natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ministerská vyhláška uvedená v odstavci 1 tohoto článku stanoví v každém případě, že se žádná dotace neposkytuje k financování nákladů, pro které byla částka přidělena formou subvence nebo pravidla daňové povahy.
The Ministerial Order referred to in paragraph 1 of this article shall provide, in each case, that no subsidy shall be granted to finance costs in respect of which a sum has been allocated in the form of a grant or by virtue of a tax provision.
Lhůta uvedená na začátku článku 7 může být s výhradou souhlasu daného Komisí […] podle článku 88 ES prodloužena ministerskou vyhláškou o období, které zohledňuje zbývající dobu dohod uvedených v čl. 7 písm. a).“
The period referred to at the beginning of Article 7 may, subject to the agreement of the Commission … under Article 88 EC, be extended by Ministerial Order by a period which takes into account the length of time for which the agreements referred to in Article 7(a) will continue to run.’
Královská vyhláška stanovící vstup těchto článků v platnost nebyla nicméně nikdy přijata.
The Royal Decree providing for the entry into force of those articles was, however, never adopted.
Zákonem ze dne 3. července 2003 (Staatsblad 2003, č. 316) byl článek 6 OEPS zrušen.
Article 6 of the OEPS was repealed by the Law of 3 July 2003 (Staatsblad 2003, No 316).
Články 7 a 8 byly nahrazeny ustanoveními, která stanovila poskytnutí dotací směřujících k pokrytí nákladů na projekty dálkového vytápění a zařízení Demkolec, v souladu s tím, co bylo schváleno Komisí v jejím rozhodnutí [SG (2001) D/290565] ze dne 25. července 2001 ve spisu „státní podpory“ N 597/1998.
Articles 7 and 8 were replaced by provisions providing for the grant of subsidies intended to cover the costs of the urban heating projects and the Demkolec plant, in accordance with what had been approved by the Commission in its decision (SG (2001) D/290565) of 25 July 2001 in ‘State aid’ file N 597/1998.
Kontakty mezi nizozemskou vládou a Komisí
Contact between the Netherlands Government and the Commission
Dopisem ze dne 20. února 1998 informovala nizozemská vláda Komisi o vyrovnávacích platbách zvažovaných ve prospěch čtyř podniků vyrábějících elektřinu a požádala ji, aby je schválila podle článku 24 směrnice.
By letter of 20 February 1998, the Netherlands Government informed the Commission of the proposed compensation payments to the four electricity generating undertakings and asked it to approve them in accordance with Article 24 of the Directive.
Dopisem ze dne 16. října 1998 poskytla Komisi doplňkové informace a oznámila jí přechodné režimy, zejména návrh článků 6 až 8 budoucího OEPS, na základě článku 24 směrnice, a v rozsahu, v němž je toho třeba, článku 92 Smlouvy o ES (nyní po změně článek 87 ES) a článku 93 Smlouvy o ES (nyní článek 88 ES).
By letter of 16 October 1998, the Netherlands Government communicated additional information to the Commission and notified to it the transitional regimes, in particular the draft versions of Articles 6 to 8 of the future OEPS, intended to reflect Article 24 of the Directive and, in so far as was necessary, Articles 92 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 87 EC) and 93 of the EC Treaty (now Article 88 EC).
Rozhodnutím 1999/796/ES ze dne 8. července 1999 o žádosti Nizozemska o přechodný režim podle článku 24 směrnice 96/92 (Úř. věst. L 319, s.
By Decision 1999/796/EC of 8 July 1999 concerning the application of the Netherlands for a transitional regime under Article 24 of Directive 96/92 (OJ 1999 L 319, p.
34) (neofi­ciální překlad) Komise usoudila, že systém poplatků a stanovený převod vyrovnávacích plateb nevyžadují odchylku od kapitol IV, VI nebo VII směrnice, a nemohou tedy být považovány za přechodný režim ve smyslu článku 24 směrnice.
34), the Commission took the view that the system of levies and the transfer of compensation payments provided for did not require a derogation from Chapters IV, VI or VII of the Directive and could not therefore be regarded as a transitional regime within the meaning of Article 24 of the Directive.
Bod 42 odůvodnění rozhodnutí 1999/796 stanoví:
Point 42 of the grounds for Decision 1999/796 provides:
Ty stránky věci, týkající se problematiky státních podpor, vedly k různým kontaktům, výměnám dopisů a odkladům přezkumu spisu mezi výše uvedeným oznámením ze dne 16. října 1998 a rozhodnutím Komise ze dne 25. července 2001.
The ‘State aid’ issue gave rise to various communications, exchanges of letters and postponements to the time for examining the file in the period between the abovementioned notification of 16 October 1998 and the Commission’s decision of 25 July 2001.
Podle předkládajícího soudu nizozemský stát neoznámil formálně článek 9 OEPS Komisi, ale dopisem ze dne 30. srpna 2000 ji informoval o celém návrhu zákona OEPS, včetně jeho článku 9.
According to the national court, while the Netherlands State did not formally notify Article 9 of the OEPS to the Commission, it did provide the Commission, by letter of 30 August 2000, with the entire draft version of the OEPS, including Article 9.
Nizozemská vláda uvádí, že Komisi zaslala úplný text tohoto návrhu zákona s důvodovou zprávou.
The Netherlands Government states that it sent the Commission the full text of that draft law together with the Explanatory Memorandum in respect of it.
Dopis obsahující tento text se týkal velkého počtu témat.
The letter setting out that text dealt with a large number of subjects.
Co se týče protokolu k dohodě, který uplynul dne 31. prosince 2000, nizozemská vláda uvedla, že se může stát, že jeho právní zakotvení bude odstraněno, totiž že článek 97 EW 1998 bude zrušen.
As regards the protocol agreement which expired on 31 December 2000, the Netherlands Government stated that its legal basis might be withdrawn, that is to say that Article 97 of the EW 1998 might be repealed.
Jelikož Komise vyjádřila pochyby, co se týče slučitelnosti článků 6 až 8 návrhu zákona OEPS se Smlouvou, nizozemská vláda rozhodla zříci se vstupu posledně uvedených článků v platnost a zvážit financování určitých nákladů neslučitelných s trhem z obecných prostředků.
As the Commission had expressed doubts concerning the compatibility of Articles 6 to 8 of the draft OEPS with the Treaty, the Netherlands Government decided not to bring those articles into force and to provide for some non-market-compatible costs to be financed out of general resources.
Tatáž vláda v dopise ze dne 30. srpna 2000 výslovně oznámila Komisi skutečnost, že článkem 9 návrhu zákona OEPS bude zaveden příplatek k ceně.
That Government had, in the letter of 30 August 2000 expressly informed the Commission of the fact that a price surcharge would be introduced by Article 9 of the draft OEPS.
Toto sdělení bylo sepsáno takto:
That communication was worded in the following terms:
„V rámci zavedení nové sazební struktury na základě [EW] 1998 v roce 2000, ve které budou sazby rozštěpeny na distribuční sazbu a přenosovou sazbu, obsahuje návrh zákona ustanovení, podle kterého provozovatelé sítě a distribuční podniky mohou dočasně zvednout své sazby.
‘In connection with the introduction, in 2000, of a new price structure under the [EW] 98, a structure under which prices will be divided into a price for distribution and a price for transmission, the draft law incorporates a provision under which the net operators and the generating undertakings may temporarily raise their prices.
Tímto se zajistí, aby bývalé distribuční podniky, které byly stranou protokolu k dohodě, mohly i v roce 2000 stále dostát svým závazkům podle tohoto protokolu.
The purpose of this is to ensure that the former distribution undertakings which are parties to the protocol agreement can, even in respect of 2000, continue to meet their
ESSENT NETWERK NOORD A DALŠÍ
ESSENT NETWERK NOORD AND OTHERS obligations under that protocol.
1998], které propůjčovalo právní základ protokolu k dohodě.
That measure is a logical consequence of the provision of the [EW 1998] which gave the protocol agreement a legal basis.
Pokud jde o podrobnosti k tomuto tématu odkazujeme na článek 9 návrhu zákona [OEPS] a na části důvodové zprávy, které se týkají tohoto článku.“
For further details on that point, please see Article 9 of the draft [OEPS] and the passages in the Explanatory Memorandum which relate to that point.’
Podle Komise ji nizozemská vláda svým dopisem ze dne 30. srpna 2000 vyzvala, aby přezkoumala nikoli článek 9 návrhu zákona OEPS s ohledem na článek 87 ES a 88 ES, ale články 6 až 8 tohoto návrhu zákona.
According to the Commission, by its letter of 30 August 2000, the Netherlands Government asked the Commission to review Articles 6 to 8 of the draft OEPS in the light of Articles 87 EC and 88 EC, but not Article 9 of that draft law.
Z rozhodnutí Komise ze dne 25. července 2001 vyplývá, že dne 15. září 2000 se konalo setkání mezi nizozemskými orgány a útvary Komise a že během října, listopadu a prosince 2000 došlo k výměně dopisů.
It is apparent from the Commission’s decision of 25 July 2001 that a meeting between the Netherlands authorities and the Commission’s services took place on 15 September 2000 and that there was an exchange of letters in October, November and December 2000.
Podle tohoto rozhodnutí nizozemské orgány dopisem ze dne 27. června 2001 odvolaly finanční mechanismus oznámených opatření.
According to that decision, the Netherlands authorities withdrew the financial mechanism in respect of the notified measures by letter of 27 June 2001.
Dne 19. prosince 1996 uzavřela společnost Aldel, „zvláštní velkoodběratel“, podle článku 32 EW 1989 smlouvu o poskytnutí elektrické kapacity a dodání elektrické energie, jakož i o „load management“ se společnostmi SEP, Elektriciteits- Produ-
On 19 December 1996 Aldel a ‘special large consumer’, acting pursuant to Article 32 of the EW 1989, concluded a contract for the provision of electrical capacity and the supply of electrical energy and ‘load management’ with SEP, Elektriciteits-Productiemaatschappij Oost- en Noord-Nederland NV (a generating undertaking)
2008 – VĚC C-206/06 ctiemaatschappij Oost- en Noord- Nederland NV (výrobní podnik) a Energie Distributiemaatschappij voor Oost- en Noord-Nederland (distribuční podnik).
2008 — CASE C-206/06 and Energie Distributiemaatschappij voor Oost- en Noord-Nederland (a distribution undertaking).
Essent Netwerk je samostatnou právnickou osobou, provozovatelem sítě, dceřinou společností společnosti Essent NV, která je úplně kontrolována provinčními a místními územně správními celky.
Essent Netwerk is an autonomous legal person, a net operator and a subsidiary of Essent NV, which is wholly controlled by provincial and local authorities.
V období od 1. srpna 2000 do 31. prosince 2000 provedla přenos 717 413 761 kWh elektřiny na připojení společnosti Aldel.
It delivered 717 413 761 kWh to Aldel’s connection between 1 August 2000 and 31 December 2000.
Společnost Essent Netwerk požadovala na základě článku 9 OEPS od Aldel fakturou ze dne 4. dubna 2001 zaplacení částky 9 862 646,25 NLG (4 475 473,75 euro), včetně daně z obratu.
Pursuant to Article 9 of the OEPS, Essent Netwerk sent an invoice to Aldel on 4 April 2001 requesting payment of a sum of NLG 9 862 646.25(EUR 4 475 473.75), inclusive of turnover tax.
Přes výzvu k zaplacení zaslanou společností Essent Netwerk společnost Aldel požadovanou částku nezaplatila.
Notwithstanding Essent Netwerk’s formal demand for payment, Aldel did not pay the amount claimed.
Společnost Essent Netwerk požaduje v původním řízení podle článku 9 OEPS zaplacení částek, které vyúčtovala společnosti Aldel, navýšených o úroky a náklady.
In the main proceedings, Essent Netwerk is seeking payment, under Article 9 of the OEPS, of the amounts which it invoiced to Aldel, together with interest and costs.
Posledně uvedená je odmítá zaplatit z toho důvodu, že článek 9 OEPS je v rozporu s články 25 ES, 87 ES a 90 ES.
Aldel refuses to pay those amounts on the ground that Article 9 of the OEPS is contrary to Articles 25 EC, 87 EC and 90 EC.
Aldel uplatnila regresní nárok proti státu. Essent Netwerk uplatnila regresní nárok proti Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor BV a Saranne BV.
Aldel has brought an action for indemnification against the State.
Za těchto podmínek se Rechtbank Groningen rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
In those circumstances, the Rechtbank Groningen (Groningen District Court) decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
ESSENT NETWERK NOORD A DALŠÍ závazků, jež tato společnost přijala, nebo investic, jež tato společnost podnikla před liberalizací trhu s elektřinou, a pokud tato společnost
ESSENT NETWERK NOORD AND OTHERS arisen as a result of obligations incurred, or investments made, by that company prior to the liberalisation of the electricity market, and that company:
– je společnou dceřinou společností čtyř vnitrostátních podniků vyrábějících elektřinu,
— is the joint subsidiary of four domestic generating undertakings;
– v dotčeném období (rok 2000) byla jedinou osobou, která byla odpovědná za uvízlé náklady připadající na tento rok,
— was solely responsible, in the period in question (2000), for the non-market-compatible costs which arose during that year;
– k pokrytí těchto nákladů v tomto roce prokazatelně potřebuje částku ve výši 400 milionů NLG (181 512 086,40 eur), a
— requires, by general agreement, an amount of NLG 400 million (EUR 181 512 086.40) in order to cover those costs incurred in that year; and
K první otázce týkající se výkladu článků 25 ES a 90 ES
The first question, relating to the interpretation of Articles 25 EC and 90 EC
Poplatek s rovnocenným účinkem představuje každé jednostranně uložené finanční zatížení, byť minimální, bez ohledu na svůj název nebo způsob vybírání, postihující zboží z důvodu skutečnosti, že překračuje hranici, pokud není clem ve vlastním smyslu.
Any pecuniary charge, however small and whatever its designation and mode of application, which is imposed unilaterally on goods by reason of the fact that they cross a frontier, and which is not a customs duty in the strict sense, constitutes a charge having equivalent effect.
Naopak na finanční zátěž vyplývající z obecného režimu vnitrostátního zdanění postihujícího systematicky, podle stejných objektivních kritérií, kategorie výrobků nezávisle na jejich původu nebo jejich určení, se vztahuje článek 90 ES (viz výše uvedený rozsudek Air Liquide Industries Belgium, body 51 a 56).
By contrast, pecuniary charges resulting from a general system of internal taxation applied systematically, in accordance with the same objective criteria, to categories of products irrespective of their origin or des -tination fall within Article 90 EC (See Air Liquide Industries Belgium, paragraphs 51 and 56).
Poplatek, který postihuje domácí a dovážené výrobky na základě shodných kritérií, může být nicméně Smlouvou zakázán, pokud výnos tohoto zdanění je určen k financování činností, z nichž zvláště těží zdaněné domácí výrobky.
A charge which is imposed on domestic and imported products according to the same criteria may nevertheless be prohibited by the Treaty if the revenue from such a charge is intended to support activities which specifically benefit the taxed domestic products.
Pokud výhody, které tyto výrobky mají, zcela kompenzují poplatek, který je postihuje, účinky tohoto poplatku se projeví pouze s ohledem na dovážené výrobky a tento poplatek představuje poplatek s rovnocenným účinkem.
If the advantages which those products enjoy wholly offset the burden imposed on them, the effects of that charge are apparent only with regard to imported products and that charge constitutes a charge having equivalent effect.
Naopak pokud tyto výhody kompenzují pouze část zatížení, které nesou domácí výrobky, dotčený poplatek představuje diskriminační zdanění ve smyslu článku 90 ES, jehož výběr je zakázán, co se
If, on the other hand, those advantages only partly offset the burden borne by domestic products, the charge in question constitutes discriminatory taxation for the purposes of Article 90, the collection of which is prohibited as regards the proportion used to
ESSENT NETWERK NOORD A DALŠÍ týče části částky určené ke kompenzaci ve prospěch domácích výrobků (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 11. března 1992, Compagnie commerciale de l’Ouest a další, C-78/90 až C-83/90, Recueil, s. I-1847, bod 27).
ESSENT NETWERK NOORD AND OTHERS offset the burden borne by the domestic products (see, to that effect, Joined Cases C-78/90 to C-83/90 Compagnie commerciale de l’Ouest and Others [1992] ECR I-1847, paragraph 27).
Ve věci v původním řízení je příplatek k ceně vybírán za přenesenou elektřinu.
In the case in the main proceedings, the price surcharge is imposed on transmitted electricity.
Mimoto jelikož předmětem je přenos elektřiny, Soudní dvůr již rozhodl, že poplatek, který je vybírán nikoli z výrobků jako takových, ale z nezbytné činnosti ve vztahu k výrobku, může spadat do působnosti článků 25 ES a 90 ES (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Stadtgemeinde Frohnleiten a Gemeindebetriebe Frohnleiten, bod 43).
Furthermore, as the chargeable event is the transmission of electricity, the Court has already held that a charge which is imposed not on a product as such, but on a necessary activity in connection with the product may fall within the scope of Ar -ticles 25 EC and 90 EC (see, to that effect, Stadtgemeinde Frohnleiten and Gemeindebetriebe Frohnleiten, paragraph 43).
Je třeba v každém případě zdůraznit, že příplatek k ceně se vypočítává podle počtu přenesených kilowatthodin, a nikoli podle délky přenosu nebo jakéhokoli jiného kritéria přímo spojeného s přepravou, takže postihuje sám výrobek.
In any event, it must be pointed out that the price surcharge is calculated on the basis of the number of kWh transmitted and not on the basis of the distance for which the electricity has to be transmitted or according to any other criterion directly connected with transmission and it is therefore imposed on the product itself.
Tento příplatek k ceně vybíraný za přenesenou elektřinu byl uložen článkem 9 OEPS.
That price surcharge on electricity which is transmitted was imposed by Article 9 of the OEPS.
V tomto ohledu není významné, že toto ustanovení usnadňuje provádění dohody uzavřené dříve mezi různými hospodářskými subjekty, pokud jsou odběratelé elektřiny povinni platit tento příplatek na základě zákona.
In this respect, it is of little importance that that provision facilitates the implementation of an agreement which had been previously concluded by various economic operators, since it is that legislation which provides that electricity consumers are required to pay that surcharge.
Jedná se o jednostranně uložené zatížení.
The surcharge is a unilaterally imposed charge.
Stejně tak pro účely použití článků 25 ES a 90 ES není významné, že finanční zatížení není vybíráno státem (rozsudek ze dne 17. května 1983, Komise v. Belgie, 132/82, Recueil, s. 1649, bod 8).
Likewise, for the purposes of the application of Articles 25 EC and 90 EC, it is of little account that the financial charge is not levied by the State (Case 132/82 Commission v Belgium [1983] ECR 1649, paragraph 8).
Skutečnost, že příplatek k ceně je vybírán provozovatelem sítě nemá v důsledku toho žádný dopad.
The fact that the price surcharge is levied by the net operators is, therefore, irrelevant.
Z těchto skutečností vyplývá, že dotčený příplatek je poplatkem, který postihuje elektřinu, ať už dováženou nebo domácí, podle objektivního kritéria, kterým je počet
It is apparent from those considerations that the surcharge in question is a charge which is imposed on electricity, whether imported or domestic, according to an
2008 – VĚC C-206/06 přenesených kilowatthodin.
2008 — CASE C-206/06 objective criterion which is the number of kWh transmitted.
S ohledem na určení výnosu poplatku je tedy třeba stanovit, zda poplatek představuje poplatek s rovnocenným účinkem nebo diskriminační vnitrostátní zdanění.
It is therefore with regard to the use to which the revenue from the charge is put that it must be ascertained whether that charge constitutes a charge having equivalent effect or discriminatory internal taxation.
Essent Netwerk tvrdí, že ani článek 25 ES, ani článek 90 ES nejsou použitelné ve věci v původním řízení, vzhledem k tomu, že poplatek platí spotřebitelé.
Essent Netwerk submits that neither Article 25 EC nor Article 90 EC is applicable in the case in main proceedings, given that it is consumers who pay the charge.
Nelze se tedy zabývat otázkou kompenzace jakéhokoli zatížení, které nesou vnitrostátní podniky vyrábějící elektřinu.
There can therefore be no question of offsetting any burden borne by the domestic electricity generating undertakings.
Nicméně je třeba zdůraznit, že pro účely použití článků 25 ES a 90 ES není postavení dlužníka poplatku významné, pokud se poplatek týká výrobku nebo činnosti nezbytné ve vztahu k výrobku.
However, it must be pointed out that, for the purposes of the application of Ar -ticles 25 EC and 90 EC, the identity of the person liable for payment of the charge is of little account in so far as the charge relates to the product or to a necessary activity in connection with the product.
Jak bylo přitom uvedeno v bodě 44 tohoto rozsudku, ve věci v původním řízení tomu tak je.
As was stated in paragraph 44 of this judgment, that is true of the case in the main proceedings.
Co se týče příjemců výnosu z poplatku, není vyloučeno, že se jedná o vnitrostátní podniky vyrábějící elektřinu.
As regards the identity of the recipients of the revenue from the charge, the possibility cannot be excluded that these are domestic electricity generating undertakings.
Částka 400 miliónů NLG byla sice v roce 2000 přiznána určenému orgánu, totiž SEP za účelem zaplacení nákladů neslučitelných s trhem, ale tato společnost nicméně byla dceřinou společností uvedených výrobních podniků, zavázanou vůči nim různými úmluvami.
Although a sum of NLG 400 million was, in respect of 2000, paid to the designated authority, namely SEP, for the purpose of payment of the non-market-compatible costs, SEP was the subsidiary of those generating undertakings and was bound to them by various agreements.
Přísluší tedy vnitrostátnímu soudci, aby ověřil, zda výrobní podniky byly povinny zaručit zaplacení těchto nákladů neslučitelných s trhem společností SEP, nebo zda těžily z výhody vyplývající z poplatku, například díky prodejní ceně zahrnující výnos z této výhody, poskytnutím dividend nebo jakýmkoli jiným prostředkem.
It is therefore for the national court to ascertain whether the generating undertakings were required to ensure that SEP defrayed those non-market-compatible costs or whether they could have enjoyed an advantage as a result of the charge, for example, because of a selling price incorporating the revenue from that advantage, by the grant of dividends or by any other means.
Co se týče částky převyšující 400 miliónů NLG, jelikož její určení bylo stanoveno článkem 7 OEPS a tento článek nevstoupil v platnost, zdá se, že tato částka nebyla použita na úhradu nákladů neslučitelných s trhem, a nemohla tedy zvýhodnit domácí výrobek.
As regards the amount in excess of NLG 400 million, since the use to which it was to be put was governed by Article 7 of the OEPS and that article did not enter into force, it appears that that sum was not used to defray non-market-compatible costs and could not, therefore, have constituted an advantage benefiting the domestic product.
Přísluší nicméně vnitrostátnímu soudu, aby ověřil, zda tomu tak skutečně je.
It is however for the national court to ascertain whether that is indeed the case.