natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Žádné ustanovení uvedené směrnice neumožňuje členskému státu vybírat DPH ve výši odpovídající polovině její základní sazby (což je praktický důsledek článku 8) 41.
Nothing in that directive allows a Member State to charge VAT at half its standard rate (which is the practical result of Article 8).
Tím méně umožňuje uvedená směrnice vybírat částku odpovídající součtu 2 % přiznané daně na vstupu a 2 % přiznané daně na výstupu namísto zcela neurčené částky DPH, která měla být, ale nebyla přiznána.
41Still less does it authorise the levying of an amount equivalent to 2% of declared input tax plus 2% of declared output tax in lieu of a totally undetermined amount of VAT which should have been declared but was not.
Konečně, ačkoli je DPH daní, jejíž výši určují osoby povinné k dani, je zjevné, že členské státy jsou povinny ověřovat a vynucovat dodržování příslušných předpisů a nejsou oprávněny se této odpovědnosti zprostit, pokud jde o celé oblasti zdanitelné hospodářské činnosti.
Finally, although VAT is a ‘self-assessed’ tax, it is clear that Member States are required to verify and enforce compliance, and are not authorised to abdicate that responsibility in respect of whole swathes of taxable economic activity.
Nelze je ani věrohodně obhajovat poukazem na účelné využívání zdrojů.
Nor does it appear credible to defend them on grounds of an efficient use of resources.
Naopak, zdravý rozum i hospodářský rozbor naznačují, že mohou vést ke snížení míry plnění daňových povinností v oblasti DPH (přinejmenším) ve střednědobém a dlouhodobém horizontu, neboť zvýhodňují neplnění oproti plnění a, nahlíženo v historických souvislostech, dávají věrohodnou naději na podobné zacházení v budoucnosti.
On the contrary, as common sense and economic analysis demonstrate, they are liable to lead to diminished VAT compliance in (at least) the medium and long term because they reward noncompliance over compliance and, viewed in historical context, hold out plausible hope of similar treatment in future.
Je tedy třeba rozhodnout tak, jak navrhuje Komise.
The declaration sought by the Commission should therefore be granted.
Sporná ustanovení o amnestii se teoreticky vztahují na veškerou nepřiznanou zdanitelnou činnost v Itálii, která podle odhadů ekonomů dlouhodobě vytváří podstatnou část HDP země – možná mezi 25 a 40 %.
The disputed amnesty provisions apply in theory to the whole of Italy’s undeclared taxable trade, which is consistently estimated by economists as representing a sizeable portion of the country’s GNP — perhaps between 25 and 40%.
V praxi amnestie využilo, podle údajů poskytnutých italskou vládou, více než 17 % osob povinných k dani 42.
In practice, they have been resorted to, according to the Italian Government’s figures, by over 17% of taxable persons.
Jejich účinek tedy zdaleka není nepodstatný a představuje
42 Their effect is thus far from insignificant, and constitutes a serious
69 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
Under Article 69(2) of the Rules of Proced ure, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party’s pleadings.
Jelikož mám za to, že žalobu Komise je třeba přijmout, a jelikož požádala o náhradu nákladů řízení, je třeba Itálii uložit
Since I am of the view that the Commission’s application should be granted and since it has asked for costs, it follows that Italy should be
Komise na jednání uvedla, že počet těch, kteří využili amnestii, podstatně přesahuje celkový počet osob povinných k dani ve středně velkém členském státě, jako je Belgie.
42 — According to the Commission at the hearing, the number of those who took advantage of the amnesty significantly exceeds the total number of taxable persons in a mediumsized Member State such as Belgium.
náhradu nákladů řízení.
ordered to pay the costs of the proceedings.
Jsem tudíž toho názoru, že je důvodné, aby Soudní dvůr:
I am consequently of the opinion that the Court should
– určil, že Italská republika tím, že výslovně a obecně stanovila v článcích 8 a 9 zákona č. 289 ze dne 27. prosince 2002 (finanční zákon na rok 2003), že se obecně vzdává ověřování zdanitelných plnění uskutečněných v průběhu po sobě jdoucích daňových období, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 2 a 22 šesté směrnice Rady, ve spojení s článkem 10 ES.
— declare that, by explicitly providing in Articles 8 and 9 of Law No 289 of 27 December 2002 (Finance Law for 2003) for a general waiver of verification operations on taxable transactions effected in the course of a series of tax years, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Articles 2 and 22 of the Sixth Directive in conjunction with Article 10 of the EC Treaty;
– uložil Italské republice náhradu nákladů řízení.
— order the Italian Republic to pay the costs.
Ve věci C-132/06, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 7. března 2006,
ACTION under Article 226 EC for failure to fulfil obligations, brought on 7 March 2006,
Komise Evropských společenství, zastoupená E. Traversou a M. Afonso, jako zmocněnci, žalobkyně, proti
Commission of the European Communities, represented by E. Traversa and M. Afonso, acting as Agents, applicant, v
2008 – VĚC C-132/06
2008 — CASE C-132/06
SOUDNÍ DVŮR (velký senát), ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, G. Arestis a U. Lõhmus, předsedové senátů, E. Juhász, A. Borg Barthet (zpravodaj), M. Ilešič, J. Malenovský, J. Klučka a E. Levits, soudci, generální advokátka: E. Sharpston, vedoucí soudní kanceláře: M. Ferreira, vrchní rada, s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 12. září 2007, po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 25. října 2007, vydává tento
THE COURT (Grand Chamber), composed of V. Skouris, President, P. Jann, C.W.A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, G. Arestis and U. Lõhmus, Presidents of Chambers, E. Juhász, A. Borg Barthet (Rapporteur), M. Ilešič, J. Malenovský, J. Klučka and E. Levits, Judges,
Svou žalobou se Komise Evropských společenství domáhá, aby Soudní dvůr určil, že Italská republika tím, že v článcích 8 a 9 zákona č. 289 o ustanoveních pro sestavení ročního a víceletého státního rozpočtu (finanční zákon na rok 2003) [legge n. 289, disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge finanziaria 2003)] ze dne 27. prosince 2002 (běžný doplněk č. 240/L GURI č.
By its action, the Commission of the European Communities seeks a declaration from the Court that, by explicitly providing in Articles 8 and 9 of Law No 289 of 27 December 2002 relating to the provisions for drawing up the annual and pluriannual budget of the State (Finance Law for 2003) (legge n.
KOMISE v. ITÁLIE a 22 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s.
Articles 2 and 22 of Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment (OJ 1977 L 145, p.
1, dále jen „šestá směrnice“), jakož i z článku 10 ES.
1) (‘the Sixth Directive’), and Article 10 EC.
Na základě článku 10 ES:
Article 10 EC provides:
Druhý bod odůvodnění šesté směrnice zní takto:
The second recital in the preamble to the Sixth Directive reads as follows:
„vzhledem k tomu, že […] rozpočet Společenství bude bez ohledu na další příjmy plně financován vlastními zdroji Společenství; že tyto zdroje mají zahrnovat i zdroje vycházející z daně z přidané hodnoty [(dále jen „DPH“)] získané uplatněním společné sazby daně na vyměřovací základ určený jednotným způsobem podle pravidel Společenství“.
‘… the budget of the Communities shall, irrespective of other revenue, be financed entirely from the Communities’ own resources; … these resources are to include those accruing from value added tax [‘VAT’] and obtained by applying a common rate of tax on a basis of assessment determined in a uniform manner according to Community rules’.
Čtvrtý bod odůvodnění této směrnice zní takto:
The fourth recital in the preamble to that directive is worded as follows:
„vzhledem k tomu, že by měl být brán na zřetel konečný cíl zrušit zdaňování při dovozu a vracení daně při vývozu v obchodu mezi členskými státy; že by mělo být zajištěno, aby společný systém daní z obratu nediskriminoval zboží ani služby podle původu, aby tak mohlo být konečně dosaženo společného trhu umožňujícího poctivou hospodářskou soutěž a podobajícího se skutečnému vnitřnímu trhu“.
‘… account should be taken of the objective of abolishing the imposition of tax on the importation and the remission of tax on exportation in trade between Member States; … it should be ensured that the common system of turnover taxes is nondiscriminatory as regards the origin of goods and services, so that a common market permitting fair competition and resembling a real internal market may ultimately be achieved’.
Čtrnáctý bod odůvodnění uvedené směrnice zní takto:
The 14th recital in the preamble to that directive reads as follows:
„vzhledem k tomu, že povinnosti daňových dlužníků musí být co možná nejvíce harmonizovány, aby byl zaručen jednotný způsob vybírání daně ve všech členských státech; že daňoví dlužníci by měli zejména prohlásit svá plnění na vstupu i výstupu, kdykoli se to jeví nezbytným pro zjištění a kontrolu vyměřovacího základu vlastních zdrojů“.
‘… the obligations of taxpayers must be harmonised as far as possible so as to ensure the necessary safeguards for the collection of taxes in a uniform manner in all the Member States; … taxpayers should, in particular, make a periodic aggregate return of their transactions, relating to both inputs and outputs where this appears necessary for establishing and monitoring the basis of assessment of own resources’.
Ve smyslu článku 2 šesté směrnice je předmětem DPH dodání zboží nebo poskytování služeb za protiplnění uskutečněné v tuzemsku osobou povinnou k dani, která jedná jako taková, jakož i dovoz zboží.
Under Article 2 of the Sixth Directive, both the supply of goods or services effected for consideration within the territory of the country by a taxable person acting as such and the importation of goods are to be subject to VAT.
Článek 22 šesté směrnice stanoví:
Article 22 of the Sixth Directive provides:
Každá osoba povinná k dani předloží ve lhůtě stanovené členskými státy daňové přiznání. […]
Every taxable person shall submit a return within an interval to be determined by each Member State ….
Každá osoba povinná k dani zaplatí při odevzdání daňového přiznání čistou výši [DPH].
Every taxable person shall pay the net amount of the [VAT] when submitting the return.
Členské státy mohou nicméně pro odvedení této daně určit jiný den nebo mohou požadovat zálohu.
The Member States may, however, fix a different date for the payment of the amount or may demand an interim payment.
8. […] mohou členské státy ukládat další povinnosti, které považují za nezbytné k správnému uložení a výběru daně a k předcházení daňovým únikům.
8. … Member States may impose other obligations which they deem necessary for the correct levying and collection of the tax and for the prevention of fraud.
Článek 8 zákona č. 289/2002
Article 8 of Law No 289/2002
Článek 8 zákona č. 289/2002 v podstatě pro osoby povinné k dani stanoví možnost podat dodatečné přiznání k DPH za účelem opravy již podaných přiznání za daňová období mezi roky 1998 a 2001.
Article 8 of Law No 289/2002 essentially allows taxable persons to submit a supplementary VAT return in order to correct returns which have already been filed in respect of tax periods falling between 1998 and 2001.
Dodatečné přiznání je platné pouze tehdy, pokud vykazuje doplatkovou povinnost ve výši alespoň 300 eur za každé daňové období.
That return is valid only if it shows additional sums due of at least EUR 300 for each tax year.
Platby mohou být uhrazeny ve dvou splátkách ve stejné výši, pokud převyšují 3 000 eur u fyzických osob nebo 6 000 eur u právnických osob.
Payments may be made in two equal instalments if they exceed EUR 3 000 for individuals or EUR 6 000 for legal persons.
Této možnosti však nemohou využít osoby povinné k dani, které v dotčených daňových obdobích nepodaly žádné daňové přiznání.
However, that option is not available if the taxable person has not filed any returns for the tax years in question.
8 odst. 6 uvedeného zákona podání dodatečného přiznání k DPH zahrnuje, pokud jde o částky odpovídající zvýšené DPH, jež vychází z tohoto přiznání, navýšené o 100 %, tedy ve výši dvojnásobku dlužné DPH přiznané osobou povinnou k dani, zánik správních daňových sankcí, vyloučení uložení trestních sankcí dotčenému daňovému poplatníku za některá protiprávní jednání podle daňových či obecných právních předpisů, jakož i vyloučení jakékoli daňové kontroly.
Under Article 8(6) of Law No 289/2002, the effect of submitting a supplementary VAT return is that, in respect of amounts equivalent to the additional VAT due under that return increased by 100% — in other words, a VAT amount due which is double that declared by the taxable person — fiscal administrative penalties lapse, criminal penalties may no longer be applied to the taxable person concerned for certain offences under tax law or ordinary law, and no more tax verifications may be carried out.
– osoby povinné k dani, kterým již byl, ke dni vstupu v platnost uvedeného zákona, oznámen protokol o zjištění obsahující pozitivní výsledek, opravný daňový výměr, nebo předvolání k soudnímu řízení;
— taxable persons who, on the date of entry into force of Law No 289/2002, had already been served with a formal report finding an infringement, a correction notice or a notice to attend adversarial proceedings;
Článek 9 zákona č. 289/2002
Article 9 of Law No 289/2002
Článek 9 zákona č. 289/2002 se týká „Automatického vyrovnání za předchozí roky“.
Article 9 of Law No 289/2002 concerns ‘Automatic settlement in respect of past years’.
Ačkoli jsou daňová období zahrnutá uvedeným automatickým vyrovnáním tatáž, jako období uvedená v článku 8 zákona č. 289/2002, přiznání podle článku 9 uvedeného zákona se naproti tomu, podle odstavce 1 uvedeného článku 9, týká „pod hrozbou neplatnosti všech daňových období“.
Although the tax periods covered by the automatic settlement are the same as those under Article 8 of Law No 289/2002, the return submitted under Article 9 of that law must, by contrast, relate to ‘all tax periods, failing which it will be null and void’ (Article 9(1) of the law).
Tento procentní podíl je stanoven na 1,5 % pro daň na výstupu nebo daň na vstupu, jejíž výše přesahuje 200 000 eur a na 1 % pro částku přesahující 300 000 eur.
That percentage is fixed at 1.5% for input or output tax which exceeds EUR 200 000 and 1% for amounts over EUR 300 000.
Jestliže je na základě uvedeného ustanovení třeba zaplatit částku přesahující 11 600 000 eur, část převyšující uvedenou částku se snižuje o 80 %.
Where application of Article 9(2)(b) of Law No 289/2000 entails payment of a sum in excess of EUR 11 600 000, the portion exceeding that figure is reduced by 80%.
Článek 9 odst. 6 uvedeného zákona však stanoví minimální platbu za každé období ve výši 500 eur, pokud obrat osoby povinné k dani nepřesahuje 50 000 eur, 600 eur, pokud obrat činí od 50 000 eur do 180 000 eur, a 700 eur, pokud obrat přesahuje 180 000 eur.
Article 9(6) of that law, however, sets a minimum figure for each year’s payments of EUR 500 where turnover does not exceed EUR 50 000; EUR 600 where turnover is between EUR 50 000 and EUR 180 000; and EUR 700 where turnover exceeds EUR 180 000.
9 odst. 10 písm. b) a c) uvedeného zákona má automatické vyrovnání pro účely DPH pro dotčeného daňového poplatníka za následek zánik správních daňových sankcí, vyloučení uložení trestních sankcí za některá daňová protiprávní jednání a s nimi spojená nedaňová protiprávní jednání, jakož i vyloučení jakékoli daňové kontroly.
Under Article 9(10)(b) and (c) of Law No 289/2002, the effect of the automatic settlement procedure for VAT purposes is that, for the taxable person concerned, fiscal administrative penalties lapse, criminal penalties may no longer be applied for certain related offences under tax law or non-tax law and no more tax verifications may be carried out.
9 odst. 10 písm. c) téhož zákona, a které o něm byly formálně vyrozuměny před datem podání dodatečného přiznání;
— taxable persons in respect of whom criminal proceedings had already been brought for the offences referred to in Article 9(10)(c) of Law No 289/2002 and of which they had been formally informed before the date on which they filed the supplementary VAT return;
Protože Komise měla za to, že články 8 a 9 zákona č. 289/2002 jsou neslučitelné s články 2 a 22 šesté směrnice, jakož i s články 10 ES a 249 ES, zaslala v souladu s postupem podle článku 226 ES Italské republice výzvu dopisem datovanou 16. prosince 2003.
On the view that Articles 8 and 9 of Law No 289/2002 are incompatible with Art -icles 2 and 22 of the Sixth Directive and with Articles 10 EC and 249 EC, the Commission, pursuant to the procedure provided for in Article 226 EC, sent a letter of formal notice, dated 16 December 2003, to the Italian Republic.
Dopisem ze dne 30. března 2004 uvedený členský stát zpochybnil neslučitelnost uplatňovanou Komisí.
By letter of 30 March 2004, that Member State denied the incompatibility alleged by the Commission.
Komise nebyla spokojena s odpovědí Italské republiky a dopisem ze dne 18. října 2004 zaslala tomuto členskému státu odůvodněné stanovisko, kterým jej vyzvala, aby tomuto stanovisku vyhověl ve lhůtě dvou měsíců od jeho obdržení.
Not satisfied with the response from the Italian Republic, the Commission sent that Member State a reasoned opinion by letter of 18 October 2004, calling upon it to comply with that opinion within two months of receipt thereof.
V odpovědi ze dne 31. ledna 2005 na uvedené odůvodněné stanovisko Italská republika znovu zpochybnila existenci takové neslučitelnosti. Komise se za těchto okolností rozhodla podat projednávanou žalobu.
In its reply of 31 January 2005 to that reasoned opinion, the Italian Republic again denied that there was such an incompatibility.
Komise tvrdí, že Italská republika tím, že v článcích 8 a 9 zákona č. 289/2002 výslovně a obecně stanovila, že se vzdává ověřování zdanitelných plnění uskutečněných v průběhu řady po sobě jdoucích daňových období, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 2 a 22 šesté směrnice, jakož i z článku 10 ES.
The Commission claims that, by explicitly providing in Articles 8 and 9 of Law No 289/2002 for a general waiver of verification of taxable transactions effected in a series of tax years, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Art -icles 2 and 22 of the Sixth Directive and Article 10 EC.
Komise uvádí, že články 2 a 22 šesté směrnice, jakož i článek 10 ES, ukládají členským státům dvojí povinnost, na jejímž základě tyto státy musí přijmout jednak veškeré zákonodárné akty vnitrostátního práva nezbytné k provedení šesté směrnice, a jednak veškerá opatření správní povahy nezbytná k zajištění dodržování povinností vyplývajících z téže směrnice pro osoby povinné k DPH, a zejména povinnosti zaplatit v určité lhůtě daň dlužnou v důsledku uskutečnění zdanitelných plnění.
The Commission states that Articles 2 and 22 of the Sixth Directive and Article 10 EC impose a twofold obligation on Member States, in that they are required to adopt not only all the national legislation necessary to give effect to the Sixth Directive, but also all the administrative measures necessary to ensure that persons liable to pay VAT comply with the obligations arising under that directive, in particular with the obligation to pay in a timely manner the VAT payable following a taxable transaction.
Podle Komise články 8 a 9 zákona č. 289/2002 představují odchylku od obecné právní úpravy DPH provádějící do italského práva směrnice Společenství v oblasti DPH.
According to the Commission, Articles 8 and 9 of Law No 289/2002 derogate from the general legislation governing VAT and transposing the Community VAT direct -ives into Italian law.
Komise se domnívá, že taková odchylka je v rozporu s články 2 a 22 šesté směrnice.
The Commission considers that such derogation is contrary to Articles 2 and 22 of the Sixth Directive.
Ohledně povinnosti uložené členským státům na základě článku 2 šesté směrnice, aby DPH podléhala všechna dodání zboží, jakož i poskytování služeb, Komise tvrdí, že je vyloučeno, aby se členský stát mohl jednostranně vyhnout povinnosti podřídit DPH určité kategorie zdanitelných plnění, ať zavedením osvobození od daně nepředvídaných zákonodárcem Společenství, nebo tím, že z působnosti uvedené směrnice vyloučí zdanitelná plnění, která do ní naopak mají spadat.
Regarding the obligation imposed on Member States by Article 2 of the Sixth Direct- ive to make all supplies of goods and services subject to VAT, it is inconceivable, according to the Commission, that a Member State may unilaterally release itself from the obligation to make certain categories of taxable transactions subject to VAT, either by introducing tax exemptions not provided for by the Community legislature, or by excluding from the scope of the Sixth Directive taxable transactions which ought properly to be covered by it.
Ohledně povinností uvedených v článku 22 šesté směrnice Komise tvrdí, že vzhledem k tomu, že byly formulovány jednoznačně a kogentně, mohou členské státy od některé z uvedených povinností osvobodit osoby povinné k dani, pouze pokud jim konkrétní ustanovení daného článku 22 výslovně uděluje možnost se od uvedených povinností odchýlit. Podle Komise je cílem čl.
As regards the obligations referred to in Article 22 of the Sixth Directive, the Commission maintains that, as those obligations are framed in unequivocal and imperative terms, Member States may exempt taxable persons from one or other of those obligations only if a specific provision in Article 22 expressly empowers them to derogate from those obligations.
22 odst. 8 uvedené směrnice vybavit vnitro -státní daňové orgány nezbytnými prostředky pro kontrolu a uložit osobám povinným k dani povinnosti odpovídající daným kontrolním požadavkům, jakož i uložit členským státům povinnost „správného uložení a výběru daně“ díky účinnému ověřování a boji proti daňovým únikům.
According to the Commission, Article 22(8) of that directive is intended to ensure that the national tax authorities possess the necessary means of enforcement through controls, whilst making taxable persons subject to the obligations arising from those enforcement requirements, and to place Member States under an obligation to ensure ‘the correct levying and collection of the tax’ through an effective strategy of verification and combating tax evasion.
Podle Komise uvedený článek 22 neuděluje členským státům diskreční pravomoc, která by jim umožnila osvobodit všechny osoby povinné k dani od povinnosti vést účetní knihu, vydávat faktury a podávat přiznání k DPH.
According to the Commission, Article 22 of the Sixth Directive does not confer on the Member States a measure of discretion enabling them to exempt all taxable persons from their obligation to keep accounts, to issue invoices and to submit VAT returns.
Komise uznává, že při ověřování správnosti přiznání k DPH a odpovídajících plateb uskutečněných osobami povinnými k dani členské státy požívají jistého prostoru pro uvážení, který jim umožňuje měnit jejich kontrolní činnost v závislosti na lidských zdrojích a technických prostředcích, kterými za tím účelem disponují. Tvrdí však, že články 8 a 9 zákona č.
The Commission acknowledges that when Member States check the accuracy of VAT returns and the related payments made by taxable persons, they enjoy a measure of discretion enabling them to adjust their controls according to the human resources and technical means at their disposal for that purpose.