natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Třebaže tento výběr samozřejmě přebírá rozsudky největšího významu, u nichž generální advokát sepsal stanovisko, pouze z praktických důvodů souvisejících s rozsahem této zprávy zde tato stanoviska nejsou uváděna, přestože jejich význam pro důkladné porozumění projednávaným věcem je zásadní.
While the selection naturally includes judgments of major importance in cases where an Opinion was written by the Advocate General, for purely practical reasons connected with the length of this Report those Opinions, which are nevertheless essential for understanding the issues at stake in a case, are not addressed here.
Úplné znění všech rozsudků, posudků a usnesení Soudního dvora zveřejněných ve Sbírce rozhodnutí, jakož i stanovisek generálních advokátů, je dostupné ve všech úředních jazycích Společenství na internetové stránce Soudního dvora (www.curia.eu.int), jakož i na internetové stránce Europa (www.europa.eu.int/eur-lex).
The full texts of all the judgments, opinions and orders of the Court published in the European Court Reports, as well as the Opinions of the Advocates General, are available in all the official languages of the Communities on the Court’s internet site (www.curia.eu.int) and the Europa site (www.europa.eu.int/eur-lex).
Ve věci Francie v. Komise (rozsudek ze dne 23. března 2004, C-233/02, Recueil 2004, s. I-2759) Soudní dvůr zamítl žalobu na neplatnost podanou Francií proti aktu,
In order to avoid any confusion and to assist the reader, this Report refers, unless otherwise stated, to the numbering of the articles of the Treaty on European Union and the EC Treaty established by the Treaty of Amsterdam.
Soudní dvůr kterým Komise uzavřela se Spojenými státy dohodu o hlavních zásadách pro zlepšení spolupráce v oblasti právních předpisů mezi oběma stranami a pro podporu transparentnosti ve vztahu ke třetím stranám při přijímání technických norem týkajících se zboží, na které se vztahuje dohoda WTO/TBT (dohoda „WTO“ o technických překážkách obchodu se zbožím).
In Case C-233/02 France v Commission [2004] ECR I-2759 the Court dismissed the action brought by France for annulment of the act by which the Commission had concluded an agreement with the United States on guidelines intended to improve regulatory cooperation between the two parties and to promote transparency towards third parties in connection with the adoption of technical rules concerning goods covered by the WTO/TBT Agreement (the World Trade Organisation’s Agreement on Technical Barriers to Trade).
Podle hlavního argumentu francouzské vlády Komise formou hlavních zásad sama uzavřela právně závaznou mezinárodní dohodu, zatímco uzavření takového aktu zpravidla spadá do výlučné pravomoci Rady na základě článku 300 Smlouvy o ES.
The French Government’s main argument was that the Commission had itself concluded, in the form of guidelines, a binding international agreement, whereas the conclusion of such an act is normally within the exclusive competence of the Council by virtue of Article 300 EC.
Komise naopak tvrdí, že hlavní zásady nejsou právně závazné a již pouze tato samotná okolnost postačuje k založení její pravomoci k jejich přijetí.
The Commission submitted, on the other hand, that the guidelines had no binding force, and that that on its own was enough to confer competence on it to adopt them.
Odpověď Soudního dvora obsahuje řadu nuancí.
The Court’s answer was a qualified one.
Odmítá argument francouzské vlády, aniž by však dávala zcela za pravdu Komisi.
It rejected the argument of the French Government without altogether agreeing with the Commission.
Okolnost, že akt, jakým jsou hlavní zásady, které jsou předmětem projednávaného řízení, není právně závazný, nepostačuje k založení pravomoci Komise k jeho přijetí.
The fact that a measure such as the guidelines at issue in the case is not binding is not sufficient to confer on the Commission the competence to adopt it.
Soudní dvůr upřesňuje, že „určení podmínek, za nichž může dojít k přijetí takového aktu, vyžaduje, pokud se v daném případě jedná o akt, který má snížit nebezpečí napětí spojeného s existencí technických překážek obchodu se zbožím, aby byla řádně vzata v úvahu dělba pravomocí a institucionální rovnováha stanovená Smlouvou v oblasti společné obchodní politiky“ (bod 40).
The Court said that ‘determining the conditions under which such a measure may be adopted requires that the division of powers and the institutional balance established by the Treaty in the field of the common commercial policy be duly taken into account, since in this case the measure seeks to reduce the risk of conflict related to the existence of technical barriers to trade in goods’ (paragraph 40).
Absence právní závaznosti tudíž není výlučným kritériem pravomoci umožňujícím Komisi přijímat akty, jako jsou hlavní zásady.
The lack of binding force is not therefore the exclusive criterion of competence, allowing the Commission to adopt measures such as the guidelines.
Je třeba rovněž zohlednit dělbu pravomocí a institucionální rovnováhu stanovenou Smlouvou v dotyčné oblasti.
Account must also be taken of the division of powers and the institutional balance established by the Treaty in the field in question.
Soudní dvůr dále upřesňuje, že „rozhodným kritériem pro účely určení, zda hlavní zásady jsou, či nejsou právně závazné“, je úmysl stran (bod 42).
The Court then stated that the intention of the parties must be ‘the decisive criterion for the purpose of determining whether or not the Guidelines are binding’ (paragraph 42).
Pomocí gramatického rozboru dospívá Soudní dvůr k závěru, že hlavní zásady v projednávaném případě zjevně nejsou právně závazné, a tudíž se na ně logicky nevztahuje článek 300 Smlouvy o ES.
Carrying out an analysis of the wording, the Court reached the conclusion that in this case the guidelines clearly have no binding force, and are therefore logically not concerned by Article 300 EC.
Soudní dvůr tedy mohl určit orgán příslušný k uzavření předmětné dohody až na základě rozboru in concreto, tedy rozboru aktu zasazeného do jeho kontextu.
It was thus from an analysis in concreto, that is to say, of the measure seen in its context, that the Court was able to determine the institution with competence to conclude the agreement at issue.
Ve věci Kühne a Heitz (rozsudek ze dne 13. ledna 2004, C-453/00, Recueil 2004, s. I-837) se College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nizozemsko) dotazoval Soudního dvora v rámci sporu o sazební zařazení drůbežího masa a o určení výše vývozních náhrad z toho vyplývající pro vývozce, zda právo Společenství, a zejména zásada loajality vůči Společenství zakotvená v článku 10 ES, ukládá správnímu orgánu, aby znovu přezkoumal pravomocné rozhodnutí, a tím zaručil plný účinek práva Společenství, které musí být vykládáno ve světle pozdějšího rozhodnutí o předběžné otázce.
In Case C-453/00 Kühne & Heitz [2004] ECR I-837 the College van Beroep voor het bedrijfsleven (Administrative Court for Trade and Industry, Netherlands) asked the Court, in the context of a dispute concerning the tariff classification of poultrymeat and the determination of the amount of export refunds for the exporter, whether Community law, in particular the principle of Community solidarity in Article 10 EC, requires an administrative body to reopen a decision which has become final in order to ensure the full operation of Community law, as it is to be interpreted in the light of a subsequent preliminary ruling. 14
V návaznosti na šetření ohledně povahy vyvezených produktů Productschap přeřadil zboží do jiné sazební podpoložky, přičemž na základě tohoto přeřazení uložil vývozci vrácení určité částky.
From December 1986 to December 1987 Kühne & Heitz NV, a company established in the Netherlands, exported quantities of poultrymeat parts to nonmember countries and made various declarations to the Netherlands customs authorities with a view to obtaining export refunds for consignments of poultrymeat. Those goods were declared under a particular subheading of the Common Customs Tariff. On the basis of those declarations, the Productschap voor Pluimvee- en Eieren granted export refunds under that subheading and paid the exporting company the relevant amounts. After carrying out checks as to the nature of the goods exported, the Productschap reclassified them under a different tariff subheading, following which it ordered the exporting company to repay a certain sum.
Vzhledem k tomu, že jeho stížnost proti této žádosti o vrácení byla zamítnuta, podal vývozce odvolání proti tomuto rozhodnutí ke College van Beroep voor het bedrijfsleven.
The company’s complaint against the demand for reimbursement was rejected, and it appealed against that rejection to the College van Beroep voor het bedrijfsleven.
Ten v roce 1991, aniž by považoval za nezbytné položit předběžnou otázku Soudnímu dvoru, odvolání zamítl z důvodu, že předmětné zboží nespadá pod pojem „stehýnka“ ve smyslu podpoložky uvedené v celním prohlášení vývozce.
The latter dismissed the appeal in 1991 without finding it necessary to seek a preliminary ruling from the Court of Justice, on the ground that the goods in question were not covered by the term ‘legs’ within the meaning of the subheading stated in the exporter’s declaration.
Vývozce s poukazem na pozdější judikaturu Soudního dvora vyvracející řešení zvolené nizozemskými soudy (rozsudek ze dne 5. října 1994, Voogd Vleesimport en –export, C-151/93, Recueil 1994, s. I-4915) požádal o vyplacení vývozních náhrad, které mu byly zamítnuty, a soud, ke kterému byla podána žaloba proti opětovnému zamítnutí této žádosti správním orgánem, tedy pokládá Soudnímu dvoru výše popsanou otázku.
Relying on a later judgment of the Court of Justice rejecting the view taken by the Netherlands courts (Case C-151/93 Voogd Vleesimport- en export [1994] ECR I-4915), the exporter sought payment of the refunds it had been refused, and the court in which it brought proceedings against the administrative authorities’ fresh refusal of its request referred a question in the above terms to the Court of Justice.
Soudní dvůr na úvod připomíná, že jednak s ohledem na závazek, který mají orgány členských států, zajistit dodržování práva Společenství a jednak s ohledem na zpětný účinek, který z povahy věci mají výkladové rozsudky, musí být pravidlo práva Společenství vyložené v souvislosti s rozhodnutím o předběžné otázce uplatněno všemi státními orgány v rámci jejich pravomoci, a to i na právní vztahy vzniklé a založené před vydáním rozsudku, jímž Soudní dvůr rozhodl o žádosti o výklad.
The Court began by recalling that, in view of the obligation on all the authorities of the Member States to ensure observance of Community law, and also of the retroactive effect inherent in interpretative judgments, a rule of Community law which has been interpreted on the occasion of a reference for a preliminary ruling must be applied by all State bodies within the sphere of their competence, even to legal relationships which arose or were formed before the Court gave its ruling on the request for interpretation.
Pokud jde o dodržování tohoto závazku bez ohledu na konečnou povahu vnitrostátního správního rozhodnutí, které se stalo pravomocným předtím, než byl podán návrh na jeho změnu ve světle rozhodnutí Soudního dvora o předběžné otázce, je namístě podle Soudního dvora přihlížet k požadavkům vyplývajícím ze zásady právní jistoty, která je jednou z řady obecných zásad práva Společenství.
With regard to compliance with that obligation notwithstanding the fact that the national administrative decision has become final before the application for that decision to be reviewed in the light of a preliminary ruling by the Court, account must be taken, said the Court, of the demands of the principle of legal certainty, which is one of the general principles of Community law.
Soudní dvůr poté, co takto charakterizoval okolnosti, které byly dány v projednávaném případě, rozhodl, že za těchto okolností je dotčený správní orgán, jemuž byla předložena žádost v tomto směru, povinen v souladu se zásadou spolupráce vyplývající z článku 10 ES přezkoumat konečné správní rozhodnutí, které je předmětem původního řízení, a přihlédnout tak k výkladu příslušného ustanovení, který byl v mezidobí proveden Soudním dvorem.
Having summarised the facts of the case in that way, the Court held that, in such circumstances, the administrative body concerned hearing such a request is, in accordance with the principle of cooperation arising from Article 10 EC, under an
Byly to významné škody způsobené na vodním prostředí tohoto jezera, zejména škody způsobené v důsledku vypouštění vod z vodní elektrárny, které přiměly Komisi, aby se obrátila na Soudní dvůr z důvodu porušení barcelonské Úmluvy o ochraně Středozemního moře před znečišťováním ze dne 16. února 1976 a aténského Protokolu o ochraně Středozemního moře před znečišťováním z pozemních zdrojů ze dne 17. května 1980.
The serious damage to the aquatic environment of the Étang de Berre, caused principally by hydroelectric discharges from a power station, induced the Commission to bring an action before the Court alleging infringement of the Barcelona Convention of 16 February 1976 and the Athens Protocol of 17 May 1980 for the protection of the Mediterranean Sea against pollution.
Soudní dvůr se musel nejdříve vyslovit ke své příslušnosti.
The Court had first to decide on its own jurisdiction.
V linii judikatury vycházející z rozhodnutí Soudního dvora ve věci Demirel (rozsudek ze dne 30. září 1987, 12/86, Recueil 1987, s. 3719) Soudní dvůr připomíná, že „smíšené dohody uzavřené Společenstvím, jeho členskými státy a třetími zeměmi mají v právním řádu Společenství stejné postavení jako dohody uzavřené výlučně Společenstvím, pokud jde o ustanovení, která náleží do pravomoci Společenství.
Following on from its decision in Case 12/86 Demirel [1987] ECR 3719, it observed that ‘mixed agreements concluded by the Community, its Member States and nonmember countries have the same status in the Community legal order as purely Community agreements in so far as the provisions fall within the scope of Community competence.
Zajišťováním dodržování závazků vyplývajících z dohody uzavřené orgány Společenství členské státy splňují v právním řádu Společenství povinnost vůči Společenství, které na sebe vzalo odpovědnost za řádné provedení dohody“ (body 25 a 26).
In ensuring compliance with commitments arising from an agreement concluded by the Community institutions, the Member States fulfil, within the Community system, an obligation in relation to the Community, which has assumed responsibility for the due performance of the agreement’ (paragraphs 25 and 26).
Soudní dvůr tyto úvahy aplikuje na projednávaný případ, přičemž poznamenává, že dotčené smíšené dohody se týkají oblasti, jež je v široké míře upravena právem Společenství, totiž ochrany životního prostředí.
Applying that reasoning to the present case, the Court observed that those mixed agreements concern a field in large measure covered by Community law, namely protection of the environment.
V důsledku toho jejich provádění spadá do rámce Společenství.
Their implementation therefore has a Community dimension.
Okolnost, že předmět žaloby není předmětem zvláštní úpravy Společenství, se jeví jako nerozhodná.
The fact that there is no specific Community legislation on the subject-matter of the action is not material.
Na základě těchto úvah se Soudní dvůr prohlašuje za příslušný k rozhodnutí o uplatňování těchto mezinárodních dohod.
On the basis of that reasoning, the Court declared that it had jurisdiction to rule on the application of those international agreements.
Soudní dvůr poté přistoupil k rozboru věci samé.
The Court then addressed the substance of the case.
Na základě rozboru znění předmětných dohod poznamenává, že „smluvním stranám je uložena zvláště přísná povinnost“, a sice „přísně omezit“ znečišťování z pozemních zdrojů v oblasti, a to prostřednictvím „vhodných opatření“ (bod 50).
After analysing the wording of the agreements in question, it observed that ‘it is therefore a particularly rigorous obligation that is owed by the Contracting Parties’, namely an obligation to ‘strictly limit’ pollution from land-based sources in the area by ‘appropriate measures’ (paragraph 50).
Existence jiných zdrojů znečišťování, jako jsou industrializace břehů jezera nebo demografický rozvoj obcí, nemůže zpochybnit existenci znečišťování z pozemních zdrojů přičitatelného činnosti elektrárny.
The existence of other sources of pollution, such as industrialisation of the marsh’s shores and the rapid increase in the population of the nearby communes, was not capable of calling into question the existence of land-based pollution attributable to the operation of the power station.
Pak již Soudnímu dvoru jen zbývalo položit si otázku, zda činnost francouzských orgánů veřejné moci s ohledem na jejich povinnost podle práva Společenství snížit zjištěné znečišťování z pozemních zdrojů byla vhodná.
The Court then had to examine the appropriateness of the actions of the French public authorities from the point of view of their Community obligation to reduce pollution from land-based sources.
V této souvislosti Soudní dvůr uvádí, že množství sladké vody a naplavenin vypouštěných vodní elektrárnou je skutečně nadměrné, a to navzdory opatřením přijatým orgány veřejné moci k jeho snížení.
In this context, the Court found that the quantities of fresh water and alluvia discharged by the hydroelectric power station were indeed excessive, despite the measures taken by the public authorities to reduce them.
Mimoto nepříznivý vliv takového vypouštění je obecně znám, a tato okolnost sama o sobě svědčí o nedostatečnosti opatření přijatých orgány veřejné moci.
Moreover, the harmful effect of such discharges is well known, and that circumstance in itself attested the inadequacy of the measures taken by the public authorities.
Soudní dvůr tudíž na základě tohoto zevrubného rozboru usoudil, že kroky přijaté orgány veřejné moci nejsou vhodné, a v důsledku toho konstatoval nesplnění povinností Francie.
The Court therefore considered, following that detailed analysis, that the actions of the public authorities were not appropriate, and consequently held that France had failed to fulfil its obligations.
Ve věci X (rozsudek ze dne 7. ledna 2004, C-60/02, Recueil 2004, s. I-651) vyvstal problém sankcionování porušení práva vnitrostátním soudem.
Case C-60/02 X [2004] ECR I-651 raised the question of the imposition by national courts of penalties for breach of Community law.
Rolex se domáhala zabavení zboží a jeho zničení na konci řízení.
In November 2000 Rolex, a company
Činnost šetření podle rakouského trestního řádu předpokládá, aby vytýkané jednání bylo trestným činem.
Rolex asked for the goods to be seized and destroyed following that investigation.
Podle rakouského soudu však vnitrostátní právní předpisy o ochranných známkách považují za trestný čin pouze dovoz a vývoz padělaného výrobku, a nikoliv pouze jeho tranzit přes území státu.
The Austrian court was faced with the following problem: the opening of a judicial investigation under the Austrian Code of Criminal Procedure requires that the conduct complained of is an offence.
Uvedený soud se proto dotázal Soudního dvora na slučitelnost tohoto zákona s nařízením č.
However, the court said, under the national law on the protection of trade marks only the import and export of counterfeit goods, and not their mere transit across the national territory, constitute offences.
3295/941, které podle něj dopadá i na pouhý tranzit.
The court therefore put a question to the Court of Justice on the compatibility of that law with Regulation No 3295/94, 1which in its view covers also mere transit.
Úvodem Soudní dvůr potvrzuje tuto tezi: nařízení se vztahuje rovněž na zboží v tranzitu mezi dvěma třetími státy, které je dočasně zadrženo v některém členském státě jeho celními orgány.
The Court first confirmed that view: the regulation applies also to goods in transit from one nonmember country to another which are temporarily detained in a Member State by the customs authorities of that State.
Mimoto upřesňuje, že výklad rozsahu jeho působnosti nezávisí na povaze vnitrostátního řízení (civilní, trestní nebo správní), v jehož průběhu je tento výklad dovoláván.
It further stated that the interpretation of the scope of the regulation does not depend on the type of national proceedings (civil, criminal or administrative) in which that interpretation is relied on.
Ve zbývajícím ohledu Soudní dvůr konstatuje, že není shody o tom, jak má být vykládán rakouský zákon o ochranných známkách.
The Court then noted that there was no unanimity as to the interpretation to be given to the Austrian law on trade marks.
Rakouská vláda a stěžovatelé totiž zpochybňují výklad, který mu dává postupující soud: podle nich rakouský zákon činí trestným i pouhý tranzit zboží.
The Austrian Government and the claimant companies contested the view taken by the national court; in their opinion, mere transit is indeed an offence under Austrian law.
Toto je, pokračuje Soudní dvůr, věcí výkladu vnitrostátního práva, který není jeho posláním, ale posláním vnitrostátního soudu.
That, said the Court, concerned the interpretation of national law, which is a matter for the national court, not the Court of Justice.
Pokud by vnitrostátní soud měl shledat, že vnitrostátní ustanovení skutečně na rozdíl od nařízení nesankcionují pouhý tranzit, příslušelo by mu vyložit své vnitrostátní právo v mezích práva Společenství, aby tak bylo dosaženo výsledku požadovaného normou Společenství, a v projednávaném případě by mu příslušelo uplatnit na tranzit padělaného zboží na území jeho státu občanskoprávní sankce stanovené vnitrostátním právem pro ostatní porušení právních povinností, pokud jsou účinné, přiměřené a odrazující povahy.
If the national court were to find that the relevant provisions of national law do not in fact penalise mere transit contrary to the regulation, it would have to interpret its national law within the limits set by Community law, in order to achieve the result intended by the Community rule, and in this case apply to the transit of counterfeit goods across the national territory the civil law remedies applicable under national law to the other offences, provided that they were effective and proportionate and constituted an effective deterrent.
Soudní dvůr však poznamenává, že při uplatnění této zásady konformního výkladu v oblasti trestního práva vyvstává specifický problém.
The Court noted, however, that a particular problem arises where the principle of compatible interpretation is applied to criminal matters.
Obzvláště vzhledem k tomu, že nařízení č.
That principle finds its limits in the general principles of law.
3295/94 dává členským státům pravomoc k přijetí sankcí za porušení právních povinností jednáním, které zakazuje, je třeba na něj vztáhnout judikaturu, kterou Soudní dvůr rozvinul v souvislosti se směrnicemi, podle níž jejich účinkem nemůže být, aby samy o sobě a nezávisle na vnitrostátním zákoně přijatém členským státem k jejich provedení stanovily nebo zpřísňovaly trestní odpovědnost těch, kteří jednají v rozporu s jejich ustanoveními.
In particular, since Regulation No 3295/94 empowers Member States to adopt penalties for the conduct it prohibits, the Court’s case-law on directives must be extended to it, according to which directives cannot, of themselves and independently of a national law adopted by a Member State for their implementation, have the effect of determining or aggravating the liability in criminal law of persons who act in contravention of their provisions.
To vede Soudní dvůr k závěru, že pokud by postupující soud měl za to, že rakouské právo nezakazuje pouhý tranzit padělaného zboží, zásada legality trestů, která je obecnou zásadou práva Společenství, by zakazovala takové jednání trestně postihnout, a to navzdory porušení práva Společenství vnitrostátním zákonem.
The Court reached the conclusion that, if the national court were to consider that Austrian law does not prohibit the mere transit of counterfeit goods, the principle of non-retroactivity of penalties, which is a general principle of Community law, would prohibit the imposition of criminal penalties for such conduct, despite the fact that national law was contrary to Community law.