natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Nezajímá se tedy až tolik o to, zda podle ustanovení Smlouvy, kterými se řídí svoboda usazování, musí mít mateřská společnost, která není rezidentem, tj. v daném případě RCS, možnost využít daňového zápočtu stejně jako mateřská společnost, která je rezidentem v Německu, z důvodu, že je třeba u těchto dvou společností mít za to, že se nacházejí ve vztahu k uplatňované právní úpravě tohoto členské státu v podobné situaci (rozdílné zacházení s podobnými situacemi).
It therefore focuses less on whether, under the Treaty provisions on freedom of establishment, the nonresident parent company, in the present case RCS, should be entitled to a tax credit, like the parent company resident in Germany, on the ground that the two companies must be regarded as being in a similar situation in relation to application of the tax law of that Member State (different treatment of similar situations).
Rovněž si nemyslím, že je možné namítat, jak se o to pokouší Burda, že použití § 28 odst. 4 KStG 1996 vede na straně dceřiné společnosti k totožnému zacházení s rozdílnými situacemi.
Nor do I think that it can be suggested, as Burda attempts to do, that the application of Paragraph 28(4) of the KStG 1996 leads, so far as the subsidiary is concerned, to the same treatment of different situations.
Situace dceřiné společnosti se totiž z pohledu právní úpravy státu jejího usazení, tj. v daném případě Spolkové republiky Německo, neliší podle toho, zda své zisky vyplácí mateřské společnosti-rezidentovi, nebo mateřské společnosti-nerezidentovi.
The subsidiary is not in fact in a different position in relation to the law of its State of residence, in the present case the Federal Republic of Germany, depending on whether it distributes its profits to a nonresident or a resident parent company.
Nicméně, jak dále vysvětlím, jsem toho názoru, že cesta k zodpovězení této předběžné otázky vede přes analýzu dělby daňové pravomoci mezi členský stát zdroje rozdělovaných zisků a členský stát, jehož rezidentem je mateřská společnost, s ohledem na zamezení dvojího ekonomického zdanění.
However, as I shall show below, it seems to me that, for the purpose of preventing economic double taxation, the answer to this question from the national court calls for consideration of the distribution of taxation powers as between the Member State of the source of the distributed profits and the Member State of residence of the parent company.
Postulát, na jehož základě je formulována druhá předběžná otázka, podle kterého, z pohledu uplatňované daňové právní úpravy členského státu zdroje rozdělovaných zisků, se mateřské společnosti-rezidenti nacházejí v jiné situaci než mateřské společnosti, které v tomto členském státě rezidenty nejsou, se nezdá být sám o sobě chybný.
The assumption from which the second question proceeds, namely that, so far as the tax legislation of the Member State of the source of the distributed profits is concerned, resident and nonresident parent companies in that State are in different situations, appears, in itself, to be correct.
Pokud jde o vztahy mezi dceřinou společností a její mateřskou společností, na které se nevztahují ustanovení směrnice 90/435 a k nimž Soudní dvůr vyložil článek 43 ES, Soudní dvůr měl za to, že situace akci-onářů-příjemců, kteří jsou rezidenty v členském státě zdroje, z něhož jsou rozdělovány zisky, a situace akcionářů-příjemců, kteří jsou rezidenty jiného členského státu, nejsou nutně srovnatelné s ohledem na uplatňovanou daňovou právní úpravu členského státu, v němž je rezidentem společnost rozdělující zisky 29.
As for the relationship between a subsidiary and its parent company not covered by the provisions of Directive 90/435, regarding which the Court interpreted Article 43 EC, it found that the situation of the recipient shareholders resident in the Member State of the source of the profit distribution and that of recipient shareholders residing in another Member State are not necessarily comparable as regards the application of the tax legislation of the Member State of residence of the distributing company. 29
V této věci měl Soudní dvůr zejména rozhodnout o tom, zda se jedná o diskriminační rozdílné daňové zacházení, zavedené Spojeným královstvím coby členským státem zdroje, z něhož jsou rozdělovány zisky, se situací, kdy společ-nost-rezident ve Spojeném království obdržela dividendy od jiné společnosti, která je rezidentem, a tento členský stát jí přiznal nárok na daňový zápočet odpovídající části „advance corporate tax“ (ACT) zaplacené touto společností, na straně jedné, a situací společnosti, která nebyla rezidentem, obdržela dividendy od společnosti-rezidenta a neměla nárok na takový daňový zápočet, ledaže by jí daňový zápočet byl umožněn na základě případné dohody o zamezení dvojího ekonomického zdanění uzavřené mezi členským státem, v němž je rezidentem, a Spojeným královstvím, na straně druhé.
In that case, the Court had to determine whether there was a discriminatory difference in tax treatment by the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland, as the Member State of the source of distribution of profits, between, on the one hand, the situation of a company resident in the United Kingdom which received dividends from another resident company and was granted in that Member State a tax credit equal to the portion of the advance corporation tax (ACT) paid by the latter and, on the other hand, that of a nonresident company receiving dividends from a resident company not entitled to a tax credit, unless there was an agreement preventing economic double taxation between the Member State of its residence and the United Kingdom.
Pokud společnost, která rozděluje zisky, a akcionář-příjemce nejsou rezidenty téhož členského státu, Soudní dvůr rozlišuje mezi povinnostmi, které má členský stát, jehož je rezidentem akcionář-příjemce, a povinnostmi, které příslušejí členskému státu, jehož rezidentem je společnost rozdělující zisky, tj. členskému státu zdroje rozdělovaných zisků, pokud jde o zamezení nebo zmírnění řetězového zdanění a dvojího
In that connection, where the company making the distribution and the shareholder to whom it is paid are not resident in the same Member State, the Court distinguished between the obligations of the Member State of residence of the shareholder receiving the distribution and those of the Member State of residence of the company making the distribution, that is to say, the Member State in which the profits are derived, as regards the prevention or mitigation of a series of charges
Pokud jde o vztahy mezi dceřinou společností a její mateřskou společností, které spadají do působnosti směrnice 90/435, Soudní dvůr k problematice dělby pravomocí v otázkách zamezení dvojího zdanění mezi členský stát zdroje rozdělovaných zisků a členský stát, v němž je rezidentem mateřská
On the question of the distribution of powers between the Member State of the source of the distributed profits and the Member State of residence of the parent company with regard to the prevention of economic double taxation, the Court observed, with reference to the relationship between a subsidiary and its parent company covered by Directive 90/435, that Article 4, read in conjunction with Article 3 of that directive, obliges each Member State either
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA P. MENGOZZIHO – VĚC C-284/06 ekonomického zdanění 30.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-284/06 to tax and of economic double taxation.
Soudní dvůr konkrétně poukázal na to, že vyžadovat od členského státu zdroje zisků, aby zajistil, že zisky rozdělované akcionáři-nerezidentovi nebudou podléhat řetězovému zdanění nebo ekonomickému dvojímu zdanění, buď tím, že u rozdělující společnosti osvobodí tyto zisky od daně, nebo tím, že poskytne uvedenému akcionáři daňové zvýhodnění odpovídající dani zaplacené z uvedených zisků rozdělující společností, by ve skutečnosti znamenalo, že se tento členský stát musí vzdát svého práva na zdanění příjmu vytvořeného hospodářskou činností vykonávanou na jeho území 31.
30More particularly, the Court pointed out mitigate double taxation, nonresident shareholder companies are subject to the same treatment as resident shareholder companies.
jeho vnitrostátním právem, povinnost v souladu s ustanoveními Smlouvy, jimiž se řídí svoboda usazování, zajistit, že se společnostmiakcionáři, kteří nejsou rezidenty, bude zacházeno stejně jako se společnostmiakcionáři, kteří rezidenty jsou 32.
32That was possibly the case in Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, by virtue of double taxation conventions concluded by the United Kingdom under which, where a company not resident in that Member State was entitled to a full or partial tax credit in that same Member State, it was liable to income tax in the United Kingdom on the dividends which it received from a resident company.
Tak tomu bylo možná ve výše citované věci Class IV of the ACT Group Litigation na základě dohod o zamezení dvojího zdanění uzavřených Spojeným královstvím, podle kterých pokud společnost, která není rezidentem v tomto členském státě, v něm má nárok na úplný nebo částečný daňový zápočet, podléhá v tomto státě dani z příjmu ve formě dividend, které obdržela od společnosti-rezidenta 33.
33 inter alia that to require the Member State of the source of the profits to ensure that profits distributed to a nonresident shareholder are not liable to a series of charges to tax or to economic double taxation, either by exempting those profits from tax at the level of the company making the distribution or by granting the shareholder a tax advantage equal to the tax paid on those profits by the company making the distribution, would mean in point of fact that that Member State would be obliged to abandon the right to tax a profit generated through an economic activity undertaken on its territory. 31
Za těchto podmínek, pokud členský stát zdroje rozdělovaných zisků vykonává svoji daňovou pravomoc výhradně ve vztahu k mateřským společnostem, které jsou rezidenty na jeho území, skutečnost, že jim přiznává daňový zápočet odpovídající části korporační daně zaplacené společností, která vytvořila rozdělované zisky, z čehož jsou vyloučeny mateřské společnosti-nerezidenti, není diskriminačním daňovým zacházením s posledně uvedenými.
In those circumstances, if the Member State of the source of the profits exercises its taxation powers only in relation to parent companies residing in its territory, allowing them a tax credit equal to the portion of corporation tax paid by the company generating the distributed profits, but not nonresident parent companies, does not amount to discriminatory tax treatment of the latter.
Pokud by Spolková republika Německo uplatňovala daňovou povinnost na příjem pocházející z rozdělování zisků obdržený mateřskou společností-nerezidentem, měla by povinnost, s ohledem na mechanismus zamezení dvojího ekonomického zdanění upravený německou daňovou právní úpravou, zacházet s mateřskou společnostínerezidentem způsobem, který odpovídá tomu, jak je zacházeno s mateřskou společností, která je rezidentem v Německu a která obdrží příjem od dceřiné společnosti, která
If the Federal Republic of Germany were to exercise a taxation power on income from the profit distribution received by the nonresident parent company, it would be obliged, under the procedures laid down by German tax legislation for the prevention of economic double taxation, to grant a nonresident parent company the same treatment as a parent company resident in Germany and receiving income from a subsidiary established in that same State. The difference in treatment, based on the location of the parent company’s registered office, does not seem to me to be justified in any way because it appears to be based on purely
Jinak by tomu bylo, kdyby členský stát zdroje zisků jednostranně nebo na základě dohod uplatňoval daňovou pravomoc nejen na zisky vytvořené na jeho území, ale rovněž na příjmy pocházející z uvedeného členského státu obdržené společnostmi-příjemci, které nejsou rezidenty.
It would be different if the Member State of the source of the profits exercised, unilaterally or on the basis of an agreement, its taxation powers not only in relation to profits generated on its territory, but also in relation to income arising in that Member State and paid to nonresident companies receiving dividends.
S cílem zamezit nebo zmírnit dvojí zdanění by tak tento členský stát měl, pokud jde o mechanismus upravený
That Member State must then, in accordance with the Treaty provisions on freedom of establishment, ensure that, under the procedures laid down by its national law in order to prevent or
32 — Idem (bod 70).Viz rovněž výše citovaný rozsudek Amurta(bod 39).
32 — Ibid., paragraph 70.
4 KStG 1996 na takovou situaci, jaká je předmětem věci v původním řízení, jak navrhuje předkládající soud.
34 In any event, even if it then arise of whether the Federal Republic of Germany would be obliged, under Article 52 of the EC Treaty, to refrain from applying Paragraph 28(4) of the KStG 1996 to a situation such as that at issue in the main proceedings, as the national court suggests.
V každém případě, i kdyby měla být vnitrostátní právní úprava považována za úpravu, jejímž cílem je zamezit ztrátě možnosti zdaňovat příjmy vytvářené na vnitrostátním území, jakmile se členský stát rozhodl osvobodit mateřské společnosti usazené na jeho území tím, že jim přiznal daňový zápočet ve vztahu k příjmům nabytým od dceřiné společnosti, která je rezidentem na témže území, nemůže se dovolávat nutnosti zajistit vyváženou dělbu daňové pravomoci mezi členskými státy s cílem ospravedlnit, v rámci výkonu své daňové povinnosti, zdanění mateřských společností usazených v jiném členském státě 35.
were to be considered that the purpose of the national legislation is to prevent the loss of the possibility of taxing income generated in national territory, since the Member State in question has chosen to exempt, by allowing a tax credit, parent companies established in its territory with regard to income received from a subsidiary residing in the same territory, reliance cannot be placed on the need to safeguard the balanced allocation between the Member States of the power to tax in order to justify, in the context of exercising its taxation power, the taxation of parent companies established in another Member State. 35
V praxi by tedy Spolková republika Německo mohla i nadále vybírat korporační daň od dceřiné společnosti, která je rezidentem na jejím území, neboť se nejedná o nic jiného, než že tato společnost podléhá dani z příjmů plynoucích z hospodářské činnosti na německém území, a současně umožnit, aby s mateřskou společností-ne-rezidentem, vůči níž Spolková republika Německo vykonává svoji daňovou pravomoc, bylo zacházeno způsobem, který odpovídá tomu, jak je zacházeno s mateřskou společností-rezidentem.
In practice, the Federal Republic of Germany could therefore continue to levy corporation tax on the subsidiary residing in its territory because it is only a matter of taxing it on income generated by an economic activity undertaken on German territory, whilst nevertheless permitting the nonresident parent company in relation to which the Federal Republic of Germany exercises its taxation powers to receive treatment equal to that of the resident parent company.
4 KStG 1996 umožňuje, aby po provedené opravě byla zachována sazba korporační daně zaplacené společností Burda.
In that connection, I note that the application of Paragraph 28(4) of the KStG 1996 permits the continuation, after correction, of the rate of corporation tax paid by Burda.
Tato daň je vybírána z příjmu plynoucího z hospodářské činnosti společnosti Burda na německém území.
That tax is levied on the income generated by Burda’s economic activity on German territory.
Nepoužít ustanovení § 28 odst. 4 KStG 1996 na takovou situaci, jaká je předmětem sporu v původním řízení, by znamenalo umožnit společnosti, která je rezidentem v Německu a dceřinou společností společnosti usazené na území jiného členského státu, vyhnout se a posteriori výběru korporační daně z její hospodářské činnosti, neboť o rozdělených ziscích by se předpokládalo, že byly započteny na příjmy, které této dani nepodléhají.
To refrain from applying Paragraph 28(4) in a situation such as that in the main proceedings would amount to permitting a company established in Germany, a subsidiary of a company established in another Member State, to avoid a subsequent corporation tax charge in respect of its economic activity because the distribution would then be deemed to have been set off against income not subject to corporation tax.
V takovém případě by se členský stát zdroje zisků musel vzdát svého práva zdaňovat příjem plynoucí z hospodářské činnosti vykonávané na jeho území.
In such a case, the Member State of the source of the profits would have to waive its right to tax income generated by economic activity on its territory.
To by však jistě znamenalo porušení daňové pravomoci, kterou mají členské státy, a pravidla, podle kterého je na každém členském státu, aby při dodržení práva Společenství uspořádal svůj systém zdanění rozdělovaných zisků a v tomto rámci vymezil základ daně, jakož i daňovou sazbu, které se použijí
That would undoubtedly mean disregarding the taxing power retained by the Member States and the rule that it is for each Member State to organise, in compliance with Community law, its system of taxation of distributed profits and, in that context, to define the tax base as well as the tax rates which apply to the company
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA P. MENGOZZIHO – VĚC C-284/06 u rozdělující společnosti, podléhá-li dani v tomto členském státě 36.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-284/06 making the distribution in so far as it is liable to tax in that Member State. 36 ures at Community level, to achieve any such result. 38
Dále nelze vyloučit, že možnost, kterou naznačuje předkládající soud, povede v konečném důsledku k tomu, že dvojí ekonomické zdanění odstraní členský stát zdroje zisků, ačkoli v rámci dělby daňové pravomoci mezi členskými státy by měl dvojí zdanění zmírnit nebo mu zamezit členský stát, ve kterém je rezidentem mateřská společnost.
Furthermore, it is possible that the situation envisaged by the national court may lead ultimately to the Member State of the source of the profits eliminating economic double taxation when, in principle, it is for the Member State where the parent company resides to mitigate or prevent it in the context of the distribution of taxation powers among the Member States.
I když tato otázka není předmětem tohoto řízení o předběžné otázce, byla by uspokojivě vyřešena v takové situaci, jaká je předmětem původního řízení, která spadá do osobní i věcné působnosti směrnice 90/435, jejíž článek 4 ukládá členskému státu, ve kterém je rezidentem mateřská společnost, povinnost buď osvobodit zisky, které jí byly vyplaceny, nebo jí přiznat možnost odečíst od daně část daně dceřiné společnosti vztahující se k ziskům, kterou dceřiná společnost zaplatila v členském státu, ve kterém je rezidentem.
Although that question is not the subject of the present reference for a preliminary ruling, it would receive a satisfactory reply in a situation like that in the main proceedings, which falls within the scope ratione personae and ratione materiae of Directive 90/435, Article 4 of which requires the Member State of the parent company’s residence either to refrain from taxing profits received by that company or to authorise it to deduct from the amount of its tax the fraction of the subsidiary’s tax relating to those profits and paid in the Member State of the subsidiary’s residence.
Je na vnitrostátním soudu, aby ověřil, o který z obou případů uvedených v bodech 106 a 108 tohoto stanoviska jde ve věci v původním řízení, přičemž musí vzít v potaz veškerá ustanovení své daňové právní úpravy a případně jakékoli relevantní ujednání dohody o zamezení dvojího zdanění uzavřené s Nizozemským královstvím.
It is for the national court to ascertain which of the two situations set out in points 106 and 108 respectively of this Opinion is present in the main proceedings, taking into account all the provisions of its tax legislation and, if necessary, any relevant provision of the double taxation convention concluded with the Kingdom of the Netherlands.
Je jisté, že mateřská společnost by mohla být vystavena nepříznivým důsledkům, kdyby členský stát, v němž je tato společnost rezidentem, vyloučil například možnost, aby jí byl přiznán daňový zápočet odpovídající části korporační daně zaplacené dceřinou společností v členském státě zdroje, z něhož jsou rozdělovány zisky.
No doubt there could be unfavourable consequences for the parent company if the Member State where it resides made it impossible for the company to obtain a tax credit for the portion of corporation tax paid by the subsidiary in the Member State of the source of the profit distribution.
Jak známo, členské státy si ponechaly pravomoc definovat, a to buď jednostranně, nebo na základě dohod, kritéria pro dělbu své daňové pravomoci zejména za účelem odstranění dvojího zdanění 37, aniž by vzhledem k neexistenci sjednocujících nebo harmonizačních opatření na evropské
As we know, the Member States retain the power to define, unilaterally or by treaty, the criteria for allocating their powers of taxation, particularly with a view to eliminating double taxation, 37without being obliged, in the absence of unifying or harmonisation meas-
37 — Viz zejména rozsudek ze dne 12. května 1998, Gilly (C-336/96, Recueil, s. I-2793, body 24 a 30), jakož i výše citované rozsudky Saint-Gobain ZN (bod 57) a Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation (bod 52).
38 — See Case C-513/04 Kerckhaert and Morres [2006] ECR I-10967, paragraphs 22 to 24, regarding the applicability of the free movement of capital, in which the Court ruled that Article 73b(1) of the EC Treaty does not preclude legislation of a Member State which, in the context of tax on income, makes dividends from shares in companies established in the territory of that State and dividends from shares in companies established in another Member State subject to the same uniform rate of taxation, without providing for the possibility of setting off tax levied by deduction at source in that other Member State.
38 — K tomu viz rozsudek ze dne 14. listopadu 2006, Kerckhaert a Morres (C-513/04, Sb. rozh. s. I-10967, body 22 až 24), k volnému pohybu kapitálu, ve kterém Soudní dvůr uvedl, že článek 73b odst.
37 — See, inter alia, Case C-336/96 Gilly [1998] ECR I-2793, paragraphs 24 and 30; Saint-Gobain ZN, paragraph 57; and Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, paragraph 52.
S ohledem na tyto úvahy mám za to, že články 52 a 73b Smlouvy o ES musí být vykládány tak, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která zatěžuje korporační daní zisky rozdělované kapitálovou společností, včetně případu, kdy je toto rozdělování je po opravě provedené na základě uvedené právní úpravy započteno na jiné příjmy, než které byly předmětem původního rozdělování, a to i když by uvedená společnost prokázala, že vyplatila dividendy mateřské společnostinerezidentovi, která, na rozdíl od mateřské společnosti-rezidenta, není na základě vnitrostátního práva oprávněna odečíst ze své vlastní daňové povinnosti část korporační daně zaplacené kapitálovou společností.
For all those reasons, I consider that Articles 52 and 73b of the EC Treaty must be interpreted as meaning that they do not preclude national legislation which subjects to corporation tax the profits distributed by a company, including where that distribution is, after a correction made under that legislation, set off against income other than that which was initially distributed, even where that company proves that it distributed dividends to a nonresident parent company which, unlike a resident parent company, is not entitled under national law to deduct from its own tax the portion of corporation tax paid by the company.