natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Jörn Petersen, který měl v tehdejší době své bydliště stále ještě v Rakousku a zamýšlel jej přesunout do Německa, požádal Arbeitsmarktservice, aby mu tato dávka byla nadále poskytována i po této změně bydliště.
Mr Petersen, who was still resident in Austria at that time and was considering moving back to Germany, applied to the Employment Service for the advance unemployment benefit to be continued after his change of residence.
Dne 28. října 2003 Arbeitsmarktservice tuto žádost zamítl. Jörn Petersen podal proti tomuto rozhodnutí žalobu k Verwaltungsgerichtshof.
On 28 October 2003, the Employment Office rejected that application.
10 odst. 1 tohoto nařízení stanoví možnost přenesení druhé uvedené dávky, zatímco článek 69 téhož nařízení omezuje možnost přenesení prvně uvedené dávky na zvláštní případ, který není ve věci v původním řízení relevantní.
In its decision, the national court points out that the exportability of the benefit at issue in the main proceedings depends on whether it is regarded as an ‘unemployment benefit’ or an ‘invalidity benefit’ under Article 4(1) of Regulation No 1408/71, since Article 10(1) thereof provides for exportability in the second case whereas Article 69 of the regulation limits exportability in the first case to a particular situation which is not relevant in the main proceedings.
Přitom podle tohoto soudu obsahuje dávka dotčená ve věci v původním řízení prvky z obou těchto dávek.
In the national court’s view, the benefit at issue in the main proceedings has elements of both of those benefits.
Na jedné straně je totiž vyplácena z prostředků pojištění pro případ nezaměstnanosti a předpokládá, že žadatel je nezaměstnaný a splňuje podmínku doby pojištění pro případ nezaměstnanosti.
On the one hand, it is paid from unemployment benefit funds and requires the applicant to be unemployed and to have completed the eligibility period for unemployment benefit.
Na druhé straně spadá tato dávka mezi dávky zákonného důchodového nebo úrazového pojištění
On the other hand, the benefit in question is part of the statutory retirement or accident insurance scheme and the applicant is
PETERSEN a její poskytnutí nepodléhá podmínce, aby byl žadatel o tuto dávku práceschopný a ochoten a připraven pracovat.
PETERSEN not required to be capable of working, willing to work and available for work.
Měla-li by být dávka dotčená v původním řízení považována za „dávku v nezaměstnanosti“ ve smyslu tohoto ustanovení, bylo by podle předkládajícího soudu třeba zodpovědět otázku, zda je pozastavení nároku na dávky v případě pobytu v zahraničí slučitelné s článkem 39 ES, a to tím spíše, že na rozdíl od případu uvedeného v člán -ku 69 nařízení č. 1408/71 není v Rakousku ani v jiném členském státě uložena povinnost kontroly úřadů práce týkající se ochoty přijmout zaměstnání.
In the national court’s view, if the benefit at issue in the main proceedings is to be regarded as an ‘unemployment benefit’ within the meaning of the abovementioned provision, the question arises as to whether the suspension of benefits where the person is abroad is compatible with Article 39 EC, given that, by contrast with the case provided for by Article 69 of Regulation No 1408/71, there is no supervision by the Employment Service as regards readiness to take up employment, whether in Austria or in another Member State.
Za těchto podmínek se Verwaltungsgerichtshof rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
In those circumstances, the Verwaltungsgerichtshof decided to stay proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Brání článek 39 ES ustanovení vnitrostátního práva, podle kterého se nárok na tuto dávku pozastaví – kromě případu, kdy je od takového pozastavení upuštěno, k čemuž dojde nejdéle na tři měsíce pouze na žádost nezaměstnaného, a v případě splnění požadovaných podmínek – pokud nezaměstnaný pobývá v zahraničí (v jiném členském státě)?“
Does Article 39 EC preclude a national provision which provides that — apart from a discretion available on application by the unemployed person in cases of exceptional circumstances for up to three months — the claim to the benefit is suspended if the unemployed person lives abroad (in another Member State)?’
Účelem první otázky předkládajícího soudu je určit povahu takové dávky, jaká je předmětem původního řízení.
In its first question, the national court is seeking to determine the nature of a benefit such as the one at issue in the main proceedings.
Pokud jde o přesné určení povahy dávky dotčené v původním řízení, z judikatury Soudního dvora vyplývá, že dávky sociálního zabezpečení mají, nezávisle na charakteristických rysech vlastních jednotlivým vnitrostátním právním předpisům, tutéž povahu, pokud jejich předmět a účel, jakož i základ jejich výpočtu a podmínky jejich poskytování jsou totožné.
With regard to determining the precise nature of the benefit at issue in the main proceedings, it is clear from the Court’s caselaw that social security benefits must be regarded, irrespective of the characteristics peculiar to different national legal systems, as being of the same kind when their purpose and object as well as the basis on which they are calculated and the conditions for granting them are identical.
Co se týče nejprve předmětu a účelu dávky dotčené v původním řízení, z ustanovení § 23 AlVG, zejména jeho odstavců 1 až 3, vyplývá, jak v podstatě konstatoval generální
With regard, first, to the purpose and object of the benefit at issue in the main proceedings, it is clear from the provisions of Paragraph 23 of the AlVG, and in
2008 – VĚC C-228/07 advokát v bodech 58 a 59 svého stanoviska, že účelem této dávky je poskytnout žadateli o invalidní důchod, který nemá zaměstnání nebo žádný příjem, a lze-li za daných okolností předpokládat přiznání tohoto důchodu, finanční prostředky, které by mu umožňovaly uspokojovat svoje potřeby do doby, než bude přijato konečné rozhodnutí o jeho žádosti, tedy v období nejistoty týkající se schopnosti tohoto žadatele opět se zapojit do pracovního života.
2008 — CASE C-228/07 particular, Paragraph 23(1) to (3), that, as the Advocate General points out, in substance, in points 58 and 59 of his Opinion, the purpose of the benefit in question is to provide an applicant for invalidity benefit who is unemployed or has no income, when the circumstances indicate that the pension should be granted, with the financial means to meet his needs until a definitive decision is adopted on his application and, consequently, during a period in which it is still uncertain whether the applicant can return to professional life.
Jak ve svém vyjádření uvedla německá vláda, účelem dávky dotčené v původním řízení je umožnit žadateli o invalidní důchod setrvat na pracovním trhu po tuto dobu nejistoty, aby pro něho v případě, že žádost o invalidní důchod bude zamítnuta, nebyl přístup na pracovní trh obtížnější.
As the German Government pointed out in its observations, the benefit at issue in the main proceedings thus seeks to permit the person applying for an invalidity pension to remain in the employment market during the period of uncertainty so as to avoid making a subsequent return more difficult if the application for an invalidity pension is rejected.
Není-li invalidní důchod přiznán, je sporná dávka ostatně podle § 23 odst. 7 AlGV v poskytnutém období a výši považována za podporu v nezaměstnanosti.
If the invalidity pension is refused, the benefit at issue is, in regard to the duration thereof and to the amount granted, regarded as unemployment benefit pursuant to Paragraph 23(7) of the AlVG.
Poskytnutí dávky dotčené v původním řízení je sice svázáno rovněž s žádostí o invalidní důchod a, v případě, že je tento důchod následně přiznán, musejí orgány příslušné v oblasti invalidního důchodu vrátit částky vyplacené z titulu této dávky orgánům příslušným v oblasti nezaměstnanosti.
It is true that the benefit at issue in the main proceedings is also linked to an application for an invalidity pension and, if the pension is subsequently granted, the authorities competent in regard to invalidity pensions are required to refund the amounts paid by way of the above benefit to the authorities competent in regard to unemployment.
Nicméně je třeba konstatovat, že jak uvedla rakouská vláda, ačkoli pro účely poskytnutí dávky dotčené v původním řízení podle § 23 odst. 2 bodu 2) AlVG musí být nárok na takový invalidní důchod pravděpodobný, neexistence placeného zaměstnání
However, it must be stated, as the Austrian Government pointed out, that although, for the purposes of granting the benefit at issue in the main proceedings, entitlement to such an invalidity pension must, pursuant to Paragraph 23(2)(2) of the AlVG, be
PETERSEN musí být naproti tomu prokázána, neboť nezaměstnanost představuje nezbytnou podmínku pro poskytnutí této dávky.
PETERSEN probable, the lack of paid employment must, on the other hand, be established, since unemployment is an essential condition for the grant of the benefit.
Z toho plyne zejména to, že získá-li příjemce dávky dotčené v původním řízení placené zaměstnání, ztrácí na tuto dávku nárok.
The consequence, in particular, is that if the recipient of the benefit at issue in the main proceedings obtains employment, he loses the right to the benefit.
Přitom Soudní dvůr již rozhodl, že dávku poskytovanou v důsledku realizace rizika ztráty zaměstnání, na kterou již není nárok při skončení této situace z důvodu výkonu výdělečné činnosti dotčenou osobou, je třeba považovat za dávku v nezaměstnanosti (výše citovaný rozsudek De Cuyper, bod 27).
The Court has already decided that a benefit granted if the risk of loss of employment materialises and which is no longer payable if that situation ceases to exist as a result of the claimant’s engaging in paid employment must be regarded as constituting an un -employment benefit (De Cuyper, cited above, paragraph 27).
Dále, co se týče základu pro výpočet dávky dotčené v původním řízení, je třeba podotknout, že její výše je podle § 23 odst. 4 AlVG stanovována totožným způsobem jako výše podpory v nezaměstnanosti.
In addition, with regard to the basis on which the benefit at issue in the main proceedings is calculated, it must be pointed out that the amount thereof is determined, pursuant to Paragraph 23(4) of the AlVG, in the same way as unemployment benefit.
Podle tohoto ustanovení je sice tato dávka omezena do výše požadovaného invalidního důchodu.
It is true that, under that provision, the amount of the benefit is limited to that of the invalidity pension applied for.
Nicméně, jak uvedla německá vláda, účelem tohoto omezení je pouze zabránit situaci, kdy by v případě přiznání invalidního důchodu musel příjemce neoprávněně vyplacené částky vracet.
However, as the German Government has indicated, that ceiling is intended solely to avoid the beneficiary having to refund amounts unduly paid if the invalidity pension is granted.
A konečně, co se týče podmínek poskytování uvedené dávky, je třeba konstatovat, že mimo skutečnost, že ustanovení na ni použitelná jsou stanovena právní úpravou týkající se pojištění pro případ nezaměstnanosti a že je tato dávka poskytovaná orgány příslušnými v oblasti nezaměstnanosti, žadatel o invalidní důchod musí splňovat podmínky pro vznik nároku na podporu v nezaměstnanosti týkající se doby pojištění a nevyčerpání doby poskytování dávky.
Finally, with regard to the conditions for the grant of the said benefit, it must be noted that, in addition to the fact that the provisions applicable to that benefit are laid down in the rules concerning unemployment benefit and that the benefit is paid by the authorities competent in regard to unemployment, the applicant for an in -validity pension must fulfil the conditions for entitlement to unemployment benefit in terms of length of affiliation; in addition, the period of entitlement to the benefit must not be exhausted.
Je tak nesporné, že pomine-li v průběhu období vyplácení dávky dotčené v původním řízení nárok na podporu v nezaměstnanosti, nárok na tuto dávku tímto okamžikem končí, nezávisle na absenci konečného rozhodnutí o žádosti o invalidní důchod.
It is common ground that, if the right to unemployment benefit is exhausted during the period in which the benefit at issue in the main proceedings is being paid, the right to the former benefit ceases at the same time, notwithstanding the fact that no definitive decision has been adopted concerning the application for an invalidity pension.
Jörn Petersen a španělská vláda nicméně upozorňují na to, že pro poskytnutí dávky dotčené v původním řízení není v rámci výjimky z požadavků stanovených vnitrostátní právní úpravou pro vznik nároku na podporu v nezaměstnanosti vyžadováno, aby žadatel prokázal schopnost a ochotu pracovat ani aby byl k dispozici na pracovním trhu.
However, Mr Petersen and the Spanish Government point out that, by way of derogation from the requirements laid down in the national rules for entitlement to unemployment benefit, it is not required, for the purposes of obtaining the benefit at issue in the main proceedings, that the applicant show that he is capable of working, willing to work and available for work.
V projednávaném případě je totiž účelem takového zproštění pouze přizpůsobení podmínek pro poskytování této dávky situaci žadatele o invalidní důchod, právě jehož schopnost a připravenost pracovat jsou před přijetím konečného rozhodnutí v tomto ohledu nejisté (viz obdobně rozsudek De Cuyper, body 30 a 34).
In the present case, such a dispensation is intended solely to adapt the conditions for the grant of that benefit to the situation of an applicant for an invalidity pension whose capacity and availability for work are, in fact, uncertain during the period in which a definitive decision is being adopted in regard to him (see, by analogy, De Cuyper, paragraphs 30 and 34).
Toto ustanovení tedy nezakazuje, aby právní předpisy členského státu vázaly poskytnutí takové dávky na podmínku bydliště na území tohoto státu (viz v tomto smyslu výše citovaný rozsudek De Cuyper, bod 37).
That provision therefore does not preclude the legislation of a Member State from making entitlement to such a benefit conditional on residence in the territory of that State (see, to that effect, De Cuyper, cited above, paragraph 37).
V tomto ohledu nařízení č. 1408/71 upravuje nicméně dvě situace, v nichž je příslušný členský stát povinen dovolit příjemcům podpory v nezaměstnanosti bydlet na území jiného členského státu při zachování jejich nároku na uvedenou podporu.
In that regard, Regulation No 1408/71 provides, however, for two situations in which the competent Member State is required to allow recipients of an unemployment allowance to reside in the territory of another Member State while retaining their entitlement to benefit.
Jednak situaci stanovenou v článku 69 tohoto nařízení, jež umožňuje zachovat nárok na dávky v nezaměstnanosti nezaměstnaným osobám, které odejdou do jiného členského státu, než je příslušný stát, „s cílem hledat zaměstnání“.
Firstly, there is the situation provided for in Article 69 of the regulation, allowing unemployed persons who go to a Member State other than the competent State ‘in order to seek employment there’ to retain their entitlement to unemployment benefit.
A dále situaci uvedenou v článku 71 tohoto nařízení týkající se nezaměstnaných osob, které měly během svého posledního zaměstnání bydliště na území jiného členského státu, než je příslušný stát (výše citovaný rozsudek De Cuyper, bod 38).
Secondly, there is the situation referred to in Article 71 of that regulation, relating to unemployed persons who, during their last employment, were residing in the territory of a Member State other than the competent State (De Cuyper, cited above, paragraph 38).
Nicméně z předkládacího rozhodnutí jasně vyplývá, že situace, v jaké se nachází J. Petersen, nespadá, což není ostatně popíráno, pod žádný z těchto článků, a že tak
However, it clearly follows from the order for reference that a situation such as that of Mr Petersen is not covered by either of those articles and, consequently, that
2008 – VĚC C-228/07 nařízení č.
2008 — CASE C-228/07
1408/71 neobsahuje ustanovení upravující případy, jaké jsou předmětem sporu v původním řízení.
Regulation No 1408/71 does not contain any provisions governing cases such as the one which is the subject of the main proceedings.
V tomto ohledu je nicméně třeba připomenout, že nařízení č. 1408/71 nezavádí společný systém sociálního zabezpečení, ale umožňuje, aby nadále existovaly rozdílné vnitrostátní systémy, a jeho jediným cílem je zajistit koordinaci těchto vnitrostátních systémů (rozsudky ze dne 5. července 1988, Borowitz, 21/87, Recueil, s.
It must be pointed out, however, that Regulation No 1408/71 does not set up a common scheme of social security, but allows different national social security schemes to exist and its sole objective is to ensure the coordination of those schemes (Case 21/87 Borowitz [1988] ECR 3715, paragraph 23, and Case C-331/06 Chuck [2008] ECR I-1957, paragraph 27).
Přitom podle ustálené judikatury by cíle článků 39 ES až 42 ES nebylo dosaženo, pokud by pracovníci následkem toho, že využijí svého práva volného pohybu, měli ztratit výhody sociálního zabezpečení, které jim poskytují právní předpisy členského státu, zejména pokud tyto výhody představují protiplnění jimi zaplacených příspěvků.
According to settled caselaw, the aims of Articles 39 EC to 42 EC would not be attained if, as a consequence of the exercise of their right to freedom of movement, workers were to lose the social security advantages guaranteed them by the legislation of one Member State, especially where those advantages represent the counterpart of contributions which they have paid.
Z toho plyne, že na rozdíl od tvrzení rakouské a německé vlády je třeba posoudit, zda režim použitelný na takovou dávku, jaká je předmětem původního řízení, je slučitelný s ustanoveními článku 39 ES.
It follows that, contrary to the view of the Austrian and German Governments, it must be considered whether the rules applicable to a benefit such as the one at issue in the main proceedings are compatible with Article 39 EC.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že z ustálené judikatury vyplývá, že pojem „pracovník“ ve smyslu článku 39 ES má význam na úrovni Společenství a nelze jej vykládat restriktivně.
It must be borne in mind in that regard that, according to settled caselaw, the concept of ‘worker’ within the meaning of Article 39 EC of the Treaty has a specific Community meaning and must not be interpreted narrowly.
Za „pracovníka“ musí být považován každý, kdo vykonává skutečnou a efektivní činnost, s výjimkou těch činností, které jsou natolik omezené, že jsou čistě okrajové a vedlejší.
Any person who pursues activities which are real and genuine, to the exclusion of activities on such a small scale as to be regarded as purely marginal and ancillary, must be regarded as a ‘worker’.
V projednávaném případě z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že před tím, než nastaly skutkové okolnosti, které vedly ke sporu v původním řízení, vykonával J. Petersen výdělečnou činnost v členském státě, a že tak byl v tehdejší době „pracovníkem“ ve smyslu článku 39 ES.
In the present case, it is clear from the order for reference that, before the facts which gave rise to the dispute in the main proceedings, Mr Petersen worked as an employed person in a Member State and was consequently a ‘worker’ within the meaning of Article 39 EC.
Přitom státní příslušník členského státu, který, stejně jako J. Petersen, opustil stát svého původu, aby vykonával výdělečnou činnost v jiném členském státě, musí být považován za osobu, která využila práva na volný pohyb pracovníků stanovený v uvedeném článku 39 ES.
A national of a Member State who, like Mr Petersen, leaves his Member State of origin to work as an employed person in another Member State must be regarded as exercising the right of freedom of movement for workers provided for in Article 39 EC.
Toto zjištění není zpochybněno skutečností, že J. Petersen byl v okamžiku pozdějšího přesunu svého bydliště do státu svého původu poté, co mu příslušné orgány přiznaly nárok na dávky dotčené v původním řízení, nezaměstnaným žadatelem o invalidní důchod.
That conclusion is not called into question by the fact that, at the time of the later transfer of his residence to his State of origin after the competent authorities had granted him the benefit at issue in the main proceedings, Mr Petersen was un -employed and had applied for an invalidity pension.
Tak je tomu v případě dávek, jejichž poskytnutí závisí na předchozím pracovním poměru, který skončil, a je inherentně spojeno s objektivním postavením jejich příjemců jakožto pracovníků (viz výše citovaný rozsudek Meints, bod 41, a rozsudek ze dne 31. května 2001, Leclere a Deaconescu, C-43/99, Recueil, s. I-4265, bod 57).
That is the case in regard to benefits the payment of which is dependent on the prior existence of an employment relationship which has come to an end and is intrinsically linked to the recipients’ objective status as workers (Meints, cited above, paragraph 41, and Case C-43/99 Leclere and Deaconescu [2001] ECR I-4265, paragraph 57).
Přitom v situaci, o jakou se jedná v původním řízení, kdy byla dotčená dávka určena k zajištění příjmu nezaměstnaného žadatele o invalidní důchod, který vykonával výdělečnou činnost v dotčeném členském státě, je nutno konstatovat, že taková dávka – vzhledem k tomu, že je svázána, jak uvedl generální advokát v bodě 72 svého stanoviska, současně s rizikem nezaměstnanosti a s rizikem invalidity – vyplývá přímo z pracovního poměru ve smyslu článku 39 ES.
In a situation like the one in the main proceedings, where the benefit at issue was intended to provide income for an unemployed applicant for an invalidity pension who had worked as an employed person in the Member State concerned, it must be stated that since, as the Advocate General points out in point 72 of his Opinion, such a benefit is linked to the risks of both unemployment and invalidity, it flows directly from an ‘employment relationship’ within the meaning of Article 39 EC.
Z toho plyne, že státní příslušník členského státu, který se nachází v téže situaci, jako J. Petersen, musí být považován za osobu, která si pro účely poskytování dotčené dávky zachovává postavení „pracovníka“ ve smyslu článku 39 ES, a takový státní příslušník tak spadá do působnosti tohoto článku.
It follows that a national of a Member State in a situation such as that of Mr Petersen must be regarded as continuing to be a ‘worker’ within the meaning of Article 39 EC for the purposes of obtaining the benefit at issue and, consequently, such a national comes within the scope of that article.
Proto je třeba posoudit, zda taková podmínka bydliště, jaká je uložena pro poskytování dávky dotčené v původním řízení, představuje překážku volného pohybu pracovníků ve smyslu článku 39 ES.
It must therefore be considered whether a residence requirement such as that imposed for the grant of the benefit at issue in the main proceedings constitutes an ‘obstacle to the freedom of movement for workers’ within the meaning of Article 39 EC.
Ustanovení vnitrostátního práva musí být považováno za nepřímo diskriminační, pokud se může ve své podstatě dotýkat migrujících pracovníků více než tuzemských pracovníků, a pokud v důsledku toho existuje riziko, že prvně uvedení budou obzvláště znevýhodněni, ledaže by takové ustanovení bylo objektivně odůvodněné a přiměřené sledovanému cíli (výše citované rozsudky Meints, bod 44; Hartmann, bod 30, a Geven, bod 19).
Unless it is objectively justified and proportionate to the aim pursued, a provision of national law must be regarded as indirectly discriminatory if it is intrinsically liable to affect migrant workers more than national workers and if there is a consequent risk that it will place the former at a particular disadvantage (Meints, cited above, paragraph 44; Hartmann, cited above, paragraph 30; and Geven, cited above, paragraph 19).