natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Z předkládacího rozhodnutí a z vyjádření předložených Soudnímu dvoru vyplývá, že soustava, o kterou se jedná v původním řízení, zásobuje elektřinou samotnou FLH a 93 dalších podniků umístěných na letišti Lipsko/Halle.
It is apparent from the decision for reference and the observations submitted to the Court that the system at issue in the main proceedings supplies electricity to FLH itself and to 93 other undertakings, all of which are located on the site of Leipzig/Halle airport.
V roce 2004 byla spotřeba této soustavy 22 200 MW, z nichž bylo 3 800 MW spotřebováno jinými podniky než FLH.
That system’s consumption was 22 200 MWh in 2004, of which 3 800 MWh were consumed by undertakings other than FLH.
Podle předkládacího rozhodnutí se předpokládá, že v roce 2007 dosáhne podíl spotřeby těchto podniků 8 000 MW.
According to the decision for reference, it was forecast that those undertakings’ share of the consumption would reach 8 000 MWh in 2007.
Z toho vyplývá, že FLH neprovozuje přenosovou soustavu, jelikož přenášená elektřina není velmi vysokého napětí nebo vysokého napětí, ale provozuje soustavu, která přenáší elektřinu s cílem dodávek zákazníkům a kterou je třeba považovat za elektrizační distribuční soustavu ve smyslu čl. 2 bodu 5 směrnice 2003/54.
It follows that FLH does not operate a transmission system, as the electricity transported is not at extra-high or high voltage, but rather that it operates a system which transports electricity with a view to its supply to customers and which can be classified as an electricity distribution system within the meaning of point 5 of Article 2 of Directive 2003/54.
Článek 20 odst. 1 této směrnice ponechává na členských státech, aby přijaly opatření nezbytná pro zavedení systému pro přístup třetích osob k přenosovým a distribučním soustavám.
Article 20(1) of that directive leaves the Member States free to take the measures necessary to establish a system of third-party access to transmission or distribution systems.
Z toho vyplývá, že v souladu s článkem 249 ES si členské státy mohou zvolit formu a prostředky, které použijí, aby dosáhly tohoto zavedení.
It follows that, in accordance with Article 249 EC, the Member States have authority over the form and the methods to be used to implement such a system.
Vezmeme-li v úvahu důležitost zásady volného přístupu k přenosovým a distribučním soustavám, tento prostor pro uvážení jim nicméně nedovoluje, aby uvedenou zásadu použily mimo případy, ve kterých směrnice 2003/54 stanoví výjimky nebo odchylky.
Having regard to the importance of the principle of open access to transmission or distribution systems, that margin of discretion does not, however, authorise them to depart from that principle except in those cases where Directive 2003/54 lays down exceptions or derogations.
Takové ustanovení, jakým je § 110 odst. 1 bod 1 EnWG, by tedy bylo slučitelné se směrnicí 2003/54 pouze za předpokladu, že by spadalo do rozsahu působnosti těchto výjimek nebo odchylek.
It is therefore only where a provision such as the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG comes within the scope of those exceptions or derogations that it will be compatible with Directive 2003/54.
20 odst. 2 směrnice 2003/54 stanoví, že provozovatel distribuční soustavy může odmítnout přístup ke své soustavě, pokud postrádá nezbytnou kapacitu, s tím, že takové odmítnutí musí řádně podložit důvody.
Firstly, Article 20(2) of Directive 2003/54 provides that the operator of a distribution system may refuse access where it lacks the necessary capacity, on condition that duly substantiated reasons are given for such refusal.
Tato možnost odmítnout přístup k soustavě se nicméně posuzuje případ od případu a nedovoluje členským státům stanovit tyto odchylky obecně, aniž by u každého provozovatele byla konkrétně posouzena technická nezpůsobilost soustavy pro uspokojení požadavků na přístup pocházejících od třetích osob.
This possibility of refusing access to the system is, however, to be assessed on a case-by-case basis and does not authorise the Member States to lay down those derogations in a general manner without, in respect of each operator, a concrete assessment of the technical incapacity of the system to meet the demand for access from third parties.
Z bodu 26 odůvodnění této směrnice vyplývá, že požadavky na veřejné služby se vykládají na vnitrostátní úrovni.
It follows from recital (26) in the preamble to that directive that public-service requirements are to be interpreted on a national basis.
Z článku 3 odst. 8 směrnice 2003/54 vyplývá, že členské státy se mohou rozhodnout omezit právo na přístup třetích osob k přenosovým a distribučním soustavám, aby zaručily poskytování veřejné služby dodávky elektřiny.
It follows from Article 3(8) of Directive 2003/54 that the Member States may decide to restrict third-party rights of access to transmission and distribution systems in order to ensure the supply of a public electricity service.
Nicméně aby tak mohly učinit, musí členské státy jednak ověřit, zda právo na neomezený přístup k soustavám brání provozovatelům soustav v plnění jejich povinností veřejné služby, a jednak přezkoumat, zda by toto plnění nemohlo být uskutečňováno jinými prostředky, které nenarušují právo na přístup k soustavám, které představuje jedno z práv zakotvených ve směrnici 2003/54.
However, in order to do so, the Member States must, on the one hand, ascertain whether an unrestricted right of access to the systems would obstruct the performance by the system operators of their public-service obligations and, on the other, determine whether that performance cannot be achieved by other means which do not impact adversely on the right of access to the systems, which is one of the rights enshrined in Directive 2003/54.
Je třeba poznamenat, že odchylka od zásady volného přístupu k energetickým zásobovacím soustavám obsažená v § 110 odst. 1 bodu 1 EnWG není odůvodněna rizikem, že by provozovatelům soustav, kteří spadají do rozsahu působnosti tohoto ustanovení, bylo z důvodu tohoto volného přístupu bráněno ve splnění jejich povinností veřejné služby.
It is appropriate to observe that the derogation from the principle of open access to energy supply systems contained in the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG is not justified by the risk that the operators of systems coming within the scope of that provision would be prevented from performing their public-service obligations by the fact of that open access.
Tato odchylka je totiž odůvodněna pouze geografickou nebo právní konfigurací zóny, ve které jsou tyto soustavy provozovány.
That derogation can be justified only by the geographical or legal configuration of the area in which those systems are operated.
26 odst. 1 uvedené směrnice stanoví, že členské státy, které prokáží, že provoz malých izolovaných soustav má vážné obtíže, mohou požádat o odchylky od určitých ustanovení směrnice 2003/54, zejména od jejího článku 20.
Thirdly, Article 26(1) of Directive 2003/54 provides that Member States which can demonstrate that there are substantial problems for the operation of small isolated systems may apply for derogations from certain provisions of Directive 2003/54, including Article 20 thereof.
Tyto odchylky však vyžadují souhlas Komise, který má podobu rozhodnutí zveřejněného v Úředním věstníku Evropské unie.
Such derogations, however, require the agreement of the Commission, which takes the form of a decision published in the Official Journal of the European Union.
Takové odchylky byly povoleny Kyperské republice rozhodnutím ze dne 25. září 2006 (Úř. věst. L 270, s.
Derogations of this kind have been granted to the Republic of Cyprus, by decision of 25 September 2006 (OJ 2006 L 270, p.
72) a Republice Malta rozhodnutím ze dne 28. listopadu 2006 (Úř. věst. L 332, s. 32).
72), and to the Republic of Malta, by decision of 28 November 2006 (OJ 2006 L 332, p. 32).
26 odst. 1 směrnice 2003/54 a žádné takové rozhodnutí od ní ani neobdržela.
It must be stated that the Federal Republic of Germany has neither sought nor obtained from the Commission a decision on derogation under Article 26(1) of Directive 2003/54.
Z toho vyplývá, že takové ustanovení, jakým je § 110 odst. 1 bod 1 EnWG, nespadá do rozsahu působnosti žádné z výjimek nebo odchylek ze zásady volného přístupu k elektrizačním přenosovým nebo distribučním soustavám stanovených směrnicí 2003/54.
It follows that a provision such as the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG does not come within the scope of any of the exceptions or derogations from the principle of open access to electricity transmission or distribution systems laid down by Directive 2003/54.
Věc C-462/06
Case C-462/06
„Nařízení (ES) č. 44/2001 – Oddíl 5 kapitoly II – Příslušnost v oblasti individuálních pracovních smluv – Oddíl 2 zmíněné kapitoly – Zvláštní příslušnost – Článek 6 bod 1 – Více osob žalovaných společně“
(Regulation (EC) No 44/2001 — Section 5 of Chapter II — Jurisdiction over individual contracts of employment — Section 2 of Chapter II — Special jurisdiction — Article 6(1) — More than one defendant)
Stanovisko generálního advokáta M. Poiarese Madura přednesené dne 17. ledna 2008 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Opinion of Advocate General Poiares Maduro delivered on 17 January 2008 . . I - 3967Judgment of the Court (First Chamber), 22 May 2008 . . . . . . . . . . . .
Soudní spolupráce v občanských věcech – Příslušnost a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech – Nařízení č. 44/2001 – Příslušnost v oblasti individuálních pracovních smluv – Více osob žalovaných společně
Judicial cooperation in civil matters — Jurisdiction and the enforcement of judgments in civil and commercial matters — Regulation No 44/2001 — Jurisdiction over individual contracts of employment — More than one defendant
SHRNUTÍ – VĚC C-462/06
SUMMARY — CASE C-462/06
6 bodě 1 nařízení č. 44/2001 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech nemůže být použito na spor spadající do oddílu 5 kapitoly II uvedeného nařízení, který se týká pravidel příslušnosti použitelných v oblasti individuálních pracovních smluv.
The rule of special jurisdiction provided for in Article 6(1) of Regulation No 44/2001 on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters cannot be applied to a dispute falling under Section 5 of Chapter II of that regulation concerning the jurisdiction rules applicable to individual contracts of employment.
Pokud jde o možnost, že článku 6 bodu 1 nařízení se může dovolávat pouze zaměstnanec, ta naráží na znění jak tohoto ustanovení, tak znění oddílu 5 kapitoly II tohoto nařízení.
As regards the possibility that only an employee may rely on Article 6(1) of the regulation, that would run counter to the wording of both that provision and Section 5 of Chapter II of that regulation.
Kdyby totiž soud Společenství přeměnil zvláštní pravidla příslušnosti, určená k usnadnění řádného výkonu spravedlnosti, na jednostranná pravidla příslušnosti, která ochraňují stranu považovanou za slabší, šlo by to nad rámec vyváženosti zájmů, které zákonodárce Společenství za současného stavu práva zavedl.
The transformation by the Community courts of the rules of special jurisdiction, aimed at facilitating sound administration of justice, into rules of unilateral jurisdiction protecting the party deemed to be weaker would go beyond the balance of interests which the Community legislature has established in the law as it currently stands.
Krom toho takový výklad by byl stěží slučitelný se zásadou právní jistoty, která představuje jeden z cílů nařízení a která vyžaduje zejména, aby byla pravidla příslušnosti vykládána způsobem vyznačujícím se vysokou předvídatelností.
Furthermore, such an interpretation would be difficult to reconcile with the principle of legal certainty, which is one of the objectives of the regulation and which requires, in particular, that rules of jurisdiction be interpreted in such a way as to be highly predictable.
(viz body 19–24, 32–33, 35 a výrok)
(see paras 19-24, 32, 33, 35, operative part)
I – Právní a skutkový rámec sporu
I — Legal and factual framework of the dispute
A – Právní rámec
A — Legal framework
V projednávané žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation (Francie) žádá Soudní dvůr o výklad nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech 2, které navazuje na Bruselskou úmluvu 3 a nahrazuje ji.
By the present reference for a preliminary ruling the Cour de cassation (Court of Cassation) (France) asks the Court for an interpretation of Council Regulation (EC) No 44/2001 of 22 December 2000 on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters, 2which is the successor to and replaces the Brussels Convention. 3
„Nestanoví-li toto nařízení jinak, mohou být osoby, které mají bydliště [nebo sídlo] na území některého členského státu, bez ohledu na svou státní příslušnost žalovány u soudů tohoto členského státu.“
‘Subject to this Regulation, persons domiciled in a Member State shall, whatever their nationality, be sued in the courts of that Member State.’
Článek 6 nařízení č. 44/2001, který se nachází v oddíle 2 nazvaném „Zvláštní příslušnost“, stanoví, že osoba, která má bydliště nebo sídlo na území některého členského státu, může být v jiném členském státě žalována:
Article 6 of Regulation No 44/2001, which forms part of Section 2, entitled ‘Special Jurisdiction’, provides that a person domiciled in a Member State may be sued in another Member State:
1 — Původní jazyk: francouzština.2 — Úř. věst. L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42.
1 — Original language: French.2 — OJ 2001 L 12, p. 1.
3 — Úmluva ze dne 27. září 1968 o soudní příslušnosti a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (konsolidované znění), Úř. věst. 1998, C 27, s. 1.
3 — Convention of 27 September 1968 on jurisdiction and the enforcement of judgments in civil and commercial matters (consolidated version), OJ 1998 C 27, p. 1.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA M. POIARESE MADURA – VĚC C-462/06
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-462/06
u soudů členského státu, v němž má bydliště [nebo sídlo] nebo
‘An employer domiciled in a Member State may be sued: where he is one of a number of defendants, in the courts for the place where any one of them is domiciled, provided the claims are so closely connected that it is expedient to hear and determine them together to avoid the risk of irreconcilable judgments resulting from separate proceedings;
1. je-li žalováno více osob společně, u soudu místa, kde má bydliště [nebo sídlo] některý z žalovaných, za předpokladu, že právní nároky jsou spojeny tak úzce, že je účelné je vyšetřit a rozhodnout o nich společně, aby se zabránilo vydání vzájemně si odporujících rozhodnutí v oddělených řízeních [možnosti dojít v oddělených řízeních k protichůdným soudním rozhodnutím];
(1) in the courts of the Member State where he is domiciled; or
v jiném členském státě:
(2) in another Member State:
[…]“ a) u soudu místa, kde zaměstnanec obvykle vykonává svou práci, nebo u soudu místa, kde svou práci obvykle vykonával naposledy, nebo
(a) in the courts for the place where the employee habitually carries out his work or in the courts for the last place where he did so, or
Oddíl 5 nařízení č. 44/2001 nazvaný „Příslušnost pro individuální pracovní smlouvy“ obsahuje články 18 až 21.
Section 5 of Regulation No 44/2001, entitled ‘Jurisdiction over individual contracts of employment’, consists of Articles 18 to 21.
„Ve věcech týkajících se individuálních pracovních smluv se příslušnost určuje podle tohoto oddílu, aniž jsou dotčeny článek 4 a čl. 5 bod 5.“
In matters relating to individual contracts of employment, jurisdiction shall be determined by this Section, without prejudice to Article 4 and point 5 of Article 5.’
J.-P. Rouarda, odpůrce v původním řízení, přijala do zaměstnání v roce 1977 společnost Laboratoires Beecham Sévigné, která se stala
Mr Rouard, the defendant in the main proceedings, was engaged in 1977 by the company Laboratoires Beecham Sévigné, now Laboratoires Glaxosmithkline, the seat
Článek 19 téhož oddílu 5 uvádí:
In that same Section 5 Article 19 of the Regulation states:
Francouzský soud, který je příslušný ve vztahu ke společnosti Laboratoires Glaxosmithkline, jejíž sídlo je ve Francii, je proto podle něho příslušný na základě čl.
GLAXOSMITHKLINE AND LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE companies, which, in addition, belong to the same group.
6 bodu 1 nařízení č. 44/2001 rovněž ve vztahu ke společnosti Glaxosmithkline, i když je tato společnost usazena ve Spojeném království.
Since the French courts have jurisdiction in respect of Laboratoires Glaxosmithkline, the seat of which is in France, those courts, he submits, also have jurisdiction, pursuant to Article 6(1) of Regulation No 44/2001, in respect of Glaxosmithkline even though that company is established in the United Kingdom.
Pro uvedenou společnost prováděl na území třetích zemí různé úkoly.
He was sent by that company on various postings to third countries.
V roce 1984 byl J.-P. Rouard vyslán do Maroka na základě nové pracovní smlouvy uzavřené se společností Beecham Research UK, usazenou ve Spojeném království, která patří do stejné skupiny jako společnost Laboratoires Beecham Sévigné.
In 1984 he was sent to Morocco under a new employment contract concluded with Beecham Research UK, established in the United Kingdom, which belongs to the same group as Laboratoires Beecham Sévigné.
Touto smlouvou se druhý zaměstnavatel zavazoval zachovat určité smluvní nároky, které J.-P. Rouard nabyl v rámci původní pracovní smlouvy (zejména zachování počtu odpracovaných let, jakož i nároku na odstupné v případě propuštění).
Under that contract, the second employer undertook to maintain certain contractual rights acquired by Mr Rouard under his initial contract of employment (in particular to preserve his rights derived from length of service and his entitlement to certain payments in the event of dismissal).
Conseil des prud’hommes se nicméně v souladu se směrem, kterým se ubírala obrana obou zaměstnavatelů, prohlásil nepříslušným, přičemž uvedl, že pracovní smlouvy platné v době propuštění se řídily anglickým a marockým právem.
The Conseil de prud’hommes, in accordance with the line of defence of the two employers, declined jurisdiction, however, pointing out that the employment contracts in force at the time of his dismissal were governed by English and Moroccan law.
Neexistoval tudíž již žádný vztah podřízenosti mezi J.-P. Rouardem a společností Laboratoires Glaxosmithkline ve Francii.
Therefore, there was no longer any employment relationship between Mr Rouard and Laboratoires Glaxosmithkline in France.
Cour d’appel de Versailles toto rozhodnutí zrušil a vrátil věc Conseil de prud’hommes.
The Cour d’appel de Versailles (Court of Appeal, Versailles) set aside that decision and remitted the case back to the Conseil de prud’hommes.
Společnosti, které jsou navrhovatelkami v původním řízení, nato podaly kasační opravný prostředek ke Cour de cassation.
The appellant companies in the main proceedings then brought an appeal before the Cour de cassation.
Dne 9. března 2001 společnost Beecham Research UK, která se stala společností Glaxosmithkline, J.-P. Rouarda propustila.
On 9 March 2001 Beecham Research UK, now Glaxosmithkline, dismissed Mr Rouard.
Dne 4. června 2002 J.-P. Rouard tedy podal Conseil de prud’hommes de Saint-Germa-in-en-Laye (Francie) žalobu směřující proti společnosti Laboratoires Glaxosmithkline a zároveň proti společnosti Glaxosmithkline, vzhledem k tomu, že společnost Laboratoires Glaxosmithkline se stala právní nástupkyní společností Laboratoires Beecham Sévigné a společnost Glaxosmithkline právní nástupkyní společnosti Beecham Research UK.
On 4 June 2002 he brought an action before the Conseil de prud’hommes de Saint-Germain-en-Laye (Employment Tribunal, Saint-Germain-en-Laye) (France) against both Laboratoires Glaxosmithkline and Glaxosmithkline, which had assumed the rights of Laboratoires Beecham Sévigné and Beecham Research UK respectively.
J.-P. Rouard navrhuje, aby bylo zmíněným společnostem uloženo společně a nerozdílně zaplatit různé náhrady a náhradu škody za nedodržení postupu při propuštění, za propuštění bez skutečné a závažné příčiny, jakož i za protiprávní ukončení smlouvy.
Mr Rouard requests that those companies be ordered jointly and severally to pay various amounts of compensation, together with damages for noncompliance with the dismissal procedure, dismissal without genuine and serious cause and wrongful breach of contract.
Za těchto podmínek se nejvyšší soud rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
It is in those circumstances that the Cour de cassation decided to stay proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
Na podporu svých tvrzení J.-P. Rouard uvádí, že obě společnosti musí být považovány za jeho společné zaměstnavatele, vzhledem k tomu, že ustanovení druhé
In support of his claims Mr Rouard considers that the two companies must be regarded as his joint employers, since the clause of the second contract providing that certain contractual rights acquired initially under the first contract are to be maintained confirms that he had a single, continuous contract of employment with the two
„[J]e na jedné straně […] pravidlo zvláštní příslušnosti stanovené v čl.
‘Does the rule of special jurisdiction stated in Article 6(1) of Council Regulation …
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA M. POIARESE MADURA – VĚC C-462/06 nejdříve zaměřit pozornost na určení toho, zda pravidlo zvláštní příslušnosti uvedené v čl.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-462/06 parts.
6 bodu 1 nařízení č. 44/2001 v oblasti individuálních pracovních smluv
A — The applicability of Article 6(1) of Regulation No 44/2001 in matters relating to individual contracts of employment
II – Právní analýza
II — Legal analysis
Podstatou předběžné otázky předložené Soudnímu dvoru je určit, zda oddíl 5 kapitoly II nařízení č. 44/2001 taxativně a výlučně upravuje soudní příslušnost ve vztahu k individuálním pracovním smlouvám a vylučuje jakákoliv jiná pravidla příslušnosti stanovená v tomto nařízení nebo zda připouští výklad, podle něhož oddíl 5 nevylučuje použití pravidla zvláštní příslušnosti, pokud to zvláštní okolnosti řízení vyžadují, zejména jestliže jsou spojené právní nároky, které se týkají několika žalovaných, předloženy soudu v místě, kde má bydliště nebo sídlo některý z nich.
The Court is requested, in essence, to determine whether Section 5 of Chapter II of Regulation No 44/2001 governs exhaustively and exclusively jurisdiction over individual contracts of employment to the exclusion of all other rules of jurisdiction laid down in that regulation, or whether it permits the interpretation that Section 5 does not exclude the application of the special rule of jurisdiction when the specific circumstances of the case so require, in particular, when related claims concerning a number of defendants are referred to the courts where any one of them is domiciled.
GLAXOSMITHKLINE A LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE až 21), a jednak, že pokud existují výjimky z použití zásad uvedených v oddíle 5, jsou výslovně stanoveny v tomto nařízení.
GLAXOSMITHKLINE AND LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE
6 bod 1 nespadá do oddílu 5 a jelikož není, na rozdíl od článku 4 a článku 5 bodu 5), označen jako výjimka z použití pravidel stanovených v uvedeném oddíle, zvláštní příslušnost čl.
In so far as Article 6(1) does not fall within Section 5 and is not referred to, as Articles 4 and 5(5) are, as an exception to the application of the rules laid down in that section, the special jurisdiction under Article 6(1) is not therefore applicable to disputes concerning contracts of employment.