natgillin/translations-raw huggingface dataset:
písm. b) bod iv) hovoří o tom, že „soudy členského státu, ve kterém mělo dítě obvyklé bydliště bezprostředně před neoprávněným odebráním nebo zadržením, vydaly rozhodnutí o právu péče o dítě, které neobsahuje navrácení dítěte“ 17, lze vyvodit, že ty samé soudy mohou vydat také rozhodnutí o právu péče o dítě, které obsahuje navrácení dítěte.
the child’. Moreover, since Article 10(b)(iv) speaks of ‘a judgment on custody that does not entail the return of the child … issued by the courts of the Member State where the child was habitually resident immediately before the wrongful removal or retention’, 17it must be concluded that the same courts may also issue a decision on custody which does entail return.
Konečně, jestliže je soud příslušný podle článku 8 nebo článku 12 nařízení ve všech otázkách týkajících se rodičovské zodpovědnosti, tudíž i péče o dítě (případně návrhu na rozvod), je nepředstavitelné, že by taková příslušnost nezahrnovala pravomoc účinně zajistit přítomnost dítěte u osoby, které bylo svěřeno do péče.
Finally, if a court has jurisdiction, under Articles 8 or 12 of the Regulation, in all matters relating to parental responsibility and, thus, to custody (connected, where relevant, with an application for divorce), it is simply not conceivable that such jurisdiction should not include the power to ensure the child’s actual presence with the person to whom custody has been granted.
Tato pravomoc musí také obsahovat možnost přijmout všechna dočasná opatření, která se během řízení ukážou jako nezbytná.
And that power must in turn include the power to take any interim measures which appear necessary in the course of the proceedings.
Zakázat soudu příslušnému ve věcech rodičovské zodpovědnosti, aby nařídil navrácení dítěte, by znamenalo zbavit ho jakékoliv účinné pravomoci rozhodnout o dočasném nebo konečném svěření dítěte do péče.
To preclude the Court with jurisdiction in matters of parental responsibility from ordering the child’s return would be tantamount to depriving it of any real jurisdiction to make any provisional or final ruling on custody.
Všeobecná příslušnost ve věcech rodičovské zodpovědnosti kromě toho nutně zahrnuje příslušnost uložit navrácení uneseného dítěte.
Moreover, general jurisdiction in matters of parental responsibility necessarily comprises jurisdiction to order the return of an abducted child.
Došla jsem tudíž k závěru, že zaprvé, v případě únosu dítěte, je možné podat návrh na vydání rozhodnutí, kterým se nařizuje jeho navrácení, k příslušnému soudu členského státu, ve kterém se nalézá nebo k příslušnému soudu členského státu jeho obvyklého bydliště, nebo dokonce k příslušnému soudu členského státu, ke kterému byl podán návrh na rozvod, rozluku nebo na
I thus reach the conclusion that, to start with, in a case of child abduction, it is possible to apply for an order for the child’s return to the competent court of the Member State of habitual residence, to the competent court of the Member State where the child is actually present — or even to the competent court called upon to decide on an application for divorce, legal separation or marriage
17 — Zvýraznění provedeno autorkou tohoto stanoviska.
17 — Emphasis added.
NÁZOR GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY E. SHARPSTON – VĚC C-195/08 PPU prohlášení manželství za neplatné, pokud se dítě nalézá ve třetím členském státu 18.
VIEW OF MS SHARPSTON — CASE C-195/08 PPU annulment, if the latter is in a third Member State. 18
Není-li s rozhodnutím spojeno navrácení dítěte a je-li toto rozhodnutí vydáno soudem jiného členského státu, než ve kterém se dítě nachází, nebude zde snaha o jeho uznání nebo výkon v některém členském státu, procesní prostředky proti tomuto rozhodnutí upravené vnitrostátním právem však samozřejmě zůstávají nedotčeny.
If the order does not entail the child’s return, and is issued by a court of a Member State other than that in which the child is actually present, there will obviously be no attempt to have it recognised or enforced in any State, but appeal proceedings under domestic law will of course remain available.
Účinky vydaného rozhodnutí se však mohou v závislosti na zvoleném soudu lišit.
The effects of the order issued may, however, differ depending on the court chosen.
Nařizuje-li usnesení navrácení dítěte, je, hypoteticky, vykonatelné v členském státu, ve kterém se dítě nachází, jestliže je vydáno soudem tohoto státu.
If the order entails the child’s return, it will be enforceable, ex hypothesi, in the Member State where the child is actually present if it is issued by a court of that State.
18 — Z výrazu „podal tento návrh“ je zřejmé, že návrh musí být skutečně podán a nepostačuje, že soud je, hypoteticky, příslušný rozhodnout o tomto návrhu.
18 — It is clear from the words ‘connected with that application’ that the application must actually have been made; it is not enough for the court to have theoretical jurisdiction to decide on such an application.
V takovém případě jeho rozhodnutí nevyžaduje prohlášení vykonatel -nosti postupem stanoveným v oddílu 2 kapitoly III.
In that event, its order will not require a declaration of enforceability in accordance with the procedure in Chap -ter III, Section 2.
I přesto se budu snažit nalézt v ustanoveních tohoto nařízení, vykládanými v souladu s jeho cíli, odpověď na tuto situaci.
I shall endeavour none the less to find a solution to that situation too in the provisions of the Regulation, interpreted in accordance with its fundamental aims.
Otázka položená předkládajícím soudem se však netýká dříve vydaného rozhodnutí o nenavrácení podle článku 13 úmluvy, ale rozhodnutí nařizujícího navrácení vydaného podle článku 12 úmluvy příslušným soudem členského státu, ve kterém se dítě nachází.
But the referring court’s question supposes not a pre-existing nonreturn decision pursuant to Article 13 of the Convention but a pre-existing order for the child’s return issued under Article 12 of the Convention, by a competent court of the Member State where the child is actually present.
Může v takovém případě uložit navrácení dítěte i příslušný soud členského státu obvyklého bydliště dítěte?
In such a situation, can the competent court of the Member State of habitual residence also order the child’s return?
Zaprvé je možné zkoumat článek 19 nařízení, který se týká překážky litispendence.
First, we may look at Article 19 of the Regulation, which concerns lis pendens.
Jeho odstavce 2 a 3 stanoví, že pokud je řízení ve věci rodičovské zodpovědnosti v téže věci zahájeno u soudů různých členských států, přeruší soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, bez návrhu řízení až do doby, než se určí příslušnost soudu, který řízení zahájil jako první.
According to paragraphs 2 and 3 of that article, where proceedings relating to parental responsibility for the same child and involving the same cause of action are brought before courts of different Member States, the court second seised must of its own motion stay its proceedings until the jurisdiction of the court first seised is established.
Pokud je určena tato příslušnost soudu, prohlásí se soud, který řízení zahájil později, za nepříslušný ve prospěch soudu, který řízení zahájil jako první.
Where that jurisdiction is established, the court second seised must decline jurisdiction in favour of that court.
Z toho jsem vyvodila, že za obvyklých okolností, pokud řízení, které směřuje k vydání rozhodnutí nařizujícího navrácení, probíhá ve členském státu, ve kterém se dítě nachází, nemůže se soud členského státu obvyklého bydliště touto otázkou zabývat. Použití lhůty šesti týdnů stanovené v čl.
I conclude that, in the normal event, as long as proceedings for a return order are pending in the Member State where the child is actually present, the court of the Member State of habitual residence must not examine the same question.
11 odst. 3 nezpůsobí žádné průtahy v řízení o navrácení, zatímco souběžné pokračování dvou řízení v téže věci by mohlo způsobit problémy.
In so far as the sixweek timelimit imposed by Article 11(3) applies, that result in no way delays the return procedure, whereas the simultaneous conduct of two sets of proceedings concerning the same child could give rise to complications.
Taková otázka může nepochybně vyvstat pouze za takových mimořádných okolností, jaké jsou projednávaném případě.
Quite obviously, such a question can arise only in extraordinary circumstances such as those of the present case.
Je samozřejmé, že v každém obvykle představitelném případě, je dítě navráceno do členského státu svého obvyklého bydliště již na základě prvního rozhodnutí o navrácení, a to zejména vzhledem k tomu, že pro vydání rozhodnutí je stanovena velmi přísná lhůta, která neumožňuje odvolání 19.
It is selfevident that in any normally conceivable situation, the child will be returned to the Member State of habitual residence following the first order for his or her return, particularly since the very strict timelimit for taking the decision is not conducive to appeal proceedings.
Jak na jednání uvedla nizozemská vláda, je tudíž zcela pochopitelné, že zákonodárce v nařízení výslovně nepředvídal málo pravděpodobnou situaci, se kterou se setkáváme v projednávané věci.
19It is therefore quite understandable, as the Netherlands Government pointed out at the hearing, that the legislature did not explicitly envisage the rather implausible situation now facing us.
11 odst. 3 by vnitrostátní právo členských států mělo a) vyloučit možnost podat odvolání proti rozhodnutí, kterým je uloženo navrácení dítěte, nebo b) umožnit podat odvolání, ale stanovit, že rozhodnutí je vykonatelné během odvolacího řízení, nebo c) zajistit urychlené projednání odvolání.
19 — The Commission’s Practice Guide considers, at point VII.2.4, that in order to ensure observance of the sixweek timelimit imposed by Article 11(3) national law may (a) preclude the possibility of an appeal against a decision entailing the return of the child, or (b) allow for the possibility for appeal, but provide that a decision entailing the return of the child is enforceable pending any appeal, or (c) ensure an accelerated hearing of the appeal.
Je třeba rovněž poznamenat, že litevské právo ve stejném duchu vylučuje kasační opravné prostředky proti rozhodnutí vydanému v projednávané věci ze strany Lietuvos apeliacinis teismas dne 15. března 2007, kterým se nařizuje navrácení dítěte (i když se nezdá, že by jiné řízení směřující ke znovuotevření řízení bylo skutečně vyloučeno).
It may also be noted that, in the same spirit, Lithuanian law appears to rule out any further appeal against the decision of the Court of Appeal of 15 March 2007 ordering the child’s return in the present case (even if other steps to reopen the proceedings do not seem to be impossible in reality).
8 nařízení pro případ vydání rozhodnutí o nenavrácení a neexistuje žádný důvod pro její vyloučení
Article 11(8) of the Regulation specifically confirms jurisdiction in the event of an initial
(na základě článků 8 a 10) v případě, že původní rozhodnutí nařizuje navrácení dítěte. Jediný rozdíl v tomto případě je ten, že zvláštní ustanovení čl.
Certification of the decision nonreturn decision, and there is no reason to rule out that jurisdiction (as conferred by Articles 8 and 10) if the initial decision orders the child’s return.
11 odst. 8 se nepoužijí, a v praxi bude druhý příkaz k navrácení obvykle nadbytečný.
The only difference is that, in that event, the specific provisions of Article 11(8) will not apply and, in practice, a second return order will normally be redundant.
Předkládací soud položil Soudnímu dvoru také otázku, zda, v případě vydání uvedeného rozhodnutí, je vystavení osvědčení podle článku 42 nařízení v souladu s těmito cíli a postupy.
The referring court asks also whether, once that decision has been adopted, the issue of a certificate under Article 42 of the Regulation complies with those aims and procedures.
11 odst. 3, a že uplynutí této lhůty může také odstranit překážku výkonu pravomoci soudem členského státu obvyklého bydliště podle článků 8 a 10.
I would add that, without necessarily following the Commission in its suggestion that, if the court of the Member State where the child is actually present has not taken a decision within a certain period, there is a de facto nonreturn order capable of triggering the application of Article 11(8), I consider that the lis pendens rule in Article 19 must be read subject to the sixweek timelimit imposed by Article 11(3) and that any failure to comply with that timelimit may also set aside the barrier to the exercise of the jurisdiction of the court of the Member State of habitual residence under Articles 8 and 10.
Odpověď na tuto část otázky je, alespoň v abstraktní rovině, jednodušší.
The reply to this part of the question is simpler, at least in the abstract.
Vydání rozhodnutí o navrácení za takovýchto okolností vyžaduje, aby bylo nejprve vydáno rozhodnutí o nenavrácení na základě článku 13 úmluvy.
The adoption of a return order in such circumstances presupposes that a nonreturn decision has been issued previously pursuant to Article 13 of the Convention.
Samostatně může být formulace „bez ohledu na rozhodnutí o nenavrácení vydané na základě článku 13 úmluvy“ (zvýraznění provedeno autorkou tohoto stanoviska) vykládáno v tom smyslu „ať už bylo takové rozhodnutí vydáno, či nikoliv“ 20.
Admittedly, taken in isolation, the wording ‘notwithstanding a judgment of nonreturn pursuant to Article 13 of the 1980 Hague Convention’ (emphasis added) could be taken to mean ‘whether such a judgment has been issued or not’.
Nicméně systematický výklad odstavců 6 až 8 článku 11 takovému výkladu brání.
20 However, on a systematic reading, Article 11(6) to (8) rules out such an interpretation.
Krom toho osvědčení uvedené v článku 42 může být vydáno pouze v případě, kdy soud při vydání svého rozhodnutí přihlédl k důvodům a důkazům, na jejichž základě bylo vydáno
Moreover, a certificate cannot be issued under Article 42 unless, in particular, the court has taken into account in issuing its judgment the reasons for and evidence under-
20 — Zdá se, že španělská jazyková verze „aún cuando se haya dictado una resolución de no restitución“ takový výklad ještě více podporuje.
20 — The Spanish version, ‘aun cuando se haya dictado una resolución de no restitución…’ would appear to lend itself even more easily to such an interpretation.
Proto bych shrnula svou analýzu této části páté otázky tak, že vydání rozhodnutí o navrácení dítěte soudem členského státu obvyklého bydliště poté, co soud členského státu, ve kterém se dítě nachází, vydal rozhodnutí o navrácení, není v rozporu s cíli a postupy nařízení.
Consequently, to sum up on my analysis of this part of the fifth question, the adoption of a decision ordering the return of the child by the court of the Member State of habitual residence after the court of the Member State where the child is actually present has ordered his or her return is in no way incompatible with the aims or procedural rules of the Regulation.
Dospěla jsem tudíž k závěru, že vystavení osvědčení ve smyslu článku 42 nařízení soudem členského státu obvyklého bydliště dítěte k rozhodnutí o navrácení, které bylo vydáno poté, co soud členského státu, ve kterém se dítě nachází, také vydal rozhodnutí o navrácení, není v souladu s postupy nařízení.
I conclude that, in principle, the issue of a certificate under Article 42 of the Regulation by the court of the Member State of habitual residence, in respect of a return order which it has made after the court of the Member State where the child is actually present has ordered his or her return does not comply with the procedural rules of the Regulation.
Mohou mít tyto okolnosti dopad na slučitelnost osvědčení, které Amtsgericht Oranienburg vystavil ke svému rozhodnutí, s nařízením?
Can that circumstance affect the compatibility with the Regulation of the certificate which the Oranienburg court issued in respect of its order?
Příslušnost k vystavení osvědčení ve smyslu článku 42 v daném případu
Competence to deliver a certificate under Article 42 in the present case
V páté předběžné otázce však chybí jakákoli zmínka o jednom z aspektů daného případu, který ovšem nelze opomenout, má-li být předkládacímu soudu poskytnuta užitečná odpověď.
The formulation of the national court’s fifth question omits however any mention of a factor in the present case which cannot be ignored if we are to give that court a helpful answer.
Na jednání vyplynulo, že většina členských států, které předložily svá vyjádření, byla toho názoru, že na tuto otázku je třeba odpovědět záporně – pouze konečné a vykonatelné rozhodnutí o nenavrácení, které nabylo právní moci, může vést k použití těchto ustanovení.
It transpired at the hearing that most of the Member States submitting observations thought that the answer should be ‘no’ — only a final, enforceable judgment having the force of res judicata could trigger the application of those provisions.
V projednávané věci nebylo proti rozhodnutí Klaipėdos apygardos teismas ze dne 22. prosince 2006 podáno odvolání ani toto rozhodnutí nebylo před vydáním rozhodnutí Amtsgericht Oranienburg ze dne 20. června 2007 zrušeno.
In the present case, the Klaipėda court’s decision of 22 December 2006 had been not only appealed against but quashed before the Oranienburg court took its decision of 20 June 2007.
Navíc bylo potvrzeno, že rozhodnutí ze dne 22. prosince 2006 nebylo nikdy vykonatelné.
In addition, we were told, the decision of 22 December 2006 had never been enforceable at any time.
Rozhodnutí Amtsgericht Oranienburg ze dne 20. června 2007, které bylo napadeno v původním řízení, předcházelo rozhodnutí Lietuvos apeliacinis teismas ze dne 15. března 2007, kterým bylo taktéž uloženo navrácení dítěte, tomuto rozhodnutí však ještě předcházelo rozhodnutí Klaipėdos apygardos teismas
It is true that the Oranienburg court’s decision of 20 June 2007, which is the decision under challenge in the proceedings with which we are concerned, was preceded by that of the Lithuanian Court of Appeal of 15 March 2007 also ordering the child’s return, but it was preceded, too, by that of the Klaipėda court of 22 December 2006,
NÁZOR GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY E. SHARPSTON – VĚC C-195/08 PPU péče o dítě, což mu umožňuje nařídit navrácení dítěte způsobem stanoveným v odstavci 8 se všemi účinky vykonatelnosti, které vyplývají z článku 42, bylo-li vystaveno osvědčení.
VIEW OF MS SHARPSTON — CASE C-195/08 PPU of which it may order the child’s return as envisaged in paragraph 8, which will be fully enforceable as provided for in Article 42 if it is certified.
V článku 11 jsou použita slova „soud vydá rozhodnutí“ (odstavec 3, druhá věta), „pokud soud vydá rozhodnutí o nenavrácení“ (odstavec 6) a „bez ohledu na rozhodnutí o nenavrácení vydané na základě článku 13 úmluvy“ (odstavec 8) 21.
Article 11 uses the words ‘the court shall … issue its judgment’ (paragraph 3, second sentence), ‘[i]f a court has issued an order on non-return’ (paragraph 6) and ‘[n]otwithstanding a judgment of nonreturn pursuant to Article 13 of the 1980 Hague Convention’ (paragraph 8).
Pokud má být v ostatních ustanoveních nařízení zdůrazněna vykonatelnost rozhodnutí, je tak učiněno výslovně (viz zejména články 28, 36 a 44).
21In other provisions, when the Regulation wishes to specify that a decision is enforceable, it does so expli -citly (see, in particular, Articles 28, 36 and 44).
Ze znění článku 11 však nevyplývá, že by rozhodnutí o nenavrácení muselo být vykonatelné, nebo dokonce v platnosti, v době, kdy soud členského státu obvyklého bydliště rozhoduje podle čl. 11 odst. 8 22.
But nothing in the wording of Article 11 indicates that the nonreturn decision must be enforceable, or even still in force, at the moment when the court of the Member State of habitual residence gives its judgment in the context of Article 11(8). 22
Sled těchto povinností a postupů tvoří jeden celek, který je automaticky aktivován vydáním rozhodnutí o nenavrácení.
That chain of obligations and procedures forms a whole, and is set in motion automatically as soon as the nonreturn order is issued.
Může být přerušen pouze v případě, že soud členského státu obvyklého bydliště neobdrží od stran žádné podání (odstavec 7 druhý pododstavec), což by se vlastně rovnalo zpětvzetí ze strany opuštěného rodiče.
The only factor envisaged as interrupting it is the non-receipt of submissions from the parties by the court of the Member State of habitual residence (paragraph 7, second indent) — which would amount, in effect, to a discontinuance of the proceedings by the parent left behind.
Následné potvrzení rozhodnutí o nenavrácení vydané soudem členského státu, ve kterém se dítě nachází, soudem vyšší instance nemá žádný vliv na základní prvky, totiž: a) že takové rozhodnutí bylo vydáno; b) že dítě stále nebylo navráceno; c) že čas běží; d) že soud členského státu obvyklého bydliště je nadále jediným příslušným soudem k rozhodování o péči o dítě, z čehož nutně vyplývá pravomoc účinně zajistit přítomnost dítěte u osoby, které ho svěřil do péče, a to včetně pomocí předběžných opatření.
If a nonreturn order issued by the court of the Member State where the child is actually present is subsequently overturned by a higher court, that does not in any way change the essential factors, namely that: (a) a nonreturn order was made; (b) the child has still not been returned; (c) time is passing; and (d) the court of the Member State of habitual residence still has sole jurisdiction to decide on custody, which necessarily implies the power to ensure, by interim order where appropriate, the child’s presence with the person to whom it awards custody.
Naopak se dokonce zdá, že z hlediska tohoto článku je další osud rozhodnutí nepodstatný.
On the contrary, the text even seems indifferent to the subsequent fate of that decision.
Nezabývá se, výslovně ani mlčky, odvolacím řízením v členském státě, ve kterém se dítě nachází.
It does not envisage, explicitly or by implication, any appeal procedure in the Member State where the child is actually present.
Odstavec 6 ukládá soudu, který toto rozhodnutí vydal, aby ihned zaslal toto rozhodnutí a všechny další relevantní písemnosti orgánům členského státu obvyklého bydliště dítěte, aby tak byly příslušnému soudu tohoto státu doručeny v závazné lhůtě jednoho měsíce ode dne rozhodnutí o nenavrácení.
Paragraph 6 requires the court which issued the decision to transmit it immediately, together with all other relevant documents, to the authorities of the Member State of habitual residence, to be received by the competent court of that State within a mandatory timelimit of one month from the date of the nonreturn order.
Na základě tohoto oznámení začne běžet nová tříměsíční lhůta, během které mají strany doručit svá vyjádření soudu členského státu obvyklého bydliště, aby mohl prošetřit otázku práva
That notification triggers, under paragraph 7, a new timelimit of three months for the parties to make their submissions so that the court of the Member State of habitual residence can examine the question of custody, as a result
21 — Zdůraznění provedeno autorkou tohoto stanoviska.
21 — Emphasis added in each quotation.
V některých jazykových verzích je v odstavci 8 vynechán ekvivalent slova „rendue“, protože toto slovo není z gramatického hlediska nezbytné.
In paragraph 8, the majority of language versions speak of a judgment issued pursuant to Article 13.
22 — Je však zřejmé, že musí být vydáno rozhodnutí o nenavrácení – viz úvahy uvedené v bodě 64 výše.
22 — It is however clear that there was indeed an order on nonreturn — see the considerations set out at point 64 above.
11 odst. 6 až 8 v tom smyslu, že se tato ustanovení použijí bez ohledu na opravné prostředky, které mohou být proti původnímu rozhodnutí o nenavrácení podány v členském státu, ve kterém bylo toto
It is entirely coherent with the aims and scheme of the Regulation with regard to child abduction to interpret Article 11(6) to (8) as applying notwithstanding any appeal which may be brought against the initial nonreturn
Podle mého názoru znění nařízení takovýto výklad nevyžaduje a takový výklad by byl i v rozporu s jedním z jeho hlavních cílů.
In my view, the wording does not require us to read the Regulation in that way, and such a reading would run counter to one of its principal aims.