natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tato zásada směřuje v souladu s cílem sledovaným směrnicí 85/577 k zajištění ochrany spotřebitele v rámci smluv uzavřených při podomním prodeji.
Consistently with the purpose of Directive 85/577, that principle is intended to protect consumers who have concluded contracts in a doorstep-selling situation.
Podle tohoto přístupu musí být právo na odstoupení od smlouvy chápáno jako rozšíření práva spotřebitele na poučení.
In accordance with that approach, the right of cancellation must be understood as an extension of the consumer’s right to information.
Na podporu tohoto výkladu čl. 4 třetí pododstavec uvedené směrnice stanoví, že „[č]lenské státy zajistí, aby jejich vnitrostátní právní předpisy stanovily vhodná opatření […] v případech, kdy poučení uvedené v tomto článku nebude vydáno“ 7.
In support of that interpretation, the third paragraph of Article 4 of Directive 85/577 provides that ‘Member States shall ensure that their national legislation lays down appropriate … measures in cases where the information referred to in this Article is not supplied’.
4 odst. 1 směrnice 85/577, poučení nelze považovat za platné, a že tedy přísluší členským státům stanovit vhodná opatření k zajištění ochrany spotřebitele stejným způsobem, jako by poučení o právu na odstoupení od smlouvy uvedeno nebylo.
7 It follows that if the information supplied does not fulfil the requirements laid down in the first paragraph of Article 4 of Directive 85/577, that information cannot be regarded as valid and it is thus for the Member States to determine what measures are appropriate to ensure protection of consumers, in the same way as if no information had been supplied concerning the right of cancellation.
Neexistuje totiž žádný důvod pro rozlišování mezi neuvedením poučení a nesprávným poučením, jelikož obě tyto okolnosti uvádějí spotřebitele stejným způsobem v omyl o jeho právu na odstoupení od smlouvy.
There is no reason to distinguish between no information and incorrect information since both situations are equally misleading for the consumer as regards his right of cancellation.
Situace dotčená v projednávané věci není však ve všech ohledech totožná se situací, která vedla k výše citovanému rozsudku Heininger.
None the less, the situation before the referring court is not absolutely identical to that which gave rise to the judgment in Heininger, cited above.
Ve skutečnosti vyžaduje poněkud upřesnit jeho řešení.
In fact, it requires some refinement of the approach adopted in that case.
Soudní dvůr však upřesnil, že pokud spotřebitel nebyl poučen o existenci svého práva na odstoupení od smlouvy, nelze se dovolávat důvodů právní jistoty pro odůvodnění omezení práv výslovně přiznaných směrnicí 85/577 za účelem ochrany spotřebitele proti rizikům vyplývajícím z uzavření smlouvy při podomním prodeji 6.
However, the Court has explained that if the consumer is not informed of the existence of his right of cancellation, reasons of legal certainty cannot prevail to justify a limitation of the rights expressly conferred on consumers by Directive 85/577 in order to protect them against the risks arising from contracts concluded in a doorstep-selling situation. 6
V tomto ohledu je třeba uvést, že nesprávné poučení musí být pokládáno ve smyslu směrnice 85/577 za neuvedení poučení.
It should be pointed out in that regard that, for the purposes of Directive 85/577, an incorrect notice is equivalent to no notice.
Ze skutkových okolností předložených Soudnímu dvoru a potvrzených na jednání totiž vyplývá, že A. Hamilton se dozvěděla
It appears from the facts which were communicated to the Court at the hearing that Ms Hamilton became aware of her right
5 – Článek 4 třetí pododstavec uvedené směrnice.6 – Rozsudek Heininger (citovaný výše, bod 47).
5 — Third paragraph of Article 4 of Directive 85/577.6 — Heininger, paragraph 47.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA M. POIARESE MADURA – VĚC C-412/06 je obecnou zásadou společnou právním řádům jednotlivých členských států 8.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-412/06 of cancellation as a result of the Heininger judgment and, on that basis, decided, several months later, to cancel the contract for the initial loan.
zásada bude snad v budoucnu zakotvena i na úrovni Společenství v souvislosti se zavedením společného referenčního rámce v oblasti evropského závazkového práva 9.
8That principle might well ultimately appear at Community level in the context of the creation of a common frame of reference for European contract law.
Existence obecné zásady promlčení by tak měla být uznána, ale členským státům by měl být současně ponechán prostor pro uvážení nezbytný pro její provedení v jejich právních řádech.
9 The existence of a general principle of limitation should therefore be recognised, while leaving the Member States the necessary discretion to implement it in their respective legal systems.
Tato situace vede k otázce, zda je třeba nechat, nezávisle na jakémkoliv časovém omezení, nadále existovat právo na odstoupení od smlouvy, pokud lze prokázat, že spotřebitel věděl nebo mohl vědět o svém právu, ačkoliv nebyl poučen dodavatelem, vůči němuž se smluvně zavázal.
That situation raises questions as to whether it would be appropriate to allow the right of cancellation to subsist independently of any timelimit when it is established that the consumer became aware, or could have become aware, of his right of cancellation notwithstanding the fact that the information was not supplied by the trader with whom he had entered into contractual relations.
Jelikož je však promlčení v podstatě odůvodněno důvody právní jistoty 10, tyto důvody nemohou mít v souladu s judika-
However, since limitation is justifiable essentially for reasons of legal certainty 10, such reasons cannot, in accordance with Heininger, prevail over the obligation to
8 – Viz zejména studie provedenou Landovou komisí, Principles of European Contract Law, část III, Lando, O., Clive, E., Prüm, A. a Zimmermann, R. (red.), Kluwer Law International, Haag, 2003, zvláště kapitola 14; Le code européen des contrats, předběžný návrh vypracovaný akademií odborníků na evropské soukromé právo, koordinátor Gandolfi, G., kniha I, A. Giuffrè, Milano, 2004, zvláště kapitola X, jakož i strana 260 a násl., a Principles of existing EC Contract Law (Acquis Principles), Contract I, Pre-contractual Obligations, Conclusion of contract, Unfair Terms, část 1, Sellier, 2007, zvláště s. 98 na násl. a s. 166 a násl.
8 — See, in particular, the study carried out by the Lando Commission, Principles of European Contract Law, Part III, O. Lando, E. Clive, A. Prüm and R. Zimmermann (Kluwer Law International, The Hague, 2003), especially Chapter 14; Le code européen des contrats, (Pilot study prepared by the Academy of European Specialists in Private Law), Book One, coordinator G. Gandolfi, A. Giuffrè, Milan, 2004, especially Title X and p. 260 et seq. and Principles of existing EC Contract Law (Acquis Principles), Contract 1, Part 1, Pre-contractual Obligations, Conclusion of Contract, Unfair Terms, Volume I, Sellier, 2007, especially p.
Nejedná se o zpochybnění řešení, podle nějž není-li uvedeno poučení o právu na odstoupení od smlouvy, může být toto právo vykonáno kdykoliv, avšak o přezkoumání, zda není důvodné mít za to, že v rozsahu, v němž se nositel tohoto práva o něm mohl dovědět, jsou členské státy oprávněny, v rámci prostoru pro uvážení, který je jim přiznán čl. 4 třetím pododstavcem směrnice 85/577, stanovit lhůtu, během které může být právo na odstoupení od smlouvy platně vykonáno.
It is not a matter of calling into question the approach whereby, if no information is supplied concerning the right of cancellation, that right may be exercised at any time, but rather of considering whether it would be justified, where the person entitled to that right was able to become aware of its existence, to regard the Member States as entitled, in the exercise of the discretion granted to them under the third paragraph of Article 4 of Directive 85/577, to fix a timelimit during which the right of cancellation may validly be exercised.
9 – Komise se vyslovuje ve prospěch vypracování společného referenčního rámce.
9 — The Commission has come out in favour of a common frame of reference.
Viz zejména sdělení Komise Evropskému parlamentu a Radě o evropském závazkovém právu a revizi acquis [KOM (2004) 651 konečné], jakož i první výroční zpráva o stavu vývoje evropského závazkového práva a revizi acquis: KOM (2005) 456 konečné. Lze rovněž účelně konzultovat studie vedené v této oblasti zejména Van Gervenem, W., „Comparative law in a texture of communitarization of national laws and europeanization of community law“, in Judicial Review in the European Union – Liber amicorum in honour of Lord Slynn of Hadley, Kluwer Law International, Haag, svazek I, 2000, s. 433 až 445; Schulze, R., „The Acquis Communautaire and the Development of European Contrat Law“, in Schulze/Ebers/Grigoleit (č. 25), s. 15, a obecněji k technice, jíž soudy Společenství používají obecné právní zásady členských států: Galmot, Y., „Réflexions sur le recours au droit comparé par la Cour de justice des Communautés européennes“, RFDA, 1990, s. 255.
See, inter alia, the Communication of the Commission to the European Parliament and the Council on European Contract Law and the revision of the acquis: the way forward (COM(2004) 651 final) and Report from the Commission - First Annual Progress Report on European Contract Law and the Acquis Review (COM(2005) 56 final).
Ve prospěch tohoto řešení existuje několik argumentů.
There are several arguments in favour of that solution.
10 – Viz studie citované výše v poznámce 9 pod čarou.
10 — See the studies mentioned in note 9.
Pokud totiž spotřebitel dovolávat se práva na odstoupení od smlouvy se zdá odůvodněné, i když nebyl poučen dodavatelem.
HAMILTON right of cancellation appears to be justified, even though the information did not come from the trader.
nebyl poučen o svém právu na odstoupení od smlouvy, nemůže znát plný rozsah svého práva.
inform the consumer. 11As long as the consumer has not been supplied with information concerning his right of cancellation, he is unable to become aware of the full extent of his right.
V důsledku toho nemůže být promlčení práva na odstoupení od smlouvy vůči spotřebiteli namítáno, pokud nebyl poučen.
Consequently, the limitation of the right of cancellation cannot be relied on against the consumer where such information has not been supplied.
Ochrana tohoto práva je uznána ve výše citovaném judikátu Heininger jako základní pro zaručení, že spotřebitel bude poučen o svých právech vyplývajících ze směrnice 85/577, takže poučení spotřebitele představuje základní záruku užitečného účinku směrnice 85/577.
The protection of that right is recognised in Heininger as being of fundamental importance in ensuring that consumers are informed as to their rights under Directive 85/577, with the result that the informing of the consumer is the essential guarantee of the effectiveness of Directive 85/577.
Přijmout časové omezení práva spotřebitele na odstoupení od smlouvy, i když tato základní podmínka není splněna, by znamenalo, že nebude zajištěna ochrana uvedeného spotřebitele, ale ochrana dodavatele, což je situace, která je v přímém rozporu s cílem sledovaným směrnicí 85/577.
To accept a timelimit on the right of cancellation when that essential condition is not fulfilled would not only fail to ensure the protection of the consumers but would protect traders, a situation which would directly contravene the objective which Directive 85/577 seeks to attain.
Je-li totiž prokázáno, že dotyčný o skutečnostech, které jsou předmětem poučení, věděl, cíl ochrany spotřebitele sledovaný směrnicí 85/577 je plně zajištěn.
In so far as it is established that that information was made known to the person concerned, then the consumer protection objective of Directive 85/577 has been attained.
Toto řešení nevede k tomu, že by byl spotřebitel zbaven svého práva na odstoupení od smlouvy, ale pouze k časovému omezení jeho výkonu, pokud i přesto, že věděl nebo mohl vědět o svém právu, spotřebitel tohoto práva během určité lhůty nevyužil.
That approach does not cause the consumer to lose his right of cancellation but merely places a timelimit on the exercise thereof if the consumer, notwithstanding the fact that he was aware of, or could have been aware of, the information concerning his right of cancellation, did not invoke that right within a certain time.
Za těchto podmínek stabilita právních vztahů i poctivost obchodních transakcí vyžadují, aby bylo dosaženo spravedlivé rovnováhy mezi ochranou spotřebitele, zajištěnou jeho poučením a existencí práva na odstoupení od smlouvy, a zásadou stability právních vztahů, která vyžaduje, aby tehdy, kdy je prokázáno, že spotřebitel věděl nebo mohl vědět o existenci svého práva, nebylo možné zpochybnit smlouvu po určité lhůtě od okamžiku získání požadované informace.
Under those circumstances, the stability of legal relations and even the fairness of commercial transactions require that a fair balance should be struck between the protection of the consumer (ensured by his right to be informed and his right of cancellation) and the stability of legal relations, which requires that when it is established that the consumer knew or could have known, of the existence of his right, it should not be possible to call the contract into question beyond a certain period starting from the point at which the necessary information was obtained.
Jakmile je však možné prokázat, že spotřebitel, který podle judikatury Soudního dvora musí „být alespoň do určité míry pozorný a obezřetný“ 12, mohl vědět nebo věděl o svém právu na odstoupení od smlouvy, časové omezení možnosti
However, once it is possible to establish that the consumer — who, according to the caselaw of the Court, is supposed to have ‘a certain measure of alertness and discrimination’ 12 — was able to become aware of his right of cancellation, or actually did so, a timelimit on the possibility of relying on the
11 – Rozsudek Heininger (citovaný výše, bod 47).
11 — Heininger, paragraph 47.
12 – Viz zejména rozsudek ze dne 13. ledna 2000, Estée Lauder (C-220/98, Recueil, s. I-117, body 17 a 30).
12 — See, in particular, Case C-220/98 Estée Lauder [2000] ECR I-117, paragraphs 17 and 30.
Směrnice 85/577 nevyžaduje širší ochranu, tkvící v tom, že by spotřebiteli, který věděl o svém právu na odstoupení od smlouvy, byla nepřiměřeným způsobem
Directive 85/577 does not require wider protection, which would leave a consumer who was aware of his right of cancellation free, to a disproportionate extent, to choose
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA M. POIARESE MADURA – VĚC C-412/06 ponechána svobodná volba nejvhodnějšího okamžiku ke zpochybnění jeho smluvního vztahu.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-412/06 the most appropriate moment to call the contractual relationship into question.
Neexistence jakéhokoliv časového omezení práva na odstoupení od smlouvy, pokud spotřebitel o svém právu věděl, překračuje podle mého názoru zjevně cíl ochrany sledovaný směrnicí.
To my mind, the absence of any timelimit on the right of cancellation where the consumer was aware of his right clearly goes beyond the objective which the directive sought to attain.
5 odst. 1 výslovně tuto možnost stanoví, pokud bylo poučení vyžadované směrnicí uvedeno v souladu s podmínkami stanovenými tímto textem.
Protection of the consumer does not rule out the possibility of a timelimit on the right of cancellation, inasmuch as Article 5(1) of Directive 85/577 expressly provides for such a possibility where the information required under the directive is supplied in accordance with the conditions laid down therein.
Proto i když spotřebitel získá předmětnou informaci opožděně a jiným způsobem, než jak je stanoveno ve směrnici, cíl ochrany spotřebitele v rámci smluv uzavřených mimo obchodní prostory není těmito okolnostmi dotčen.
Thus, even if the information is supplied to the consumer late and by means other than those provided for in the directive, the object- ive of protecting the consumer in respect of contracts negotiated away from business premises will not be affected.
Připadá mi sice obtížné tvrdit, jak to činí německá vláda, že tyto směrnice spolu se směrnicí o podomním prodeji tvoří „balík ochrany“, který ve snaze o jednotnost práva nutně předpokládá existenci omezení výkonu tohoto práva na tři měsíce 15.
Certainly, it seems difficult to me to claim, as the German Government does, that those directives constitute, together with the doorstep selling directive, a ‘package of protection’ implying, in the interests of legal consistency, that there must necessarily be a three-month timelimit on the exercise of the right of cancellation.
Dotčená směrnice se odlišuje potřebou vyšší úrovně ochrany spotřebitele, jelikož spotřebitel se nachází ve fyzickém kontaktu s prodejcem, který tak na něj může mít silnější vliv 16.
15The distinguishing feature of Directive 85/577 is the need for a higher level of protection of the consumer once he is in physical contact with the seller who may therefore exercise a greater influence on him.
Zdá se, že tento názor je potvrzen ve výše citovaném rozsudku Heininger, v němž Soudní dvůr dospěl k závěru, že v rámci podomního prodeje lze omezení práva na odstoupení od smlouvy spotřebiteli namítat pouze od okamžiku, kdy spotřebitel ví o existenci svého práva.
16 That view seems to have been confirmed by the Court in Heininger when it decided that, in a doorstep-selling situation, a limit on the right of cancellation may be relied on against the consumer only from the time at which the latter becomes aware of the existence of his right.
Nicméně nelze popřít, že tyto směrnice vyznívají tak, že potvrzují existenci zásady společné právu členských států, která se objevuje rovněž na úrovni práva Společenství a která stanoví časové omezení výkonu práva, pokud nebylo využito během období, které již vyvolává pochybnosti o tom, zda bude vůbec někdy svým nositelem uplatněno.
None the less, it cannot be denied that those directives suggest the existence of a principle common to the laws of the Member States, and which is also found at Community level, to the effect that a timelimit should be placed on the exercise of a right which has not been exercised during a period such that a doubt arises as to whether it will ever be exercised by the person entitled to it.
Pokud je tak prokázáno, že spotřebitel věděl – nebo mohl vědět – o svém právu, lze
Thus, once it has been established that the consumer became aware — or could have
Krom toho směrnice 94/47/ES 13 a 97/7/ES 14, týkající se smluv o dočasném užívání nemovitostí a smluv uzavřených na dálku, výslovně stanoví lhůtu, po jejímž uplynutí již není možné právo na odstoupení od smlouvy vykonat, i když poučení o tomto právu chybí.
Moreover, Directives 94/47/EC 13and 97/7/EC 14, dealing with timeshare and distance contracts respectively, expressly fix a timelimit beyond which the right of cancellation my not be exercised even if no information has been supplied concerning that right.
13 – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 26. října 1994 o ochraně nabyvatelů ve vztahu k některým aspektům smluv o nabytí práva k dočasnému užívání nemovitostí (Úř. věst. L 280, s. 83; Zvl. vyd. 13/13, s. 315).
13 — Directive 94/47/EC of the European Parliament and of the Council of 26 October 1994 on the protection of purchasers in respect of certain aspects of contracts relating to the purchase of the right to use immovable properties on a timeshare basis (OJ 1994 L 280, p. 83).
16 – Bylo tak poukázáno na to, že: „zákonodárce [Společenství] totiž zjistil, že i když má spotřebitel všechny objektivní údaje o transakci, nebrání to tomu, aby se nechal ovlivnit smluvní stranou, která – v tom spočívá ostatně celé umění jejího povolání – velice dobře ví, jak přesvědčit“, in Rzepecki, N., Droit de la consommation et théorie générale du contrat, Institut de droit des affaires, Aix en Provence, 2002, s. 100.
16 — Thus, it has been pointed out that ‘the [Community] legislature has found that being in possession of all objective data concerning a transaction does not prevent the consumer being won over by a contracting party who knows very well — and such is the art of his profession — how to be convincing’, in N. Rzepecki, Droit de la consommation et théorie générale du contrat, Institut de droit des affaires, Aix-en-Provence, 2002, p. 100.
HAMILTON posouzen nezávisle na datu uzavření nebo úplného splnění smlouvy.
HAMILTON assessed independently of the date at which the contract was concluded or at which the contractual obligations were performed in full.
Vnitrostátní právní předpisy, které stanoví počátek běhu lhůty, během které může být právo na odstoupení od smlouvy uplatněno, od okamžiku úplného splnění smlouvy oběma smluvními stranami, ačkoliv spotřebitel o svém právu nevěděl, proto nemohou odpovídat cílům směrnice 85/577.
Thus, national legislation which fixes the starting point of the timelimit during which the right of cancellation may be exercised as the time at which both parties have performed in full their contractual obligations, even if the consumer has not become aware of his right, cannot attain the objectives of Directive 85/577.
mít za to, že existuje zásada společná právům členských států, podle které jak poctivost v obchodních transakcích, tak stabilita právních vztahů předpokládají, že v rámci svého prostoru pro uvážení, jak je uznán v čl.
become aware — of his right, it could be said that there is a principle common to the laws of the Member States according to which both the fairness of commercial transactions and the stability of legal relations imply that in the context of the discretion conferred on them under the third paragraph of Article 4 of Directive 85/577, the Member States may fix a timelimit within which cancellation may be validly exercised, starting from the time — however late that may be — at which the information was received by the consumer.
5 odst. 1 směrnice 85/577 naopak nebrání tomu, aby členské státy stanovily v rámci svého prostoru pro uvážení lhůtu, během které může být právo na odstoupení od smlouvy platně vykonáno, přičemž počátkem běhu této lhůty je okamžik, kdy je prokázáno, že se spotřebitel dozvěděl nebo mohl dozvědět o svém právu.
On the other hand, the first and third paragraphs of Article 4 and Article 5(1) of Directive 85/577 do not preclude the Member States from fixing, in the exercise of their discretion, a timelimit during which the right of cancellation may be exercised, starting from the time at which it is established that the consumer became aware, or could have become aware, of his right.
S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr na předběžné otázky položené Oberlandesgericht Stuttgart odpověděl takto:
In the light of the foregoing considerations, I propose that the Court of Justice give the following reply to the questions referred for a preliminary ruling by the Oberlandesgericht Stuttgart:
„Směrnici Rady 85/577/EHS ze dne 20. prosince 1985 o ochraně spotřebitele v případě smluv uzavřených mimo obchodní prostory je nutno vykládat tak, že vylučuje, aby
‘Council Directive 85/577/EEC of 20 December 1985 to protect the consumer in respect of contracts negotiated away from business premises must be interpreted as
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA M. POIARESE MADURA – VĚC C-412/06 bylo vůči spotřebiteli namítáno omezení výkonu práva na odstoupení od smlouvy, pokud nebyl poučen o svém právu nebo pokud je uvedené poučení nesprávné.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-412/06 meaning that it does not permit a limit on the right of cancellation to be relied on against the consumer if he has not received information concerning his right or if that information is incorrect.