natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tato vláda má za to, že skutečnost, že byl uveden článek 11a nařízení č. 1062/87, které bylo zrušeno od 1. ledna 1993, musí způsobit částečnou nepřípustnost žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce.
It considers that the fact that reference was made to Article 11a of Regulation No 1062/87, whereas that regulation was repealed on 1 January 1993, must render the reference for a preliminary ruling inadmissible in part.
V projednávaném případě mají M & M a Komise správně za to, že relevantními normami jsou normy platné k okamžiku rozhodnutí o vyměření cla vydaného italskými orgány dne 17. listopadu 1995, jehož legalita je zpochybňována ve věci v původním řízení.
In the present case, M & M and the Commission are correct in considering that the relevant provisions are those in force at the time when the notice of recovery, the lawfulness of which is disputed in the main proceedings, was issued by the Italian authorities on 17 November 1995.
Vzhledem k tomu, že celní kodex a prováděcí nařízení jsou použitelné od 1. ledna 1994, z těchto skutečností vyplývá, že předkládající soud první částí své první otázky a svou druhou otázkou žádá Soudní dvůr o výklad podmínek pro použití lhůt stanovených v článku 379 prováděcího nařízení, svou třetí otázkou žádá o výklad kritérií uvedených v článku 215 celního kodexu pro určení členského státu příslušného pro vybrání celního dluhu a druhou částí své první otázky žádá o vyjádření k použití režimu odpovědnosti hlavního povinného s ohledem na zásadu proporcionality.
Since the Customs Code and the implementing regulation were applicable with effect from 1 January 1994, it follows that the Corte Suprema di Cassazione is asking the Court, by the first part of its first question and by its second question, to interpret the conditions under which the timelimits laid down in Article 379 of the implementing regulation apply, by its third question, to interpret the criteria set out in Article 215 of the Customs Code in order to determine the Member State having jurisdiction to recover the customs debt and, by the second part of its first question, to give a ruling on the application of the rules governing the liability of the principal in the light of the principle of proportionality.
Nejprve je třeba přezkoumat třetí otázku týkající se určení členského státu příslušného pro vybrání celního dluhu.
It is appropriate to examine first of all the third question concerning the determination of the Member State having jurisdiction to recover the customs debt.
Ke třetí otázce
Question 3
2 celního kodexu, jelikož k porušení předpisů došlo, nebo přinejmenším porušení předpisů bylo zjištěno na italském území.
The Italian Government considers that it has jurisdiction pursuant to Article 215(2) of the Customs Code since the offence was committed or, at the very least, came to light in Italy.
Podle judikatury Soudního dvora je tento pojem „odnětí celnímu dohledu“ třeba chápat jako zahrnující každou činnost nebo opomenutí, v jejichž důsledku je
According to the caselaw of the Court, removal from customs supervision must be understood as encompassing any act or omission the result of which is to prevent, if
Předpokladem odnětí celnímu dohledu je pouze splnění podmínek objektivní povahy, jako je například fyzická nepřítomnost zboží v místě schváleného uskladnění v okamžiku, kdy celní orgány zamýšlí provést kontrolu uvedeného zboží (výše uvedené rozsudky D. Wandel, bod 48, a Liberexim, bod 60), nebo dočasné vzdálení tranzitního dokladu T1 od zboží, ke kterému se vztahuje (výše uvedený rozsudek British American Tobacco, bod 53).
Removal from customs supervision simply requires certain objective conditions to be met including, for example, the absence of the goods from the approved place of storage at the time when the customs authorities intend to carry out an examination of them (D. Wandel, paragraph 48, and Liberexim, paragraph 60) or the temporary removal of the T1 transit document from the goods to which it relates (British American Tobacco, paragraph 53).
V případě, že je na území různých členských států spácháno několik porušení předpisů nebo nesrovnalostí, je členským státem příslušným pro vybrání cla ten členský stát, na jehož území bylo spácháno první porušení předpisů nebo nesrovnalost (viz obdobně výše uvedený rozsudek Liberexim, bod 57).
Where a number of offences or irregularities have occurred in various Member States, the Member State having jurisdiction to recover the customs duties is the State in which the first offence or irregularity was committed (see, by analogy, Liberexim, paragraph 57).
Jak správně zdůraznily M & M a Komise, článek 378 prováděcího nařízení upravuje specificky v oblasti vnějšího tranzitu Společenství určení členského státu příslušného pro vybrání cla a zakotvuje domněnku příslušnosti ve prospěch členského státu, o jehož celní úřad odeslání se jedná (rozsudek ze dne 14. dubna 2005, Komise v. Německo, C-104/02, Sb. rozh. s. I-2689, bod 86).
As M & M and the Commission correctly pointed out, Article 378 of the implementing regulation specifically governs the determination of the Member State with jurisdiction to recover customs duties under the external Community transit procedure and establishes a presumption of competence in favour of the Member State to which the office of departure belongs (Case C-104/02 Commission v Germany [2005] ECR I-2689, paragraph 86).
Článek 378 odst. 1 prováděcího nařízení totiž stanoví, že aniž jsou dotčena pravidla ohledně určení místa vzniku celního dluhu uvedená v článku 215 celního kodexu, jestliže nebyla zásilka předložena celnímu úřadu určení a jestliže nelze zjistit místo
Article 378(1) of the implementing regulation provides that, without prejudice to the rules on the determination of the place where a customs debt is incurred, laid down in Article 215 of the Customs Code, where a consignment has not been presented at
MILITZER & MÜNCH porušení předpisů nebo nesrovnalosti, potom se považují toto porušení předpisů nebo tato nesrovnalost za spáchané v členském státě, o jehož celní úřad odeslání se jedná, nebo v členském státě, o jehož celní úřad tranzitu se jedná při vstupu do Společenství a kterému bylo odevzdáno potvrzení o přestupu hranice, není-li ve lhůtě uvedené v čl. 379 odst. 2 prováděcího nařízení prokázáno řádné provedení tranzitní operace nebo místo, na němž byly porušení předpisů nebo nesrovnalost skutečně spáchány (rozsudek ze dne 20. ledna 2005, Honeywell Aerospace, C-300/03, Sb. rozh. s. I-689, bod 21). 31
MILITZER & MÜNCH the office of destination and the place of the offence or irregularity cannot be established, such offence or irregularity is deemed to have been committed in the Member State to which the office of departure belongs or in the Member State to which the office of transit at the point of entry into the Community belongs, to which a transit advice note has been given, unless within the period laid down in Article 379(2) of the implementing regulation, proof of the regularity of the transit operation or of the place where the offence or irregularity was actually committed is furnished (Case C-300/03 Honeywell Aerospace [2005] ECR I-689, paragraph 21). 31
Uplatnění postupu stanoveného v článku 379 prováděcího nařízení tedy předpokládá, že celní orgány nemohou zjistit místo porušení předpisů nebo nesrovnalostí (rozsudek ze dne 14. listopadu 2002, SPKR, C-112/01, Recueil, s. I-10655, bod 35).
The initiation of the procedure laid down in Article 379 of the implementing regulation therefore assumes that the place of the offence or irregularity cannot be established by the customs authorities (Case C-112/01 SPKR [2002] ECR I-10655, paragraph 35).
215 odst. 1 celního kodexu umožňují označit členský stát, na jehož území bylo spácháno první porušení předpisů nebo nesrovnalost, které mohou být kvalifikovány jako odnětí celnímu dohledu, jako stát příslušný pro vybrání celního dluhu.
If that is the case, the Member State in which the first offence or irregularity capable of being classified as a removal from customs surveillance was committed can be identified as the State with jurisdiction to recover the customs debt, pursuant Articles 203(1) and 215(1) of the Customs Code.
Naproti tomu, jestliže nebylo možné zjistit místo porušení předpisů nebo nesrovnalostí, je pro vybrání cla v souladu s ustanoveními článků 378 a 379 prováděcího nařízení příslušný členský stát, o jehož celní úřad odeslání se jedná.
On the other hand, if the place where the offence or irregularity was committed cannot be thus established, the Member State to which the office of departure belongs has jurisdiction to recover customs duties, in accordance with Articles 378 and 379 of the implementing regulation.
Za účelem určení toho, zda ve věci v původním řízení italské orgány byly příslušné pro vybrání dotčeného cla, přísluší předkládajícímu soudu, aby s ohledem na všechny
In order to determine whether, in the case in the main proceedings, the Italian authorities had jurisdiction to recover the duties in question, it is for the referring
2008 – VĚC C-230/06 relevantní skutečnosti dostupné v okamžiku, kdy bylo zjištěno, že zásilky nebyly předloženy celnímu úřadu určení, ověřil, zda bylo možné zjistit místo, na kterém bylo spácháno první porušení předpisů nebo nesrovnalost, které mohou být kvalifikovány jako odnětí celnímu dohledu. Pokud tomu tak není, domněnka příslušnosti ve prospěch členského státu, o jehož celní úřad odeslání se jedná, uvedená v čl.
2008 — CASE C-230/06 court to verify whether, having regard to all the relevant information available at the time when it came to light that the consignments had not been presented at the office of destination, it was possible to establish the place in which the first offence or irregularity capable of being classified as a removal from customs surveillance was committed.
378 odst. 1 prováděcího nařízení, vede k označení Spolkové republiky Německo jako členského státu příslušného pro vybrání cla.
If that is not the case, the effect of the presumption of competence in favour of the Member State to which the office of departure belongs, established by Article 378(1) of the implementing regulation, is that the Federal Republic of Germany is the Member State with jurisdiction to recover the customs duties.
Tuto domněnku lze vyvrátit ve prospěch příslušnosti jiného členského státu pouze tehdy, když je zjištěno, že první porušení předpisů nebo nesrovnalost byly skutečně spáchány na území tohoto posledně uvedeného členského státu.
That presumption can be rebutted in favour of the jurisdiction of another Member State only if it is established that the first offence or irregularity was actually committed in the territory of that State.
To však musí být orgánům členského státu, o jehož celní úřad odeslání se jedná, věrohodně prokázáno v souladu s postupem uvedeným v článku 379 prováděcího nařízení, který zahrnuje zejména dodržování lhůt, které jsou v něm upraveny.
Nevertheless, proof to that effect must be furnished to the satisfaction of the authorities of the Member State to which the office of departure belongs, in accordance with the procedure laid down in Article 379 of the implementing regulation, which entails, inter alia, compliance with the timelimits laid down in that provision.
215 odst. 1 celního kodexu umožňují označit členský stát, na jehož území bylo spácháno první porušení předpisů nebo nesrovnalost, které mohou být kvalifikovány jako odnětí celnímu dohledu, jako stát příslušný pro vybrání celního dluhu.
If that is the case, the Member State in which the first offence or irregularity capable of being classified as a removal from customs surveillance was committed can be identified as the State with jurisdiction to recover the customs debt, pursuant to Articles 203(1) and 215(1) of the Customs Code.
Naproti tomu, jestliže nebylo možné zjistit místo porušení předpisů nebo nesrovnalostí, je pro vybrání cla v souladu s ustanoveními článků 378 a 379 prováděcího nařízení příslušný členský stát, o jehož celní úřad odeslání se jedná.
On the other hand, if the place where the offence or irregularity was committed cannot be thus established, the Member State to which the office of departure belongs has jurisdiction to recover the customs duties, in accordance with Articles 378 and 379 of the implementing regulation.
MILITZER & MÜNCH K první části první otázky a ke druhé otázce
MILITZER & MÜNCH The first part of the first question and the second question
Jak správně poznamenaly italská vláda a Komise, nedodržení lhůty jedenácti měsíců samo o sobě nezamezuje vybrání celního dluhu od hlavního povinného (výše uvedené rozsudky SPKR, body 27 až 33, a Komise v. Německo, bod 69).
As the Italian Government and the Commission correctly observed, non-compliance with the 11-month timelimit does not by itself prevent recovery of the customs debt from the principal (SPKR, paragraphs 27 to 33, and Commission v Germany, paragraph 69).
2 prováděcího nařízení hlavnímu povinnému obligatorní a musí předcházet vybrání celního dluhu celními orgány (výše uvedené rozsudky SPKR, bod 32; Honeywell Aerospace, body 23 a 24, a Komise v. Německo, bod 71; usnesení ze dne 6. dubna 2006, Reyniers & Sogama, C-407/05, nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí, bod 22, a rozsudek ze dne 8. března 2007, Gerlach, C-44/06, Sb. rozh. s. I-2071, bod 33). 40
On the other hand, notification to the principal of the three-month timelimit laid down in Article 379(2) of the implementing regulation is mandatory and must precede recovery of the customs debt by the customs authorities (SPKR, paragraph 32; Honeywell Aerospace, paragraphs 23 and 24; Commission v Germany, paragraph 71; order of 6 April 2006 in Case C-407/05 Reyniers & Sogama, paragraph 22; and Case C-44/06 Gerlach [2007] ECR I-2071, paragraph 33). 40
V tomto ohledu je třeba připomenout, že účelem těchto lhůt jedenácti měsíců a tří měsíců je zajistit, aby správní orgány používaly předpisy v oblasti vybírání celního dluhu s řádnou péčí a jednotně v zájmu rychlého poskytnutí k dispozici vlastních zdrojů Společenství (výše uvedené rozsudky SPKR, bod 34, a Komise v. Německo, body 69 a 78).
It should be noted that the purpose of those 11-month and 3-month timelimits is to ensure diligent and uniform application, by the administrative authorities, of the provisions relating to the recovery of customs debts in order to secure rapid availability of the Community’s own resources (SPKR, paragraph 34, and Commission v Germany, paragraphs 69 and 78).
Krom toho je účelem lhůty tří měsíců rovněž chránit zájmy hlavního povinného tím, že mu poskytuje dostatek času k případnému předložení důkazu o řádném provedení tranzitní operace nebo místě, kde byly nesrovnalost
Moreover, the three-month timelimit is also intended to protect the interests of the principal by allowing him sufficient time in which to furnish, where appropriate, proof of the regularity of the transit operation or the place where the offence or irregularity was actually committed (SPKR,
2008 – VĚC C-230/06 nebo porušení předpisů skutečně spáchány (výše uvedené rozsudky SPKR, bod 38, a Honeywell Aerospace, bod 24).
2008 — CASE C-230/06 paragraph 38, and Honeywell Aerospace, paragraph 24).
Konečně je účelem této lhůty tří měsíců podnítit hlavního povinného k tomu, aby v pevné lhůtě poskytl skutečnosti, které má k dispozici za účelem rychlého označení členského státu příslušného pro vybrání cla (rozsudek ze dne 21. října 1999, Lensing & Brockhausen, C-233/98, Recueil, s. I-7349, bod 30). 41
Finally, that three-month timelimit is intended to encourage the principal to produce the evidence available to him within a mandatory time-limit, with a view to determining without delay the State with jurisdiction to recover duty (Case C-233/98 Lensing & Brockhausen [1999] ECR I-7349, paragraph 30). 41
Ze samotného znění článků 378 a 379 prováděcího nařízení vyplývá, že přísluší výhradně celnímu úřadu odeslání, aby provedl stanovené oznámení v těchto lhůtách jedenácti měsíců a tří měsíců, jestliže zásilka nebyla předložena celnímu úřadu určení a jestliže nebylo možné zjistit místo porušení předpisů nebo nesrovnalosti.
It follows from the wording itself of Articles 378 and 379 of the implementing regulation that it is for the office of departure alone to make the notification required within those 11-month and 3-month timelimits where a consignment has not been presented at the office of destination and the place of the offence or irregularity cannot be established.
Ke druhé části první otázky
The second part of the first question
Předkládající soud si klade otázku, zda je skutečnost, že je celní přepravce jakožto hlavní povinný činěn odpovědným za důsledky operace vnějšího tranzitu Společenství, v rámci níž byl spáchán podvod, který mu nelze přičíst, slučitelná se zásadou proporcionality v rozsahu, v němž celní dluh může jako ve věci v původním řízení značně přesahovat odměnu obdrženou hlavním povinným za jeho služby.
The Corte Suprema di Cassazione is uncertain whether it is compatible with the principle of proportionality for a customs clearance agent, in his capacity as principal, to be held liable for the consequences of an external Community transit operation which is vitiated by a forgery that is not attributable to him, in so far as the customs debt may, as in the case in the main proceedings, be considerably in excess of the remuneration received by the principal for his services.
Komise pochybuje o relevantnosti této otázky, jelikož celní právní úprava nestanoví omezení odpovědnosti hlavního povinného.
The Commission questions the relevance of that question in so far as customs legislation does not provide for any limitations on the liability of the principal.
Navrhuje, aby tato otázka byla chápána tak, že se týká situace, ve které může být nespravedlivé činit hlavního povinného odpovědným za podvod, který nespáchal a za pravděpodobnou spoluúčast zaměstnanců celních úřadů určení na tomto podvodu.
It suggests that the question should be understood as referring to a situation in which it might be inequitable to hold the principal liable for a forgery in which he had no part and in the commission of which the customs employees of the office of destination were in all likelihood involved.
Navrhuje tedy Soudnímu dvoru rozšířit znění předběžné otázky a zohlednit kritéria umožňující přiznat prominutí cla z důvodů ekvity podle postupu upraveného v článku 239 celního kodexu a v článcích 899 až 909 prováděcího nařízení.
It therefore proposes that the Court should widen the terms of the question referred for a preliminary ruling and take account of the criteria which permit duties to be remitted on equitable grounds, in accordance with the procedure laid down in Article 239 of the Customs Code and Articles 899 to 999 of the implementing regulation.
Tvrdí tak, že s ohledem na „zvláštní situaci“ měly italské orgány podat Komisi žádost o prominutí cla v souladu s článkem 905 prováděcího nařízení.
It therefore submits that, faced with a ‘special situation’, the Italian authorities should have referred the application for remission of duties to the Commission, pursuant to Article 905 of the implementing regulation.
M & M a Komise dodávají, že jednotné uplatňování a výklad práva Společenství vyžadují, aby rozhodnutí, na základě nichž celní orgány takové žádosti odmítají vyhovět, podléhala účinnému soudnímu přezkumu a v tomto ohledu vyzývají Soudní dvůr, aby se vyjádřil k rozsudku Corte suprema di cassazione ze dne 27. září 2002.
M & M and the Commission add that the uniform application and interpretation of Community law requires that the decisions by which customs authorities refuse to allow such an application should be subject to effective judicial review and call upon the Court in that regard to adopt a position on the judgment of the Corte Suprema di Cassazione of 27 September 2002.
Italská vláda se domnívá, že uplatnění odpovědnosti hlavního povinného není v rozporu se zásadou proporcionality (rozsudky ze dne 17. července 1997, Pascoal & Filhos, C-97/95, Recueil, s. I-4209, a ze dne 9. března 2006, Beemsterboer Coldstore Services, C-293/04, Sb. rozh. s. I-2263). Tvrdí, že Soudnímu dvoru nepřísluší, aby se vyjadřoval k rozsudku Corte suprema di cassazione ze dne 27. září 2002, jelikož mu v tomto ohledu nebyla předložena žádná předběžná otázka. 47
The Italian Government is of the view that it is not contrary to the principle of proportionality to hold the principal liable (Case C-97/95 Pascoal & Filhos [1997] ECR I-4209, and Case C-293/04 Beemsterboer Coldstore Services [2006] ECR I-2263). It submits that the task of the Court is not to adopt a position on the judgment of the Corte Suprema di Cassazione of 27 September 2002, since no question requiring a preliminary ruling has been submitted to it in that regard. 47
Podle ustálené judikatury zásada proporcionality, jež je jednou z obecných právních zásad Společenství, vyžaduje, aby prostředky zavedené ustanovením Společenství byly způsobilé k uskutečnění sledovaného cíle a nepřekračovaly meze toho, co je
According to settled caselaw, the principle of proportionality, which is one of the general principles of Community law, requires that measures implemented through Community provisions be appropriate for attaining the objective pursued and must
Hlavní povinný je jakožto držitel režimu vnějšího tranzitu Společenství dlužníkem celního dluhu vyplývajícího z nedodržení ustanovení tohoto režimu.
The principal, in his capacity as holder under the external Community transit procedure, is the debtor of the customs debt arising from the failure to observe the provisions governing that procedure.
Cílem takto uložené odpovědnosti hlavnímu povinnému je zajistit řádné a jednotné používání předpisů v oblasti vybírání celního dluhu za účelem ochrany finančních zájmů Společenství a jeho členských států.
The liability thus imposed upon the principal is intended to ensure the diligent and uniform application of the provisions relating to the recovery of customs debts in order to protect the financial interests of the Community and its Member States.
Skutečnost, že je tak hlavnímu povinnému uložena platba celního dluhu bez ohledu na to, jaký může být rozsah tohoto dluhu v porovnání s odměnou, kterou obdrží, působí-li jako ve věci v původním řízení jakožto celní přepravce, není v rozporu se zásadou proporcionality.
The fact that the principal is thus made liable for the payment of the customs debt, regardless of the extent of that debt in relation to the fees he receives when acting, as in the case in the main proceedings, as customs clearance agent, is not contrary to the principle of proportionality.
Ani skutečností, že hlavní povinný jednal v dobré víře a že porušení režimu vnějšího tranzitu Společenství vyplývá z podvodu, který nespáchal, nemůže být dotčena zásada proporcionality.
Nor is the fact that the principal acted in good faith and that the breach of the external Community transit procedure was the result of a forgery in which he had no part capable of constituting an infringement of the principle of proportionality.
Pokud by tomu tak bylo, hlavní povinný by již nebyl tak silně podněcován k tomu, aby zajistil řádný průběh tranzitních operací (viz obdobně výše uvedený rozsudek Pascoal & Filhos, body 51 až 55). 50
If that were the case, the principal would no longer have so great an incentive to ensure that transit operations were properly conducted (see, by analogy, Pascoal & Filhos, paragraphs 51 to 55). 50
Je nicméně třeba připomenout, že jestliže vznik celního dluhu vyplývá z okolností, jež nelze přičítat podvodnému jednání nebo hrubé nedbalosti hlavního povinného, článek 239 celního kodexu, který představuje obecnou klauzuli o ekvitě, umožňuje hlavnímu povinnému požádat o prominutí cla.
It must, nevertheless, be borne in mind that, where the customs debt arises as a result of circumstances in which neither deception nor obvious negligence may be attributed to the principal, Article 239 of the Customs Code, which is a general equitable provision, permits the principal to apply for the remission of duties.
Za tímto účelem články 899 až 905 prováděcího nařízení zavádějí postup správní spolupráce mezi celními orgány a Komisí.
To that end, Articles 899 to 905 of the implementing regulation provide for a procedure for administrative cooperation between the customs authorities and the Commission.