natgillin/translations-raw huggingface dataset:
až 4 směrnice 1999/44, které vyžaduje „bezplatnou“ výměnu „bez značných obtíží pro spotřebitele“ a nesouhlasí s názorem, že tato směrnice upravuje pouze bezplatnost dodání zboží 10.
10 In that connection, the Bundesgerichtshof also points out that opinion in German legal literature is divided on the question whether the German legislation is compatible with Directive 1999/44. 11
Za těchto podmínek předkládající soud usnesením ze dne 16. srpna 2006 přerušil řízení a položil Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
In those circumstances, by order of 16 August 2006, the Bundesgerichtshof stayed proceedings and referred the following question to the Court of Justice for a prelim -inary ruling:
Obě strany podaly k Bundesgerichtshof (spolkový soudní dvůr) opravný prostředek Revision proti rozsudku Oberlandesgericht Nürnberg.
Both parties appealed to the Bundesgerichtshof on a point of law against the judgment of the Nüremberg Oberlandesgericht.
Bundesgerichtshof má výhrady k jednostranné povinnosti kupujícího zaplatit náhradu za užívání, ale nespatřuje možnost napravit tuto nerovnováhu prostřednictvím výkladu výše uvedených ustanovení, neboť tomu brání jejich velmi jasné znění a jednoznačná vůle zákonodárce, která jasně vyplývá z důvodové zprávy k zákonu o modernizaci závazkového práva 8.
The Bundesgerichtshof has doubts concerning the unilateral burden placed on the purchaser by the obligation to pay compensation for use, but does not see any way of correcting that imbalance by means of interpretation, since that is precluded both by the plain wording of the relevant provisions and the unambiguous intention of the legislature as disclosed by the explanatory memorandum accompanying the draft Schuldrechtsmodernisierungsgesetz (Law on the modernisation of the law of obligations).
Uvádí, že možnost výkladu končí tam, kde se dostává do rozporu s literou zákona a jasně vyjádřenou vůlí zákonodárce 9.
8The Bundesgerichtshof points out that the possibility of interpretation is ruled out wherever it would contradict the wording of the statute and the clearly expressed intention of the legislature. 9
Bundesgerichtshof má krom toho pochybnosti o slučitelnosti sporné německé právní úpravy s ustanovením čl. 3 odst. 2
In addition, the Bundesgerichtshof is uncertain whether the German legislation at issue is compatible with Article 3(2) to (4) of
8 — Návrh zákona o modernizaci závazkového práva (Entwurf eines Gesetzes zur Modernisierung des Schuldrechts), Deutscher Bundestag, Drucksache 14/6040, 14. květen 2001, s. 232.
8 — Draft Law on the modernisation of the law of obligations, German Bundestag, paper number 14/6040, 14 May 2001, p. 232.
Viz rovněž předkládací usnesení Bundesgerichtshof ze dne 16. srpna 2006, s. 8.
See also the order dated 16 August 2006 of the Bundesgerichtshof making the reference, p. 8.
IV – Řízení před Soudním dvorem jsou soudy při svém rozhodování vázány zákonem.
IV — Proceedings before the Court
Předkládací usnesení došlo Soudnímu dvoru dne 28. září 2006.
The order for reference was received at the Court on 28 September 2006.
Bundesverband, německá, španělská a rakouská vláda, jakož i Komise Evropských společenství předložily během písemné části řízení svá vyjádření.
In the written procedure, observations were submitted by the Bundesverband, the German Government, the Spanish Government, the Austrian Government and the Commission.
Na jednání, které se konalo dne 4. října 2007, Quelle, Bundesverband, německá vláda a Komise předložily vyjádření a odpověděly na otázky Soudního dvora.
At the hearing on 4 October 2007, Quelle, the Bundesverband, the German Government and the Commission presented oral argument and answered questions from the Court.
Sdružení Bundesverband na jednání tvrdilo, že předběžná otázka je přípustná a že v projednávané věci nejde o otázku výkladu vnitrostátních právních předpisů v souladu se směrnicí 1999/44, ale o otázku výkladu této směrnice.
At the hearing, the Bundesverband contended that the question referred for a preliminary ruling is admissible, because the issue in the present case is not how to interpret national law in accordance with Direct ive 1999/44, but how the Directive itself is to be interpreted.
Ve svém písemném vyjádření Bundesverband připomíná, že cílem směrnice 1999/44 je zajistit vysokou úroveň ochrany spotřebitele a že zboží musí být vyměněno „bezplatně“ a „bez značných
In its written observations, the Bundesverband explains that Directive 1999/44 was intended to ensure a high level of consumer protection and that goods have to be replaced ‘free of charge’
12 — Rozsudek ze dne 16. června 2005 (C-105/03, Sb. rozh. s. I-5285, bod 47).
12 — Case C-105/03 [2005] ECR I-5285, paragraph 47.13 — Case C-212/04 [2006] ECR I-6057, paragraph 110.
Quelle na jednání tvrdila, že předběžná otázka není přípustná, jelikož v projednávané věci neměl Bundesgerichtshof jinou možnost než vyložit výše uvedená ustanovení BGB tak, že požadavek zaplacení náhrady za užívání je povolen.
At the oral hearing, Quelle submitted that the reference for a preliminary ruling was inadmissible, because in the present case the Bundesgerichtshof has no option but to interpret the relevant provisions of the BGB to the effect that it is permissible to claim compensation for use.
Rozhodne-li Soudní dvůr, že směrnice 1999/44 brání výše uvedenému právnímu předpisu, nebude se Bundesgerichtshof moci tímto rozhodnutím řídit, jelikož mu v tom brání článek 20 německého základního zákona (Grundgesetz), podle kterého
If the Court were to decide that Directive 1999/44 precludes the German legislation, the Bundesgerichtshof would be unable to abide by its ruling,
QUELLE obtíží pro spotřebitele“, což předpokládá zákaz požadovat od spotřebitele náhradu za užívání vadného zboží.
QUELLE and ‘without significant inconvenience to the consumer’, which implies a prohibition on requiring the consumer to pay compensation for the use of defective consumer goods.
Má rovněž za to, že neurčitost výše náhrady může vést spotřebitele k neuplatňování svých práv na základě směrnice 1999/44.
In addition, the uncertainty surrounding the amount of compensation payable could deter consumers from asserting their rights under the Directive.
3 odst. 3 třetím pododstavci směrnice 1999/44 znamená pouze požadavek, aby prodávající spotřebiteli prakticky neztěžoval výkon jeho práva na výměnu zboží.
The phrase ‘without any significant inconvenience to the consumer’, in the third subparagraph of Article 3(3) of the Directive, simply means that the seller is not permitted to put any practical obstacles in the way of the purchaser as regards the exercise of his right to delivery of replacement goods.
C – Německá vláda
C — The German Government
Německá vláda zastává názor, že předběžná otázka je přípustná, jelikož výklad směrnice 1999/44, který poskytne Soudní dvůr, je nezbytný pro rozhodnutí sporu v původním řízení.
The German Government regards the reference for a preliminary ruling as admissible, because it is necessary for the Court to interpret Directive 1999/44 in order to enable a decision to be reached in the main proceedings.
Domnívá se, pokud jde o věc samou, že směrnice 1999/44 nebrání sporné německé právní úpravě.
As to substance, the German Government maintains that the Directive does not preclude the German legislation at issue.
Ve svém písemném vyjádření předloženém na podporu tohoto tvrzení německá vláda uvádí čtyři druhy výkladu: doslovný, systematický, historický a teleologický.
In its written observations in support of that view, the German Government referred to four means of interpretation: literal, contextual, historical and teleological.
V rámci systematického výkladu směrnice 1999/44 německá vláda vychází z tvrzení, že první věta patnáctého bodu odůvod -nění této směrnice se nevztahuje pouze na případy odstoupení od smlouvy, ale uvádí obecnou právní zásadu, a to ze dvou důvodů.
Construing Directive 1999/44 by reference to its context, the German Government predicates its interpretation on the assumption that the first clause of the 15th recital in the preamble to the Directive does not refer exclusively to cases in which the contract has been terminated, but lays down a general legal principle.
Zaprvé, ze skutečnosti, že ve společném postoji Rady ze dne 24. září 1998 14je jasně uvedeno, že členské státy mohou přijmout pravidla týkající se „náhrady v případech zboží, které již bylo spotřebitelem použito, jakož i pravidel o způsobech odstoupení od smlouvy“, vyplývá, že je třeba tyto dvě situace posuzovat odděleně.
The reasons for that assumption are twofold. First, the clear statement in the common position adopted by the Council on 24 September 1998 14that the Member States were free ‘to adopt rules on the reimbursement in the case of goods already used by the consumer as well as on the detailed arrangements of the rescission of the contract’ indicates that these two cases are to be considered separately.
Zadruhé, odstoupení od smlouvy je uvedeno pouze odděleně v druhé větě patnáctého bodu odůvodnění směrnice,
Second, in the 15th recital, rescission of the contract is first mentioned, separately, in the second clause,
V rámci doslovného výkladu německá vláda tvrdí, že směrnice 1999/44 neupravuje otázku, zda v případě výměny zboží prodávající může od spotřebitele požadovat náhradu za užívání vadného zboží.
As regards a literal interpretation, the German Government submits that Direct- ive 1999/44 is silent as to whether, in the case of replacement, the seller may require the purchaser to pay compensation for use of the defective goods.
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY V. TRSTENJAK – VĚC C-404/06 zatímco právo na snížení náhrady je uvedeno v první větě, což rovněž ukazuje, že odstoupení od smlouvy není jediným případem, kdy je možné provést snížení náhrady.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-404/06 whereas the right to reduce the reimbursement to the consumer is mentioned in the first clause, which also suggests that reduction of the reimbursement is not restricted to cases in which the contract is rescinded.
Soudní dvůr, že účinnost ochrany spotřebitele na základě práva Společenství nebyla ohrožena v případě, kdy spotřebitel musel v rámci odstoupení od smlouvy o hypotečním úvěru zaplatit jak částky získané na základě této smlouvy, tak úroky.
the consumer, in the event of cancellation of a credit agreement, not only to repay the amounts received under the contract but also to pay interest.
Domnívá se, že žádost o zaplacení náhrady za užívání nenarušuje účinnost ochrany spotřebitele, jelikož zaplacení této náhrady je povinností menšího rozsahu než vrácení částek úvěru ve věci Schulte.
The German Government maintains that the principle of effect- ive consumer protection does not preclude the claim to compensation for use, because payment of such compensation is a lesser burden than repayment of the loan in Schulte.
Německá vláda nakonec ještě zdůrazňuje, že spotřebitel nesmí získat nijakou výhodu vyplývající z výměny zboží.
Lastly, the German Government argues that the consumer should not profit from the fact that the goods have been replaced.
vláda, španělská vláda
D — The Austrian Government, the Spanish Government and the Commission
Podle německé vlády z teleologického výkladu článku 3 směrnice 1999/44 pouze vyplývá, že spotřebitel nemá povinnost nést konkrétní náklady na uvedení zboží do souladu se smlouvou.
According to the German Government, a teleological interpretation of Article 3 of Directive 1999/44 indicates only that the consumer is not intended to bear any of the actual costs for bringing goods into conformity with the contract.
Německá právní úprava neodporuje cíli směrnice 1999/44, kterým je dosažení vnitřního trhu a ochrany spotřebitele na úrovni Společenství, jelikož vykonat právo na výměnu zboží lze bez problémů a administrativních překážek.
The German legislation is not at odds with the purpose of Directive 1999/44 — to complete the internal market and to protect consumers — because it is possible to exercise the right to delivery of replacement goods without bureaucratic problems or hindrance.
Německá vláda rovněž tvrdí, že ve věci Schulte 17rozhodl
Moreover, the Court held in Schulte 17that the effectiveness of European consumer protection was not endangered by an obligation on
15 — Návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady o prodeji spotřebního zboží a zárukách na toto zboží (KOM/95/0520 konečné – COD 96/0161, Úř. věst. C 307, s. 8).
15 — Proposal for a European Parliament and Council directive on the sale of consumer goods and associated guarantees (COM(95) 0520 final — COD 96/0161, OJ 1996 C 307, p. 8).
16 — Pozměněný návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady o prodeji spotřebního zboží a zárukách na toto zboží (KOM/98/0217 konečné – COD 96/0161, Úř. věst. C 148, s. 12).
16 — Amended proposal for a European Parliament and Council directive on the sale of consumer goods and associated guarantees (COM(1998) 0217 final — COD 96/0161, OJ 1998 C 148, p. 12).
Rakouská vláda se domnívá, že žádost o zaplacení náhrady za užívání může být povolena jen v případě odstoupení od smlouvy, ale nikoliv v případě výměny zboží.
The Austrian Government maintains that claims for compensation for use can be lawful only in cases where the contract has been terminated, but not in cases where the goods have been replaced.
Možnost požadovat náhradu za užívání by vytvořila nerovnováhu mezi právem na opravu a právem na výměnu zboží, tedy právy, která jsou podle ní rovnocenná, ale mezi kterými si spotřebitel může vybrat.
If it were possible to require compensation for use, there would be an imbalance between the right to repair and the right to replacement, whereas those rights ought to be equally weighted, the consumer having a right to choose between them.
Z hospodářského hlediska by spotřebitel neměl právo výběru, kdyby byla oprava bezplatná a výměna by byla spojena s dodatečnými náklady, tedy se zaplacením náhrady za užívání.
In economic terms, there is no real choice if repair is free of charge but replacement entails additional costs in the form of the obligation to pay compensation for use.
QUELLE zaplacením ceny zboží spotřebitel splnil své povinnosti a že žádost o zaplacení náhrady za užívání by odstranila rovnováhu mezi prodávajícím a spotřebitelem.
QUELLE the consumer fulfils his contractual obligations and that a claim for compensation for use would disrupt the balance between seller and consumer.
Podle Komise jsou finanční zájmy prodávajícího dostatečně chráněny jeho možností uplatnit nepřiměřené podmínky výměny zboží.
According to the Commission, the financial interests of the seller are sufficiently protected by the fact that he can rely on any lack of proportionality involved in replacing the goods.
3 odst. 4 směrnice 1999/44, ale že má hospodářské důsledky pro spotřebitele, a že je tedy v rozporu se zásadou bezplatnosti výměny zboží.
The Spanish Government argues that, as a matter of law, compensation for use is not one of the ‘costs’ referred to in Article 3(4) of Directive 1999/44, but it none the less entails economic consequences for the consumer and for that reason conflicts with the principle that replacement of defective goods is to be free of charge.
Článek 3 odst. 4 uvedené směrnice je třeba vykládat tak, že spotřebitel nemá povinnost nést náklady přímo spojené s výměnou zboží.
Article 3(4) of Directive 1999/44 should be interpreted as meaning that the consumer is not obliged to pay costs which are directly linked to replacement of the goods.
VI – Posouzení generální advokátky
VI — Analysis by the Advocate General
Na jednání Komise uvedla, že předběžná otázka je přípustná, jelikož v případě pochybností o slučitelnosti vnitrostátního práva se směrnicí dochází v řízení o předběžné otázce k nepřímé kontrole toho, zda členský stát splnil povinnosti, které pro něj vyplývají z práva Společenství.
At the hearing, the Commission pointed out that the reference for a preliminary ruling is admissible, because, where there are doubts as to the compatibility of national law with a directive, the question whether the Member State has fulfilled its obligations under Community law is reviewed indirectly by means of the preliminary ruling proced- ure.
Přípustnost předběžné otázky podle ní nemůže být podmíněna skutečností, že je možné vyložit vnitrostátní právo v souladu s ustanovením práva Společenství.
According to the Commission, the admissibility of a reference for a preliminary ruling cannot be conditional upon whether national law can be interpreted so as to be consistent with Community law.
Ve svém písemném vyjádření Komise zdůrazňuje, že není možné omezit výraz „bezplatně“ na bezplatné dodání zboží. Poznamenává, že podle čl.
In its written observations, the Commission argues that the expression ‘free of charge’ cannot apply exclusively to the delivery of the goods.
Podle Komise se snížení náhrady uvedené v patnáctém bodě odůvodnění směrnice 1999/44 týká pouze odstoupení od smlouvy.
The possibility of a reduction in reimbursement is mentioned in the 15th recital in the preamble to the Directive only in the context of rescission of the contract.
Komise zdůrazňuje význam vysoké ochrany spotřebitele v právu Společenství a uvádí, že
The Commission underlines the importance of a high level of consumer protection in Community law, and points out that by paying the price
Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda směrnice 1999/44 brání vnitrostátnímu právnímu předpisu, který prodávajícímu umožňuje, aby v případě výměny vadného zboží požadoval od kupujícího zaplacení náhrady za užívání tohoto zboží.
The national court is in essence asking whether Directive 1999/44 precludes national legislation under which, in the case of the replacement of defective goods, the seller may require the consumer to pay compensation for the use of those goods.
Toto právo prodávajícího vyplývá z § 439 odst. 4 BGB týkajícího se dodatečného splnění závazku, vykládaného ve spojení s § 346 odst.
That right is conferred on the seller by Paragraph 439(4) of the BGB, which concerns subsequent performance, read in conjunction with Paragraph 346(1) of the BGB and the first subparagraph of Paragraph 346(2), which govern the effects of termination of the contract.
1 a 2 prvním pododstavcem BGB, který upravuje následky odstoupení od smlouvy.
Those provisions of the BGB thus transpose the rules which apply where a contract is terminated to cases where
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY V. TRSTENJAK – VĚC C-404/06 zpochybňuje slučitelnost německé právní úpravy se směrnicí 1999/44 22.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-404/06 goods are replaced.
Kromě neslu- na případ odstoupení od smlouvy.
This is the first time in the context of a reference for a preliminary ruling that the Court has been called upon to interpret Directive 1999/44. 18
V německé nauce vyvolala otázka opodstatněnosti práva na náhradu za užívání rozsáhlou akademickou debatu.
In German legal literature, the question whether the right to compensation for use is well founded has provoked wide academic discussion.
Autoři často ve prospěch uvedené právní úpravy citují důvodovou zprávu k relevantním ustanovením BGB 19 a uvádí z této zprávy vyplývající argument, podle něhož výměna zboží přináší kupujícímu hospodářské výhody 20.
In support of the national legislation, writers mostly refer to the parts of the explanatory memorandum which relate to the relevant provisions of the BGB, 19 on the basis of which they argue that the purchaser obtains economic benefits from the replacement of the goods.
Velmi často odkazují, jako na skutečnost svědčící ve prospěch slučitelnosti uvedených ustanovení se směrnicí 1999/44, na její patnáctý bod odůvodnění a uvádějí argument, podle něhož zaplacení náhrady za užívání nespadá do nutných nákladů vynaložených na uvedení zboží do souladu se smlouvou ve smyslu čl. 3 odst.
20The proposition that this is compatible with Directive 1999/44 is most often justified by reference to the 15th recital in the preamble thereto and the argument that payment of compensation for use is not one of the necessary costs incurred for the purposes of bringing the goods into conformity with the contract within the meaning of Article 3(4) of the Directive.
Pokud jde o otázku přípustnosti je třeba konstatovat, jak Komise správně uvedla během jednání, že přípustnost předběžné otázky nemůže být podmíněna otázkou, zda je na vnitrostátní úrovni možné vyložit vnitrostátní ustanovení v souladu se směrnicí.
As regards admissibility, it should be noted — as the Commission correctly pointed out at the hearing — that the admissibility of a reference for a preliminary ruling cannot depend on whether at national level it is possible to interpret a provision of national law in such a way that it is compatible with a directive.
Zásada zákazu výkladu contra legem platí pouze pro případ, kdy vnitrostátní soud vykládá vnitrostátní právo v souladu s právem Společenství; o zákazu výkladu contra legem
The principle prohibiting interpretation contra legem comes into play only where the national court is seeking
18 — Soudní dvůr se doposud zabýval směrnicí 1999/44 pouze v rámci řízení o nesplnění povinnosti státem.
18 — So far the Court has had to discuss Directive 1999/44 only in infringement proceedings.
19 — Návrh zákona o modernizaci závazkového práva (Entwurf eines Gesetzes zur Modernisierung des Schuldrechts), uvedený výše v poznámce pod čarou 8, s. 230 až 233.
19 — Draft Law on the modernisation of the law of obligations (cited above, footnote 8), pp. 230 to 233.
QUELLE obecně, zatímco směrnice 1999/44 hovoří o „spotřebiteli“ a „prodávajícím“, jenž prodává spotřební zboží.
QUELLE and ‘seller’, Directive 1999/44 refers to ‘consumers’ and ‘sellers’ who sell consumer goods.
V projednávané věci je možné zařadit kupujícího do kategorie „spotřebitele“ 25a prodávajícího do kategorie „prodávajícího“ 26ve smyslu směrnice však nelze hovořit v rámci žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce.
In the present case, it is possible to place the purchaser within the category covered by the term ‘consumers’ 25and the to interpret national law in conformity with Community law.
Smyslem výkladu učiněného v rámci řízení o předběžné otázce je zajistit prostřednictvím výkladu práva Společenství správné a jednotné používání tohoto práva ve všech členských státech 24.
The purpose of the interpretation given by way of a preliminary ruling is to ensure, through the interpretation of Community law, its correct and uniform application throughout the Member States.
1999/44; krom toho prodej trouby k soukromému užívání představuje prodej „spotřebního zboží“ 27 ve smyslu směrnice.
24 seller within that covered by the term ‘sellers’ 26for the purposes of Directive 1999/44; moreover, the sale of the stove-set for private use constitutes a sale of ‘consumer goods’ 27 within the meaning of the Directive.
Prohlášení ohledně článku 20 Grundge-setz se týkají výlučně německého ústavního práva, v důsledku čehož toto ustanovení nemůže jako takové ovlivnit přípustnost žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce.
The references to Article 20 of the Grundgesetz concern solely German con -stitutional law; accordingly, that provision cannot as such affect the admissibility of a reference for a preliminary ruling.
Kritéria přípustnosti žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce totiž stanoví pouze článek 234 ES, a nikoliv vnitrostátní právo.
Article 234 EC alone — not national law — lays down the conditions for the admissibility of a reference for a preliminary ruling.
Jiný výklad by znamenal, že členský stát může sám vymezit použití článku 234 ES, což by mohlo vést k nejednotnému používání práva Společenství v členských státech.
Any other interpretation would mean that each Member State could decide for itself as to the applicability of Article 234 EC, and that could lead to a lack of uniformity in the application of Community law in the Member States.
Předběžná otázka je tedy přípustná.
The reference for a preliminary ruling is therefore admissible.