natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Každý předseda Evropského parlamentu, volený podle zavedeného postupu na krátké funkční období trvající dva a půl roku, si při nástupu do funkce uvědomuje, že je pouhým článkem souvislého řetězu, že při odchodu z funkce zanechá svým nástupcům nedokončenou práci, kterou zahájil, a že ani jeho osobnost, ani jeho národní či politická vnímavost nebo jeho osobní přesvědčení nemohou mít přednost před požadavky pluralismu a rozmanitosti různé povahy, jež charakterizují tento parlamentní orgán, jehož model je ve světě ojedinělý.
Each President of the European Parliament is customarily elected for a brief two-and-a-half year term of oce. On taking up their duties, Presidents therefore realise that their term is merely one stage in an on-going process, that when they leave oce they will pass on to their successors incomplete business which they have initiated, and that their own personality, national or political sensitivity and personal beliefs should not take precedence over the need for pluralism and diversity in all areas which characterise this unique parliamentary institution.
Blahopřeji panu Hans-Gertovi Pötteringovi, našemu stávajícímu předsedovi, ke šťastnému rozhodnutí chopit se iniciativy při redigování této knihy, v níž je tato kontinuita doložena.
I congratulate Mr Hans-Gert Pöttering, our current President, on his excellent idea of producing this book to illustrate the continuity of the process.
Měla jsem příležitost vykonávat funkci předsedkyně v přelomovém období mezi dvěma staletími, od července 1999 do ledna 2002, jehož klíčovými prvky bylo nezbytné obnovení harmonických vztahů s Komisí po traumatu v důsledku demise kabinetu pana Santera, příprava na velké rozšíření v roce 2004, jež umožnila – i když nedokonalá – Smlouva z Nice, úspěšný přechod na euro, které bylo přijato většinou států, stále intenzivnější povědomí o hodnotách, jež jsou společné pro kontinent s 500 miliony Evropany, přijetí Listiny základních práv Evropské unie a světový otřes způsobený atentáty z 11. září.
I was given the exciting opportunity of taking on the Presidency from July 1999 to January 2002 in the transition between two centuries. Our main concerns in that period were to restore harmonious relations with the Commission, following the traumatic resignation of Mr Santer’s team, preparations for the major enlargement in 2004 which would be made possible by the Treaty of Nice, albeit in a less than ideal manner, the successful introduction of the Euro, which a majority of Member States had adopted, the growing awareness of the values uniting a continent of 500 million Europeans, thanks to the adoption of the Charter of Fundamental Rights, and the seismic international impact of the 11 September terrorist attacks.
Mám samozřejmě na mysli velký význam legislativní činnosti, která byla v tomto období vykonána, přičemž zásluhu na tom má především parlamentní sbor, jenž docílil demokratické zralosti díky stále větší dokonalosti svých členů, funkční organizaci parlamentní činnosti a jenž získal na základě smluv, uzavřených v nedávné době, nové pravomoci, a to zejména v oblasti spolurozhodování.
I have, of course, not forgotten the importance of the substantial legislative work done over this period. However, we owe this essentially to Parliament as a whole, which had reached its democratic maturity through the increasing excellence of its Members, the practical organisation of its parliamentary business and the new powers conferred on it by the recent treaties, particularly on codecision matters.
Pokud jde konkrétně o úředníky Evropského parlamentu a potažmo i sbor pracovníků Parlamentu, neznám žádný další velký politický orgán, který by se dal s Evropským parlamentem srovnávat a v němž by zdvořilost, respekt odlišnosti druhých, odhodlanost a zaujetí pro společnou věc, jež jsou nadřazené národní či politické příslušnosti, byly tak v čase výrazně zakořeněné, hmatatelné a trvalé.
More specically, as regards the ocials of the European Parliament, and by extension the Members’ assistants, I know of no other similar large institution in which courtesy, respect for other people and their dierences, willingness to cooperate and devotion to the common cause beyond national or political allegiances, are as strong, tangible or as enduring.
Během svého předsednictví jsem stejně jako moji předchůdci usilovala o zajištění toho, aby Evropský parlament kromě své úlohy spoluzákonodárce pro téměř půl miliardy mužů a žen byl jak v rámci Unie, tak mimo ni ve zbytku světa považován za významného aktéra, jenž šíří univerzální hodnoty a solidaritu, které jsou nadějí lidstva.
The more personal touch which I wished to give my Presidency was to ensure, as my predecessors had done, that the European Parliament was perceived within the Union and in the world at large as a leading advocate of universal values and solidarity, of people’s aspirations, in addition to acting as co-legislator for a Community of just under half a billion people.
Již od doby, kdy jsem byla v roce 1984 poprvé zvolena, bylo jediným smyslem mé politické činnosti pro Evropu spojit v rámci téhož postupu dva nezbytné kroky: jednak vybudovat za účasti všech evropských států a národů, které projeví zájem, Unii, která bude územím trvalého míru a pokroku pro všechny, a na druhé straně přispět k tomu, aby tato budovaná Evropa byla podporována a – nebojím se užít ten výraz – milována všemi těmi, kteří očekávají, že bude více než jen trhem bez vnitřních hranic.
D the states and peoples of Europe who wished to be part of this Union and, secondly, ensuring that this Europe under construction was supported and – I am not afraid to say it – loved by all those hoping to see it develop into more than a mere market without internal borders.
Tuto ideu jsem měla během svého předsednictví neustále na paměti, ačkoli bych si toho samozřejmě přála učinit více a lepším způsobem.
This was my consistent objective during my Presidency, even though I would, of course, have liked to do more.
Z tohoto úhlu pohledu bylo zaznamenáno mnoho silných a symbolických okamžiků:
From this point of view, there were a large number of striking and emblematic events.
Dva mladí Guinejci, kteří zemřeli na podchlazení a byli nalezeni v pařížském Roissy v podvozkovém prostoru letadla, jež přiletělo z Conakry, pouze několik dnů po mém nástupu do funkce, kteří tolik snili o Evropě, že pro tento sen i zemřeli, a jejichž palčivý odkaz mi byl adresovanou výzvou.
There were the frozen bodies of two Guinean adolescents found in the undercarriage of an aeroplane on arrival at Paris-Roissy from Conakry, only a few days after I took oce. They were so eager to reach Europe that they died in doing so but they had prepared a poignant message for me.
Má první cesta do Kosova, kterou jsem chtěla podniknout, jehož utrpení bylo po dlouhou dobu naší kolektivní hanbou.
There was my first visit abroad, which I decided would be to Kosovo, for whose shameful martyrdom we were collectively responsible for too long.
Opakovaně vznášené obvinění veřejnosti proti vražednému barbarství organizace ETA, které bylo stále pácháno ve španělském Baskicku, na jehož území jsem uskutečnila sedm návštěv s cílem poskytnout této rozpolcené zemi podporu Parlamentu.
There was the repeated public condemnation of ETA’s murderous acts perpetuated in the Basque country, in Spain, which I visited on seven occasions to express Parliament’s support to that violence-stricken country.
Společná návštěva předsedy Knessetu, Avrahama Burga, a předsedy palestinské legislativní rady Ahmeda Corrie.
There was the joint visit by Avraham Burg, President of the Knesset, and Ahmed Corrie, President of the Palestinian Legislative Council, on 4 September 2000.
Toho dne, 4. září 2000, jejich projevy přednesené na plenárním zasedání hluboce zapůsobily na naše shromáždění.
Members of our Parliament were deeply marked by their statements in plenary.
Byly to projevy dvou mužů, kteří k sobě chovají vzájemnou úctu a kteří si vroucně přejí pro svou zemi nastolení míru.
They were the words of two men who respected each other, held each other in mutual esteem and fervently sought peace for their two countries.
Ačkoli v týdnech, které následovaly, se k našemu obrovskému zklamání spirála násilí, nejistoty a represí znovu roztočila, poselství, které nám sdělili tito dva zásadoví a odvážní muži, bylo naším shromážděním zcela přijato: oba muži vyjádřili své hluboké očekávání intenzivnějšího zapojení Evropského parlamentu do mírového procesu.
Although, to our huge disappointment, the infernal spiral of violence, insecurity and repression resumed in the weeks that followed, the message delivered by these two men of conviction and courage was an intense experience for our Parliament: both of them told us about their profound hope that the European Parliament would become more closely involved in the peace process.
Nedlouho po uskutečnění této historické návštěvy byla udělena Sacharovova cena za svobodu palestinskému otci, jehož syn zemřel při izraelském útoku, a izraelské matce, jejíž dcera se stala obětí palestinského atentátu a jejíž projev dojal mnoho poslanců.
This historic visit was followed by the award of the Sakharov Prize for freedom of thought to a Palestinian father whose son had been killed in an Israeli raid, and an Israeli mother whose daughter had died in a Palestinian bomb attack, and whose speech brought tears to the eyes of many Members.
Cesta do Izraele, Palestiny, Jordánska a Libanonu, kterou jsem uskutečnila ve stejném duchu o několik měsíců dříve.
There was my visit, a few months earlier, to Israel, Palestine, Jordan and Lebanon, in the same spirit.
Projev v Jeruzalémě, který jsem při této příležitosti přednesla před Knessetem, a při němž jsem použila silná slova, která se však nesetkala s odmítavým postojem.
There was my speech to the Knesset in Jerusalem on that occasion, which, though strongly worded, did not meet with a hostile reception.
První světová meziparlamentní konference proti trestu smrti, jíž spolupředsedá Evropský parlament ve Štrasburku.
There was the first world interparliamentary conference against the death penalty, co-chaired by the European Parliament, in Strasbourg.
„Děti ulice“, jak jsou nazývány děti v Africe žijící v bídě jako bezprizorní psi, za kterými jsem se vypravila do Ouagadougou.
There were the ‘street children’, as they are called in Africa, the forgotten victims of extreme poverty, whom I went to meet in Ouagadougou.
Návštěva majora Massouda, kterého jsem s pomocí generála Morillona a s podporou konference předsedů pozvala do Štrasburku a který tehdy poprvé navštívil Evropu.
There was commander Massoud, whom I visited in Strasbourg, with the cooperation of General Morillon and the support of the Conference of Presidents, and who was on his first visit to Europe.
Nepřijel nás požádat, abychom mu pomohli válčit, ale abychom mu pomohli nastolit mír.
Members of Parliament were impressed by his intelligence, charismatic personality and deep respect for human dignity.
Přijel nás rovněž varovat před nebezpečím „talibanizace“, která je hrozbou pro celý region, a jejího úzkého propojení s terorismem organizace Al-Kajdá.
The invitation I had addressed to him was a political recognition of all that this outstanding figure stood for.
Pan Massoud sdílel naši vůli přispět k opětovnému nastolení míru a svobody v Afghánistánu zpustošeném v důsledku fanatismu a vražedného šílenství stoupenců Talibanu.
contribution to the restoration of peace and freedom in Afghanistan, a country devastated by fanaticism and the murderous folly of the Taliban.
Evropský parlament byl jediným orgánem, jenž jej ociálně přijal.
The European Parliament was alone in receiving him ocially.
O čtyři měsíce později, 9. září 2001, byl zavražděn, a 11. září začal svět po tragédii Světového obchodního centra zjišťovat, jak hrozivé nebezpečí terorismus pro mezinárodní společenství představuje.
Four months later, on 9 September 2001, he was assassinated, and on 11 September, the world was suddenly made aware, through the World Trade Centre tragedy, of the horric danger which terrorism posed to the international community.
Návštěva majora Massouda v našem parlamentu zůstane vryta do evropských myslí i do myslí afghánského lidu, jenž nikdy nezapomene na podporu, kterou náš orgán poskytl jeho hrdinovi, a tedy i jeho boji.
Commander Massoud’s visit to our Parliament is still vividly remembered in Europe, as well as among the people of Afghanistan, who will never forget the support which the European Parliament gave to its hero and to its struggle.
Pozvání do Štrasburku tří afghánských žen, zahalených od hlavy až k patě do zlověstných burek, jež jsem rovněž iniciovala, aby mohly podat svědectví o své izolovanosti.
There were the three Afghan women, covered from head to toe by their sinister-looking burkas, whom I was able to receive in Strasbourg, giving them an opportunity to express their feeling of isolation.
A nakonec výsada, spojená s funkcí předsedy, jíž bylo podepsání v Nice v prosinci 2001 Listiny základních práv všech občanů Evropské unie, jejímž iniciátorem byl Parlament.
There was, lastly, in December 2001, the privilege I had in Nice, as President of Parliament, to sign the Charter of Fundamental Rights of all the citizens of the European Union, of which Parliament had been the initiator.
Tento text byl upraven a znovu podepsán Hans-Gertem Pötteringem 13. prosince 2007 a poté získal právní závaznost v nové smlouvě Evropské unie.
This text was adapted and signed again by Hans-Gert Pöttering on 13 December 2007 so that it would acquire legal status in the new Treaty on European Union.
Tato událost dokládá se zvláštní příznačností kontinuitu činnosti předsedů.
This event is an extremely signicant illustration of the continuity of the work carried out by the Presidents.
5 DUBNA 2001NICOLE FONTAINE PŘIJÍMÁ VELITELE AHMEDA ŠÁHA MASSOUDA V EVROPSKÉM PARLAMENTU VE ŠTRASBURKU PŘI JEHO PRVNÍ NÁVŠTĚVĚ V EVROPĚ.
5 APRIL 2001NICOLE FONTAINE RECEIVES COMMANDER AHMED SHAH MASSOUD AT THE EUROPEAN PARLIAMENT IN STRASBOURG, ON HIS FIRST VISIT TO EUROPE
LEDEN 2002 ČERVENEC 2004
JANUARY 2002 JULY 2004
Poslání předsedy Evropského parlamentu je snadnější popsat než naplnit.
The mission of President of the European Parliament is easier to describe than to full.
Můj přítel, bývalý kolega a nástupce ve funkci předsedy Hans-Gert Pöttering mě požádal, abych u příležitosti padesátého výročí Parlamentu zavzpomínal na některé klíčové okamžiky. Bylo z čeho vybírat.
In marking the institution’s fiftieth anniversary at the invitation of my friend, former colleague and successor, President Hans-Gert Pöttering, by reecting on some key moments, there were many to choose from.
Při pročítání projevu, který jsem jako předseda přednesl na konci svého funkčního období, jsem si znovu uvědomil význam této instituce.
Revisiting a speech delivered at the end of my mandate recalled the intensity of the role.
Celé období mé působnosti v Parlamentu bylo velmi vzrušující.
Yet through all of this there was one constant heartbeat.
Začalo rokem mého zvolení evropským poslancem, kdy jsem nemohl tušit, natož si představit, že se mi někdy dostane cti stát se předsedou Parlamentu.
It began in the year of my election to the Parliament when I could neither anticipate nor imagine ever having the privilege of being President.
Rok 1989 byl výjimečný rok – skutečný annus mirabilis.
Nineteen eighty nine was a special year, an annus mirabilis.
Pro obyvatele střední a východní Evropy byl tento rok novým začátkem.
For the peoples of Central and Eastern Europe it was the year that marked a new beginning.
Pád Berlínské zdi 9. listopadu 1989 se stal symbolem desítek let boje za svobodu.
When the Berlin Wall collapsed on 9th November 1989 decades of yearning for freedom found expression.
Vyvolal vzpomínky na události z budapešťských ulic v roce 1956 a deset let odvážné rezistence polského hnutí Solidarność.
It carried echoes from the streets of Budapest in 1956 to the decade long courageous struggle of Solidarnosc in Poland.
Pád Berlínské zdi našel ohlas v pražské sametové revoluci a zpívajících revolucích v pobaltských státech a vedl ke zhroucení Sovětského svazu a opětovnému sjednocení Německa.
It carried through to Prague’s Velvet revolution and to the singing revolutions in the Baltic States. It led to the eventual implosion of the Soviet Union and to German re-unication.
Listopadové události v Berlíně byly závanem svěžího vzduchu.
The spirit of what happened in Berlin that November was a breath of fresh air.
Tuto opojnou změnu jsem prožíval již jako poslanec Evropského parlamentu, kterým jsem byl poprvé zvolen pouze několik měsíců předtím.
As a first time MEP, elected only months earlier, I breathed in its intoxicating oxygen of change.
V době, kdy jsem zastával funkci předsedy Evropského parlamentu, jímž jsem byl zvolen v roce 2002, uzrálo rozhodnutí těchto států a jejich obyvatel usilovat o přistoupení k EU.
By the time I had the privilege to serve as President of the European Parliament in 2002 the maturing pathway of these states and peoples towards their EU accession had reached its moment of deni-tion.
Sjednocení Evropy, jež byla rozdělena v důsledku tísnivých historických
Bringing together a Europe, divided by the oppressive weight of his-
P událostí a nikoli na základě svobodné volby, sdílení společných hodnot a podíl na společné prosperitě se v tomto funkčním období staly prvořadým politickým úkolem a strhujícím zaujetím.
D tory and not by choice, to share common values and prosperity was the overarching political priority and consuming passion of that mandate.
Poslanci se tohoto úkolu chopili s velkým zaujetím.
As parliamentarians we contributed much to that task.
Díky obětavé práci Výboru pro zahraniční věci a jeho zpravodajů, smíšených parlamentních delegací a politických skupin, předsednictva či Konference předsedů pomohl Evropský parlament v diskusi překonat nevyhnutelnou jednotvárnost acquis communautaire a přetvořit ji v silné okamžiky.
Through the dedicated work of the Foreign Aairs Committee and its rapporteurs, through the actions of the Joint Parliamentary Delegations and the Political Groups, through the Bureau and the Conference of Presidents, the European Parliament helped to move the debate on from the unavoidable monotony of the acquis communautaire to the vitality of the moment.
Poslanci vnesli do této výzvy nadšení.
We brought the animation of parliamentary politics to bear on the challenge.
Podporovali jsme přijímání nezbytných kompromisů v jednotlivých evropských institucích a mezi nimi navzájem i mezi členskými a přistupujícími státy.
We encouraged the necessary compromises within and between the European institutions and the member and accession states.
Dospěli jsme k dohodě o rozpočtovém a finančním výhledu, který byl nezbytný k uskutečnění této historické změny.
We reached agreement on the budgetary and financial perspectives needed to accommodate this historic change.
Snažili jsme se naše nadšení z tohoto projektu zprostředkovat veřejnosti.
We sought to communicate a sense of the excitement of the project to public opinion.
Vyslovili jsme souhlas se smlouvu o přistoupení, jenž byl nezbytným předpokladem k jejímu přijetí národními parlamenty.
We gave our assent to the Accession Treaty, an indispensable prerequisite for its adoption by the national parliaments.
Dokázali jsme víc než jen splnit své povinnosti.
We did all that duty demanded of us and we did more.
Samy přistupující země procházely výjimečnou dvojí transformací – od komunismu k tržnímu hospodářství a členství v Evropské unii.
The accession states themselves were going through an extraordinary double transformation as they travelled from communism to market economy towards their membership of the European Union.
V listopadu 2002, tj. před klíčovým summitem v Kodani naplánovaným na prosinec téhož roku, jsme se poprvé sešli ve Štrasburku.
In a symbolic pre-accession act of political solidarity, the European Parliament invited the participation of observer MPs from all the candidate states.
Uvědomili jsme si, že v Evropském parlamentu budeme mít možnost setkávat se s novou politickou a kulturní rozmanitostí Evropy a že tato zkušenost nám umožní zapojit se do procesu vzájemného porozumění a politické socializace.
We first met in Strasbourg in November 2002 before the important staging post of the Copenhagen Summit that December, observing that it would give us in the European Parliament the opportunity to cope with Europe’s new political and cultural diversity and respectively allow us to engage in a process of mutual understanding and political socialisation.
Byla to včasná investice do potřebného navazování vztahů na osobní, politické a institucionální úrovni a příprava na budoucí realitu.
It was an early investment in the necessary relationship building at a personal, political and institutional level and an early rehearsal for a future reality.
Při otevření této diskuse jsem pronesl: „Jako politici stojíme před historickou výzvou úspěšně dovršit tento akt usmíření, který v pravém slova smyslu zahrnuje celý kontinent.
Introducing that debate I remarked that: ‘As politicians we are challenged before history successfully to conclude this truly continental scale act of reconciliation and healing.
Jako poslanci máme za úkol převzít iniciativu a získat na svou stranu veřejné mínění v členských i přistupujících státech.
As parliamentarians we are challenged to give leadership, to win the calculus of public consent in the member states and the accession states alike.
Skutečnou politiku založenou na přesvědčení a správném úsudku, nemůže nahradit žádná veřejná ani informační kampaň.
There is no public relations or information campaign that substitutes for real politics based on conviction and reason.
Nastala chvíle, kdy by politici měli zaujmout místo odborníků, kteří pro ně připravili cestu, a program rozšíření převzít do svých rukou“.
Now is the time for politicians to repossess the enlargement agenda from the experts who have prepared the way.’
Dne 9. dubna 2003 Parlament přijal v památném hlasování usnesení o ukončení přístupových jednání v Kodani a formálně vyjádřil souhlas s žádostí deseti zemí o členství v EU, čímž byla tato jednání završena.
In an historic vote on 9 April 2003, Parliament adopted a resolution on the conclusion of the negotiations on enlargement in Copenhagen and formally gave its assent to the membership applications of the ten
mohli poslanci národních parlamentů všech přistupujících zemí od 1. května 2003 až do skutečného přistoupení těchto zemí pravidelně účastnit práce Evropského parlamentu jako pozorovatelé.
That was when, in an unprecedented step, members of the national parliaments of all the acceding countries were invited to participate regularly in the work of the European Parliament as observers, from 1 May 2003 until their accessions were fully realised.
Proces rozšiřování se stal díky svému prohloubení všeobecným a nezvratným.
As the process of enlargement deepened it took on an inclusive and irreversible character.
Pokud jde o náplň a harmonogram rozšíření, Evropský parlament nebyl během tohoto období pouhým pasivním pozorovatelem, nýbrž vedoucím činitelem.
In matters of content and calendar the European Parliament throughout this period was a leader and not just a follower of events.
Jako irský občan Evropské unie jsem byl velmi pyšný na to, že ociální vznik nové Unie s 25 členy měl být 1. května 2004 oslaven v Dublinu během velmi úspěšného irského předsednictví.
It was a source of a great pride to me, as an Irish European, that when the new European Union of 25 was born ocially, it should be celebrated in Dublin on 1 May 2004 during such a successful Irish EU Presidency.
Jako předseda Evropského parlamentu jsem však cítil, že mou povinností je tento slavnostní okamžik přivítat na zasedání ve Štrasburku, jež se mělo konat pouze několik týdnů před červnovými celoevropskými volbami do Parlamentu, a zdůraznit, že tato instituce je dějištěm evropské politiky.
However, as European Parliament President, my sense of duty would have been to do so in Parliament in Strasbourg just weeks before the continental scale upcoming parliamentary elections in June of that year, underlining its role as the theatre of European politics.