natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Jádrem problému v projednávané věci je výklad výrazu „bezplatný“ uvedeného v článku 3 směrnice 1999/44 a s tím související otázka, zda „bezplatná výměna“ znamená, že prodávající nesmí od spotřebitele poža-
The central problem in the present case is the interpretation of the expression ‘free of charge’, which appears in Article 3 of the Directive, and the related question of whether the requirement to ‘replace [goods] free of charge’ means that the seller must not
1 odst. 2 písm. a) směrnice 1999/44 se spotřebitelem rozumí „každá fyzická osoba, která ve smlouvách spadajících do oblasti působnosti této směrnice jedná za účelem, který nelze považovat za její profesní nebo obchodní činnost“.
25 — Article 1(2)(a) of Directive 1999/44 defines a consumer as ‘any natural person who, in the contracts covered by this Directive, is acting for purposes which are not related to his trade, business or profession’.
Je třeba předem upřesnit, že BGB hovoří o „kupujícím“ a „prodávajícím“
It must first be pointed out that whereas the BGB generally refers to ‘purchaser’
1 odst. 2 písm. c) směrnice 1999/44 se prodávajícím rozumí „každá fyzická nebo právnická osoba, která prodává spotřební zboží na základě smlouvy v rámci své profesní nebo obchodní činnosti“.
26 — Article 1(2)(c) of Directive 1999/44 defines a seller as ‘any natural or legal person who, under a contract, sells consumer goods in the course of his trade, business or profession’.
1 odst. 2 písm. b) směrnice 1999/44 se spotřebním zbožím rozumí „všechny hmotné movité předměty, s výjimkou:– zboží, které se prodává na základě výkonu rozhodnutí nebo jiných soudních opatření,– vody a plynu, nejsou-li stáčeny [baleny] v omezeném objemu nebo v určitém množství,– elektrické energie“.
27 — Article 1(2)(b) of Directive 1999/44 defines consumer goods as, ‘any tangible movable item, with the exception of: — goods sold by way of execution or otherwise by authority of law, — water and gas where they are not put up for sale in a limited volume or set quantity, — electricity’.
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY V. TRSTENJAK – VĚC C-404/06 dovat zaplacení náhrady za užívání vadného zboží.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-404/06 require the consumer to pay compensation for use of the defective goods.
V tomto ohledu si podle mého názoru musí spotřebitel vybrat mezi opravou a výměnou ten způsob nápravy, který je možný a přiměřený 28.
28If neither repair nor replacement is both possible and proportionate, the consumer may demand a reasonable reduction of the price or rescind the contract.
Není-li možná a přiměřená ani oprava, ani výměna zboží, může spotřebitel požadovat snížení ceny nebo odstoupit od smlouvy 29.
29 Article 3(3) of Directive 1999/44 expressly reiterates that both repair and replacement must be ‘free of charge’.
Článek 3 odst.
The normal meaning of the expression ‘free of charge’ in Article 3 of the Directive is itself enough to indicate that the German provisions are not compatible with the Directive.
3 směrnice 1999/44 znovu výslovně uvádí, že jak oprava, tak výměna zboží musí být „bezplatná“. Obvyklý význam slova „bezplatná“ uvedeného v tomto článku již naznačuje, že německá právní úprava
30The expression ‘free of charge’ is defined in
3 odst. 1 směrnice 1999/44 prodávající „odpovídá spotřebiteli za každý rozpor se smlouvou existující v okamžiku dodání spotřebního zboží“.
On a literal interpretation, it must first be pointed out that under Article 3(1) of Directive 1999/44 ‘[t]he seller shall be liable to the consumer for any lack of conformity which exists at the time the goods were delivered’.
Směrnice tedy jasně uvádí, že odpovědnost za rozpor dodaného zboží se smlouvou, který existuje v okamžiku jeho dodání, nese prodávající a že právě on odpovídá za toto vadné plnění.
The Directive thus clearly provides that the seller is to bear responsibility for any lack of conformity, at the time of delivery, in the goods delivered and that he must accept liability for his faulty performance.
Kdyby byla povolena právní úprava, podle které prodávající může požadovat náhradu za užívání zboží, byl by tento prodávající zbaven jakékoliv odpovědnosti za každý rozpor se smlouvou existující v okamžiku dodání spotřebního zboží a složka odpovědnosti, kterou měl nést prodávající, by byla ve skutečnosti přenesena na spotřebitele.
If legislation were to be approved under which the seller may require compensation for the use of the goods, the seller would no longer bear full responsibility for the lack of conformity which existed at the time of delivery, and part of the liability which ought to be borne by the seller would ultimately be transferred to the consumer.
Autoři tvrdí, že při výběru mezi opravou a výměnou si spotřebitel nesmí zvolit nepřiměřené plnění; pro určení, zda je plnění nepřiměřené se zohlední především výdaje vynaložené prodávajícím.
According to the authors, in electing between repair and replacement the consumer cannot require anything disproportionate; whether the remedy is disproportionate depends on what it costs for the seller.
Také Westermann zdůrazňuje, že výběr učiněný spotřebitelem mezi opravou a výměnou je podmíněn tím, že je příslušný způsob nápravy možný a přiměřený. Viz Westermann, H. S., „Das neue Kaufrecht einschlieβlich des Verbrauchsgüterkaufs“, Juristenzeitung, č. 10/2001, s. 537.
Westermann also emphasises that the consumer’s election between repair and replacement is subject to what is asked for being possible and proportionate. See H.P. Westermann, ‘Das neue Kaufrecht einschlieβlich des Verbrauchsgüterkaufs’, Juristenzeitung, No 10/2001, p. 537.
Grundmann a Bianca zdůrazňují možnost argumentace, že žádost o výměnu vyplývající ze směrnice 1999/44 v podstatě předpokládá porušení smlouvy. Viz Grundmann, S., Bianca, M. C., EU Sales Directive. Commentary, Intersentia, Antverpy, Oxford, New York 2002, s. 162.
According to Grundmann and Bianca, it is possible to argue that the right of replacement under Directive 1999/44 presupposes a serious breach of contract.
Stejně tak Možina uvádí, že k tomu, aby bylo vyhověno žádosti o výměnu, musí být rozpor se smlouvou podstatný. Možina, D., Kršitev pogodbe, GV Založba, Ljubljana 2006, s. 229.
Similarly, Možina states that there must be more than a merely insignificant breach of contract before replacement may be claimed. D. Možina, Kršitev pogodbe, GV Založba, Ljubljana, 2006, p. 229.
46 odst. 2 Vídeňské úmluvy o smlouvách o mezinárodní koupi zboží (CISG) vyplývá, že kupující může požadovat dodání náhradního zboží, jen jestliže vadné plnění zakládá podstatné porušení smlouvy.
Article 46(2) of the Vienna Convention for the International Sale of Goods (CISG) provides that the buyer may require delivery of substitute goods only if the lack of conformity constitutes a fundamental breach of contract. This is also underlined by P. Schlechtriem, Internationales UN-Kaufrecht, 4th edition, Mohr Siebeck, Tübingen, 2007, p.
Pokud jde o Vídeňskou úmluvu, Grundmann zdůrazňuje, že kupující má sice právo volby, avšak nemůže si vybrat plnění, které je nepřiměřené ve vztahu k jinému plnění. Grundmann, S., „Regulating Breach of Contract – The Right to Reject Performance by the Party in Breach“, European Review of Contract Law, č. 2/2007, s. 132 a 133.
As regards the Vienna Convention, Grundmann also states that although the purchaser has a right to choose, he cannot choose one remedy if it is disproportionate to the other.
Odstavec 2 uvedeného článku, který se vztahuje rovněž na žádost o řádné plnění smlouvy, uvádí v písmenech a) a b), že není možné požadovat řádné plnění, je-li toto plnění protiprávní nebo nemožné, nebo jestliže by dlužník musel v rámci tohoto plnění vynaložit nepřiměřené úsilí nebo náklady. Lando, O., Beale, H. (vyd.), Principles of Euro­pean Contract Law, Kluwer Law International, The Hague, London, Boston 2000, s.
Article 9:102(2)(a) and (b), which likewise concerns the right to proper performance of the contract, provides that specific performance cannot be obtained where performance would be unlawful or impossible or would cause the debtor unreasonable effort or expense.
29 — Směrnice 1999/44 stanoví ve svém čl.
29 — Article 3(3) and (5) of Directive 1999/44 provides a two-stage scheme for enforcing consumer claims.
Zaprvé spotřebitel může požadovat opravu nebo výměnu zboží, v obou případech bezplatnou.
30 — Oppermann states that the starting point for literal interpretation of Community law must be the normal and natural meaning of the words in the immediate context of the sentence in which they appear.
Článek 3 odst. 2 směrnice přiznává spotřebiteli nárok na „bezplatné uvedení
Article 3(2) gives the consumer the right ‘to have the goods brought into conformity free of charge’, which means that at the request of the consumer the goods may in the first instance be brought into conformity, free of charge, by repair or replacement.
QUELLE není v souladu se směrnicí 30.
QUELLE
Článek 3 odst. 4 směrnice 1999/44 definuje výraz „bezplatný“.
Article 3(4) of Directive 1999/44.
Tato definice je v rozporu s německou právní úpravou z následujících dvou důvodů.
That definition precludes the German legislation for two reasons.
Zákonodárce Společenství tím, že použil výraz „zejména“, chtěl uvést nejtypičtější příklady nákladů, které mohou být vynaloženy v případě výměny zboží, ale nepřál si omezit působnost tohoto ustanovení.
it was simply identifying the most typical examples of costs which could be incurred in replacing goods, and was not limiting the scope of the provision in question.
Vycházíme-li ze zásady exempla illustrant non restringunt legem, lze konstatovat, že „náklady“ nezahrnují jen náklady na dodání zboží, které je v souladu se smlouvou 31.
On the basis of the maxim exempla illustrant non restringunt legem, it may therefore be held that the term ‘costs’ covers not just the costs of delivering the goods which are in conformity with the contract.
Z uvedené definice tedy vyplývá, že výraz „bezplatný“ zahrnuje veškeré náklady na uvedení zboží do souladu se smlouvou, které zahrnují jak druhy nákladů vyjmenované příkladmo, tak všechny ostatní náklady, které mohou být vynaloženy v rámci výměny zboží.
31 The definition in question indicates that ‘free of charge’ covers the costs incurred for the purposes of bringing the goods into conformity with the contract, encompassing the listed examples of costs, as well as all other costs which might be incurred where replacement goods are delivered.
Zaprvé, toto ustanovení velmi jasně stanoví, že výraz „bezplatný“ označuje „[nutné] náklady vynaložené na uvedení spotřebního zboží do stavu souladu“.
First, Article 3(4) of Directive 1999/44 states very clearly that ‘free of charge’ covers ‘the necessary costs incurred to bring the goods into conformity’.
Nehledě na otázku, zda prodávající podmíní výměnu zboží zaplacením náhrady za užívání nebo jestli vymění zboží a bude požadovat náhradu později, lze náhradu považovat za náklad vynaložený na uvedení zboží do souladu se smlouvou. Definici bezplatnosti je třeba vykládat ve vztahu k čl.
Regardless of whether the seller demands payment of compensation for use as a precondition for replacing the goods or replaces the goods and subsequently requires compensation for use, this may be regarded as a cost incurred for the purposes of bringing the goods into conformity with the contract.
3 odst. 1 směrnice 1999/44, který stanoví, že prodávající v plném rozsahu odpovídá za rozpor se smlouvou existující v okamžiku dodání spotřebního zboží, z čehož vyplývá, že prodávající hradí veškeré náklady vynaložené na uvedení zboží do souladu se smlouvou.
The expression ‘free of charge’ is to be interpreted in the light of Article 3(1) of Directive 1999/44, under which the seller is to be liable for any lack of conformity which existed at the time the goods were delivered; however, that means that the seller must bear all the costs incurred for the purposes of bringing the goods into conformity.
3 odst. 3 třetího pododstavce směrnice 1999/44.
Clarification is also required as to whether the claim for payment of compensation for use causes the consumer ‘significant inconvenience’ within the meaning of the third subparagraph of Article 3(3) of Direct- ive 1999/44.
V tomto ohledu souhlasím s argumentací rakouské vlády, podle které zaplacení náhrady za užívání představuje „značnou obtíž“ ve smyslu uvedené směrnice. Výraz „značná obtíž“ nezahrnuje pouze praktické
In that regard, I agree with the Austrian Government’s view that paying compensation for use entails ‘significant inconvenience’ within the meaning of the Directive.
30 — Oppermann uvádí, že výchozím bodem doslovného výkladu práva Společenství musí být „běžný a přirozený význam výrazů v přímém kontextu dané věty“. Viz Oppermann, T., Europarecht, 3. vydání, Verlag C. H. Beck, München 2005, s. 207, bod 20.
31 — In the literature, Oppermann warns against such distortion of the meaning of legal norms by means of interpretation. T. Oppermann (cited above, footnote 30), p.
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY V. TRSTENJAK – VĚC C-404/06 chrání dostatečně, přičemž spotřebiteli umožňuje účinně uplatňovat jeho práva 32.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-404/06 sufficient protection while at the same time enabling the consumer to enforce his rights effectively.
překážky, které vyvstávají při výměně zboží, ale obtíže obecně a finanční „obtíž“ je dodatečnou obtíží, která podle mého názoru může představovat i větší obtíž, než jsou praktické překážky, na které může spotřebitel narazit při výměně zboží.
32 general, and financial ‘inconvenience’ is an additional inconvenience which, to my mind, can be even more significant than the practical obstacles facing the consumer where the goods are replaced.
Je třeba rovněž předvídat praktické důsledky žádosti o náhradu za užívání.
Consideration must also be given to how the claim for payment of compensation for use operates in practice.
V případě, kdy prodávající požaduje od spotřebitele zaplacení náhrady za užívání a není-li oprava možná, spotřebitel nemá mnoho možností.
If the seller requires the consumer to pay compensation for use and repair is not possible, the consumer ultimately has little choice.
Podmíní-li prodávající výměnu zboží zaplacením náhrady, může spotřebitel buď zaplatit náhradu a obdržet nový výrobek, anebo se obejít bez nového výrobku.
If the seller makes payment of compensation for use a precondition for replacing the goods, the consumer can either pay compensation for use and get new goods, or not get new goods.
Stejně tak nepodmíní-li prodávající výměnu zboží zaplacením náhrady za užívání, ale požaduje toto zaplacení následně, je možné, že se spotřebitel bude zdráhat požadovat i výměnu zboží.
Even if the seller does not make payment of compensation for use a precondition for replacing the goods but requires it subsequently, the consumer may be uncertain whether or not to request replacement of the goods.
5 třetí odrážky směrnice 1999/44 namítnout značné obtíže, které mu způsobuje výměna, a od prodávajícího požadovat snížení ceny nebo by mohl odstoupit od smlouvy.
In theory, on the basis of the third indent of Article 3(5) of Directive 1999/44, the consumer could rely on the fact that replacing the goods would
32 — V tomto ohledu je třeba rovněž uvést, že směrnice 1999/44 chrání prodávajícího také tím, že omezuje jeho odpovědnost časově.
32 — In this context it must also be mentioned that Directive 1999/44 protects the seller also by means of a time-limit on his liability.
5 odst. 1 směrnice 1999/44.
See the 17th recital in the preamble to and Article 5(1) of Directive 1999/44.
Krom toho finanční zájmy prodávajícího jsou dostatečně chráněny, jak Komise správně zdůrazňuje ve svém písemném vyjádření, skutečností, že může uplatňovat nepřiměřenost způsobu nápravy zvoleného spotřebitelem.
Furthermore, as the Commission rightly emphasised in its written observations, the seller’s financial interests are adequately protected by the possibility open to him of claiming that the remedy chosen by the consumer is disproportionate.
Článek 3 odst. 3 druhý pododstavec směrnice 1999/44 stanoví, že způsob zjednání náhrady je nepřiměřený „v případě, že by pro prodávajícího znamenal vznik nákladů, které by ve srovnání s ostatními možnostmi zjednání nápravy [byly nepřiměřené]“.
Under the second subparagraph of Article 3(3) of Directive 1999/44, the remedy is disproportionate ‘if it imposes costs on the seller which, in comparison with the alternative remedy, are unreasonable’.
Kdyby prodávající při výměně zboží vynaložil nepřiměřené náklady, mohl by odmítnout žádost spotřebitele o výměnu zboží.
If replacement of the goods would entail unreasonable costs for the seller, he can reject the consumer’s request for replacement.
Byla-li by oprava zboží nemožná nebo nepřiměřená, spotřebitel by si mohl podle této zásady zvolit podpůrné plnění a požadovat snížení ceny nebo by mohl odstoupit od smlouvy.
By the same token, if repair of the goods is also impossible or disproportionate, the consumer may choose the subsidiary remedy and require reduction of the price or rescission of the contract.
Směrnice tak prodávajícího
Thus, the Directive gives the seller
QUELLE vídá otázku předkládajícího soudu 34, tento výklad je pouze předpokladem, který je ještě třeba odůvodnit s použitím ostatních druhů výkladu 35.
QUELLE court’s question quite plain, 34 it is merely a starting point which requires to be confirmed by the other methods of interpretation. 35
Teleologický a systematický výklad též nesporně vedou k závěru, že směrnice 1999/44 brání takové právní úpravě, jakou je úprava německá.
A teleological and a contextual interpretation both lead clearly to the conclusion that Directive 1999/44 precludes the German legislation.
Na podporu tohoto tvrzení lze uvést několik argumentů.
That is supported by a number of arguments.
Taková situace by mohla spotřebitele odradit od uplatnění jakéhokoliv nároku na základě směrnice 1999/44.
Such a situation could deter the consumer from exercising any of his rights under Directive 1999/44.
Z praktického hlediska je třeba rovněž zohlednit skutečnost, že žádost o náhradu za užívání je zvláště problematická, pokud jde o zboží, jehož hodnota velmi rychle klesá a jehož cena se může značně snížit v době mezi jeho nákupem a výměnou z důvodu vývoje nových modelů, což je případ například počítačů, mobilních telefonů a automobilů 33.
Account should also be taken of the fact that, in practice, the claim for compensation for use is particularly problematic in relation to products which depreciate quickly in value and whose price can fall significantly between sale and replacement on account of the development of a new model; that is so in the case of computers, mobile telephones and cars, for example.
V tomto případě kupující obdrží model, který má v době jeho výměny nižší hodnotu, než jakou měl v době jeho nákupu a navíc musí ještě zaplatit náhradu za užívání.
33In those circumstances, the consumer receives a model which, at the time of replacement, is worth less than at the time of purchase; and, in addition, he still has to pay compensation for use.
153 odst. 1 ES 36, přičemž podle posledně uvedeného ustanovení přispívá Společenství za
That is clear from Article 3(1)(t) EC and Article 153(1) EC; 36under the latter provision, the Community — in order to promote
Již z doslovného výkladu článku 3 směrnice 1999/44 tedy vyplývá, že toto ustanovení brání takové právní úpravě, jakou je německá právní úprava.
Thus, it is already clear from a literal interpretation of Article 3 of Direct- ive 1999/44 that the Directive precludes legislation as the German legislation at issue.
I když doslovný výklad podle mého názoru již velmi jasně zodpo-
Although, to my mind, a literal interpretation already makes the answer to the national
34 — Samotný doslovný výklad postačuje, pokud je možné nesporně vyložit právní zásadu pouze jediným způsobem.
34 — A literal interpretation is sufficient in itself if there is no doubt that the provision can be interpreted in only one way.
Je však třeba upozornit na vzácnost takových případů (například případy lhůt).
However, this happens only infrequently (for example, in the case of time-limits).
Viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 9. března 1978, Kühlhaus Zentrum (79/77, Recueil, s. 611, bod 6), v němž Soudní dvůr vycházel pouze z doslovného výkladu ustanovení předpisu Společenství.
To this effect, see Case 79/77 Kühlhaus Zentrum [1978] ECR 611, paragraph 6, in which the Court relied only on a literal interpretation in interpreting a provision of Community law.
Neumožňuje-li doslovný výklad dospět ke zcela jasnému výsledku, je třeba vycházet rovněž z ostatních druhů výkladu.
If a literal interpretation does not provide an entirely clear answer, the other methods of interpretation are also to be applied.
Viz například stanovisko generálního advokáta Poiarese Madura ze dne 18. července 2007, Švédsko v. Komise (C-64/05 P, Sb. rozh. s. I-11389, bod 37), v němž doslovný výklad ustanovení práva Společenství nepřinesl nezpochybnitelnou odpověď, v důsledku čehož bylo nezbytné posoudit uvedené ustanovení v celkovém normativním kontextu a zohlednit cíle právní úpravy, jíž je součástí.
See inter alia the Opinion of Advocate General Poiares Maduro in Case C-64/05 P Sweden v Commission, pending before the Court, point 37, in which a literal interpretation of a provision of Community law did not give an undisputable answer, which meant that the provision was to be placed in the overall legislative context in which it was situated and the objectives of the set of norms of which it formed a part were to be referred to.
Schulze a Ebers odkazují na případ, kdy kupující zakoupí počítač za 2000 eur s průměrnou životností dva roky a kdy se měsíc před uplynutím dvouleté záruční doby objeví na pevném disku neopravitelná vada, přičemž prodávající provede výměnu zboží pouze když kupující zaplatí náhradu za užívání ve výši 1916 eur.
Schulze and Ebers refer to the following example: the purchaser buys a computer with an average life of two years for EUR 2 000; one month before the two-year guarantee period expires it is discovered that the hard drive suffers from an irreparable fault, but the seller is willing to deliver a replacement only if the purchaser pays EUR 1 916 by way of compensation for use.
V tomto ohledu uvádím, že cena nového počítače na trhu v době výskytu vady může být pouhých 500 eur z důvodu dosaženého technologického pokroku. Viz Schulze, R., Ebers, M., „Streitfragen im neuen Schuldrecht“, Juristische Schulung, č. 4/2004, s. 369.
I would point out that at the time the fault appeared the price of the new computer on the market could be only EUR 500, because of technological advancement. See R. Schulze and M. Ebers, ‘Streitfragen im neuen Schuldrecht’, Juristische Schulung, No 4/2004, p. 369.
36 — Jde tedy o cíl, jenž je možné z předpisu objektivně dovodit.
36 — This concerns the purpose which the provision appears to have when considered objectively.
K objektivní povaze cíle, jako jádru teleologického výkladu, viz například Alexy, R., A Theory of Legal Argumentation. The Theory of Rational Discourse as Theory of Legal Justi­fication, Clarendon Press, Oxford 1989, s. 241.
As regards the objectivity of the purpose as the central focus of teleological interpretation, see R. Alexy, A Theory of Legal Argumentation.
Pokud jde o význam teleologického výkladu v právu Společenství, viz například Schermers, H. G., Waelbroeck, D. F., Judicial Protection in the European Union, Kluwer Law International, The Hague, London, New York 2001, s. 20 a násl.
As regards the significance of teleological interpretation in Community law, see, for example, H.G. Schermers and D.F. Waelbroeck, Judicial Protection in the European Union, Kluwer Law International, The Hague, London, New York, 2001, p. 20 et seq.
Požadavek minimální účelem podpory zájmů spotřebitelů a zajištění vysoké úrovně ochrany spotřebitele k ochraně zdraví, bezpečnosti a hospodářských zájmů spotřebitelů 37.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-404/06 the interests of consumers and to ensure a high level of consumer protection — is to contribute to protecting the health, safety and economic interests of consumers.