natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Z toho vyplývá, že v rámci uplatňování vnitrostátního práva, ať již se jedná o ustanovení přijatá před nebo po přijetí směrnice, nebo o ustanovení vyplývající z mezinárodních úmluv, k nimž členský stát přistoupil, je vnitrostátní soud, který má podat jejich výklad, povinen tak učinit v největší možné míře ve světle znění a účelu směrnice, aby dosáhl výsledku, který tato směrnice sleduje, a aby tak dosáhl souladu s čl. 249 třetím pododstavcem ES (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Marleasing, bod 8).
It follows that, in applying national law, whether the provisions in question were adopted before or after the directive or derive from international agreements entered into by the Member State, the national court called on to interpret that law is required to do so, as far as possible, in the light of the wording and the purpose of the directive, in order to achieve the result pursued by the directive and thereby comply with the third paragraph of Article 249 EC (see, to that effect, Marleasing, paragraph 8).
Oproti tomu, co tvrdily při jednání společnosti Total, není Společenství krom toho vázáno Úmluvou o občanskoprávní odpovědnosti ani Úmluvou o Fondu.
Moreover, contrary to the arguments put forward by the Total companies at the hearing, the Community is not bound by the Liability Convention or the Fund Convention.
Jednak totiž Společenství k uvedeným mezinárodním instrumentům nepřistoupilo, a jednak ani nelze mít za to, že by v tomto směru nahradilo své členské státy, už jen z toho důvodu,
In the first place, the Community has not acceded to those international instruments and, in the second place, it cannot be regarded as having taken the place
Mimoto, pokud jde o rozhodnutí 2004/246, kterým se členské státy zmocňují v zájmu Evropského společenství podepsat nebo ratifikovat Protokol z roku 2003 k Mezinárodní úmluvě o fondu nebo k němu přistoupit, stačí uvést, že uvedené rozhodnutí a uvedený Protokol z roku 2003 nemohou být použitelné na skutkové okolnosti dotčené ve věci v původním řízení.
Furthermore, as regards Decision 2004/246 authorising the Member States to sign, ratify or accede to, in the interest of the Community, the Protocol of 2003 to the Fund Convention, it suffices to state that that decision and the Protocol of 1993 cannot apply to the facts at issue in the main proceedings.
Zákonodárce Společenství, jak uvádí desátý bod odůvodnění této směrnice, totiž považoval za nezbytné vzít výslovně v úvahu příslušné mezinárodní úmluvy, které ucelenějším a přísnějším způsobem upravují jakoukoli činnost spadající do rozsahu působnosti této směrnice.
The Community legislature, as stated in recital 10 in the preamble to that directive, found it necessary to take express account of the relevant international conventions regulating more comprehensively and more stringently the operation of any of the activities within the scope of that directive.
Nicméně je nutno shledat, že směrnice 75/442, včetně své kodifikované verze, jak vyplývá ze směrnice 2006/12, obdobné ustanovení neobsahuje.
However, Directive 75/442 does not contain a similar provision, even in the codified version resulting from Directive 2006/12.
Vzhledem k předcházejícím úvahám je třeba na třetí otázku odpovědět, že pro účely použití článku 15 směrnice 75/442 ve vztahu k vypuštění ropných látek do moře v důsledku havárie, které způsobilo znečištění pobřeží členského státu:
In the light of the above considerations, the answer to the third question must be that, for the purposes of applying Article 15 of Directive 75/442 to the accidental spillage of hydrocarbons at sea causing pollution of the coastline of a Member State:
– ukáže-li se, že náklady spojené s odstraněním odpadu vzniklého vypuštěním ropných látek do moře v důsledku havárie nejsou nahrazeny Fondem nebo nemohou být takto nahrazeny z důvodu překročení výše odškodnění stanovené pro tuto škodnou událost a že ustanovení vnitrostátního práva členského státu o omezení či zproštění odpovědnosti – včetně práva vyplývajícího z mezinárodních úmluv – brání tomu, aby tyto náklady byly nahrazeny vlastníkem plavidla nebo nájemcem plavidla, přestože je třeba je považovat za „držitele“ ve smyslu čl. 1 písm. c) směrnice 75/442, bude tedy muset takové vnitrostátní právo k zajištění náležitého provedení článku 15 této směrnice umožnit, aby byly uvedené náklady nahrazeny výrobcem výrobku, z něhož vznikl odpad, který se takto rozšířil.
— if it happens that the cost of disposing of the waste produced by an accidental spillage of hydrocarbons at sea is not borne by the Fund, or cannot be borne because the ceiling for compensation for that accident has been reached, and that, in accordance with the limitations and/or exemptions of liability laid down, the national law of a Member State, including the law derived from international agreements, prevents that cost from being borne by the shipowner and/or the charterer, even though they are to be regarded as ’holders’ within the meaning of Article 1(c) of Directive 75/442, such a national law will then, in order to ensure that Article 15 of that directive is correctly transposed, have to make provision for that cost to be borne by the producer of the product from which the waste thus spread came.
1 písm. a) směrnice 75/442, ve znění rozhodnutí 96/350, pokud již nemohou být využity nebo uvedeny na trh bez předchozího procesu zpracování.
Hydrocarbons accidentally spilled at sea following a shipwreck, mixed with water and sediment and drifting along the coast of a Member State until being washed up on that coast, constitute waste within the meaning of Article 1(a) of Directive 75/442, as amended by Decision 96/350, where they are no longer capable of being exploited or marketed without prior processing.
– ukáže-li se, že náklady spojené s odstraněním odpadu vzniklého vypuštěním ropných látek do moře v důsledku havárie nejsou nahrazeny Mezinárodním fondem pro náhradu škod způsobených ropným znečištěním nebo nemohou být takto nahrazeny z důvodu překročení výše odškodnění stanovené pro tuto škodnou událost a že ustanovení vnitrostátního práva členského státu o omezení či zproštění odpovědnosti – včetně práva vyplývajícího z mezinárodních úmluv – brání tomu, aby tyto náklady byly nahrazeny vlastníkem plavidla nebo nájemcem plavidla, přestože je třeba je považovat za „držitele“ ve smyslu čl. 1 písm. c) směrnice 75/442, ve znění rozhodnutí 96/350, bude tedy muset takové vnitrostátní právo k zajištění náležitého provedení článku 15 této směrnice umožnit, aby byly uvedené náklady nahrazeny výrobcem výrobku, z něhož vznikl odpad, který se takto rozšířil.
— if it happens that the cost of disposing of the waste produced by an accidental spillage of hydrocarbons at sea is not borne by the International Oil Pollution Compensation Fund, or cannot be borne because the ceiling for compensation for that accident has been reached, and that, in accordance with the limitations and/or exemptions of liability laid down, the national law of a Member State, including the law derived from inter- national agreements, prevents that cost from being borne by the shipowner and/or the charterer, even though they are to be regarded as ‘holders’ within the meaning of Article 1(c) of Directive 75/442, as amended by Decision 96/350, such a national law will then, in order to ensure that Article 15 of that directive is correctly transposed, have to make provision for that cost to be borne by the producer of the product from which the waste thus spread came.
Nicméně v souladu se zásadou „znečišťovatel platí“ může být takový výrobce povinen nahradit tyto náklady pouze tehdy, pokud v důsledku své činnosti přispěl k riziku vzniku znečištění způsobeného havárií plavidla.
In accordance with the ‘polluter pays’ principle, however, such a producer cannot be liable to bear that cost unless he has contributed by his conduct to the risk that the pollution caused by the shipwreck will occur.
Věc C-284/06
Case C-284/06
„Daňové právní předpisy – Svoboda usazování – Směrnice 90/435/EHS – Korporační daň – Společný systém zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států – Kapitálová společnost – Rozdělování příjmů a přírůstků obchodního majetku – Srážková daň – Daňový zápočet – Zacházení s akcionáři-rezidenty a akcionáři-nerezidenty“
(Tax legislation — Freedom of establishment — Directive 90/435/EEC — Corporation tax — Common system of taxation applicable in the case of parent companies and subsidiaries of different Member States — Company with a share capital — Distribution of revenue and of increases in share capital — Withholding tax — Tax credit — Treatment of resident shareholders and nonresident shareholders)
Stanovisko generálního advokáta P. Mengozziho přednesené dne 31. ledna 2008 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Opinion of Advocate General Mengozzi delivered on 31 January 2008 . . . .Judgment of the Court (Fourth Chamber), 26 June 2008 . . . . . . . . . .
Řízení – Ústní část řízení – Znovuotevření (Článek 234 ES; Jednací řád Soudního dvora, článek 61)
Procedure — Oral procedure — Reopening (Art. 234 EC; Rules of Procedure of the Court, Art. 61)
Sbližování právních předpisů – Společný systém zdanění mateřských a dceřiných společ­ností z různých členských států – Směrnice 90/435
Approximation of laws — Common system of taxation applicable in the case of parent companies and subsidiaries of different Member States — Directive 90/435
SHRNUTÍ – VĚC C-284/06
SUMMARY — CASE C-284/06
Volný pohyb osob – Svoboda usazování – Daňové právní předpisy – Korporační daň (Smlouva o ES, článek 52 (nyní po změně článek 43 ES); směrnice Rady 90/435, článek 4)
Freedom of movement for persons — Freedom of establishment — Tax legislation — Corporation tax
Stejně tak je věcí předkládajícího soudu, aby vymezil skutkový rámec, ze kterého vychází otázky, které pokládá, nebo aby alespoň vysvětlil skutkové předpoklady, na kterých jsou tyto otázky založeny.
Similarly, only the court making the reference may define the factual context in which the questions which it asks arise or, at very least, explain the factual assumptions on which the questions are based.
Proto když předkládající soud ve svém předkládacím rozhodnutí některé skutkové okolnosti neuvede, nemůže se účastník řízení dovolávat toho, že některá skutková východiska, o něž se opírá analýza generálního advokáta, jsou nesprávná či neúplná, aby odůvodnil, za podmínek stanovených článkem 61 jednacího řádu Soudního dvora, znovuotevření ústní části řízení.
Consequently, when certain facts are not set out by the national court in the order for reference, a party cannot argue that certain factual premises on which the Advocate General’s analysis is based are incorrect or incomplete so as to justify the reopening of the oral procedure, having regard to the requirements laid down in Article 61 of the Rules of Procedure of the Court.
Soudní dvůr může podle článku 61 svého jednacího řádu bez návrhu nebo na návrh generálního advokáta nebo na návrh účastníků řízení nařídit znovuotevření ústní části řízení, pokud má za to, že věc není dostatečně objasněna nebo že musí být rozhodnuta na základě argumentu, který nebyl mezi účastníky řízení projednán.
The Court may of its own motion, or on a proposal from the Advocate General, or at the request of the parties, order the reopening of the oral procedure in accordance with Article 61 of the Rules of Procedure if it considers that it lacks sufficient information, or that the case must be dealt with on the basis of an argument which has not been debated between the parties.
Avšak tvrzení, že generální advokát nepřihlédl ve svém stanovisku k některým ustanovením vnitrostátního práva, která nebyla zmíněna předkládajícím soudem v jeho předkládacím rozhodnutí, nemůže, za podmínek stanovených uvedeným článkem, odůvodnit znovuotevření ústní části řízení.
However, the argument that the Advocate General did not take account in his Opinion of the provisions of certain provisions of national law not mentioned by the national court in its order for reference cannot justify the reopening of the oral procedure, having regard to the requirements laid down in that article.
(viz body 37–40, 42, 44–47)
(see paras 37-40, 42, 44-47)
V rámci řízení podle článku 234 ES totiž Soudnímu dvoru nepřísluší určovat relevantní ustanovení, která jsou použitelná na věc v původním řízení.
In proceedings brought under Article 234 EC, it is not for the Court to specify the relevant provisions of national law applicable to the main proceedings.
Tato výsada náleží jedině předkládajícímu soudu, který vymezí vnitrostátní právní rámec, přičemž ponechává Soudnímu dvoru možnost poskytnout vnitrostátnímu soudu veškeré poznatky k výkladu práva Společenství, které mu umožní posoudit slučitelnost vnitrostátní právní úpravy s právní úpravou Společenství.
That is the prerogative of the court making the reference which, while drawing up the internal legal framework, leaves it open to the Court to provide all the criteria of interpretation of Community law so as to permit the court making the reference to assess the compatibility of national legislation with the Community rules.
Navíc, statut Soudního dvora a jednací řád nedávají účastníkům řízení možnost podat vyjádření v reakci na stanovisko přednesené generálním advokátem.
Moreover, neither the Statute of the Court of Justice nor the Rules of Procedure make provision for the parties to submit observations in response to the Advocate General’s Opinion.
Srážkovou daní je totiž jakékoli zdanění příjmů obdržených ve státě, ve kterém jsou dividendy rozdělovány, ke kterému dochází na základě výplaty dividend nebo jakéhokoli jiného výnosu z cenných papírů, je-li základem této daně výnos z uvedených cenných papírů a je-li osoba povinná k dani držitelem týchž cenných papírů.
Any tax on income received in the State in which dividends are distributed is a withholding tax on distributed profits where the chargeable event for the tax is the payment of dividends or of any other income from shares, the taxable amount is the income from those shares and the taxable person is the holder of the shares.
Pro použití uvedeného ustanovení proto musí být kumulativně splněny tři podmínky.
It follows that three conditions must be cumulatively fulfilled for the application of the abovementioned provision.
Pokud totiž uplatnění předmětného účetního opravného mechanismu nemůže změnit daňovou zátěž dceřiné společnosti-rezidenta v závislosti na tom, zda je její mateřská společnost rezidentem ve stejném členském státě nebo jiném členském státě, takže se uvedená dceřiná společnost nenachází v rozdílném postavení ve vztahu k právní úpravě svého členského státu, podle toho, zda vyplácí své zisky mateřské společnostinerezidentovi, nebo mateřské společnosti-rezidentovi, pak uplatnění uvedeného mechanismu nevede u dceřiné společnosti k tomu, že je s různými situacemi zacházeno stejným způsobem, což by představovalo diskriminační daňové zacházení, které je v zásadě zakázáno článkem 52 Smlouvy.
Where application of the corrective mechanism at issue does not alter the tax burden of the resident subsidiary on the basis of whether its parent company is resident in the same Member State or in another Member State, so that the subsidiary’s situation in regard to the legislation of its Member State of residence is not different according to whether it distributes its profits to a nonresident parent company or to a resident one, application of the mechanism in question does not cause, in regard to the subsidiary, different situations to receive identical treatment, constituting discriminatory fiscal treatment which is prohibited in principle by Article 52 of the Treaty.
(viz body 52–53, 61, 63–64, výrok 1)
(see paras 52-53, 61, 63-64, operative part 1)
Tento závěr nemůže být zpochybněn skutečností, že zdanění podniku rozdělujícího zisk se stává v případě akci-onářů-nerezidentů konečným v tom smyslu, že zvýšení daňové povinnosti společnosti rozdělující zisk není kompenzováno přiznáním odpovídajícího daňového zápočtu.
That assessment is not weakened by the fact that, for nonresident shareholders, the tax levied on the company making the distribution becomes definitive in the sense that the increase in the tax burden imposed on the company making the distribution is not compensated for by the allocation of a corresponding tax credit.
Neexistují-li sjednocující nebo harmonizační opatření v rámci Společenství, zachovávají si členské státy i nadále pravomoc vymezit prostřednictvím dohod nebo jednostranně kritéria dělby své daňové pravomoci zejména za účelem odstranění dvojího zdanění.
In the absence of any unifying or harmonising Community measures, Member States retain the power to define, by treaty or unilaterally, the criteria for allocating their powers of taxation, particularly with a view to eliminating double taxation.
V tomto ohledu je účelem daňového zápočtu, přiznaného na základě takovéto vnitrostátní právní úpravy mateřské společnosti-reziden-tovi, zamezit dvojímu ekonomickému zdanění zisků rozdělovaných dceřinou společnostírezidentem, které posledně uvedená společnost zdaňuje jako první.
On that basis, the tax credit granted to the resident parent company under such national legislation is intended to prevent economic double taxation of profits distributed by a resident subsidiary which have already been taxed in the latter’s hands.
Avšak v rámci přeshraniční výplaty zisků v zásadě nepřísluší členskému státu,
In the case of crossborder distribution of profits, it is, in principle, not for the Member State in which the subsidiary is resident to prevent economic double taxation but
SHRNUTÍ – VĚC C-284/06 rezidentem dceřiná společnost, daňový zápočet, tak i mateřská společnost-nere-zident dceřiné společnosti-rezidenta je chráněna proti riziku dvojího ekonomického zdanění zisků vyplácených ve formě dividend, chrání ji však členský stát, v němž je rezidentem.
SUMMARY — CASE C-284/06 the nonresident parent company of a resident subsidiary is protected against the risk of economic double taxation of profits distributed in the form of dividends, but by the Member State in which it is resident.
Skutečnost, že mateřské společnosti-nerezidentovi není členským státem dceřiné společnosti přiznán daňový zápočet, tedy nemůže odlišit situaci dceřiné společnosti-rezi-denta mateřské společnosti-rezidenta od situace dceřiné společnosti-rezidenta mateřské společnosti-nerezidenta.
The fact that the Member State in which the subsidiary is resident does not grant a tax credit to a nonresident parent company does not therefore distinguish the situation of the resident subsidiary of a resident parent company from that of the resident subsidiary of a nonresident parent company.
v němž je rezidentem dceřiná společnost, aby právě on zamezoval dvojímu ekonomickému zdanění, neboť toto přísluší členskému státu, na jehož území je rezidentem mateřská společnost, jak to vyplývá z článku 4 směrnice 90/435, o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států.
for the Member State in whose territory the parent company is resident, as is clear from Article 4 of Directive 90/435 on the common system of taxation applicable in the case of parent companies and subsidiaries of different Member States.
Členský stát, v němž je mateřská společnost rezidentem, je tedy povinen přiznat daňový režim, který sleduje tentýž cíl jako daňový zápočet přiznaný členským státem, v němž je rezidentem dceřiná společnost, mateřským společnostem, které jsou v něm rezidenty, aby tak bylo rovněž zamezeno dvojímu ekonomickému zdanění zisků vyplácených ve formě dividend.
Consequently, the Member State in which the parent company is resident is required to accord fiscal treatment which is designed to achieve the same result as the tax credit granted by the Member State in which the subsidiary is resident to parent companies established there, with the effect that economic double taxation of profits distributed in the form of dividends is also avoided.
Stejně jako je mateřské společnosti-rezidentovi dceřiné společnosti-rezidenta přiznán státem, v němž je rezidentem, který rovněž vystupuje jako stát, v němž je
Thus, just as the resident parent company of a resident subsidiary is granted a tax credit by its Member State of residence, acting also in its capacity as the Member State in which the subsidiary is resident,
(viz body 82–85, 87–92, 94–96, výrok 2)
(see paras 82-85, 87-92, 94-96, operative part 2)
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTAPAOLA MENGOZZIHO přednesené dne 31. ledna 2008 1
1 delivered on 31 January 2008
Článek 2 směrnice 90/435, ve znění použitelném na skutkový stav původního sporu, zní:
Article 2 of Directive 90/435, in the version applicable to the facts of the main proceedings, provides as follows:
Předkládající soud se ve své žádosti táže Soudního dvora na výklad směrnice Rady 90/435/EHS ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států 2, a případně článku 52 Smlouvy o ES (nyní, po změně, článek 43 ES), jakož i článků 73b a 73d Smlouvy o ES (nyní, po změně, články 56 ES a 58 ES).
By its reference, the national court seeks a preliminary ruling from the Court on the interpretation of Council Directive 90/435/EEC of 23 July 1990 on the common system of taxation applicable in the case of parent companies and subsidiaries of different Member States, 2and, as the case may be, of Article 52 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 43 EC) and Articles 73b and 73d of the EC Treaty (now Articles 56 EC and 58 EC respectively).
„Pro účely této směrnice se ‚společností členského státu‘ rozumí každá společnost, která: uvedených a) má některou z forem v příloze této směrnice;
‘For the purposes of this Directive “company of a Member State” shall mean any company which:
Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi společností Burda GmbH, původně Burda Verlagsbeteiligungen GmbH (dále jen „Burda“), a Finanzamt Hamburg-Am Tierpark (dále jen „Finanzamt“) ohledně zdanění zisku této společnosti za období 1996 a 1997 vyplaceného v roce 1998 jedné z jejích mateřských společností, a sice společnosti RCS International Services BV (dále jen „RCS“), usazené v Nizozemsku.
That reference was made in the context of a dispute between Burda GmbH, formerly Burda Verlagsbeteiligungen GmbH (‘Burda’), and the Finanzamt Hamburg-Am Tierpark (‘Finanzamt’) concerning tax on profits which the company distributed in 1998 for the 1996 and 1997 financial years to one of its parent companies, RCS International Services BV (‘RCS’), established in the Netherlands.
1 — Původní jazyk:francouzština.
1 — Original language: French.
b) je podle daňového práva některého členského státu pro daňové účely považována za daňového rezidenta tohoto státu a podle smlouvy o zamezení dvojího zdanění uzavřené s třetí zemí není pro daňové účely považována za daňového rezidenta mimo Společenství;
(b) according to the lax laws of a Member State is considered to be resident in that State for tax purposes and, under the terms of a double taxation agreement concluded with a third State, is not considered to be resident for tax purposes outside the Community;
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA P. MENGOZZIHO – VĚC C-284/06
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-284/06
– c) podléhá navíc bez možnosti volby nebo osvobození jedné z následujících daní:
(c) moreover, is subject to one of the following taxes, without the possibility of an option or of being exempt:
[…] nebo jakékoli jiné dani, která některou z těchto daní v budoucnu nahradí.“
…’ or to any other tax which may be substituted for any of the above taxes.’
5 odst. 1 směrnice 90/435 je zisk rozdělovaný dceřinou společností její mateřské společnosti osvobozen od srážkové daně, přinejmenším pokud mateřská společnost drží na základním kapitálu dceřiné společnosti podíl nejméně 25 %.
Under Article 5(1) of Directive 90/435, the profits which a subsidiary distributes to its parent company are exempt from withholding tax, at least where the latter holds a minimum of 25% of the capital of the subsidiary.
Článek 4 směrnice 90/435 stanoví:
Article 4 of Directive 90/435 provides as follows: