natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Obzvláště je třeba uvést rozsudek Poulsen a Diva Navigation, ve kterém se jednalo o to, zda je možné v rámci trestního řízení uplatňovat vůči dánskému kapitánovi plavidla registrovaného v Panamě zákaz lovu stanovený v nařízení Společenství v oblasti rybolovu.
Particularly worthy of note is the judgment in Poulsen and Diva Navigation, the issue in which was whether a prohibition on fishing laid down in a Community fisheries regulation could be invoked in criminal proceedings as against the Danish master of a Panamanian-regis-tered vessel.
V tomto případě použil Soudní dvůr úmluvu o mořském právu již před jejím vstupem v platnost, jakožto výraz mezinárodního obyčejového práva, aby konstatoval výlučnou vazbu plavidla ke státu vlajky 35a vyloučil použití zákazu lovu na toto plavidlo ve výlučné hospodářské zóně a v teritoriálním moři 36.
In that case the Court referred to the Convention on the Law of the Sea as an expression of international customary law even before its entry into force in order to establish that the vessel concerned could be attributed solely to the flag State 35 and to rule out the application to that vessel of the prohibition on fishing in the exclusive economic zone and in the territorial sea.
Soudní dvůr tak v zásadě již uznal, že se jednotlivci mohou dovolávat pravidel stanovených v úmluvě o mořském
36 Therefore, the Court already acknowledged in principle that individuals can rely on rules laid down in the Convention on the Law of the Sea. At the
Mezinárodní dohody, které Společenství uzavřelo, mají přednost před předpisy sekundárního práva Společenství 33.
International agreements concluded by the Community prevail over provisions of secondary Community legislation.
Soudní dvůr tedy zkoumá platnost aktů orgánů Společenství s ohledem na ustanovení takových dohod. Tento přezkum je nicméně podmíněn tím, že tomu nebrání ani povaha, ani systematika uvedené úmluvy.
33There-fore, the Court reviews the legality of acts of the Community institutions in the light of the provisions of such agreements, subject to the reservation that neither the nature nor the broad logic of the agreement in question
34 — Rozsudky ze dne 30. září 1987, Demirel (12/86, Recueil, s. 3719, bod 14); Racke (uvedený v poznámce pod čarou 23, bod 31), jakož i IATA a ELFAA (uvedený v poznámce pod čarou 13, bod 39).
34 — Case 12/86 Demirel [1987] ECR 3719, paragraph 14; Racke, cited in footnote 23, paragraph 31; and IATA and ELFAA, cited in footnote 13, paragraph 39.
32 — Rozsudek Komise v. Irsko (uvedený v poznámce pod čarou 17, bod 82); viz rovněž rozsudky IATA a ELFAA (uvedený výše v poznámce pod čarou 13, bod 36), jakož i Merck (uvedený v poznámce pod čarou 18, bod 31).
32 — Commission v Ireland, cited in footnote 17, paragraph 82; see also IATA and ELFAA, cited in footnote 13, paragraph 36, and Merck, cited in footnote 18, paragraph 31.
35 — Rozsudek Poulsen a Diva Navigation (uvedený v poznámce pod čarou 22, body 13 a 15).
35 — Poulsen and Diva Navigation, cited in footnote 22, paragraphs 13 and 15.
36 — Rozsudek Poulsen a Diva Navigation (uvedený v poznámce pod čarou 22, bod 25).
36 — Poulsen and Diva Navigation, cited in footnote 22, paragraph 25.
Rada se zřejmě opřela hlavně o skutečnost, že třetí státy dle jejího vědomí ve vnitrostátním právu úmluvu o mořském právu nepoužívají.
An important motivating factor for the Council appears to lie in the fact that nonmember countries do not, to its knowledge, apply the Convention on the Law of the Sea in their national law.
Obzvláště se podle ní soudy obecně vyhýbají vyjádření k otázkám výkladu úmluvy o mořském právu.
It submits, in particular, that clarification by the courts of matters relating to interpretation of the Convention on the Law of the Sea is generally avoided.
I kdyby byl tento argument správný, automaticky by nevylučoval její použití v právu Společenství 40.
Even if this submission were correct, it would not automatically preclude application in Community law.
Je naopak třeba analyzovat úmluvu o mořském právu.
40Instead, the Convention on the Law of the Sea must be examined.
Rovněž judikatura po vstupu úmluvy o mořském právu v platnost neobsahuje žádné indicie v tomto smyslu.
Nor does the caselaw since the entry into force of the Convention on the Law of the Sea contain any indications to that effect.
Soudní dvůr například odvodil odpovědnost státu vlajky podle mezinárodního práva z článku 94 úmluvy o mořském právu 37a nedávno vymezil teritoriální působnost šesté směrnice o dani z přidané hodnoty 38na základě ustano- vení týkajících se jurisdikce států v různých mořských zónách 39.
Thus, for example, the Court has derived the liability of flag States under international law from Article 94 of the Convention on the Law of the Sea 37 and recently defined the territorial scope of the Sixth VAT Directive 38on the basis of the rules on States’ sovereign rights in the different sea areas.
Tato ustanovení jsou znovu relevantní i v projednávaném případě.
39 These rules are also once more of interest in the present case.
Pokud jde o povahu a strukturu úmluvy o mořském právu, Rada zdůrazňuje zejména její zaměření na globální otázky, které by měly být vyřešeny na mezistátní úrovni a podle zásady vzájemnosti.
With regard to the nature and broad logic of the Convention on the Law of the Sea, the Council, in particular, emphasises its focus on global matters to be regulated at international level and in accordance with the principle of reciprocity.
Navíc se jedná o teritoriální otázky a funkce, které přísluší státům jako takovým.
It contends that territorial questions and the functions assigned to States per se are also involved.
Konečně úmluva o mořském právu stanoví různé způsoby řešení sporů, které smluvním státům ponechávají určitou flexibilitu.
Finally, the Convention on the Law of the Sea provides for a variety of dispute resolution procedures which confer on the contracting States a degree of flexibility.
Soudní dvůr nicméně v těchto případech nezkoumal ani povahu a strukturu úmluvy o mořském právu, ani neurčil, zda jsou sporná ustanovení v projednávaném případě z hlediska svého obsahu bezpodmínečná a dostatečně přesná.
In those cases, however, the Court did not examine either the nature or the broad logic of the Convention on the Law of the Sea or establish whether the provisions here in question are, as regards their content, unconditional and sufficiently precise.
Proto je třeba přezkoumat námitky vznesené proti použití ustanovení úmluvy o mořském právu v projednávaném případě.
It is therefore necessary to examine the objections to the application of the provisions of the Convention on the Law of the Sea in this case.
37 — Rozsudek ze dne 28. dubna 2005, Komise v. Itálie (C-410/03, Sb. rozh. s. I-3507, body 53 a násl.).
37 — Case C-410/03 Commission v Italy [2005] ECR I-3507, paragraphs 53 and 54.
Stručně řečeno směřuje tato argumentace k tomu, aby se na úmluvu o mořském právu použila judikatura k zvláštní povaze GATT a Dohody WTO.
In brief, the submission seeks to apply the caselaw on the particular nature of the GATT and WTO Agreements to the Convention on the Law of the Sea.
Obzvláště argumentace ohledně vzájemnosti je nicméně v rozporu s povahou úmluvy o mořském právu jako „ústavy moří a oceánů“, která byla
However, the argument concerning reciprocity in particular is at odds with the nature of the Conven-
40 — Rozsudek ze dne 26. října 1982, Kupferberg (104/81, Recueil, s. 3641, bod 18).
40 — Case 104/81 Kupferberg [1982] ECR 3641, paragraph 18.
INTERTANKO A DALŠÍ článek 280 úmluvy o mořském právu a která byla zdůrazněna Radou, vylučuje existenci výlučných pravomocí 41.
INTERTANKO AND OTHERS to Article 280 of the Convention on the Law of the Sea rules out any exclusive powers.
opakovaně uvedena na jednání.
41 tion on the Law of the Sea as a ‘constitution of the sea’, which was repeatedly put forward at the hearing.
Úmluva má podle svého čtvrtého bodu odůvodnění za cíl vytvořit objektivní „právní řád pro moře a oceány, jenž by usnadnil mezinárodní styk a napomáhal mírovému využití moří a oceánů, spravedlivému a účinnému využívání jejich zdrojů […]“.
According to the fourth recital in its preamble, the Convention seeks to establish an objective ‘legal order for the seas and oceans which will facilitate international communication, and will promote the peaceful uses of the seas and oceans, the equitable and efficient utilisation of their resources …’.
V rozporu s tím, co bylo částečně tvrzeno, „flexibilita“ nebo lépe řečeno možnost volby způsobu řešení sporů již vůbec není indicií pro flexibilitu ostatních ustanovení úmluvy o mořském právu.
Contrary to what is argued by some, the ‘flexibility’, or rather the possibility, of choosing the dispute-settlement procedure is by no means an indication of the flexibility of the other provisions of the Convention on the Law of the Sea.
Ani ustanovení týkající se řešení sporů, ani žádné jiné ustanovení úmluvy o mořském právu nepřiznávají obecně smluvním státům flexibilitu, resp. možnost odchýlit se od ustanovení úmluvy.
Neither the rules on dispute settlement nor any other provision of the Convention on the Law of the Sea provide the contracting States, in general terms, with flexibility or opportunities to derogate from the rules of the Convention.
Odkaz na mírové využití je směřován právě na jednotlivce, kteří se účastní námořní dopravy.
The reference to peaceful use is directed precisely also at individuals involved in maritime transport.
To zdůrazňují ustanovení týkající se civilní lodní dopravy.
This is emphasised by the rules on non-military shipping.
Ta je tradičně provozována především soukromými osobami, které mají zásadní zájem na tom, aby státy dodržovaly pravidla úmluvy o mořském právu v oblasti námořní dopravy.
Traditionally such shipping is operated for the most part by private individuals who have a vital interest in States complying with the rules on maritime transport laid down in the Convention on the Law of the Sea.
To platí například pro ustanovení týkající se pokojného proplutí, ke kterým se vrátím později, ale obecněji i pro ustanovení týkající se pravomocí s ohledem na znečisťování z lodí.
This is true, for example, of the rules on innocent passage, which will be addressed below, but also more generally of the rules on competence relating to shipsource pollution.
Úmluva o mořském právu je tedy kritériem legality aktů orgánů Společenství.
The Convention on the Law of the Sea therefore constitutes the criterion for the legality of the actions of Community institutions.
Do jaké míry se jí mohou jednotlivci dovolávat, může proto vyplývat pouze ze samotného příslušného ustanovení.
The degree to which individuals can rely on it can consequently be determined solely on the basis of each respective relevant provision.
Musí být z hlediska obsahu bezpodmínečné a dostatečně přesné.
Such provisions must, as regards their content, be unconditional and sufficiently precise.
V tomto řízení se nejedná o pravomoci členských států přijímat ustanovení použitelná na lodě, které plují pod jejich vlajkou.
This case does not relate to the powers of Member States to adopt rules on ships flying their respective flags.
41 — Viz rozsudek Kupferberg (uvedený v poznámce pod čarou 40, bod 20) ke zvláštnímu institucionálnímu rámci pro provedení dohody.
41 — See Kupferberg, cited in footnote 40, paragraph 20, on special institutional frameworks for the implementation of an agreement.
Možnosti řešení sporů podle úmluvy o mořském právu nebrání Soudnímu dvoru, aby použil ustanovení úmluvy k přezkoumání legality sekundárního práva Společenství.
The dispute-settlement schemes provided for by the Convention on the Law of the Sea do not prevent the Court from referring to the provisions of the Convention to examine the legality of secondary Community law.
Tato ustanovení totiž nezakládají výlučnou pravomoc jiných orgánů k výkladu úmluvy o mořském právu.
These rules do not establish exclusive competence on the part of other institutions to interpret the Convention on the Law of the Sea.
Naopak možnost smluvních států dohodnout si navzájem svobodně způsob řešení sporů, kterou jim přiznává
On the contrary, the freedom of the contracting States, emphasised by the Council, to agree on dispute-settlement procedure freely amongst themselves pursuant
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY J. KOKOTT – VĚC C-308/06 dotyčný stát může ukládat sankce za takové vypouštění na volném moři.
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-308/06 tled to impose penalties for such discharges on the high seas.
přijímají pro veškeré znečisťování z lodí v průlivech, výlučné hospodářské zóně a na volném moři, bez ohledu na to, zda tyto lodě plují pod vlajkou Společenství, či nikoliv.
down concerning all shipsource pollution in straits, in the exclusive economic zone or on the high seas, regardless of whether or not the ships involved are flagged to a Member State.
42 odst. 1 písm. b) úmluvy o mořském právu.
42 The rules relevant to the first question are laid down in Articles 87, 89, 218(1), 55, 58, 211(5) and 42(1)(b) of the Convention on the Law of the Sea.
Podle čl. 58 odst.1 úmluvy o mořském právu platí svoboda plavby také ve výlučné hospodářské zóně.
Under Article 58(1) of the Convention on the Law of the Sea, the freedom of navigation applies also in the exclusive economic zone.
Svrchovanost pobřežního státu nad touto zónou je funkční a podle článku 55 úmluvy o mořském právu se omezuje na pravomoci, které mu úmluva o mořském právu přiznává 44.
The sovereignty of the coastal State over this zone is functional and under Article 55 of the Convention on the Law of the Sea is limited to the competence conferred on it by that convention.
87 odst. 1 písm. a) svobodu plavby.
Article 87(1)(a) guarantees freedom of navigation on the high seas.
Článek 89 zakazuje zásadně státům podrobovat kterékoli části volného moře své svrchovanosti.
Article 89 prohibits States in principle from subjecting any part of the high seas to their sovereignty.
Pokud se nicméně loď nachází dobrovolně v přístavu nebo v pobřežním terminálu nějakého státu, může tento stát podle čl. 218 odst.
However, under Article 218(1), when a vessel is voluntarily within a port or at an off-shore terminal of a State, that State may undertake investigations.
Takové řízení předpokládá, že
43Such proceedings presuppose that the State concerned is enti-
42 — Rozsudek Aktiebolaget NN (uvedený v poznámce pod čarou 39, bod 59).
42 — Aktiebolaget NN, cited in footnote 39, paragraph 59.
Průlivy, které slouží pro mezinárodní plavbu, podléhají na základě této funkce zvláštním ustanovením části III úmluvy o mořském právu. Podle čl.
By reason of this function, straits used for international navigation are subject to special provisions set out in Part III of the Convention on the Law of the Sea.
42 odst. 1 písm. b) mohou státy hraničící s průlivy přijímat právní a správní předpisy týkající se tranzitního proplutí průlivy, mimo jiné k zabraňování, snížení a kontrole znečišťování prováděním příslušných mezinárodních předpisů týkajících se vypouštění ropy, ropného odpadu a jiných škodlivých látek v průlivu.
Under Article 42(1)(b), States bordering straits may adopt laws and regulations relating to transit passage through straits in respect of, inter alia, the prevention, reduction and control of pollution, by giving effect to applicable international regulations regarding the discharge of oil, oily wastes and other noxious substances in the strait.
43 — Tato pravomoc však zjevně není ještě v praxi států využívána nebo je využívána jen výjimečně a zdá se sporné, zda může být uznána jako mezinárodní obyčejové právo.
43 — However, this competence appears not yet or rarely to be utilised fully in practice between States and whether it is recognised as international customary law would appear to be a matter of dispute.
INTERTANKO A DALŠÍ tento případ: je třeba přezkoumat, zda je Společenství podle úmluvy o mořském právu oprávněno přijmout sporná ustanovení směrnice 2005/35.
INTERTANKO AND OTHERS necessary to examine whether the Community is entitled under the Convention on the Law of the Sea to adopt the contested provisions of Directive 2005/35.
Z těchto ustanovení tedy jasně vyplývá, že Společenství může při výkonu pravomocí, které na něj přenesly členské státy, stanovit sankce za vypouštění v mořských zónách dotčených v projednávaném případě, pokud je v rozporu s obecně přijatými mezinárodními normami.
Consequently, it is clear from these provisions that the Community, in the exercise of the powers assumed by Member States, may lay down penalties for discharges into the sea areas here in issue where they infringe generally recognised international rules.
Tato ustanovení nejsou bezpodmínečná v rozsahu, v němž předpokládají přijetí odpovídajících mezinárodních standardů.
These provisions are not unconditional in so far as they require the adoption of corresponding international standards.
Komise nicméně právem zdůrazňuje, že tato podmínka je splněna Marpol 73/78.
However, the Commission correctly points out that this condition is satisfied by Marpol 73/78.
Žádný ze zúčastněných netvrdí, že by tato ustanovení nebyla dostatečně jasná a bezpodmínečná.
None of the parties contends that these requirements are not sufficiently clear and unconditional.
Nicméně i kdyby měl mít Soudní dvůr za to, že práva jednotlivců jsou kategorickou podmínkou pro použití výše uvedených ustanovení jako kritérií legality, výsledek by nebyl rozdílný.
However, even if the Court were to regard the rights of individuals as an essential prerequisite for the application of the abovementioned provisions as a test of legality, the situation would be no different.
Do těchto práv může Společenství mimo teritoriální moře zasahovat jen tehdy, pokud mu úmluva o mořském právu přiznává legislativní pravomoci.
The Community may encroach on these rights outside the territorial sea only in so far as the Convention on the Law of the Sea confers rule-making powers on it.
Vzhledem k tomu, že mimo teritoriální moře jsou podle úmluvy o mořském právu přípustná jen ustanovení o vypouštění, která provádějí úmluvu Marpol 73/78, nesmí Společenství přijímat ustanovení týkající se dotyčných mořských zón, která by šla nad tento rámec. 47
Since, under the Convention on the Law of the Sea, only rules on discharges which implement Marpol 73/78 are permitted outside the territorial sea, the Community may not, for the sea areas in question, adopt more extensive rules. 47
Otázka, zda jsou sporná ustanovení přímo použitelná a zda – v souvislosti s tím – zakládají práva jednotlivců, není pro odpověď na žádost o rozhodnutí o předběžné otázce určující.
Whether or not the provisions in question are directly applicable and — correlatively — whether they confer rights on individuals is not conclusive for the purpose of responding to the request for a preliminary ruling.
Také právní základy Smluv nejsou v zásadě přímo použitelné v tom smyslu, že by z nich jednotlivci mohli vyvodit práva nebo právní důsledky ve svůj prospěch.
Even the legal bases of the Treaties are in principle not directly applicable in the sense that individuals can derive from them rights or legal consequences to their benefit.
Jednotlivci mohou nicméně zpochybnit legalitu ustanovení sekundárního práva tím, že zpochybní jejich právní základ 45. To platí rovněž pro
Nevertheless, individuals may question the legality of rules of secondary law by contesting the legal basis thereof. 45 That is precisely the situation in the present case: it is here
47 — Samozřejmě ustanovení mohou být odůvodněna také jinými mezinárodními standardy.
47 — Naturally, rules may also be justified by other international standards.
V projednávaném případě je však rozhodná pouze Marpol 73/78.
In this case, however, Marpol 73/78 alone is relevant.
Naopak názor Itálie, že navzdory těmto ustanovením mohou být mimo teritoriální moře přijata a používána přísnější ochranná ustanovení, není přesvědčivý.
By contrast, Italy’s view that more stringent protective measures could be adopted and applied outside the territorial sea in spite of these provisions is unconvincing.
Sice je pravdou, že státy musí chránit mořské prostředí, jak je uvedeno zejména v článku 192 úmluvy o mořském právu.
It is true that States must protect the marine environment, as expressed in particular in Article 192 of the Convention on the Law of the Sea.
Tento odkaz na společné standardy je odůvodněn tím, že jednostranná opatření by mohla mezinárodní plavbu nepřiměřeně zatěžovat.
This reference to common standards is justified by the fact that unilateral measures could place an unreasonable burden on international shipping.
To platí zejména pro volné moře, kde je možné si představit, že se najednou uplatní více různých standardů ochrany.
This is particularly true on the high seas, where it is possible to imagine a large number of different standards of protection applying in parallel.
Jak zdůrazňují žalobci, jakož i vlády Dánska, Řecka, Malty, Švédska a Kypru, existuje řada faktorů, které naznačují, že se směrnice 2005/35 nemá odchylovat od Marpol 73/78.
As the claimants and the Danish, Greek, Maltese, Swedish and Cypriot Governments point out, there are a number of factors which suggest that Directive 2005/35 should not derogate from Marpol 73/78.
Tyto normy jsou podle druhého bodu odůvodnění založeny na Marpol 73/78, na kterou se směrnice odvolává v čl. 2 bodě 1 48ve formě dynamického odkazu.
According to recital (2) in the preamble, these standards are set out in Marpol 73/78, to which Article 2(1) 48 of the directive refers in the form of a dynamic reference.
Provádění této úmluvy členskými státy má být podle třetího bodu odůvodnění směrnicí harmonizováno.
According to recital (3) in the preamble, implementation of this convention by the Member States is to be harmonised by the directive.
48 — V německém znění je toto ustanovení neúplné a špatně srozumitelné, protože první řádek definice chybí.
48 — In the German version this provision is incomplete and also barely comprehensible as the first line of the definition is missing.
49 — V německém znění směrnice nesprávně označen jako čtrnáctý bod odůvodnění, protože skutečný čtrnáctý bod odůvodnění ke komitologii v německém znění chybí.
49 — In the German version of the directive this is incorrectly designated recital (14) since the actual recital (14) on comitology is missing in the German version.
Mimo teritoriální moře se tak Marpol 73/78 stává prostřednictvím odkazu v uvedených ustanoveních úmluvy o mořském právu, kterou Společenství uzavřelo, kritériem legality směrnice 2005/35.
Consequently, through the reference in the above provisions of the Convention on the Law of the Sea concluded by the Community Marpol 73/78 is the test standard applicable to Directive 2005/35 outside the territorial sea.
V tomto ohledu je třeba přihlédnout ke skutečnosti, že v těchto zónách jsou podle úmluvy o mořském právu přípustná jen ustanovení, která jsou v souladu s Marpol 73/78, to znamená, že provádí standard ochrany, který je v ní stanoven.
In this respect it should be borne in mind that under the Convention on the Law of the Sea only rules which comply with Marpol 73/78, that is to say, rules which implement the standard of protection laid down therein, are permitted.
Naopak pravidla, která jdou dále než Marpol 73/78, jsou v těchto mořských zónách nepřípustná.
By contrast, rules which go beyond Marpol 73/78 are not permitted in these sea areas.
Výslovné odkazy na úmysl odchýlit se od Marpol 73/78 nejsou naopak ve znění směrnice 2005/35 patrné.
INTERTANKO AND OTHERS express indications of an intended derogation from Marpol 73/78 are to be found in the wording of Directive 2005/35.
Soudní dvůr však přinejmenším naznačil, že je třeba zkoumat směrnici 98/44 s ohledem na Úmluvu o udělování evropských patentů 53, ačkoliv jejími stranami byly pouze členské státy, a nikoliv Společenství 54.
None the less, the Court has at least intimated that Directive 98/44 should be reviewed in the light of the Convention on the Grant of European Patents, 53even though it was only the Member States, and not the Community, that were parties to it. 54