natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Z judikatury Soudního dvora rovněž vyplývá, že respektování lidských práv je podmínkou legality předpisů Společenství (výše citovaný posudek 2/94, bod 34) a že ve Společenství nelze připustit opatření, která jsou neslučitelná s jejich dodržováním (rozsudek ze dne 12. června 2003, Schmidberger, C-112/00, Recueil, s. I-5659, bod 73 a citovaná judikatura).
It is also clear from the caselaw that respect for human rights is a condition of the lawfulness of Community acts (Opinion 2/94, paragraph 34) and that measures incompatible with respect for human rights are not acceptable in the Community (Case C-112/00 Schmidberger [2003] ECR I-5659, paragraph 73 and caselaw cited).
Z výše uvedeného vyplývá, že povinnosti, které ukládá mezinárodní dohoda, nemohou mít za následek porušení ústavních zásad Smlouvy o ES, mezi něž se řadí i zásada, že veškeré akty Společenství musí respektovat základní práva, což je podmínkou jejich legality, k jejímuž přezkumu je příslušný Soudní dvůr v rámci úplného systému procesních prostředků založeného Smlouvou.
It follows from all those considerations that the obligations imposed by an international agreement cannot have the effect of prejudicing the constitutional principles of the EC Treaty, which include the principle that all Community acts must respect fundamental rights, that respect constituting a condition of their lawfulness which it is for the Court to review in the framework of the complete system of legal remedies established by the Treaty.
V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že v takovém kontextu, jako je kontext projednávané věci, se přezkum legality, který je Soudní dvůr povinen zajistit, týká aktu Společenství, kterým se provádí předmětná mezinárodní dohoda, a nikoli této dohody samotné.
In this regard it must be emphasised that, in circumstances such as those of these cases, the review of lawfulness thus to be ensured by the Community judicature applies to the Community act intended to give effect to the international agreement at issue, and not to the latter as such.
Pokud jde konkrétně o akt Společenství, který, jako sporné nařízení, provádí rezoluci Rady bezpečnosti přijatou na základě kapitoly VII Charty Spojených národů, nepřísluší tedy soudu Společenství v rámci výlučné pravomoci, kterou zakotvuje článek 220 ES, provádět přezkum legality takovéto rezoluce přijaté tímto mezinárodním orgánem, byť by se tento přezkum omezil na zkoumání slučitelnosti této rezoluce s ius cogens.
With more particular regard to a Community act which, like the contested regulation, is intended to give effect to a resolution adopted by the Security Council under Chapter VII of the Charter of the United Nations, it is not, therefore, for the Community judicature, under the exclusive jurisdiction provided for by Article 220 EC, to review the lawfulness of such a resolution adopted by an international body, even if that review were to be limited to examination of the compatibility of that resolution with jus cogens.
Krom toho případný rozsudek některého ze soudů Společenství, kterým by bylo rozhodnuto, že akt Společenství, kterým se provádí takováto rezoluce, odporuje normě vyšší právní síly z právního řádu Společenství, neznamená zpochybnění přednosti této rezoluce na úrovni mezinárodního práva.
However, any judgment given by the Community judicature deciding that a Community measure intended to give effect to such a resolution is contrary to a higher rule of law in the Community legal order would not entail any challenge to the primacy of that resolution in international law.
Soudní dvůr tak již zrušil rozhodnutí Rady, kterým byla schválena mezinárodní dohoda, poté, co přezkoumal vnitřní legalitu tohoto rozhodnutí z hlediska předmětné dohody a dospěl k závěru, že byla porušena obecná zásada práva Společenství, v daném případě obecná zásada nediskriminace (rozsudek ze dne 10. března 1998, Německo v. Rada, C-122/95, Recueil, s. I-973).
The Court has thus previously annulled a decision of the Council approving an international agreement after considering the internal lawfulness of the decision in the light of the agreement in question and finding a breach of a general principle of Community law, in that instance the general principle of non-discrimination (Case C-122/95 Germany v Council [1998] ECR I-973).
Je tedy třeba přezkoumat, zda platí, jak uvedl Soud, že zásady, kterými se řídí vzájemné vztahy mezinárodního právního řádu vytvořeného v rámci Spojených národů a právního řádu Společenství, implikují, že soudní přezkum vnitřní legality sporného nařízení z hlediska základních práv je v zásadě vyloučen, přestože, jak vyplývá z judikatury připomenuté v bodech 281 až 284 tohoto rozsudku, je takovýto přezkum ústavní zárukou, která patří mezi samotné základy Společenství.
It must therefore be considered whether, as the Court of First Instance held, as a result of the principles governing the relationship between the international legal order under the United Nations and the Community legal order, any judicial review of the internal lawfulness of the contested regulation in the light of fundamental freedoms is in principle excluded, notwithstanding the fact that, as is clear from the decisions referred to in paragraphs 281 to 284 above, such review is a constitutional guarantee forming part of the very foundations of the Community.
K tomuto je třeba nejprve připomenout, že pravomoci Společenství musejí být uplatňovány v souladu s mezinárodním právem (výše citované rozsudky Poulsen a Diva Navigation, bod 9, a Racke, bod 45), přičemž Soudní dvůr v témže bodě prvního z uvedených rozsudků dále uvedl, že akt přijatý na základě těchto pravomocí musí být vykládán a rozsah jeho působnosti musí být vymezen s ohledem na příslušné normy mezinárodního práva.
In this respect it is first to be borne in mind that the European Community must respect international law in the exercise of its powers (Poulsen and Diva Navigation, paragraph 9, and Racke, paragraph 45), the Court having in addition stated, in the same paragraph of the first of those judgments, that a measure adopted by virtue of those powers must be interpreted, and its scope limited, in the light of the relevant rules of international law.
Soudní dvůr nadto rozhodl, že pravomoci Společenství v oblasti spolupráce a rozvoje zakotvené články 177 ES až 181 ES musí být vykonávány v souladu se závazky přijatými v rámci Spojených národů a jiných mezinárodních organizací (rozsudek ze dne 20. května 2008, Komise v. Rada, C-91/05, Sb. rozh. s. I-3651, bod 65 a citovaná judikatura).
Moreover, the Court has held that the powers of the Community provided for by Articles 177 EC to 181 EC in the sphere of cooperation and development must be exercised in observance of the undertakings given in the context of the United Nations and other international organisations (Case C-91/05 Commission v Council [2008] ECR I-3651, paragraph 65 and caselaw cited).
Dodržovat závazky přijaté v rámci Spojených národů je nutné i v oblasti zachovávání mezinárodního míru a bezpečnosti, když Společenství prostřednictvím aktů
Observance of the undertakings given in the context of the United Nations is required just as much in the sphere of the maintenance of international peace and security when the Community gives effect, by means of the adoption of Community
KADI A AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v. RADA A KOMISE přijímaných na základě článků 60 ES a 301 ES provádí rezoluce přijaté Radou bezpečnosti na základě kapitoly VII Charty Spojených národů.
KADI AND AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION measures taken on the basis of Articles 60 EC and 301 EC, to resolutions adopted by the Security Council under Chapter VII of the Charter of the United Nations.
Při výkonu posledně uvedené pravomoci totiž Společenství musí brát zvláštní ohled na skutečnost, že podle článku 24 Charty spojených národů je přijímání rezolucí na základě kapitoly VII této Charty Radou bezpečnosti výkonem hlavní odpovědnosti, která je svěřena tomuto mezinárodnímu orgánu za účelem zachování míru a bezpečnosti na celosvětové úrovni, tj. odpovědnosti, která v rámci uvedené kapitoly VII zahrnuje pravomoc určit, čím jsou mezinárodní mír a bezpečnost ohrožovány, a dále pravomoc přijmout nezbytná opatření k jejich zachování nebo obnovení.
In the exercise of that latter power it is necessary for the Community to attach special importance to the fact that, in accordance with Article 24 of the Charter of the United Nations, the adoption by the Security Council of resolutions under Chapter VII of the Charter constitutes the exercise of the primary responsibility with which that international body is invested for the maintenance of peace and security at the global level, a responsibility which, under Chapter VII, includes the power to determine what and who poses a threat to international peace and security and to take the measures necessary to maintain or restore them.
Dále je třeba uvést, že pravomoci upravené v článcích 60 ES a 301 ES mohou být vykonávány až po přijetí společného postoje nebo společné akce na základě ustanovení Smlouvy o ES upravujícími oblast SZBP, které počítají s akcí ze strany Společenství.
Next, it is to be noted that the powers provided for in Articles 60 EC and 301 EC may be exercised only in pursuance of the adoption of a common position or joint action by virtue of the provisions of the EC Treaty relating to the CFSP which provides for action by the Community.
Jestliže má Společenství v důsledku přijetí takového aktu povinnost přijmout v rámci Smlouvy o ES opatření, která ukládá tento akt, implikuje tato povinnost, když se jedná o provedení rezoluce Rady bezpečnosti přijaté na základě kapitoly VII Charty Spojených národů, že Společenství je při vypracovávání těchto opatření povinno řádně zohlednit znění a cíle dotyčné rezoluce, jakož i příslušné povinnosti vyplývající z Charty Spojených národů, které se pojí k tomuto provedení.
Although, because of the adoption of such an act, the Community is bound to take, under the EC Treaty, the measures necessitated by that act, that obligation means, when the object is to implement a resolution of the Security Council adopted under Chapter VII of the Charter of the United Nations, that in drawing up those measures the Community is to take due account of the terms and objectives of the resolution concerned and of the relevant obligations under the Charter of the United Nations relating to such implementation.
Mimoto Soudní dvůr již rozhodl, že pro účely výkladu sporného nařízení je třeba rovněž zohlednit znění a cíl rezoluce 1390 (2002), jejíž provedení je podle jeho čtvrtého bodu odůvodnění cílem tohoto nařízení (výše citovaný rozsudek Möllendorf--Niehuus, bod 54 a citovaná judikatura).
Furthermore, the Court has previously held that, for the purposes of the interpretation of the contested regulation, account must also be taken of the wording and purpose of Resolution 1390 (2002) which that regulation, according to the fourth recital in the preamble thereto, is designed to implement (Möllendorf and Möllen­dorf­Niehuus, paragraph 54 and caselaw cited).
Je nicméně třeba poukázat na to, že Charta Spojených národů nestanoví, jaký model má být zvolen pro provedení rezolucí přijatých Radou bezpečnosti na základě kapitoly VII této Charty.
It must however be noted that the Charter of the United Nations does not impose the choice of a particular model for the implementation of resolutions adopted by the Security Council under Chapter VII of the Charter, since they are to be given effect in accordance with the procedure applicable in that respect in the domestic legal order of each Member of the United Nations.
Způsob provedení se řídí příslušnými pravidly stanovenými v tomto ohledu vnitrostátní právní úpravou každého člena OSN.
The Charter of the United Nations leaves the Members of the United Nations a free choice among the various possible models for transposition of those resolutions into their domestic legal order.
Z výše uvedených úvah vyplývá, že zásady, kterými se řídí mezinárodní právní řád vytvořený v rámci Spojených národů, neimplikují, že je vyloučen soudní přezkum vnitřní legality sporného nařízení z hlediska základních práv z důvodu, že cílem tohoto aktu je provedení rezoluce Rady bezpečnosti přijaté na základě kapitoly VII Charty Spojených národů.
It follows from all those considerations that it is not a consequence of the principles governing the international legal order under the United Nations that any judicial review of the internal lawfulness of the contested regulation in the light of fundamental freedoms is excluded by virtue of the fact that that measure is intended to give effect to a resolution of the Security Council adopted under Chapter VII of the Charter of the United Nations.
Soudní imunita takového aktu Společenství, jako je sporné nařízení, coby logický následek zásady přednosti – na úrovni mezinárodního práva – povinností vyplývajících z Charty Spojených národů, konkrétně pak povinností spojených s prováděním rezolucí Rady bezpečnosti přijatých na základě kapitoly VII této Charty, nemá krom toho oporu ve Smlouvě o ES.
What is more, such immunity from jurisdiction for a Community measure like the contested regulation, as a corollary of the principle of the primacy at the level of international law of obligations under the Charter of the United Nations, especially those relating to the implementation of resolutions of the Security Council adopted under Chapter VII of the Charter, cannot find a basis in the EC Treaty.
Je sice správné tvrzení, že Soudní dvůr již připustil, že článek 234 Smlouvy o ES (nyní po změně článek 307 ES) může, jsou-li splněny podmínky pro jeho použití, umožnit odchýlit se i od primárního práva, například od článku 113 Smlouvy o ES (nyní po změně článek 133 ES), který upravuje společnou obchodní politiku (viz v tomto smyslu výše citovaný rozsudek Centro-Com, body 56 až 61).
Admittedly, the Court has previously recognised that Article 234 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 307 EC) could, if the conditions for application have been satisfied, allow derogations even from primary law, for example from Article 113 of the EC Treaty on the common commercial policy (see, to that effect, Centro­Com, paragraphs 56 to 61).
Je rovněž pravda, že článek 297 ES implicitně připouští překážky fungování společného trhu způsobené opatřeními, která členský stát přijme pro účely provedení mezinárodních závazků, které přijal s cílem zachovat mezinárodní mír a bezpečnost.
It is true also that Article 297 EC implicitly permits obstacles to the operation of the common market when they are caused by measures taken by a Member State to carry out the international obligations it has accepted for the purpose of maintaining international peace and security.
Článek 307 ES totiž v žádném případě neumožňuje zpochybnit zásady, které patří mezi samotné základy právního řádu Společenství, mezi nimi zásady ochrany základních práv, která zahrnuje přezkum legality aktů Společenství soudem Společenství z hlediska jejich souladu se základními právy.
Article 307 EC may in no circumstances permit any challenge to the principles that form part of the very foundations of the Community legal order, one of which is the protection of fundamental rights, including the review by the Community judicature of the lawfulness of Community measures as regards their consistency with those fundamental rights.
Soudní imunita sporného nařízení, pokud jde o přezkum slučitelnosti tohoto nařízení se základními právy, která vychází z údajné absolutní přednosti rezolucí Rady bezpečnosti, které jsou prováděny tímto aktem, se nemůže opírat ani o postavení, které by zaujímaly závazky vyplývající z Charty Spojených národů v hierarchii norem v rámci právního řádu Společenství, kdyby tyto závazky byly v této hierarchii zařazeny.
Nor can an immunity from jurisdiction for the contested regulation with regard to the review of its compatibility with fundamental rights, arising from the alleged absolute primacy of the resolutions of the Security Council to which that measure is designed to give effect, find any basis in the place that obligations under the Charter of the United Nations would occupy in the hierarchy of norms within the Community legal order if those obligations were to be classified in that hierarchy.
Článek 300 odst. 7 ES totiž stanoví, že dohody uzavřené za podmínek stanovených tímto článkem jsou závazné pro orgány Společenství i pro členské státy.
Article 300(7) EC provides that agreements concluded under the conditions set out in that article are to be binding on the institutions of the Community and on Member States.
Kdyby se toto ustanovení použilo na Chartu Spojených národů, měla by tedy uvedená Charta na jeho základě přednost před akty sekundárního práva Společenství (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 3. června 2008, Intertanko a další, C-308/06, Sb. rozh. s. I-4057, bod 42 a citovaná judikatura).
Thus, by virtue of that provision, supposing it to be applicable to the Charter of the United Nations, the latter would have primacy over acts of secondary Community law (see, to that effect, Case C-308/06 Intertanko and Others [2008] ECR I-4057, paragraph 42 and caselaw cited).
Tento výklad podporuje odstavec 6 téhož článku 300 ES, který stanoví, že vydal-li Soudní dvůr odmítavý posudek ke slučitelnosti mezinárodní dohody se Smlouvou o ES, nemůže mezinárodní dohoda vstoupit v platnost, dokud nebude pozměněna Smlouva o ES.
That interpretation is supported by Article 300(6) EC, which provides that an international agreement may not enter into force if the Court has delivered an adverse opinion on its compatibility with the EC Treaty, unless the latter has previously been amended.
Před Soudním dvorem, zejména na jednání, však bylo tvrzeno, že soudy Společenství by se měly stejně jako Evropský soud pro lidská práva, který se v několika nedávných rozhodnutích prohlásil za nepříslušný k přezkumu slučitelnosti některých aktů přijatých v rámci provádění rezolucí přijatých Radou bezpečnosti na základě kapitoly VII Charty Spojených národů, zdržet přezkumu legality sporného nařízení z hlediska základních práv, neboť i v případě tohoto aktu je jeho účelem provedení takovýchto rezolucí.
It has however been maintained before the Court, in particular at the hearing, that the Community judicature ought, like the European Court of Human Rights, which in several recent decisions has declined jurisdiction to review the compatibility of certain measures taken in the implementing of resolutions adopted by the Security Council under Chapter VII of the Charter of the United Nations, to refrain from reviewing the lawfulness of the contested regulation in the light of fundamental freedoms, because that regulation is also intended to give effect to such resolutions.
V tomto ohledu je třeba poukázat na to, že, jak ostatně uvedl samotný Evropský soud pro lidská práva, existuje zásadní rozdíl mezi povahou aktů dotčených uvedenými rozhodnutími, ohledně kterých se tento soud prohlásil za nepříslušný k provádění přezkumu souladu s EÚLP, a povahou ostatních aktů, u nichž se jeho příslušnost zdá nezpochybnitelná (viz ESLP, rozhodnutí Behrami a Behrami v. Francie a Saramati v. Francie, Německo a Norsko ze dne 2. května 2007, dosud nezveřejněné ve Sbírce rozsudků a rozhodnutí, § 151).
In this respect, it is to be found that, as the European Court of Human Rights itself has noted, there exists a fundamental difference between the nature of the measures concerned by those decisions, with regard to which that court declined jurisdiction to carry out a review of consistency with the ECHR, and the nature of other measures with regard to which its jurisdiction would seem to be unquestionable (see Behrami and Behrami v. France and Saramati v. France, Germany and Norway of 2 May 2007, not yet published in the Reports of Judgments and Decisions, §151).
Pokud se totiž Evropský soud pro lidská práva v některých věcech, které mu byly předloženy k rozhodnutí, prohlásil za nepříslušný ratione personae, jednalo se o věci, které se týkaly akcí přímo přičitatelných OSN coby organizaci s celosvětovým posláním, která naplňuje imperativ kolektivní bezpečnosti, konkrétně pak akcí
While, in certain cases before it the European Court of Human Rights has declined jurisdiction ratione personae, those cases involved actions directly attributable to the United Nations as an organisation of universal jurisdiction fulfilling its imperative collective security objective, in particular actions of a subsidiary organ of the UN
KADI A AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v. RADA A KOMISE orgánu podléhajícího OSN zřízeného v rámci kapitoly VII Charty Spojených národů nebo akcí, které zapadají do rámce výkonu pravomocí, které byly platně přeneseny Radou bezpečnosti na základě téže kapitoly, a nikoli akcí přičitatelných státům žalovaným u uvedeného soudu; k těmto akcím ostatně nedošlo na území těchto států ani nebyly výsledkem rozhodnutí jejich orgánů.
KADI AND AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION created under Chapter VII of the Charter of the United Nations or actions falling within the exercise of powers lawfully delegated by the Security Council pursuant to that chapter, and not actions ascribable to the respondent States before that court, those actions not, moreover, having taken place in the territory of those States and not resulting from any decision of the authorities of those States.
Naopak v bodě 151 výše citovaného rozhodnutí Behrami a Behrami v. Francie a Saramati v. Francie, Německo a Norsko Evropský soud pro lidská práva uvedl, že ve věci, v níž vydal výše uvedený rozsudek Bosphorus Hava Yolları Turizm ve Ticaret Anonim Şirketi v. Irsko, který se týkal opatření spočívajícího v zabavení věci, které zavedly orgány žalovaného státu na svém vnitrostátním území v návaznosti na rozhodnutí ministra uvedeného státu, uznal svoji příslušnost, zejména ratione personae, ve vztahu k žalovanému státu, třebaže o přijetí dotčeného opatření bylo rozhodnuto na základě nařízení Společenství, které bylo přijato na základě rezoluce Rady bezpečnosti.
By contrast, in paragraph 151 of Behrami and Behrami v. France and Saramati v. France, Germany and Norway, the European Court of Human Rights stated that in the case leading to its judgment in Bosphorus Hava Yolları Turizm ve Ticaret Anonim Şirketi v. Ireland, concerning a seizure measure carried out by the authorities of the respondent State on its territory following a decision by one of its ministers, it had recognised its competence, notably ratione personae, vis-à-vis the respondent State, despite the fact that the source of the contested measure was a Community regulation taken, in its turn, pursuant to a resolution of the Security Council.
V projednávaném případě je třeba konstatovat, že sporné nařízení nelze považovat za akt, který je přímo přičitatelný OSN jakožto akce některého z orgánů podléhajících OSN zřízených v rámci kapitoly VII Charty Spojených národů nebo akce, která zapadá do rámce výkonu pravomocí, které byly platně přeneseny Radou bezpečnosti na základě téže kapitoly.
In the instant case it must be declared that the contested regulation cannot be considered to be an act directly attributable to the United Nations as an action of one of its subsidiary organs created under Chapter VII of the Charter of the United Nations or an action falling within the exercise of powers lawfully delegated by the Security Council pursuant to that chapter.
Otázka příslušnosti Soudního dvora k rozhodnutí o platnosti sporného nařízení je krom toho každopádně zasazena do podstatně jiného rámce.
In addition and in any event, the question of the Court’s jurisdiction to rule on the lawfulness of the contested regulation has arisen in fundamentally different circumstances.
Jak již totiž bylo připomenuto v bodech 281 až 284 tohoto rozsudku, přezkum platnosti jakéhokoli aktu Společenství z hlediska základních práv prováděný Soudním dvorem musí být považován ve společenství práva za výraz ústavní záruky vyplývající
As noted above in paragraphs 281 to 284, the review by the Court of the validity of any Community measure in the light of fundamental rights must be considered to be the expression, in a community based on the rule of law, of a constitutional