can impair severely, methadone less so, and buprenorphine even less.
Údaje o stimulantech, např. kokainu, amfetaminech a extázi, jsou smíšenější, ale naznačují, že se snížením schopnosti řídit vozidlo souvisejí jejich vysoké dávky.
The data for stimulant drugs such as cocaine, amphetamines and ecstasy are more mixed, but suggest that high doses are associated with impairment.
Přesto objektivní měření ohledně snížení schopnosti řídit vozidlo u jednotlivých drog, podobné měření koncentrace alkoholu v krvi, zůstává nespolehlivé.
Yet, an objective measure for impairment for each drug, similar to the blood alcohol concentration, remains elusive.
Snížení ztrát na životech v důsledku řízení vozidla pod vlivem psychoaktivních látek vyžaduje opatření, která se opírají o vědecké chápání tohoto složitého jevu.
Reducing the loss of life caused by driving under the influence of psychoactive substances requires measures that are based on a scientific understanding of this complex phenomenon.
Úkolem zákonodárců je navrhnout rozumné a efektivní zákony, které bude možné prosadit a které budou představovat jasné sdělení pro veřejnost.
The challenge to legislators is to design sound and effective laws that can be enforced, and that give a clear message to the public.
Jeho cílem je poskytnout spolehlivý základ pro harmonizované předpisy pro celou EU v oblasti řízení vozidla pod vlivem alkoholu, drog a léků.
Many of the accidents and deaths that occur on European roads are caused by drivers whose performance is impaired by a psychoactive substance.
Odhaduje se, že jen alkohol je příčinou až 10 000 úmrtí na silnicích v Evropské unii ročně, což je jedna čtvrtina všech úmrtí na silnicích.
Alcohol alone is estimated to account for up to 10 000 road deaths a year in the European Union, one quarter of all road deaths.
Nejsou k dispozici žádné srovnatelné údaje o dopravních nehodách související s nezákonnými drogami a psychoaktivními léky, přestože se takovým nehodám věnuje v posledních deseti letech zvýšená pozornost.
Studies on the effects of psychoactive substances on driving performance suggest that while both illicit and therapeutic drugs can affect driving, the effects and their extent can vary greatly from substance to substance. The latest research suggests that cannabis can reduce performance
Studie o účincích psychoaktivních látek na schopnost řídit vozidlo naznačují, že zatímco řízení mohou ovlivnit nezákonné i léčivé drogy, účinky a jejich míra mohou být u jednotlivých látek značně odlišné.
The complex issue of drug driving is currently being investigated by DRUID, a major EU project that began in 2006 and will continue until 2010.
Nejnovější výzkum ukazuje, že schopnost řídit vozidlo může snížit konopí a že ji obecně snižují i benzodiazepiny;
DRUID aims to provide a solid basis for harmonised, EU-wide regulations for driving under the influence of alcohol, drugs and medicine.
Řízení vozidla pod vlivem návykové látky: V závislosti na zákonech dané země se tento výraz může vztahovat na řidiče: u něhož byly naměřeny snížené kognitivní nebo psychomotorické schopnosti či impulzivita nebo který má v krvi vyšší než omezené množství drog, které podle předpokladů takové účinky vyvolává, nebo který má jakoukoli stopu po drogách v krvi.
Driving under the influence: Depending on the country’s laws, this may refer to a driver who has: a measured reduction of cognitive or psychomotor skills, impulsivity; or more than a defined amount of drug in the blood, expected to produce such effects at that level; or any trace of drugs in the blood.
Zprávám o nehodách způsobených řízením vozidla pod
Reports of drug driving incidents often receive much media
Schopnost řídit vozidlo mohou snížit různé psychoaktivní léky, které mohou nebo nemusí být předepsány lékařem a užívány legálně.
Various psychoactive medicines, which might or might not be legally prescribed and consumed, can impair driving skills.
Ale jen málo zemí má o prevalenci řízení vozidla pod vlivem drog spolehlivé statistiky.
But, few countries have reliable statistics on the prevalence of driving under the influence of drugs.
Získat spolehlivé vědecké důkazy o behaviorálních účincích,
Obtaining sound scientific evidence on behavioural effects,
V současné době naráží policie při silničních kontrolách na značné potíže s přesným a rychlým stanovením ovlivnění řidiče drogami.
Currently, police experience considerable difficulty with the accurate and rapid identification of drug driving at the roadside.
prevalenci a riziku nehod je z dat, která jsou k dispozici, obtížné.
prevalence and accident risk is difficult with the available data.
Mnohé ze studií mají malé vzorky a často je těžké vyvodit z jejich výsledků obecný závěr.
Many of the studies have small samples and it is often difficult to generalise from their results.
Účinnost informačních kampaní, jejichž cílem je předcházet
Key audiences may not be hearing the message, or they may be ignoring it.
S ohledem na vědeckou debatu o přesných účincích látek se právní definice trestného činu řízení vozidla pod vlivem drog v jednotlivých členských státech EU liší.
Reflecting the scientific debate about the precise effects of the substances, the legal definition of the offence of driving under the influence of drugs differs among EU Member States.
Míra řízení vozidel pod vlivem drog se v mnoha evropských zemích nezkoumá
Extent of drug driving is not studied in many European countries
Studie o prevalenci drog mezi řidiči zveřejněné v letech 1999 až 2007 poskytují údaje pouze za 13 z 27 členských států EU a za Norsko.
Studies on drug prevalence in drivers published between 1999 and 2007 provide data for only 13 of the 27 EU Member States and Norway.
byly po zkušenostech s mimořádně obtížným prokazováním trestného činu snížené schopnosti řídit vozidlo přijaty nové zákony o nulové toleranci nezákonných drog.
medicines and illicit drugs, others do. In Finland and Sweden, new zero-tolerance laws for illicit drugs were passed following the experience that the offence of impaired driving was extremely difficult to prove.
Na Kypru se tento problém řeší trestním stíháním takových řidičů za nezákonné užívání drog.
In Cyprus, this problem is addressed by prosecuting such drivers for illegal consumption of drugs.
Belgie a Spojené království však výslovně zakazují použití výsledku testu pro řízení vozidla pod vlivem drog jako důkazu jiného trestného činu.
However, Belgium and the United Kingdom specifically prohibit use of a test result for drug driving as evidence for any other offence.
Oblast působnosti a srovnatelnost studií prevalence mohou omezovat i vnitrostátní právní předpisy nebo politiky.
National legislation or policies may also limit the scope and comparability of prevalence studies.
Ve většině zemí například nejsou povoleny namátkové testy na přítomnost drog při silničních kontrolách.
For example, random roadside tests for drugs are not permitted in most countries.
V některých zemích se testy provádějí pouze na přítomnost nezákonných drog a prevalenci psychoaktivních léků nelze zjistit.
In some countries, tests are only carried out for illicit drugs, and the prevalence of psychoactive medicines cannot be ascertained.
Namátkové průzkumy při silničních kontrolách, které mohou nabídnout reprezentativní obrázek o všech řidičích, jsou k dispozici ve třech členských státech EU a v Norsku.
Random roadside surveys of drivers, which can give a representative picture of the entire driving population, are available for three EU Member States and Norway.