natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Posledně uvedený dokonce považuje závazné rozšíření vnitrostátních, nikoli všeobecně závazných kolektivních smluv na zahraniční pracovní smlouvy za zjevnou diskriminaci zahraničních podniků.
The latter author considers that the mandatory extension to foreign contracts of employment of the terms of collective labour agreements which as a matter of domestic law have not been declared universally applicable even constitutes an act of overt discrimination against foreign undertakings.
1 odst. 1 bod 3 zákona ze dne 20. prosince 2002 omezil ochranu minimální doby odpočinku na týdenní dobu odpočinku.
It pointed out that point (3) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 limits the protection concerning minimum rest periods to the weekly rest period.
Pojem „minimální doby odpočinku“ však zahrnoval nejen týdenní dobu odpočinku, nýbrž i další doby odpočinku, jako například denní odpočinek a přestávky v práci, které jsou stanoveny v článcích 3 a 4 směrnice 2003/88/ES 41.
However, the term ’minimum rest periods’ includes not only the weekly rest period but also other rest periods such as, for example, the daily rest period or rest breaks as are provided for in Articles 3 and 4 of Directive 2003/88/EC. 41
Lucemburská vláda uznala neúplné provedení směrnice 96/71 již ve své odpovědi ze dne 30. srpna 2004 42.
In its letter of reply of 30 August 2004 the Luxembourg Government admit-
KOMISE v. LUCEMBURSKO tomu netýká provedení směrnice 96/71, nýbrž přímo článku 49 ES.
COMMISSION v LUXEMBOURG monitoring purposes’ does not, however, concern the transposition of Directive 96/71 but relates directly to Article 49 EC.
Tím svoji povinnost v každém případě splnila teprve po uplynutí dvouměsíční lhůty, kterou ji Komise stanovila ve svém odůvodněném stanovisku ze dne 12. října 2005.
Thus, only at a date after expiry of the two-month period laid down in the Commission’s reasoned opinion of 12 October 2005 did the Luxembourg Government fulfil its obligations.
Podle ustálené judikatury Soudního dvora musí být existence nesplnění povinnosti posuzována na základě stavu,v němž se členský stát nacházel v době, kdy uplynula lhůta stanovená v odůvodněném stanovisku 43.
According to the Court’s consistent caselaw the question whether a Member State has failed to fulfil its obligations must be determined by reference to the situation prevailing in the Member State at the end of the period laid down in the reasoned opinion.
Vzhledem k tomu, že lucemburská vláda opožděné provedení směrnice nepopírá, je tento žalobní důvod opodstatněný již z tohoto důvodu.
43 As the Luxembourg Government does not contest the fact that that transposition was late, on that ground alone this complaint is well founded.
Jak již bylo uvedeno, článek 49 ES vyžaduje nejen odstranění jakékoli diskriminace poskytovatele služeb usazeného v jiném členském státě na základě jeho státní příslušnosti, ale rovněž odstranění jakéhokoli omezení 44.
As I have already stated, Article 49 EC requires not only the elimination of all discrimination against a person providing services established in another Member State on the ground of his nationality but also the abolition of any restriction.
Podle ustálené judikatury může použití vnitrostátních právních předpisů hostitelského státu na poskytovatele služeb znemožnit, ztížit nebo učinit méně atraktivním poskytování služeb, a je tedy třeba ho považovat za omezení volného pohybu služeb, jestliže způsobuje dodatečné výdaje, jakož i administrativní a hospodářskou zátěž 45.
44According to consistent caselaw, the application of the host Member State’s national rules to providers of services is liable to prohibit, impede or render less attractive the provision of services and thus to be regarded as a restriction on the freedom to provide services to the extent that it involves expense and additional administrative and economic burdens. 45
7 odst. 1 zákona ze dne 20. prosince 2002, které mají dát „před zahájením práce dát na základě žádosti a v nejkratší možné lhůtě k dispozici orgánu živnostenského dozoru údaje nezbytně nutné pro kontrolu“, se naproti
The Commission’s complaint concerning an unjustified restriction on the freedom to provide services resulting from the obligation imposed on undertakings established abroad, in accordance with Article 7(1) of the Law of 20 December 2002, ’prior to the commencement of the work [to] make available to the [Labour and Mines Inspectorate] on demand and within as short a period as possible the basic information necessary for
45 — V rozsudku Arblade (uvedeném v poznámce pod čarou 33, bod 50) musel Soudní dvůr rozhodovat o slučitelnosti vnitrostátního právního předpisu s právem Společenství, který zaměstnavateli jakožto poskytovateli služeb ve smyslu Smlouvy ukládal povinnost, aby k příspěvkům zaměstnavatele, které již odvedl fondu členského státu, ve kterém je usazen, dále zaplatil příspěvky zaměstnavatele fondu hostitelského státu.
45 — In Arblade and Others, cited in footnote 33, paragraph 50, the Court had to examine the compatibility with Community law of national rules which required an employer, as a provider of services within the meaning of the Treaty, to pay employers’ contributions to the host Member State’s fund, in addition to those which he had already paid to the fund of the Member State in which he was established.
Soudní dvůr v tom spatřoval omezení volného pohybu služeb, protože způsobovala dodatečné administrativní a hospodářské výdaje a zátěž, takže tyto podniky neměly z hlediska hospodářské soutěže stejné postavení jako zaměstnavatelé usazení v hostitelském členském státu, a mohly tím být od poskytování služeb v hostitelském členském státu odrazeny.
The Court held that to constitute a restriction on the freedom to provide services since such an obligation gave rise to additional expenses and administrative and economic burdens for undertakings established in another Member State, with the result that those undertakings were not on an equal footing, from the standpoint of competition, with employers established in the host Member State, and could thus be deterred from providing services in the host Member State.
Viz rovněž rozsudek Finalarte (uvedený v poznámce pod čarou 33, bod 30), který se vztahuje na rozsudek Mazzoleni (uvedený v poznámce pod čarou 25, bod 24).
See also Finalarte and Others, cited in footnote 33, paragraph 30, which in turn makes reference to Mazzoleni and ISA, (cited in footnote 25, paragraph 24.
V naposledy uvedeném rozsudku Soudní dvůr konstatoval, že použití vnitrostátních právních předpisů o minimální mzdě na poskytovatele služeb, kteří jsou usazeni v regionu sousedícím s hostitelským členským státem, vede k nepřiměřeně vysoké dodatečné administrativní zátěži, pokud se má odměna pracovníků, kteří jsou vysíláni do hostitelského státu pouze na určitý počet hodin, účtovat odděleně.
In the latter judgment the Court held that the application of the host Member State’s national rules on minimum wages to service providers established in a frontier region of a Member State other than the host Member State may result in an additional, disproportionate administrative burden if the remuneration for employees posted to the host State merely on an hour-by-hour basis has to be the subject of separate calculation.
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY V. TRSTENJAK – VĚC C-319/06 ustanovení i ustanovení Společenství v oblasti poskytování služeb.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-319/06
Soudní dvůr rovněž uznal opodstatněnost kontrolních opatření nezbytných k ověření splnění požadavků, které jsou samy o sobě odůvodněny obecným zájmem 47.
Likewise, it has accepted justification of monitoring measures necessary to verify compliance with requirements which are themselves warranted on grounds of public interest.
Lucemburská vláda odůvodňuje úpravu v čl. 7 odst.
47 The Luxembourg Government justifies the rule established by Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 both on the grounds of worker protection and on the need for monitoring in order to combat abuse and illegal transnational activities.
1 zákona ze dne 20. prosince 2002 jak ochranou pracovníků, tak i nutností provádět kontroly za účelem potírání zneužívání a nezákonných přeshraničních činností.
According to caselaw, both the social protection of workers and the combat of abuse are considered legitimate objectives. 48
Tato úprava podrobuje podniky se sídlem mimo území Lucemburského velkovévodství povinnému předpokládanému správnímu řízení, které před zahájením prací vyžaduje předložení dokumentů o sociálněprávním a pracovněprávním postavení a o postavení z hlediska práva pobytu vyslaných pracovníků, takže toto pravidlo je pro dotčené podniky v každém případě spojené se správními formalitami, které mohou učinit vyslání pracovníků do Lucemburska méně atraktivním než na vnitrostátní úrovni.
It subjects undertakings established outside the territory of the Grand Duchy of Luxembourg to a mandatory prior administrative procedure which requires the production of documents concerning the social security, employment and residence status of the posted workers prior to the commencement of the work, resulting in a situation which implies at any rate for the undertakings concerned the existence of administrative formalities which are liable to render the posting of workers to Luxembourg less attractive than the situation would be on the national territory.
Podle uvedené široké definice judikatury postačuje již tato skutečnost k tomu, aby byl potvrzen omezující charakter této úpravy 46.
In accordance with the broad definition developed by caselaw, set out above, that circumstance alone suffices to justify the conclusion that the rule is, by its nature, restrictive. 46
Soudní dvůr nicméně rovněž konstatoval, že kontroly prováděné vnitrostátními orgány dozoru musí dodržovat omezení
However, the Court has also held that such monitoring must comply with the limits imposed by Community law and must not render the freedom to provide services
Přesto je nutné připomenout, že Soudní dvůr přiznal členským státům pravomoc kontrolovat dodržování vnitrostátních
At the same time, the Court has recognised that Member States have the power to verify compliance with the national and
I-10191, bod 41), v nichž Soudní dvůr pro omezení volného pohybu služeb považoval za dostačující již jen nutnost respektovat správní formality. Ve svém stanovisku předneseném 15. července 2004 ve věci Komise v. Lucembursko (C-445/03, Sb. rozh. s.
46 — See Finalarte and Others, cited in footnote 33, paragraph 36, and Case C-445/03 Commission v Luxembourg [2004] ECR I-10191, paragraph 41, in which the Court held that the necessity to comply with administrative formalities was sufficient to raise the presumption of a restriction on the freedom to provide services.
I-10191, bodu 17), poukazuje generální advokát Ruiz-Jarabo Colomer na skutečnost, že poskytovatelé služeb, kteří vykonávají své právo poskytnout službu na území kterékoliv členského státu prostřednictvím vyslání stávajících zaměstnanců, narážejí na různá znevýhodnění.
In his Opinion in Case C-445/03 Commission v Luxembourg [2004] ECR I-10191, point 17, Advocate General Ruiz-Jarabo Colomer points out that suppliers of services who exercise their right to provide services in any of the Member States by posting staff there encounter various difficulties.
Jedno vyplývá z povinnosti získat povolení, jehož udělení, kromě toho, že závisí na volném uvážení, není snadné dosáhnout a znamená to zúčastnit se více či méně dlouhého, složitého a nákladného správního řízení.
One relates to the requirement to obtain an authorisation, the granting of which is not only discretionary but problematic, involving bureaucratic procedures which may be lengthy, complex or costly.
Další spočívá v tom, že se poskytovatel služeb musí podrobit některým kontrolám, které přibudou k těm, které provádí stát, ve kterém je usazen, nebo se tyto kontroly prostě opakují.
Another difficulty relates to having to undergo checks over and above (or duplicating) those imposed by the Member State of establishment.
Všechny tyto formality vedou často k upuštění od poskytování služby nebo ke znevýhodňujícím průtahům.
These procedures often lead to the supplier withdrawing from supplying the service or having to put up with damaging delays.
Na základě těchto skutečností je namístě se této judikatury dále držet.
As regards these facts I consider that the Court should continue to uphold that line of case-law.
KOMISE v. LUCEMBURSKO uložená právem Společenství a nesmějí činit volný pohyb služeb iluzorním 49.
COMMISSION v LUXEMBOURG requiring it to provide information to the authorities of its own accord.
Lucemburská vláda proti tomu namítá, že skutečnost, že podnikatel musí splnit svou oznamovací povinnost teprve „na žádost“, změkčuje tuto zákonnou povinnost.
49In particular, it must be suitable for securing the attainment of the objective which it pursues; and it must not go beyond what is necessary in order to attain that objective. 50
Mám za to, že přesto existují skutečnosti odůvodňující předpoklad, že lucemburská právní úprava je v každém případě podobná kontrole případů zneužívání před vysláním.
It seems to me, however, that there are grounds for concluding that the Luxembourg rule is indeed structured in a similar manner to a prior control measure aimed at detecting abuse.
Článek 7 odst. 1 zákona ze dne 20. prosince 2002 je totiž třeba číst ve spojení s články 13 až 17 zákona ze dne 4. dubna 1974 o reorganizaci orgánu živnostenského dozoru 51(dále jen „zákon ze dne 4. dubna 1974“), který v případě porušení oznamovací povinnosti podnikatele zmocňuje tento orgán k tomu, aby nařídil zastavení pracovní činnost vyslaných pracovníků na území Lucemburského velkovévodství s okamžitou platností.
Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 must be read in conjunction with Articles 13 to 17 of the Law of 4 April 1974 on the reorganisation of the Labour and Mines Inspectorate 51 (‘Law of 4 April 1974’), which in the event of an undertaking failing to fulfil its obligation to provide information permits the labour inspectorate to order with immediate effect that the posted workers cease their activities in the territory of the Grand Duchy.
Pokračování v práci může orgán živnostenského dozoru povolit teprve poté, co byly dodatečně předloženy všechny nezbytné dokumenty 52, přičemž za porušení tohoto nařízení je možno na základě článku 28 zákona ze dne 4. dubna 1974 uložit trest odnětí svobody a peněžní pokutu.
The labour inspectorate may only permit work to be resumed once all necessary documents have been provided, 52and in that connection, in accordance with Article 28 of the Law of 4 April 1974, a failure to observe that order is punishable with imprisonment and a fine.
Je-li však zaprvé třeba „povolení“, aby bylo možno v práci znovu pokračovat, a zadruhé je-li nedodržení povinnosti předložit dokumenty prosazováno prostředky přestupkového práva a trestního práva, nelze pak pravidlo čl.
If, however, first a ’permit’ is required to resume work and second noncompliance with the obligation to provide information is sanctioned by penal law measures, the rule of Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 can only be
1 zákona ze dne 20. prosince 2002 chápat jinak
Accordingly, no obligation arises on the undertaking
51 — Podle čl. 11 zákona ze dne 20. prosince 2002 „orgán živnostenského dozoru a celní správa jsou v oblasti své příslušnosti pověřeny kontrolou uplatňování ustanovení tohoto zákona“.
51 — According to Article 11 of the Law of 20 December 2002, ’the Inspection du travail et des mines [Labour and Mines Inspectorate] and Administration des douanes et accises [Customs and Excise Authorities] shall each be responsible in their respective area for monitoring the application of the provisions of the present law’.
Pro oblast působnosti orgánu živnostenského dozoru je relevantní zákon ze dne 4. dubna 1974 o reorganizaci orgánu živnostenského dozoru (Mémorial A – č. 27, s. 485).
The Law of 4 April 1974 on the reorganisation of the Labour and Mines Inspectorate (Mémorial A — No 27, p.
52 — Viz předběžně vykonatelné rozhodnutí orgánu živnostenského dozoru s datem 29. dubna 2004 adresované určitému podniku, ve kterém tento orgán zakazuje poskytování služeb nenahlášenými pracovníky („ordonnance executoire par provision: cessation de prestations de travail détachées nondéclarées“), jehož kopie je připojena v příloze A-5 žaloby.
50 — Arblade and Others, cited in footnote 33, paragraph 35,;Mazzoleni and ISA, cited in footnote 25, paragraph 26; and Wolff & Müller, cited in footnote 48, paragraph 34. Teyssié, B., Droit européen du travail, 2nd edition, Paris, 2003, pp. 158 and 159, takes the view that a requirement to comply with an administrative formality is only justified if it furthers the interests of the workers concerned. He argues that the legitimate justification concerning the social protection of workers may not operate as a pretext to introduce legislation restricting the freedom to provide services. 52 — See the copy of the provisionally enforceable order of the labour inspectorate dated 29 April 2004 served on a particular undertaking by which it prohibits the provision of services by non-registered workers (‘ordonnance executoire par provision: cessation de prestations de travail détachées non-déclarées’), included in Annex A-5 to the Commission’s application.
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY V. TRSTENJAK – VĚC C-319/06 ského státu ukládá jednotlivcům povinnosti, a v případě jejich porušení hrozí sankcemi.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-319/06 viduals and threatens sanctions in the event of non-compliance.
než v tom smyslu, že pro poskytování služeb v Lucembursku formou vysílání pracovníků existuje zákaz s výhradou povolení 53.
interpreted as meaning that the provision of services of Luxembourg by way of deploying workers is prohibited unless authorised. 53
Znesnadňujícím účinkem se projevuje skutečnost, že formulace těchto ustanovení nevyhovuje požadavkům právní jistoty a jasnosti.
The situation is aggravated by the fact that the provision’s wording fails to meet the requirements of legal certainty and clarity.
Podle ustálené judikatury musí členské státy k zajištění úplného používání práva Společenství nejen uvést své právní předpisy do souladu s právem Společenství, nýbrž k tomu musejí vytvořit natolik určitou, jasnou a transparentní právní situaci, že jednotlivec může v plném rozsahu zjistit svá práva a může se jich dovolávat před vnitrostátními soudy 54.
According to consistent caselaw, Member States are required not only to bring their legislation into conformity with Community law but also to do so by adopting rules of law capable of creating a situation which is sufficiently precise, clear and transparent to allow individuals to know the full extent of their rights and rely on them before the national courts.
Tato zásada musí platit tím spíše tehdy, pokud vnitrostátní právo člen-
54 That principle must apply a fortiori if national law imposes obligations on indi-
Je nutné konstatovat, že nesrozumitelné znění právní úpravy činí udělení povolení do značné míry závislým na uvážení správních orgánů a krom toho v nepřijatelné míře zvyšuje nebezpečí pro podniky spočívající v tom, že budou vystaveny správněprávním, resp. trestněprávním sankcím.
It must be observed that the ambiguous wording of the rule places the issue of a permit largely at the discretion of the administration and, in addition, unreasonably increases the risk that undertakings will find themselves subject to administrative or penal sanctions.
7 odst. 1 zákona ze dne 20. prosince 2002 by dále mohly vyplývat ze skutečnosti, že oznamovací povinnost, a tím vlastní správní řízení, vzniká v zásadě až po doručení „žádosti“ orgánu živnostenského dozoru, přičemž zůstává
Difficulties in the practical implementation of Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 may also result from the fact that the obligation to provide information and, thus, the administrative procedure itself ensues, in principle, only following the receipt of a ’demand’ from the labour inspectorate, with it remaining unclear in that regard what role the undertaking is expected to play in anticipation of that procedure and whether possi-
53 — Zákonodárce zakazuje určité činnosti (nebo určité záměry), avšak nikoliv z důvodu, že by k nim obecně nemělo dojít, nýbrž proto, že má být předem úředně ověřeno, zda v konkrétním případě porušují hmotněprávní právní předpisy.
53 — However, the legislature prohibits certain activities (or certain projects) not because they must be forbidden in general but because the authorities must examine in advance whether in an individual case they infringe certain substantive legal provisions.
Proběhne-li kontrola pozitivně a vyplývá z ní, že činnost je v souladu s hmotným právem, je namístě udělit povolení.
If that assessment proves positive and it follows that the conduct is in conformity with substantive law, the authorisation must be granted.
Zákaz je tedy od začátku podmíněn výhradou, že povolení bude uděleno, pokud z řízení o udělení povolení žádné zákonné důvody pro odepření udělení povolení.
From the outset, therefore, the prohibition applies subject to the reservation that permission is to be granted if the authorisation procedure does not reveal any legal grounds for refusal.
Z tohoto důvodu se tedy v případě „povolení“ mluví rovněž o „zákazu s výhradou povolení“ (k tomu viz Maurer, H., Allgemeines Verwaltungsrecht, 15. vydání, Mnichov 2004, bod 51, s. 218).
Thus, in the case of a ’permit’ one can equally refer to a ’prohibition qualified by a reservation of authorisation’ (see on that point Maurer, H., Allgemeines Verwaltungsrecht, 15th edition, Munich, 2004, point 51, p. 218).
7 odst. 1 zákona ze dne 20. prosince 2002.
The existence of such a prohibition unless authorisation is given also clearly confirms the restrictive nature of the Luxembourg rule established by Article 7(1) of the Law of 20 December 2002.
Ohledně vysílání pracovníků ze třetího státu podnikem poskytujícím služby usazeným ve Společenství již totiž Soudní dvůr rozhodl, že vnitrostátní právní úprava, která podmiňuje poskytování služeb na vnitrostátním území podnikem usazeným v jiném členském státě vydáním správního povolení, představuje omezení volného pohybu služeb ve smyslu článku 49 ES.
As regards the deployment of workers from nonmember States by a service provider established in the Community, the Court has already held that national legislation which makes the provision of services within national territory by an undertaking established in another Member State subject to the issue of an administrative visa constitutes a restriction on the freedom to provide services within the meaning of Article 49 EC.
Viz rozsudky Komise v. Rakousko (uvedený v bodě 40), Komise v. Lucembursko (uvedený v poznámce pod čarou 46, bod 24), a Vander Elst (uvedený v poznámce pod čarou 32, bod 15).
See Commission v Austria, cited in footnote 47, paragraph 40; Commission v Luxembourg, cited in footnote 46, paragraph 24; and Vander Elst, cited in footnote 32, paragraph 15.
KOMISE v. LUCEMBURSKO členském státě a přijal sankce, až když to bude nezbytné 57.
COMMISSION v LUXEMBOURG where this proves necessary.
nejasné, jakou úlohu má podnik před tímto řízením a zda je popřípadě nutné, aby k této „žádosti“ dal sám podnět.
bly it must itself trigger that ’demand’.
Vzhledem k tomu, že bez takové „žádosti“ podnik v konečném důsledku nemůže využívat volného pohybu služeb, aniž by byl nucen čelit sankcím správního, respektive trestního, práva, má toto omezení stejné účinky jako absolutní zákaz, který s ohledem na možnost použít méně omezující prostředky nelze považovat za nezbytný pro zajištění ochrany pracovníků.
Since in the absence of such a ’demand’ an undertaking cannot in practice take advantage of the freedom to supply services without risking administrative or penal sanctions, that restriction operates as an absolute prohibition which, given the possibility of having recourse to less-restrictive measures, cannot be regarded as necessary for the purposes of worker protection.
Z toho všeho vyplývá, že se u této právní úpravy jedná o kontrolu případů zneužívání před vysláním, která není slučitelná s článkem 49 ES.
It follows from the above that this rule constitutes prior monitoring for abuse which is incompatible with Article 49 EC.