natgillin/translations-raw huggingface dataset:
V rozsudku Schnitzer bylo dále uvedeno, že „povolovací řízení zavedené přijímajícím členským státem nesmí ani pozdržet, ani ztížit výkon práva osoby usazené v jiném členském státu poskytovat služby na území prvního státu, pokud bylo provedeno přezkoumání požadavků na výkon příslušných činností a bylo zjištěno, že tyto požadavky jsou splněny“ 35.
The Court went on to state in Schnitzer that ‘the authorisation procedure set up by the host Member State must neither delay nor complicate exercise of the right of persons established in another Member State to provide their ser -vices on the territory of the first State where examination of the conditions governing access to the activities concerned has been carried out and it has been established that those conditions are satisfied’. 35
Rozsudek Vander Elst potvrdil neslučitelnost povinnosti vyžadované po podnicích usazených v jiném členském státu, aby získaly pro své zaměstnance pracovní povolení vydané vnitrostátním imigračním úřadem, a to pod trestem správní pokuty, s volným pohybem služeb.
The Vander Elst judgment ruled that an obligation incumbent on undertakings established in another Member State to obtain for their employees work permits issued by a national immigration authority, with the imposition of an administrative fine as the penalty for infringement, is incompatible with the freedom to provide services.
O několik málo let později rozsudek Komise v. Belgie 32 zašel ještě dále, když rozšířil toto odůvodnění na vnitrostátní opatření použitelná bez rozdílu, konkrétně na povinnost bezpečnostních podniků obstarat si správní povolení 33.
A few years later, in Commission v Belgium, 32the Court went even further and extended that reasoning to national measures applicable to all individuals without exception, specifically an obligation incumbent on security firms to acquire an administrative authorisation. 33
K určení toho, zda je byrokratická zátěž odůvodněná, zejména při provádění testu nezbytnosti, používal Soudní dvůr ve své judikatuře soudržné odůvodnění.
For the purposes of determining whether an administrative obligation is justified, particularly when carrying out the necessity test, the Court has used consistent reasoning in its case-law.
Velmi ilustrativní je rozsudek Bruno Schnitzer 34, kde byla posuzována povinnost podniků usazených v členských státech, jež poskytují služby
In Schnitzer, 34which concerned the obligation to register in a trades register undertakings established in other Member States which provided ser -vices in Germany, is most illuminating. The
Ze všeho výše uvedeného vyplývá, že Soudní dvůr věnuje zvláštní pozornost účinnosti vnitrostátní byrokratické zátěže, která a priori znamená diskriminaci zakázanou právem Společenství.
It may be inferred from all of the foregoing that the Court attaches particular importance to the effectiveness of national administrative obligations which entail, a priori, discrimination prohibited under Community law.
Argumenty na její obhajobu založené na tak relevantních důvodech, jakou je bezpečnost nebo ochrana spotřebitelů, nejsou přesvědčivé, je-li zpochybněn některý z cílů Společenství.
Justifications linked to such important matters as security or consumer protection are not persuasive where one of the objectives of the Community is at stake.
Ačkoli se výše vysvětlený argument judikatury vyvinul v oblasti svobod, jsem toho názoru, že jeho teoretickou strukturu lze rozšířit na projednávané případy.
Although the statement of the law set out was developed in the context of the fundamental freedoms, I believe that its theoretical structure may be extrapolated to the present case.
32 — Rozsudek ze dne 9. března 2000 (C-355/98, Recueil, s. I-1221).
31 — Judgment in Vander Elst, paragraphs 23 to 26.32 — Case C-355/98 [2000] ECR I-1221.
33 — Rozsudek Komise v. Belgie (citovaný v poznámce pod čarou 32, body 35 až 40).
33 — Judgment in Commission v Belgium, cited in footnote 32, paragraphs 35 to 40.
35 — Rozsudek Bruno Schnitzer (citovaný v poznámce pod čarou 34, bod 36).
34 — Case C-215/01 [2003] ECR I-14847.
34 — Rozsudek ze dne 11. prosince 2003 (C-215/01, Recueil, s. I-14847).
35 — Judgment in Schnitzer, cited in footnote 34, paragraph 36.
Ve svém písemném vyjádření přikládá italská vláda sporným opatřením významnou úlohu v boji proti podvodům a černému pracovnímu trhu; podle ní představuje soustředění informací o všech smlouvách na částečný pracovní úvazek zdroj údajů pro koncipování a realizaci veřejných politik.
In its written observations, the Italian Government contends that the contested measures play an important role in combating fraud and employment black markets. The Italian Government maintains that the gathering of information about all parttime contracts represents a source of data which may be used to draw up and implement public policies.
Komise se naopak domnívá, že tato zátěž představuje překážku neslučitelnou se směrnicí 97/81 a s jejím cílem podpořit určitý druh smlouvy, jehož uzavírání se v projednávaném případě zcela bezdůvodně ztěžuje.
However, the Commission argues that the obligations entail an obstacle which is incompatible with Directive 97/81 and with its objective of promoting a type of contract which, in the present case, has been obstructed without any justification.
veřejné správy ne vždy odráží dobrou vrchnostenskou správu.
responsibilities of the public administration is not always a sign of good public management.
Nadbytečné postupy, mobilizace soukromých prostředků ke splnění úkolů s nejistým užitkem nebo kontrolní zápal veřejné správy jsou symptomy, které se ukazují být ještě více diskutabilní, jsou-li ukládány diskriminačním způsobem, pouze ve vztahu k určité skupině.
Pointless procedures, the raising of private funds to carry out tasks of doubtful use, and the supervisory zeal of the administrative authorities are symptoms which become even more contentious if they are employed in a discriminatory manner and aimed only at a particular group.
Nemohu odolat tomu, abych zmínil úředníka Ramóna Villamila, tragického hrdinu románu Miau, ve kterém Benito Pérez Galdós zmiňuje ty, kteří bez úspěchu nebo odměny bojují proti byrokratickým silám, jsouce pohlceni systémem řízení, který se sám živí zbytečnými postupy 36.
I feel moved to recall the civil servant Ramón Villamil, the tragic hero of Miau, a novel in which Benito Pérez Galdós portrays those who struggle against the forces of bureaucracy without success or reward, engulfed by an administrative system which feeds on its own unnecessary procedures. 36
Relevance, jakou směrnice 97/81/ES přiznává smluvnímu vztahu na částečný úvazek, jakož i zákaz diskriminace, který je v tomto textu obsažen, nesnesou spornou oznamovací povinnost.
The notification obligation in dispute in the present proceedings is not compatible with the importance which Directive 97/81 attaches to parttime work or with the prohibition of discrimination it contains.
Vzhledem k tomu, že italská vláda má jiné, méně zatěžující možnosti k dosažení stejných cílů, je povinnost uložená v článku 2 nařízení s mocí zákona č.
Since there are other less onerous measures which the Italian Government could use to achieve the same aims, the obligation laid down in Article 2 of Legislative Decree 61/2000 is
Přísnost Soudního dvora vůči vnitrostátním diskriminačním jednáním, které právo Společenství výslovně zakazuje, umožňuje předvídat, že argument použitý italskou vládou nemá vyhlídky na úspěch.
The severity that the Court displays towards national discriminatory acts, which are expressly prohibited under Community law, indicates that the argument put forward by the Italian Government is unlikely to be successful.
Není pochyb, že sporná opatření jsou vhodná pro sledované účely, ale test nezbytnosti, tedy zjišťování toho, zda existují méně zatěžující řešení, dokazuje, že italské právní předpisy směrnici nevyhovují.
There is no doubt that the disputed measures are appropriate to attain the objectives pursued, but, in line with the necessity test, an assessment of whether there are other less onerous solutions demonstrates that the Italian legislation does not comply with the directive.
Povinnost zaslat kopii všech smluv na částečný pracovní úvazek lze pohodlně nahradit jinými postupy, jež jsou stejně účinné, ale méně nákladné pro podnikatele, jimž se ukládá zátěž, kterou v zásadě již plní veřejná správa při svých dohledových, inspekčních a policejních činnostech.
The obligation to submit a copy of all parttime contracts may be easily replaced by other procedures which are equally effective but less costly for employers, who must comply with a requirement which, in principle, is already fulfilled by the employment authority within its remit of supervision, inspection and enforcement.
36 — V jednom rozhovoru Villamila, stoupence zjednodušení správy, s Buenaventurou Pantojou, satirickým archetypem úředníka z 19. století, Benito Pérez Galdós mistrně a se smyslem pro humor píše, že „to, co Pantoju vyvádělo z rovnováhy, bylo, že jeho přítel [Villamil] vychvaloval income tax při současném zrušení [daně] územní, průmyslové a spotřebitelské.
36 — In a conversation between Villamil, a character who supports the simplification of administrative practices, and Buenaventura Pantoja, the satirical archetype of the 19th century civil servant, Benito Pérez Galdós recounts with mastery and humour that ‘what irritated Pantoja was that his friend [Villamil] advocated income tax, completely ignoring the territorial, industrial and consumer taxes.
Daň z příjmu, založená na přiznání, jíž by napomáhala sebeúcta a dobrá víra, byla ztřeštěností v zemi, ve které bylo téměř nezbytné postavit poplatníka před šibenici, aby zaplatil.
Income tax, which was based on a tax return and whose assistants were self-esteem and good faith, was madness in a country where it is almost necessary to put taxpayers in front of the gallows to make them pay up.
Zjednodušení obecně bylo v rozporu s duchem počestného úředníka, jenž měl rád mnoho personálu, mnoho spisů a značný oběh papíru.
In general, simplification was contrary to the spirit of the upright civil servant who liked a lot of staff, a lot of muddle, and an enormous amount of putting away and taking out of paperwork.
Nakonec v Pantojovi bylo i něco osobní nedůvěry, protože ona mánie zrušit daně byla, jako by chtěli zrušit jeho“. Pérez Galdós, B., Miau, edice Austral, č. 470, vyd. Espasa Calpe, Madrid, 2007, s. 193.
Lastly, Pantoja felt an element of personal suspicion, for that obsession with abolishing taxes was rather like wanting to abolish him.’ Pérez Galdós, B., Miau, col.
Vytváření administrativních úkolů ke snížení nebo ulehčení výkonu zodpovědnosti
The creation of administrative duties for the purposes of reducing or lightening the
Pokud by Soudní dvůr shledal, že povinnost oznamovat smlouvy o částečném úvazku porušuje směrnici 97/81, nebylo by potřeba prohlubovat analýzu represivní normy.
Should the Court take the view that the obligation to notify parttime contracts infringes Directive 97/81, it will not be necessary to analyse the penalty in any more detail.
Jak již bylo uvedeno, prohlášení správního opatření za protiprávní by se přeneslo na represivní ustanovení.
I have already pointed out that, were the administrative measure to be declared unlawful, that declaration would apply equally to the penalty.
Nicméně pro případ, že Soudní dvůr nebude sdílet moji tezi o oznamovací povinnosti, pokračuji ve zkoumání legality represivního režimu obsaženého v článku 8 nařízení s mocí zákona č. 61/2000.
However, in case the Court does not share my view with regard to the notification obligation, I will now go on to examine the lawfulness of the penalties laid down in Article 8 of Legislative Decree 61/2000.
Režim správního trestání
The administrative penalties
Členské státy požívají široké míry volného uvážení při zavádění mechanismů na ochranu práva Společenství.
The Member States enjoy a wide discretion when it comes to the adoption of measures to safeguard Community law.
Jak v harmonizovaných odvětvích, tak v těch, jež jsou charakterizována existencí negativní vůle po integraci, jsou ustanovení směřující k potírání případů nesplnění, zejména represivní povahy, koncipována a prováděna členskými státy podle jejich volného uvážení.
In both the harmonised sectors and sectors where Member States may choose not to harmon- ise their legislation, provisions designed to combat breaches of obligations, in particular those of a punitive nature, are drawn up and enforced by the Member States as they see fit.
Toto pravidlo je nicméně podmíněno dříve zmíněnou povinností členských států respektovat zásady efektivity, rovnocennosti a proporcionality, které jsou součástí práva Společenství.
However, that rule is subject to the aforementioned obligation, incumbent on the Member States, to respect the Community principles of effectiveness, equivalence and proportionality.
Soudní dvůr opakovaně uvedl, že správní nebo represivní opatření, přijímaná členskými státy k provedení práva Společenství, nesmějí překročit rámec toho, co je naprosto nezbytné k dosažení sledovaných cílů.
It is settled caselaw that the administrative measures or penalties adopted by the Member States to implement Community law must not go beyond what is strictly necessary for the objectives pursued.
V tomto smyslu sankce nesmí být natolik nepřiměřená ve vztahu k závažnosti porušení předpisů, aby se stala překážkou svobodám zakotveným ve Smlouvě 37.
In that regard, a penalty must not be so disproportionate to the gravity of the infringement that it becomes an obstacle to the freedoms enshrined in the Treaty.
Také potvrdil, že je-li nějaké vnitrostátní správní opatření prohlášeno za neslučitelné s právem Společenství, sankce stanovená k zajištění jeho dodržování se také dostává do rozporu s právem Unie 38.
37The Court has also confirmed that, where a national administrative measure is ruled incompatible with Community law, the penalty provided for to guarantee compliance with that measure similarly becomes contrary to Community law. 38
Represivní systém, ať už trestněprávní, nebo správní, jehož účelem je zabezpečit provádění práva Společenství, musí obsaho-
A system of penalties, be it criminal or administrative, aimed at enforcing Community law, must incorporate certain safeguards
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA RUIZ-JARABA – SPOJENÉ VĚCI C-55/07 a C-56/07 vat různé procesní a hmotněprávní záruky 39.
OPINION OF MR RUIZ-JARABO — JOINED CASES C-55/07 AND C-56/07 relating to procedure and substance.
Procesní náležitosti se zabezpečují prostřednictvím zásad efektivity a rovnocennosti 40; hmotněprávní pak prostřednictvím zásady proporcionality.
39The procedural guarantees are protected by means of the principles of effectiveness and equivalence, 40while the substantive guar- antees are protected by the principle of proportionality.
Ve svém stanovisku ze dne 26. května 2005 ve věci Komise v. Rada obhajuji názor, že tato shoda mezi trestní a správní represí je patrná i v judikatuře Soudního dvora 41.
In my opinion in Commission v Council, I argued that that parallel between criminal and administrative penalties may also be found in the caselaw of the Court.
Liší se intenzita, s jakou se tyto zásady uplatňují, ale je zřejmé, že maximy, jako je presumpce neviny, ne bis in idem, legalita nebo zavinění, jsou normativní struktury jak trestního práva, tak správního práva trestního 42.
41The rigour with which the principles are applied varies, but it is clear that principles such as the presumption of innocence, the ne bis in idem rule, lawfulness and culpability are legislative constructs which are applicable to both criminal law and the penalties implemented by the administrative authorities. 42
Projednávaný případ nevyvolává podezření, pokud jde o řízení vedené před italskými správními a soudními orgány, na rozdíl od věcného obsahu sporných norem.
In the case before the Court, there is no reason to call into question the procedure followed before the Italian administrative authorities and courts, but there is reason to question the substantive provisions of the contested measures.
Je tudíž třeba provést kontrolu proporcionality.
It is therefore necessary to carry out a proportionality test.
Jak jsem již vysvětlil, nařízení s mocí zákona č. 61/2000 postihuje zaměstnavatele pokutou 15 eur za každého dotčeného zaměstnance a každý den zpoždění při oznamování uzavření smlouvy.
I have already explained that, under Legislative Decree 61/2000, employers are punished with a fine of EUR 15 for each employee concerned and for each day of delay in notifying the contracts they have concluded.
Navíc není stanovena žádná horní hranice pro výši sankce, a proto s ohledem na skutečnost, že se jedná o trvající porušení práva, může se protiprávní jednání v čase prodlužovat a donekonečna zvyšovat částku pokuty.
Moreover, there is no ceiling at all on the fine; since it is a continuing infringement, the unlawful act may carry on for a long period of time, which increases the amount payable without limit.
Za tohoto předpokladu se domnívám, že represivní právní úprava obsažená v nařízení s mocí zákona č. 61/2000 je protiprávní ve světle zásady zavinění, podle níž má sankce odpovídat míře zavinění osoby, která porušila právo.
On that basis, it is my view that the penalties laid down in Decree 61/2000 are unlawful in the light of the principle of culpability, which requires that the penalty must reflect the intent of the infringer.
Aby byl zaručen tento požadavek, právní řády zavádějí opravná kritéria, která nabývají podoby polehčujících nebo přitěžujících okolností.
To safeguard that principle, legal systems include corrective criteria which find expression in grounds for mitigation or aggravation.
Ve stejné linii se typická protiprávní jednání dělí na úmyslná a nedbalostní.
Following the same approach, the conduct is typically classified as either fraudulent or negligent.
Tak je sankce odstupňována s ohledem na míru zavinění subjektu, čímž se zhmotňuje odpovědnost pachatele. V judika-
The penalty is therefore adjusted by reference to the degree of intent shown by the perpetrator, which in turn indicates his liability for the infringement. In caselaw,
41 — V bodě 47 svého stanoviska ve věci Komise v. Rada (rozsudek ze dne 13. září 2005, C-176/03, Sb. rozh. s.
41 — I explain it as follows in point 47 of my opinion in Case C-176/03 Commission v Council [2005] ECR I-7879: ‘Depending on the extent of the response, there are criminal penalties — those of greater severity — and administrative penalties.
I-7879) to vyjadřuji takto: „Sankce lze podle jejich stupně rozdělit na trestní – vyšší stupeň – a správní.
Both categories are manifestations of the penalising authority of the State and obey the same ontological principles.
Jedny i druhé tvoří nástroj ius puniendi státu a odpovídají týmž ontologickým zásadám; správní sankce, které jsou mírnější, jsou vykompenzovány slabšími zárukami, které byly stanoveny pro případ jejich použití, aniž by tím byla dotčena okolnost, jak jsem uváděl ve stanovisku ve věci Komise v. Řecko, že v obou případech musí být dodrženy obdobné zásady.“
However, the less stringent nature of the second type entails a relaxation of the safeguards which must accompany their imposition, without prejudice to the fact that, as I stated in my Opinion in Greece v Commission, in both situations similar principles must be observed.’
MICHAELER A DALŠÍ tuře se tato operace jeví jako vyjádření zásady proporcionality 43.
MICHAELER AND OTHERS that operation is treated as an aspect of the principle of proportionality. 43
Soudím, že sankce zavedené ad infi­nitum v závislosti na čase a počtu dotčených zaměstnanců, aniž by byla připuštěna opravná kritéria, která ovlivňují výši trestu podle zavinění osoby, která porušila právo, jsou v rozporu se zásadou proporcionality, která je součástí práva Společenství.
In Louloudakis, 44the Court held that a national penalty imposed automatically and on the basis of a single criterion as the reference point, namely the cubic capacity of a vehicle, without taking into account the age of the vehicle or other requirements and rules with which the owner had complied, was incompatible with Community law.
Možnost být sankcionován neomezeně v důsledku pouhého plynutí času přispívá k tomu, že zaměstnavatel zvolí jiný druh smlouvy. Pobídka směrem k jiným smlouvám je ještě silnější, pokud pracovní poměr na plný úvazek není spojen s podobným represivním režimem.
45Although the Court left the final assessment of the measure to the national court, the considerations put forward in the judgment on the question of culpability are relevant to the present case.
Rozsudek Paraskevas Louloudakis 44potvrdil neslučitelnost s právem Společenství u vnitrostátní sankce ukládané automaticky v závislosti na jediném referenčním kritériu – objemu válců motorového vozidla –, aniž by bylo vzato v úvahu stáří vozidla nebo jiné aspekty či pravidla, která vlastník dodržel 45.
To my mind, penalties imposed without limit on the basis of the length of time and the number of employees involved, without being subject to corrective criteria which adjust the punishment according to the culpability of the infringer, contravene the Community principle of proportionality.
Ačkoli Soudní dvůr ponechal konečné zhodnocení tohoto opatření v rukou vnitrostátního soudu, názor formulovaný ohledně zavinění zůstává zcela platný.
The possibility of being penalised without limit, simply on the basis of the amount of time that has passed, leads employers to choose other types of contract.
43 — Vyjádření zavinění ve formě zásady proporcionality používají rovněž vnitrostátní právní řády.
43 — National legal systems also base the determination of the level of culpability on the principle of proportionality.
Například ve Francii Conseil d’État (státní rada) používá tuto zásadu při kontrole odstupňování správních sankcí od rozsudku Lebon (Section, 9. června 1978, s. 245).
In France, for example, since the judgment in Lebon (Section, 9 June 1978, p.
30/1992 ze dne 26. listopadu 1992 o právním režimu orgánů veřejné správy a obecném správním řízení, kde se důvody pro odstupňování odpovědnosti objevují pod nadpisem „zásada proporcionality“. K vývoji kritéria zavinění, Peers, S., EU Justice and Home Affaire Law, 2. vyd., Oxford University Press, Oxford, 2006, s. 417–418.
The Spanish legislature sanctioned that practice in Article 131 of Law 30/1992 of 26 November 1992 on the Legal Provisions applicable to the Public Administrations and the Common Administrative Procedure, in which the grounds for adjusting punitive liability are set out under the heading ‘Principle of Proportionality’.
44 — Rozsudek ze dne 12. července 2001 (C-262/99, Recueil, s. I-5547).
44 — Case C-262/99 [2001] ECR I-5547.
45 — Rozsudek Paraskevas Louloudakis, citovaný v poznámce pod čarou 44, bod 69: „[…] přestože určité požadavky na represi a prevenci připouštějí, aby vnitrostátní právní předpisy stanovily sankce určité závažnosti, nelze vyloučit, že se sankce stanovené v souladu s ustanoveními, jako jsou ustanovení relevantní v původním řízení, mohou ukázat jako nepřiměřené, a znamenat tak překážku dané svobody v rozsahu, v němž zahrnují pokuty stanovené v určité výši výlučně na základě kritéria, jako je objem válců motorového vozidla, aniž by se přihlíželo ke stáří vozidla, a zaplacení zvýšeného poplatku, který může dosahovat až desetinásobku poplatků, o které se jedná.
45 — Paragraph 69 of the Louloudakis judgment, cited in footnote 44, states: ‘… although overriding requirements of enforcement and prevention may justify national legislation setting penalties at a certain level of severity, it is nevertheless possible that penalties determined in accordance with rules such as those applicable in the main proceedings may prove to be disproportionate and constitute an obstacle to the said freedom, inasmuch as they include flatrate penalties fixed solely on the basis of the vehicle’s cubic capacity, without account being taken of the vehicle’s age, and increased duty which may be as much as 10 times the charges at issue.