natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ve věci Janecek (rozsudek ze dne 25. července 2008, C-237/07) rozhodl Soudní dvůr, že čl.
In Case C-237/07 Janecek (judgment of 25 July 2008), the Court ruled that Article 7(3) of Directive 96/62 on ambient air quality assessment and management (61), as amended by Regulation
Členské státy mají, s výhradou přezkumu vnitrostátního soudu, povinnost přijmout v rámci akčního plánu a v krátké době vhodná opatření ke snížení rizika překročenímezních hodnot nebo výstražných prahových hodnot na minimum a postupnému navrácení se na úroveň pod uvedenými hodnotami, s ohledem na skutkové okolnosti a všechny dotčené zájmy.
The Member States are obliged, subject to judicial review by the national courts, to take suchmeasures — in the context of an action plan and in the short term — as are capable of reducing to a minimum the risk that the limit values or alert thresholds may be exceeded and of ensuring a gradual return to a level below those values or thresholds, taking into account the factual circumstances and all opposing interests.
Mezi věcmi z oblasti soudní spolupráce v občanských věcech, které byly předloženy Soudnímu dvoru, je třeba upozornit na věc Rinau (rozsudek ze dne 11. července 2008, C-195/08 PPU), v níž Soudní dvůr vydal svůj první rozsudek v řízenío naléhavé předběžné otázce, které bylo zavedeno od 1. března 2008.
In the field of judicial cooperation in civil matters, Case C-195/08 PPU Rinau (judgment of 11 July 2008) is to be noted in particular.
Nejvyšší soud Litevské republiky, k němuž byl podán návrh na neuznání v Litvě rozsudku vydaného německým soudem, kterýmbylo dítě svěřeno do péče svému otci s bydlištěm v Německu, si položil otázku, do jaké míry je možné zpochybnit vykonatelnost rozhodnutí o navrácení vydaného německými soudy přiznanou na základě osvědčení vystaveného podle nařízení č.
This was the first case decided by the Court under the urgent preliminaryruling procedure, which entered into force on 1 March 2008.
2201/2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské
Application had been made to the Supreme Court of Lithuania for non-recognition in Lithuania of a decision made by a German court awarding custody of a child to her father, who was resident in Germany, and ordering the mother, who was resident in Lithuania, to return the child to the father.
Směrnice Rady 96/62/ES ze dne 27. září 1996 o posuzování a řízení kvality vnějšího ovzduší (Úř. věst. L 296, s. 55; Zvl. vyd. 15/03, s. 95).
Council Directive 96/62/EC of 27 September 1996 on ambient air quality assessment and management (OJ 1996 L 296, p. 55).
Soudní dvůr zodpovědnosti63 z důvodu, že litevské soudy nakonec nařídily navrácení dítěte do Německa.
Proceedings of judgments inmatrimonial matters and the matters of parental responsibility (63), could be called into question on the ground that the Lithuanian courts had finally ordered that the child be returned to Germany.
Soudní dvůr rozhodl, že bylo-li přijato rozhodnutí o nenavrácení dítěte a byl-li o němuvědomen soud původu, nemá pro účely vydání osvědčení stanoveného v článku 42 nařízení č. 2201/2003 žádný dopad, že toto rozhodnutí bylo pozastaveno, změněno, zrušeno nebo se za jakýchkoli okolností nestalo pravomocným nebo bylo nahrazeno rozhodnutím o navrácení dítěte, jestliže ke skutečnému navrácení dítěte nedošlo.
The Court of Justice held that, once a decision that a child not be returned has been taken and brought to the attention of the court of origin, it is irrelevant, for the purposes of issuing the certificate provided for in Article 42 of Regulation No 2201/2003, that that decision has been suspended, overturned, set aside or, in any event, has not become res judicata or has been replaced by a decision ordering return, insofar as the return of the child has not actually taken place.
Jelikož nevyvstala žádná pochybnost, pokud jde o pravost uvedeného osvědčení, které bylo vyhotoveno podle formuláře, jehož vzor se nachází v příloze I V nařízení, je opravný prostředek proti uznání rozhodnutí zakázán a dožádanému soudu přísluší pouze konstatovat vykonatelnost osvědčeného rozhodnutí a vyhovět okamžitému navrácení dítěte.
Since no doubt had been expressed as regards the authenticity of that certificate and since it was drawn up in accordance with the standard form set out in Annex IV to the regulation, opposition to the recognition of the decision ordering return was not permitted and it was for the requested court only to declare the enforceability of the certified decision and to allow the immediate return of the child.
Soudní dvůr byl toho názoru, že pokud by tomu tak nebylo, hrozilo by, že nařízení č. 2201/2003 bude zbaveno veškerého užitečného účinku, neboť cíl spočívající v navrácení dítěte by zůstal podřízen podmínce vyčerpání procesních prostředků, které připouští vnitrostátní právo členského státu, v němž je dítě neoprávněně zadrženo.
According to the Court, if the position were otherwise, there would be a risk that Regulation No 2201/2003 would be deprived of its useful effect, since the objective of the return of the child would remain subject to the condition that the redress procedures allowed under the domestic law of the Member State in which the child is wrongfully retained have been exhausted.
Policejní a justiční spolupráce v trestních věcech a boj proti terorismu
Police andjudicial cooperation in criminal matters, and combating terrorism
Ve věci Kozłowski (rozsudek ze dne 17. července 2008, C-66/08) týkající se výkonu evropského zatýkacího rozkazu vyložil Soudní dvůr čl.
In Case C-66/08 Kozłowski (judgment of 17 July 2008), relating to the execution of a European arrest warrant, the Court interpreted Article 4(6) of Framework Decision 2002/584 (64), which permits the executing judicial authority to refuse to execute such a warrant where the requested person‘is staying in, or is a national or a resident of, the executing Member State’and that State undertakes to execute the sentence in accordance with its domestic law.
4 bod 6 rámcového rozhodnutí 2002/58464, který vykonávajícímu justičnímu orgánu umožňuje odmítnout výkon tohoto rozkazu, pokud se vyžádaná osoba „zdržuje ve vykonávajícím členském státě, je jeho státním příslušníkem nebo zde má trvalé bydliště“, a pokud se tento stát zaváže provést výkon trestu v souladu se svým vnitrostátním právem.
The Court held that a requested person is‘resident’in the executing Member State when he has established his actual place of residence there.
Soudní dvůr rozhodl, že vyžádaná osoba„má trvalé bydliště“ ve vykonávajícím členském státě, pokud zřídila své skutečné bydliště v tomto státě.„Zdržuje se“ tam, pokud si v důsledku stálého pobytu po určitou dobu ve vykonávajícím členském státě vytvořila pouto k tomuto státu, které je srovnatelné s poutem vzniklým v důsledku bydliště, přičemž existenci tohoto pouta určuje vykonávající justiční orgán na základě celkového posouzení několika objektivních skutečností, kterými se vyznačuje situace této osoby, mezi něž patří zejména délka, povaha a podmínky pobytu vyžádané osoby, jakož i rodinné a hospodářské vazby.
He is‘staying’there when, following a stable period of presence in the executing Member State, he has acquired connections with that State which are of a similar degree to those resulting from residence; it is for the executing judicial authority to determine whether there are such connections by making an overall assessment of various objective factors characterising the situation of that person, including, in particular, the length, nature and conditions of his presence and his family and economic connections.
Vzhledem k tomu, že cílem tohoto rámcového rozhodnutí je zavedení systému předávání odsouzených nebo podezřelých osob mezi justičními orgány za účelem výkonu soudních rozhodnutí nebo trestního stíhání na základě zásady vzájemného uznávání, přičemž proti tomuto předávání se vykonávající justiční orgán může postavit pouze na základě jednoho z důvodů pro odmítnutí zakotvených rámcovým rozhodnutím, je třeba výrazy„zdržuje se“ a„má trvalé bydliště“, použité v tomto rámcovém rozhodnutí, vymezit jednotně, jelikož se vztahují k autonomním pojmům práva Unie.
Since the objective of the framework decision is to put in place a system of surrender, as between judicial authorities, of convicted persons or suspects for the purpose of enforcing judgments or of criminal proceedings, based on the principle of mutual recognition— a surrender which the executing judicial authority can oppose only on one of the grounds for refusal provided for by the framework decision — the terms‘staying’and‘resident’, which determine the scope of the framework decision, must be defined uniformly as they concern autonomous concepts of Union law.
Proto ve vnitrostátním právu, kterým se provádí toto rámcové rozhodnutí, nemají členské státy právo přiznat těmto pojmům širší rozsah, než je rozsah vyplývající z takového jednotného výkladu.
Therefore, in their national law transposing the framework decision, the Member States are not entitled to give those terms a broader meaning than that which derives from such a uniform interpretation.
Rozsudkem ve věci Komise v. Rada (rozsudek ze dne 20. května 2008, C-91/05) zrušil Soudní dvůr rozhodnutí 2004/83365 o provádění společné akce 2002/58966 s ohledem na příspěvek Evropské unie Hospodářskému společenství států západní Afriky v rámci moratoria na ruční palné a lehké zbraně.
In Case C-91/05 Commission v Council (judgment of 20 May 2008), the Court annulled Decision 2004/833 (65) implementing Joint Action 2002/589 (66) with a view to a EuropeanUnion contribution to the Economic Community of West African States in the framework of a moratorium on small arms and lightweapons .
Toto rozhodnutí Rady bylo přijato na základě Smlouvy o EU v rámci společné zahraniční a bezpečností politiky (SZBP), a nikoli na základě Smlouvy o ES v rámci politiky rozvojové spolupráce.
That Council decision had been adopted on the basis of the Treaty on European Union, under the common foreign and security policy (CFSP), rather than on the basis of the EC Treaty, under development cooperation policy.
Soudní dvůr měl za to, že i když je třeba neomezovat cíle posledně uvedené politiky na opatření vztahující se přímo na boj proti chudobě, je nicméně třeba, má-li opatření spadat do politiky rozvojové spolupráce, aby přispívalo ke sledování cílů hospodářského a sociálního rozvoje této politiky.
The Court stated that, while the objectives of development cooperation policy should not be limited to measures directly related to the campaign against poverty, it is nonetheless necessary, if a measure is to fall within that policy, that it contributes to the pursuit of the policy’s economic and social development objectives.
Některá opatřenímající za cíl zabránit nestabilitě rozvojových zemí, včetně těch, která byla přijata v rámci uvedeného moratoria, mohou přispívat k dosažení těchto cílů.
Certain measures aiming to prevent fragility in developing countries, including those adopted in the framework of the moratorium, can contribute to the pursuit of these objectives.
K tomu, aby mohlo být konkrétní opatření pro boj proti šíření ručních palných a lehkých zbraní přijato Společenstvím v rámci politiky rozvojové spolupráce, musí spadat, z důvodu jak svého účelu, tak svého obsahu do působnosti pravomocí, které Smlouva o ES v této oblasti Společenství přiznává.
A concrete measure aiming to combat the proliferation of small arms and lightweapons may be adopted by the Community under its development cooperation policy only if the measure, by virtue both of its aim and of its content, falls within the scope of the competences conferred by the ECTreaty on the Community in that field.
Soudní dvůr připomíná judikaturu, podle níž platí, že opatření, které sleduje zároveň několik cílů nebo které má několik složek, aniž by jeden z nich byl vůči druhému vedlejší, se musí, jsouli použitelné různé právní základy Smlouvy o ES, zakládat výjimečně na všech jednotlivých odpovídajících právních základech.
The Court recalled the case-law stating that where a measure simultaneously pursues a number of objectives or has several components, without one being incidental to the other, and various legal bases of the ECTreaty are applicable, the measure will have to be founded, exceptionally, on the various corresponding legal bases.
Nicméně podle článku 47 Smlouvy o EU je podle Soudníhodvora takové řešení vyloučeno v případě opatření, které stejně jako rozhodnutí 2004/833 sleduje několik cílů nebo které má několik složek spadajících jednak do politiky rozvojové spolupráce, a jednak do SZBP, aniž by jeden z nich byl vůči druhému vedlejší.
The Court held, however, that under Article 47 of the Treaty on EuropeanUnion such a solution is impossible with regard to a measure which, like Decision 2004/833, pursues a number of objectives or which has several components falling, respectively, within development cooperation policy and within the CFSP, and where one of those components is not incidental to the other.
Jelikož článek 47 Smlouvy o EU brání přijetí opatření ze strany Unie na základě Smlouvy o EU, které by mohlo být platně přijato na základě Smlouvy o ES, nemůže Unie použít právní základ spadající do SZBP pro přijetí ustanovení, která spadají rovněž do pravomoci přiznané Společenství Smlouvou o ES.
Since Article 47 of the Treaty on EuropeanUnion precludes the Union from adopting, on the basis of that Treaty, a measure which could properly be adopted on the basis of the EC Treaty, the Union cannot have recourse to a legal basis falling within the CFSP in order to adopt provisions which also fall within a competence conferred by the ECTreaty on the Community.
Soudní dvůr dospěl k závěru, že Rada přijetím rozhodnutí 2004/833 na základě SZBP, ačkoli toto rozhodnutí spadá rovněž do politiky rozvojové spolupráce, porušila článek 47 Smlouvy o EU.
The Court concluded that the Council infringed Article 47 of the Treaty on EuropeanUnion by adopting Decision 2004/833 on the basis of the CFSP, since that decision also fell within development cooperation policy.
Rozhodnutí Rady 2004/833/SZBP ze dne 2. prosince 2004 o provádění společné akce 2002/589/SZBP s ohledem na příspěvek Evropské unie Hospodářskému společenství států západní Afriky (ECOWAS) v rámci moratoria na ruční palné a lehké zbraně (Úř. věst. L 359, s. 65).
Council Decision 2004/833/CFSP of 2 December 2004 implementing Joint Action 2002/589/CFSP with a view to a EuropeanUnion contribution to Ecowas in the framework of the Moratorium on Small Arms and LightWeapons (OJ 2004 L 359, p. 65).
Členové
Date : m );
Soudní dvůr
Form at :
Antonio Tizzano narozen v roce 1940; profesor práva Evropské unie na Univerzitě La Sapienza v Římě; profesor na univerzitách„IstitutoOrientale“ (1969–1979) a„Federico II“ v Neapoli (1979–1992), Katánii (1969–1977) a Mogadišu (1967–1972); advokát u italského Kasačního soudu; právní poradce na Stálém zastoupení Italské republiky při Evropských společenstvích (1984– 1992); člen italské delegace během jednání o přistoupení Španělského království a Portugalské republiky k Evropským společenstvím, jednání týkajících se Jednotného evropského aktu a Smlouvy o Evropské unii; autor početné řady publikací, včetně Komentářů k evropským smlouvám a kodexů Evropské unie; zakladatel a od roku 1996 ředitel revue „Il Diritto dell'Unione Europea“; člen řídících nebo redakčních výborů několika právnických periodik; působil jako zpravodaj během mnoha mezinárodních kongresů; konference a přednášky na několika mezinárodních institucích, včetně Akademie mezinárodního práva v Haagu (1987); člen skupiny nezávislých expertů prověřujících finanční hospodaření Komise Evropských společenství (1999); generální advokát Soudníhodvora od 7. října 2000 do 3. května 2006; soudce Soudníhodvora od 4. května 2006.
Born 1948; graduated in law from the Free University, Berlin (1970); awarded doctorate in constitutional and administrative law at Hamburg University (1973); Assistant Professor at Hamburg University (1972–77); Professor of Public Law at Bielefeld University (1978); Professor of Public Law at the University of Thessaloniki (1982); Minister of Internal Affairs (in 1989 and 1996); Member of the Administrative Board of the University of Crete (1983–87); Director of the Centre for International and European Economic Law, Thessaloniki (1997–2005); President of the Greek Association for European Law (1992–94); Member of the Greek National Research Committee (1993–95); Member of the Higher Selection Board for Greek Civil Servants (1994–96); Member of the Academic Council of the Academy of European Law, Trier (from 1995); Member of the Administrative Board of the Greek National Judges’ College (1995–96); Member of the Scientific Committee of the Ministry of Foreign Affairs (1997–99); President of the Greek Economic and Social Council in 1998; Judge at the Court of Justice since 8 June
Allan Rosas narozen v roce 1948; doktor práv na univerzitě v Turku (Finsko); profesor práv na univerzitě v Turku (1978–1981) a v nu l l
Born 1949; Judge; Member of the ConsejoGeneral del Poder Judicial (General Council of the Judiciary); Professor; Head of the Private Office of the President of the ConsejoGeneral del Poder Judicial; ad hoc Judge at the European Court of Human Rights; Judge at the Tribunal Supremo (SupremeCourt) from 1996; Advocate General at the Court of Justice since 19 January 1995.
Koen Lenaerts narozen v roce 1954; licenciée n droit (bakalář práv) a doktor práv (Katholieke Universiteit Leuven); Master of Laws, Master in Public Administration (Harvard University); asistent (1979–1983), později profesor evropského práva na Katholieke Universiteit Leuven (od roku 1983); referendář Soudníhodvora (1984–1985); profesor na Collège d´Europe v Bruggách (1984–1989); advokát bruselské advokátní komory (1986–1989); hostující profesor na Harvard Law School (1989); soudce Soudu prvníhostupně od 25. září 1989 do 6. října 2003; soudce Soudníhodvora od 7. října 2003.
Born 1939; university studies in the Faculties of Law and Economics at Montpellier and Paris; Doctor of Laws (1964); Lawyer (1964); Lawyeradvocate (1967); General Administrator at the Ministry of Labour and Social Security; Member (1978–89), then President (1988–89), of the Economic and Social Council; Director of the Société nationale de crédit et d’investissement and of the Société européenne des satellites (until 1989); Member (1993–95), then Chairman of the Board (1995–2004), of the International University Institute of Luxembourg; Lecturer at the University of Luxembourg; Government Representative on the European Social Fund Committee, the Advisory Committee on FreedomofMovement for Workers and the Administrative Board of the European Foundation for the Improvement of Living and WorkingConditions (until 1989); Judge at theCourtofFirstInstance from 25 September 1989 to 11 July 1996; Judge at the Court of Justice from 12 July 1996 to 14 January 2008.
Luís Miguel Poiares PessoaMaduro narozen v roce 1967; licenciée n droit (bakalář práv) (univerzita v Lisabonu, 1990); asistent (Evropský univerzitní institut, 1991); doktor práv (Evropský univerzitní institut ve Florencii, 1996); hostující profesor (Collège de l´Europe de Natolin; Institut Ortega y Gasset v Madridu; portugalská katolická univerzita; Institut evropských studií v Macao); profesor (nezávislá univerzita v Lisabonu, 1997); Fulbright Visiting Research Fellow (Harvardova univerzita,1998); jeden z ředitelů Akademie mezinárodního obchodního práva; spoluvydavatel (Hart Series on European Law and Integration, European Law Journal) a člen redakčního výboru několika právních časopisů; generální advokát Soudníhodvora od 7. října 2003.
Born 1940; Professor of EuropeanUnion Law at La Sapienza University, Rome; Professor at the Istituto Universitario Orientale, Naples (1969–79), Federico II University, Naples (1979–92), the University of Catania (1969–77) and the University of Mogadishu (1967–72); Member of the Bar at the Italian Court of Cassation; Legal Adviser to the Permanent Representation of the Italian Republic to the EuropeanCommunities (1984–92); member of the Italian delegation at the negotiations for the accession of the Kingdom of Spain and the Portuguese Republic to the European Communities, for the Single European Act and for the Treaty on European Union; author of numerous publications, including commentaries on the European Treaties and collections of EuropeanUn-ion legal texts; founder and director since 1996 of the journal I l Diritto dell’Unione Europea; member of the managing or editorial board of a number of legal journals; rapporteur at numerous international congresses; conferences and courses at various international institutions, including The Hague Academy of International Law (1987); member of the independent group of experts appointed to examine the finances of the Commission of the EuropeanCommunities (1999); Advocate General at the Court of Justice from 7 October 2000 to 3 May 2006; Judge at the Court of Justice since 4 May 2006.
Jerzy Makarczyk narozen v roce 1938; doktor práv (1966); profesor mezinárodního práva veřejného (1974); Senior Visiting Fellow na univerzitě v Oxfordu (1985); profesor na Mezinárodní křesťanské univerzitě v Tokiu (1988); autor několika publikací o mezinárodním právu veřejném, právu Společenství a lidských právech; člen několika vědeckých společností v oblasti mezinárodního práva, evropského práva a lidských práv; vyjednavač polské vlády pro stažení ruských jednotek z území Polské republiky; zástupce státního tajemníka, poté státní tajemník pro zahraniční věci (1989–1992); vedoucí polské delegace na Valném shromáždění Spojených národů; soudce Evropského soudu pro lidská práva (1992–2002); předseda Institutu mezinárodního práva (2003); poradce prezidenta Polské republiky pro zahraniční politiku a lidská práva (2002–2004); soudce Soudníhodvora od 11. května 2004.
Born 1941; Legal Secretary at the Court of Justice of the EuropeanCom-munities (1966–69); official of the European Commission (1969–77); Doctor of Laws (University of Leiden); Professor of European Law at the University of Groningen (1977–89); Deputy Justice at Arnhem Court of Appeal; various editorial positions; Deputy Director-General at the Legal Service of the European Commission (1989–2000); Professor of European Law at the University of Amsterdam; Judge at the Court of Justice since 7 October 2000.