natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Dále je nutné, aby při plnění opatření, která tyto směrnice provedla ve vnitrostátním právním řádu, orgány a soudy členských států nejen vykládaly své vnitrostátní právo v souladu s těmito směrnicemi, ale rovněž, aby se neopíraly o takový jejich výklad, který by byl v rozporu s danými základními právy nebo s jinými obecnými zásadami práva Společenství, jako je zásada přiměřenosti.
Further, when implementing the measures transposing those directives, the authorities and courts of the Member States must not only interpret their national law in a manner consistent with those directives but also make sure that they do not rely on an interpretation of them which would be in conflict with those fundamental rights or with the other general principles of Community law, such as the principle of proportionality.
Věc C-380/05
Case C-380/05
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato)
(Reference for a preliminary ruling from the Consiglio di Stato)
„Volný pohyb služeb – Elektronické komunikace – Činnosti televizního vysílání – Nový společný předpisový rámec – Přidělování vysílacích rádiových frekvencí “
(Freedom to provide services — Electronic communications — Television broadcasting activities — New common regulatory framework — Allocation of radio frequencies)
Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 31. ledna 2008
Opinion of Advocate General Poiares Maduro delivered on 12 September 2007 I - 352Judgment of the Court (Fourth Chamber), 31 January 2008 . . . . . . .I - 368
Předběžné otázky – Přípustnost – Otázky položené bez dostatečného upřesnění skutkového a právního rámce
Preliminary rulings — Admissibility — Questions referred without sufficient information on the factual and legislative context
(Článek 234 ES)
(Art. 234 EC)
SHRNUTÍ – VĚC C-380/05
SUMMARY — CASE C-380/05
Předběžné otázky – Přípustnost – Nutnost poskytnout Soudnímu dvoru dostatečně přesné údaje ohledně skutkového a právního rámce
Preliminary rulings — Admissibility — Need to provide the Court with sufficient information on the factual and legislative context
(Článek 82 ES, čl. 86 odst.
(Arts 82 EC, 86(1)EC and 234 EC)
Předběžné otázky – Příslušnost Soudního dvora (Článek 234 ES)
Preliminary rulings — Jurisdiction of the Court (Art. 234 EC)
Volný pohyb služeb – Sítě a služby elektronických komunikací – Právní rámec, povolení a hospodářská soutěž – Směrnice 2002/21, 2002/20 a 2002/77
Freedom to provide services — Electronic communications networks and services — Regulatory framework, authorisation and competition — Directives 2002/21, 2002/20 and 2002/77
(Článek 49 ES; směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20, čl. 5 odst. 1 a 2 druhý pododstavec a čl.
(Art. 49 EC; European Parliament and Council Directives 2002/20, Arts 5(1) and (2), second subpara., and 7(3), and 2002/21, Art. 9(1); Commission Directive 2002/77, Art. 4)
souvislosti spatřuje mezi těmito ustanoveními a sporem v původním řízení nebo předmětem uvedeného sporu.
to be interpreted or any explanation of the link it establishes between those provisions and the dispute in the main proceedings or the subject-matter of that dispute.
(viz body 54–56)
(see paras 54-56)
V rámci spolupráce mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudy zavedené článkem 234 ES musí předkládací rozhodnutí uvést přesné důvody, které vedly vnitrostátní soud k tomu, aby si kladl otázky ohledně výkladu práva Společenství, a usoudil, že je nezbytné položit Soudnímu dvoru předběžné otázky.
In the context of the cooperation between the Court and national courts established by Article 234 EC, the decision making the reference must set out the precise reasons why the national court was unsure as to the interpretation of Community law and why it considered it necessary to refer questions to the Court for a preliminary ruling.
V tomto kontextu je nezbytné, aby vnitrostátní soud podal alespoň určité minimální vysvětlení k důvodům výběru ustanovení práva Společenství, o jejichž výklad žádá, a k souvislosti, kterou spatřuje mezi těmito ustanoveními a vnitrostátními právními předpisy použitelnými na spor v původním řízení.
Against that background, it is essential that the national court provide at the very least some explanation of the reasons for the choice of the Community provisions which it requires to be interpreted and of the link it establishes between those provisions and the national legislation applicable to the dispute in the main proceedings.
V tomto ohledu se za nepřípustnou považuje otázka položená předkládajícím soudem, který neoznačil ustanovení práva Společenství, o jejichž výklad žádá, ani nijak nevysvětlil, jakou
In that respect, a question referred by a national court is inadmissible where it does not give any indication as to the Community provisions which it requires
Nutnost dospět k takovému výkladu práva Společenství, který bude vnitrostátnímu soudu užitečný, vyžaduje, aby uvedený soud vymezil skutkový a právní rámec, do něhož jsou otázky, které pokládá, zasazeny, nebo alespoň vysvětlil skutkové okolnosti, na nichž jsou uvedené otázky založeny.
The need to provide an interpretation of Community law which will be of use to the national court makes it necessary that the referring court should define the factual and legislative context of the questions it is asking or, at the very least, explain the factual circumstances on which those questions are based.
CENTRO EUROPA 7 skutkovými a právními
CENTRO EUROPA 7 allowed to enjoy the same rights as those which a national of another Member State would derive from Community law in the same situation.
86 odst. 1 ES vykládaného ve spojení s článkem 82 ES, jsou nepřípustné, pokud předkládací rozhodnutí neobsahuje žádný údaj, který by se týkal přímo vymezení relevantního trhu, výpočtu podílů na trhu jednotlivých podniků působících na tomto trhu a předpokládaného zneužití dominantního postavení.
In that regard, questions concerning, by implication, Article 86(1) EC, read in conjunction with Article 82 EC, are inadmissible if the decision making the reference does not contain any indication regarding, inter alia, the definition of the relevant market, the calculation of the market shares held by the various undertakings operating on that market, and the supposed abuse of a dominant position.
(viz body 57–59, 61–63)
(see paras 57-59, 61-63)
Když se v rámci předběžné otázky veškeré skutkové okolnosti sporu, o němž vede řízení předkládající soud, omezují na jediný členský stát, i tak může být odpověď pro uvedený soud užitečná v případě, že by jeho vnitrostátní právo vyžadovalo, aby státnímu příslušníkovi tohoto členského státu byla dána stejná práva jako práva, která by státní příslušník jiného členského státu vyvozoval z práva Společenství v téže situaci.
As regards a question referred for a preliminary ruling, where all aspects of the main proceedings before the national court are confined within only one Member State, a reply might nonetheless be useful to that national court if its national law were to require that a national of that Member State must be
(viz body 64, 69)
(see para.
(viz bod 116 a výrok)
116, operative part)
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA M. POIARESE MADURA – VĚC C-380/05
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-380/05
M. POIARESE MADURApřednesené dne 12. září 2007
OPINION OF ADVOCATE GENERALPOIARES MADURO delivered on 12 September 2007 1
I – Skutkové okolnosti, vnitrostátní právní rámec a žádost o rozhodnutí o předběžné otázce
I — Facts, national legal framework and reference for a preliminary ruling
Relevantní vnitrostátní právní rámec je složitým propletencem zákonů a nařízení s mocí zákona, přičemž základem pravidel, jimiž se řídí celostátní televizní vysílání, jsou tři postupně přijaté předpisy: zákon č.
The relevant national legal framework is a complex amalgam of laws and decree-laws, but three legislative measures have, consecutively, formed the cornerstone of the rules in respect of national broadcast television: Law No 223/1990 (‘the Mammì Law’), 2 Law No 249/1997 (‘the Maccanico Law’) 3and Law No 112/2004 (‘the Gasparri Law’). 4
Zákon Maccanico byl přijat v červenci 1997 poté, co Corte Costituzionale (Ústavní
The Maccanico Law was adopted in July 1997, after the Corte Costituzionale (Constitutional Court) (Italy) had held, by a
Kvůli technickým omezením, nemohl být počet zemských kanálů vyšší než 11.
Due to technical limitations, the number of terrestrial channels could not exceed 11.
Tři kanály byly vyhrazeny pro veřejnoprávní televizi, zatímco pro soukromé provozovatele bylo k dispozici maximálně osm kanálů.
Three channels were reserved for public television, while a maximum of eight channels were available for private operators.
Mammì nepostačují k tomu, aby zabránila dominantnímu postavení, které by mohlo ohrozit pluralitu sdělovacích prostředků.
ruling of December 1994, 5 that the antitrust provisions in the Mammì Law were inadequate to prevent dominant positions which could threaten pluralism of the media.
Zákon Maccanico vytvořil Autorità per le garanzie nelle comunicazioni (Regulační úřad pro telekomunikace, dále jen „AGCom“) a zavedl nová omezení ohledně koncentrace na trhu celostátního televizního vysílání s cílem zajistit hospodářskou soutěž a dodržování zásady plurality.
The Maccanico Law created the Autorità per le garanzie nelle comunicazioni (Communications Regulatory Authority, ‘AGCom’) and introduced new restrictions on concentration in the market for national broadcast television, with a view to ensuring competition and respect for the principle of pluralism.
Podle zákona Maccanico nesmí nikdo provozovat, počínaje 30. dubnem 1998, více než 20 % celostátních vysílacích kanálů.
Under the Maccanico Law, no one was to be allowed to operate more than 20% of national broadcast channels as from 30 April 1998.
Centro Europa 7 Srl (dále jen „Europa 7“) získala práva na celostátní televizní vysílání.
Having participated successfully in the tender procedure, Centro Europa 7 Srl (‘Europa 7’) obtained national television broadcasting rights.
Licence jí byla udělena vyhláškou ministra ze dne 28. července 1999 vydanou dne 28. ří j- na téhož roku.
The rights were granted by Ministerial Decree of 28 July 1999, issued on 28 October of the same year.
Pokud se jedná o konkrétní frekvence, vyhláška odkázala na národní plán rozdělení frekvencí, který měl být teprve proveden.
Regarding the specific frequencies, the Decree referred to the national allocation plan which had yet to be implemented.
Podle této vyhlášky měl AGCom a Ministerstvo spojů uvést národní plán rozdělení frekvencí do praxe do 24 měsíců od oznámení vyhlášky.
According to the Decree, the AGCom and the Ministry of Communications were to implement the national allocation plan within 24 months from the notification of the Decree.
V případě „objektivních překážek“ mohla být tato lhůta prodloužena o dalších 12 měsíců.
In the event of ‘objective impediments’ that period could be extended for another 12 months.
Zákon Maccanico rovněž upravil přechodná ustanovení týkající se stávajících provozovatelů již existujících kanálů, které překračují dvacetiprocentní hranici.
The Maccanico Law also provided transitional rules for incumbent operators with existing channels exceeding the 20% threshold.
Podle přechodných ustanovení je těmto provozovatelům dočasně dovoleno pokračovat ve vysílacích činnostech po 30. dubnu 1998 pod podmínkou, že budou vysílat na frekvencích pro zemské vysílání a zároveň na kabelové či satelitní televizi.
According to the transitional rules, those operators would be allowed to continue their broadcasting activities after 30 April 1998 on a temporary basis, on condition that they broadcast on terrestrial frequencies and, at the same time, on cable or satellite television.
Zákon stanovil, že kanály, které hranici překračují, budou nakonec muset po přijetí národního plánu pro rozdělení frekvencí zemské vysílání zastavit.
The Law provided that channels which breached the threshold were eventually to cease terrestrial broadcasting, following the adoption of a national plan for the allocation of frequencies.
Národní plán rozdělení frekvencí se nepodařilo uskutečnit.
The national allocation plan failed to materialise.
V důsledku toho Europa 7 nezískala žádné frekvence a přestože získala licenci na vysílání, nemohla je ve skutečnosti zahájit.
As a result, Europa 7 did not receive any frequencies and, despite having obtained broadcasting rights, was not able actually to start broadcasting.
Mezitím řada postupně přijatých zákonů a soudních rozhodnutí dovolila
In the meantime, a series of successive laws and judicial
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA M. POIARESE MADURA – VĚC C-380/05 stávajícím provozovatelům, včetně těch, kteří nebyli úspěšní v licenčním řízení, pokračovat ve vysílacích činnostech.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-380/05 decisions allowed incumbent operators, including those who had been unsuccessful in the tender procedure, to continue their broadcasting operations.
Zákon Gasparri totiž stávajícím provozovatelům dovolil využívat frekvence pro kanály překračující protitrustovou hranici, čímž zablokoval uvolnění těchto frekvencí pro nové provozovatele, jako je Europa 7, až do provedení národního plánu rozdělení frekvencí pro digitální televizi.
The Gasparri Law effectively allowed incumbent operators to use frequencies for channels exceeding the antitrust threshold, thus blocking the release of those frequencies for new operators such as Europa 7, pending the implementation of a national plan for the allocation of frequencies for digital television.
Navíc podle zákona Gasparri se mohli o licenci na využívání frekvencí pro digitální televizi ucházet pouze činní provozovatelé.
In addition, under the Gasparri Law, only active operators were eligible to apply for the right to use frequencies for digital television.
A konečně zákon Gasparri redefinoval dvacetiprocentní hranici, která byla zavedena zákonem Maccanico.
Lastly, the Gasparri Law redefined the 20% threshold which had been introduced by the Maccanico Law.
Například zákon č. 66/2001 6, který upravil přechod z analogové televize na digitální, dovolil těmto provozovatelům, aby pokračovali ve vysílání na zemských frekvencích až do provedení národního plánu rozdělení frekvencí pro digitální televizní vysílání.
For instance, Law No 66/2001, 6which regulated the transition from analogue to digital television, allowed these operators to continue broadcasting by terrestrial frequencies until the implementation of a national plan for the allocation of frequencies for digital broadcast television.
Účinky tohoto plánu měly nastat nejpozději k 31. prosinci 2002.
That plan was supposed to come into effect on 31 December 2002 at the latest.
Lhůta však uplynula, aniž by byl plán vyhotoven.
The deadline expired, but no plan was ever drawn up.
V předmětném období tak některým provozovatelům v oblasti celostátního televizního vysílání bylo dovoleno pokračovat v jejich vysílacích činnostech, i když nedostali licenci, a to i přesto, že překročili protitrustovou hranici.
Thus, at the material time, certain operators in national broadcast television had not obtained broadcasting rights, but were none the less allowed to continue their broadcasting activities, even though they exceeded the antitrust threshold.
Europa 7, ačkoliv získala licenci na vysílání, nemohla zahájit činnost, neboť nezískala potřebné frekvence.
Europa 7, despite having obtained broadcasting rights, could not start operating since it had not received the necessary frequencies.
Navíc vzhledem k tomu, že Europa 7 nebyla činným provozovatelem, nemohla získat licenci na vysílání pro digitální televizi.
In addition, Europa 7, not being an active operator, could not obtain broadcasting rights for digital television.
Nálezem ze dne 20. listopadu 2002 Corte Costituzionale rozhodl, že k přechodu kanálů, které překračují dvacetiprocentní protitrustovou hranici, ze zemské televize na kabelovou či satelitní televizi by mělo dojít nejpozději do 31. prosince 2003 bez ohledu na stav vývoje digitální televize 7.
In a ruling of 20 November 2002, the Corte Costituzionale held that the transfer of channels that exceeded the 20% antitrust threshold from terrestrial television to cable or satellite television should take place no later than 31 December 2003, regardless of the state of developments with respect to digital television.
Po uplynutí lhůty 24 měsíců od oznámení licence na vysílání Europa 7 podala návrh na zahájení řízení u Tribunale Amministrativo Regionale Lazio (Krajský správní soud pro Lazio).
After the period of 24 months following the notification of its broadcasting licence had expired, Europa 7 brought proceedings before the Tribunale Amministrativo Regionale Lazio (Latium Regional Administrative Court).
Navrhla, aby příslušným správním orgánům byla uložena povinnost přidělit potřebné frekvence a nahradit ztráty,
It asked that the competent administrative authorities be ordered to allocate the necessary frequencies and to pay compensation in respect of the losses
Pro případ, že by se přidělení frekvencí ukázalo nemožným, požadovala Europa 7 náhradu škody.
In the alternative, in case the allocation of frequencies should prove impossible, Europa 7 claimed reparation.
Tribunale Amministrativo Regionale Lazio rozhodl, že Europa 7 nemá vymahatelný nárok („diritto soggettivo“) na přidělení určitých frekvencí a zamítl její žalobu v celém rozsahu.
The Tribunale Amministrativo Regionale Lazio held that Europa 7 did not have an enforceable claim (‘diritto soggettivo’) to have specific frequencies allocated to it and dismissed the action in its entirety.
Europa 7 se následně odvolala ke Consiglio di Stato.
Europa 7 subsequently lodged an appeal before the Consiglio di Stato.
Po celou dobu vnitrostátního řízení se italské orgány na svoji obhajobu dovolávaly nařízení s mocí zákona č. 352/2003.
Throughout the national legal proceedings, the Italian authorities invoked Decreelaw No 352/2003 and the Gasparri Law in their defence.
V tomto kontextu Consiglio di Stato předložil Soudnímu dvoru sérii otázek:
In that context, the Consiglio di Stato has referred a raft of questions to the Court of Justice:
Zakládá článek 17 [směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES
(3) With effect from 25 July 2003, does Article 17 of [Directive 2002/20/EC of the European Parliament and of
10 — Zdá se, že se jedná o chybný údaj: uvedené nařízení s mocí zákona bylo převedeno do zákona č. 43/2004 ze dne 24. února 2004.
10 — This appears to be a mistake: the Decreelaw in question was in fact converted into Law No 43/2004 of 24 February 2004.
ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice)] s účinností od 25. července 2003 přímý účinek této směrnice ve vnitrostátním právním řádu a povinnost členského státu, který vydal licence pro činnost rozhlasového a televizního vysílání (zahrnující právo instalace sítí, poskytování elektronických komunikačních služeb nebo právo na používání frekvencí), uvést tyto licence do souladu s ustanoveními práva Společenství? Je součástí této povinnosti nutnost skutečně přidělit potřebné frekvence pro výkon této činnosti?
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-380/05 the Council of 7 March 2002 on the authorisation of electronic communications networks and services (Authorisation Directive)] render that directive directly effective in the internal legal order and oblige a Member State which has granted broadcasting rights (right to install networks or provide electronic communication services or the right to use frequencies) to bring them into line with Community rules; and does that entail the need actually to allocate the frequencies necessary for carrying on the activity in question?
7 odst. 3 směrnice 2002/20/ES […] a článek 4 [směrnice Komise 2002/77/ES ze dne 16. září 2002 o hospodářské soutěži na trzích sítí a služeb elektronických komunikací] členským státům povinnost ukončit nejpozději k 25. červenci 2003 (viz článek 17 autorizační směrnice) situaci faktického obsazení frekvencí (provoz zařízení bez licencí nebo oprávnění vydaných po vyhodnocení uchazečů), pokud jde existující televizní vysílání, tak, aby nebylo možné vykonávat tuto činnost bez řádného plánování zemského vysílání, mimo jakoukoliv logiku zvýšení pluralismu a v rozporu se samotnými licencemi přidělenými členským státem ve veřejném výběrovém řízení?
(5) Do Article 9 of Directive 2002/21 …, the second subparagraph of Article 5(2) and Article 7(3) of Directive 2002/20 …, and Article 4 of [Commission Directive 2002/77/EC of 16 September 2002 on competition in the markets for electronic communications networks and services], require the Member States to arrange for the cessation, at least as from 25 July 2003 (see Article 17 of the Authorisation Directive), of a situation of de facto use of frequencies (use of facilities without grant of rights or authorisations issued following a selection procedure), on the basis of the broadcasting system already in place, so that broadcasting cannot be undertaken where there is no proper planning in regard to matters concerning the airwaves and no logical increase in pluralism, in contravention of rights awarded by the Member State following a public procedure?
5 odst. 2 druhém pododstavci směrnice 2002/20/ES […] a v článku 4 směrnice 2002/77/ES […] pouze na podporu ochrany plurality informací a k zaručení ochrany kulturní nebo jazykové rozmanitosti, a nikoliv ve prospěch provozovatelů sítí překračujících protitrustová omezení stanovená vnitrostátními právními předpisy?
(6) Is the derogation in the second subparagraph of Article 5(2) of Directive 2002/20 …, and in Article 4 of Directive 2002/77 …, available to be relied on by the Member State solely in order to protect pluralism of information and to guarantee the protection of cultural or linguistic diversity and not in favour of operators of networks in breach of the antitrust limits laid down in national competition legislation?
Musí členský stát k tomu, aby mohl využít výjimky stanovené v článku 5 směrnice 2002/20/ES […], uvést, jaké jsou skutečné cíle sledované odchylnými vnitrostátními ustanoveními?
(7) attendant accentuating of the scarcity of available frequencies owing to the existence of analogue and digital transmission in parallel (simulcast)?
je možné znovu přidělit uvolněné frekvence pro různé účely, zatímco v případě pouhého přechodu na zemské digitální vysílání vyvstává riziko dalšího zhoršení problému nedostatku volných frekvencí, jenž je způsoben paralelním analogovým a digitálním vysíláním (simulcast)?
In order to benefit from the derogation under Article 5 of Directive 2002/20 …, does the Member State have to indicate the objectives actually pursued by the national derogatory rules?
Může se tato výjimka použít kromě případu veřejnoprávní televize, která vlastní licenci (RAI v Itálii), rovněž ve prospěch soukromých provozovatelů, kteří nezvítězili ve veřejném výběrovém řízení a k tíži podniků, kterým naopak byla řádně poskytnuta licence na základě takového řízení?
May that derogation be applied, in addition to the case of the concessionary of the public broadcasting service (RAI in Italy), in favour also of private operators who have been unsuccessful in competitive procedures and to the detriment of undertakings who may have duly been granted rights following a competitive procedure?
Neměl by rámec pravidel odvozených z primárního a sekundárního práva Společenství, jehož cílem je zaručit účinnou hospodářskou soutěž (workable competition) rovněž v odvětví trhu televizního vysílání, ukládat vnitrostátnímu zákonodárci povinnost zamezit přesahu prodloužení staršího přechodného analogového systému se zahájením digitálního zemského vysílání, vzhledem k tomu, že pouze v případě vypnutí (switch-off) analogového vysílání (s následným všeobecným přechodem na digitální vysílání)
(10) Lastly, is the pluralism of sources of information and of competition in the broadcasting sector, which is guaranteed by European law, secured by national rules, such as Law No 112/2004 providing for a new limit of 20 per cent of resources linked to a new very wide criterion (the ICS — integrated communications system — Article 2(g) and Article 15 of Law No 112/2004).