natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Dne 10. října 2005 pověřila Dermoestética na základě smlouvy To Me Group provedením reklamní kampaně na služby estetické medicíny, která měla být vysílána na italské celoplošné televizní stanici Canale 5.
On 10 October 2005, Dermoestética entered into a contract with To Me Group, entrusting it with carrying out an advertising campaign for cosmetic medical treatment services to be broadcast on the national Italian television channel Canale 5.
Uzavření této smlouvy se uskutečnilo v prostorách Cliniche Futura Srl, která je italskou dceřinou společností Dermoestética.
The contract was concluded at the premises of Cliniche Futura Srl, the Italian subsidiary of Dermoestética.
Poté, co obdržela zálohu ve výši 2 000 eur, To Me Group informovala Dermoestética o nemožnosti vysílání zamýšlených televizních prezentací na celoplošných televizních stanicích vzhledem k ustanovením zákona č. 175/1992 a současně uvedla, že je připravena najít reklamní prostor na místních televizních stanicích.
After taking receipt of a payment on account of EUR 2 000, To Me Group informed Dermoestética that, in view of the provisions of Law No 175/1992, it would not be possible to broadcast the television advertisements envisaged on the national television network and at the same time stated that it was prepared to secure advertising slots on local stations.
Vzhledem k tomu, že To Me Group odmítla vrátit obdrženou zálohu z důvodu, že příslušná částka nepokrývala ani časové náklady vynaložené na spuštění reklamní kampaně, Dermoestética se obrátila na předkládající soud s návrhem na zrušení sporné smlouvy z důvodu neplnění této smlouvy ze strany To Me Group.
Since To Me Group refused to refund the payment on account it had received on the ground that the sum in question did not even cover the hourly charges incurred in launching the advertising campaign, Dermoestética brought proceedings before the Giudice di Pace di Genova for termination of the contested contract as a result of To Me Group’s non-performance of the contract.
Žalobkyně v původním řízení rovněž podala návrh, aby bylo To Me Group uloženo vrátit uvedenou zálohu.
The applicant in the main proceedings also made an application for To Me Group to be ordered to refund the payment on account.
V průběhu původního řízení Dermoestética a Cliniche Futura Srl uplatňovaly neslučitelnost italské právní úpravy v oblasti reklamy na zdravotnická zařízení, zejména ustanovení zakazujících vysílat tuto reklamu na celoplošných televizních stanicích, s články 43 ES a 49 ES.
In the main proceedings, Dermoestética and Cliniche Futura Srl have argued that Italian legislation on advertising health care establishments, in particular the provisions prohibiting the broadcasting of such advertisements on national television networks, is incompatible with Articles 43 EC and 49 EC.
V tomto ohledu poukazuje předkládající soud na to, že zákaz zdravotnické reklamy na celoplošných televizních stanicích není v souladu s právem Společenství.
The Giudice di Pace di Genova states that the ban on the advertising of medical services on national television channels is incompatible with Community law.
Podle něj se totiž jedná o neodůvodněné omezení a to jak s ohledem na článek 43 ES, tak i na článek 49 ES.
In its view, it constitutes an unjustified restriction in the light of both Article 43 EC and Article 49 EC.
Za těchto okolností se Giudice di Pace di Genova rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
It is in those circumstances that the Giudice di Pace di Genova decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
3) Brání články 43 ES a 49 ES tomu, aby vysílání informativní reklamy na léčebné postupy v oblasti lékařské kosmetiky a kosmetické chirurgie prováděné v soukromých zdravotnických zařízeních majících k tomu řádné povolení podléhalo dalšímu předchozímu povolení ze strany místních správních orgánů nebo profesních komor?
(3) Is it contrary to Articles 43 EC and/or 49 EC for the broadcasting of advertisements providing information on medical and surgical treatments of a cosmetic nature in private health care establishments, duly authorised for that purpose, to be made subject to additional prior authorisation by the local administrative authorities and/or professional associations?
4) Omezily Federazione nazionale degli ordini dei medici (Fnomceo) a její členské lékařské komory tím, že přijaly etický kodex, který stanoví omezení reklamy na lékařská povolání, jakož i závazný způsob výkladu právních předpisů platných v oblasti zdravotnické reklamy, značně omezující právo lékařů na propagaci vlastní činnosti, přičemž obě opatření jsou závazná pro všechny lékaře,
(4) By adopting a code of conduct which imposes limits on the advertising of professional health care services and by construing the legislation in force concerning the advertising of medical services in a manner which considerably restricts the right of doctors to advertise their own activities, both measures being binding on all doctors, have the Federazione Nazionale degli Ordini dei Medici (National Federation of Associations of Doctors, Surgeons and Dentists) (Fnomceo) and the associations of group practices restricted competition beyond what
3 odst. 1 písm. g) ES, články 4 ES, 98 ES, 10 ES, 81 ES a případně článkem 86 ES vzhledem k tomu, že tento způsob je povolen vnitrostátními právními předpisy, které požadují po příslušných provinciálních profesních komorách ověření transparentnosti a pravdivosti reklamních sdělení, aniž by stanovily kritéria a způsoby výkonu této pravomoci?“
(5) In any event, is the interpretative practice adopted by Fnomceo incompatible with Articles 3(1)(g), 4, 98, 10, 81 and, possibly, Article 86 of the EC Treaty, in so far as the practice is permitted by a national law which requires the competent provincial professional associations to verify that advertisements by medical practitioners are transparent and accurate without indicating the criteria and procedures to be applied in exercising that authority?’
Italská vláda vznáší námitku nepřípustnosti projednávané žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce v celém jejím rozsahu.
The Italian Government raises the objection that the reference for a preliminary ruling is inadmissible in its entirety.
Komise uplatňuje nepřípustnost čtvrté a páté otázky.
The Commission contends that the fourth and fifth questions are inadmissible.
V rámci postupu upraveného článkem 234 ES jsou totiž úkoly Soudního dvora a úkoly předkládajícího soudu jasně oddělené a výklad vnitrostátních předpisů náleží výlučně předkládajícímu soudu (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 17. června 1999, Piaggio, C-295/97, Recueil, s. I-3735, bod 29 a uvedená judikatura).
In the procedure laid down by Article 234 EC, the functions of the Court of Justice and those of the referring court are clearly separate, and it falls exclusively to the latter to interpret national legislation (see, to that effect, Case C-295/97 Piaggio [1999] ECR I-3735, paragraph 29 and the caselaw cited).
V důsledku toho se Soudní dvůr nemůže vyjádřit k použitelnosti legislativního nařízení č. 223/2006 na případ původního řízení.
Consequently, the Court cannot rule on whether Decree Law No 223/2006 is applicable to the case in the main proceedings.
Toto ale není případ první až třetí předběžné otázky, jelikož problematika výkladu sporných ustanovení zákona č. 175/1992 s ohledem na články 43 ES a 49 ES je podstatou sporu v původním řízení.
However, that is not the case with regard to the first three questions referred for a preliminary ruling, since the difficulties of interpreting the contested provisions of Law No 175/1992 in the light of Articles 43 EC and 49 EC are at the heart of the main action.
V důsledku toho je nutno odmítnout argumentaci italské vlády v části, ve které se týká nepřípustnosti uvedených otázek.
Accordingly, the Italian Government’s argument must be rejected in so far as it contends that those questions are inadmissible.
Naopak, pokud jde o čtvrtou a pátou otázku, předkládající soud nevysvětluje, v čem by mohl být přezkum Soudním dvorem jak etického kodexu lékařů, tak i způsobu výkladu přijatého Fnomceo v otázkách reklamy, užitečný pro řešení sporu v původním řízení.
On the other hand, with regard to the fourth and fifth questions, the Giudice di Pace di Genova does not explain in what way the Court’s examination of either the code of conduct for medical practitioners or the practice adopted by Fnomceo in interpreting the laws on advertising would be of assistance in resolving the dispute in the main proceedings.
Rovněž neuvádí, v čem by měla spočívat vazba mezi těmito prvky vnitrostátního práva a ustanoveními práva Společenství, o jejichž výklad žádá.
Nor does it state what the connection is between those aspects of national law and the provisions of Community law which it asks the Court to interpret.
V každém případě předkládací usnesení neuvádí ani dotčená ustanovení etického kodexu, ani popis způsobu výkladu přijatého Fnomceo (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 6. března 2007, Placanica a další, C-338/04, C-359/04 a C-360/04, Sb. rozh. s. I-1891, bod 34).
In any event, the order for reference does not set out either the relevant provisions of the code of conduct in question or a description of the interpretative practice adopted by Fnomceo (see, to that effect, Joined Cases C-338/04, C-359/04 and C-360/04 Placanica and Others [2007] ECR I-1891, paragraph 34).
V důsledku toho je třeba prohlásit čtvrtou a pátou otázku za nepřípustné.
Consequently, the fourth and fifth questions are inadmissible.
K první až třetí otázce
Questions 1 to 3
Podstatou prvních třech otázek předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně, je zda články 43 ES a 49 ES brání vnitrostátní právní úpravě, která je dotčena ve věci v původním řízení, v rozsahu, ve kterém tato vede k zákazu reklamy na lékařskou a chirurgickou péči prováděnou v soukromých zdravotnických zařízeních na celoplošných televizních stanicích.
By its first three questions, which it is appropriate to consider together, the Giudice di Pace di Genova asks, in essence, whether Articles 43 EC and 49 EC preclude national legislation, such as that at issue in the main proceedings, in so far as its effect is to prohibit advertising for medical and surgical treatments carried out in private health care establishments on national television networks.
Z předkládacího rozhodnutí totiž vyplývá, že podle zákona č. 175/1992 je televizní reklama na lékařskou a chirurgickou péči prováděnou v soukromých zdravotnických zařízeních povolena – po obdržení povolení místních správních orgánů, vydaného na základě stanoviska profesní komory – pouze v případě dodržení omezení výdajů na 5 % příjmů přiznaných v předcházejícím roce a jen na místních televizních stanicích, což podle předkládajícího soudu znamená zákaz této reklamy na celoplošných televizních stanicích.
It is apparent from the order for reference that, under Law No 175/1992, the broadcasting on television of advertisements for medical and surgical treatments carried out in private health care establishments is permitted, after first obtaining authorisation from the local administrative authorities and the opinion of professional associations, and subject to a ceiling on expenditure of 5% of declared income for the preceding year, only on local television networks, which, according to the Giudice di Pace di Genova, effectively prohibits such advertising on national television networks.
1 této směrnice dává členským státům možnost uplatňovat v oblastech, na které se vztahuje uvedená směrnice, přísnější nebo podrobnější předpisy, při výkonu této pravomoci musí být
Although, pursuant to Article 3(1) of that directive, the Member States remain free to lay down more detailed or stricter rules in the areas covered by the directive, when exercising
2008 – VĚC C-500/06 dodržovány základní svobody zaručené Smlouvou o ES (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 28. října 1999, ARD, C-6/98, Recueil, s. I-7599, bod 49).
2008 — CASE C-500/06 that right, they must respect the basic freedoms guaranteed by the EC Treaty (see, to that effect, Case C-6/98 ARD [1999] ECR I-7599, paragraph 49).
Taková pravidla pro reklamu, jako jsou ta, která jsou stanovena zákonem č. 175/1992, přitom v rozsahu, ve kterém na místních televizních stanicích podmíněně povolují vysílání reklamy na lékařskou a chirurgickou péči poskytovanou soukromými lékařskými zařízeními, což znamená zákaz této reklamy na celoplošných televizních stanicích, představují pro společnosti usazené v jiném členském státě než v Italské republice, jako je Dermoestética, vážnou překážku pro výkon jejich činností prostřednictvím pobočky založené v posledně uvedeném členském státě.
Rules on advertising such as those laid down in Law No 175/1992, in so far as they permit, subject to certain conditions, broadcasting on local television networks of advertisements for medical and surgical treatments provided by private health care establishments and which effectively prohibit such advertising on national television networks constitute, for companies established in Member States other than the Italian Republic, such as Dermoestética, a serious obstacle to the pursuit of their activities by means of a subsidiary established in that Member State.
Krom toho taková pravidla pro reklamu, jako jsou ta, která jsou stanovena zákonem č. 175/1992 představují v rozsahu, ve kterém brání společnostem jako Dermoestética ve využívání poskytovaných služeb vysílání televizní reklamy, omezení volného pohybu služeb.
Moreover, in so far as they prohibit companies such as Dermoestética from using services for broadcasting television advertisements, rules on advertising such as those laid down by Law No 175/1992 constitute a restriction on the freedom to provide services.
Proto je třeba mít za to, že pravidla pro reklamu stanovená vnitrostátní právní úpravou, o kterou se jedná v původním řízení, představují vnitrostátní opatření, které je způsobilé být překážkou pro výkon základních svobod zaručených Smlouvou v článcích 43 ES a 49 ES nebo jej činit méně atraktivním.
The rules on advertising laid down in the national legislation at issue in the main proceedings must therefore be regarded as constituting a national measure which is liable to impede or render less attractive the exercise of the basic freedoms guaranteed by Articles 43 and 48 of the EC Treaty.
Z judikatury Soudního dvora nicméně vyplývá, že takováto opatření mohou být odůvodněna, splňujíli čtyři podmínky: použijí se nediskriminujícím způsobem,
However, according to the caselaw of the Court, such measures may be justified if they fulfil four conditions: they must be applied in a non-discriminatory manner;
V tomto ohledu je třeba zaprvé konstatovat, že pravidla pro reklamu, o která se jedná v původním řízení, se použijí nezávisle na členském státu, v němž jsou usazeny podniky, kterým jsou tato pravidla určena.
It should be noted, first of all, that the rules on advertising at issue in the main proceedings apply without distinction as to the Member State in which the undertaking at which those rules are directed is established.
Úprava televizní reklamy na lékařskou a chirurgickou péči poskytovanou soukromými lékařskými zařízeními je tedy s ohledem na cíl ochrany veřejného zdraví způsobilá být odůvodněnou.
Thus, rules regulating television advertising for medical and surgical treatments provided by private health care establishments can be justified in the light of the objective of protection of public health.
Zatřetí, pokud jde o způsobilost pravidel, která vyplývají z právní úpravy, o kterou se jedná v původním řízení, zaručit uskutečnění cíle ochrany veřejného zdraví, je třeba poukázat na to, že jelikož tato pravidla zavádějí právní úpravu vedoucí k zákazu reklamy na lékařskou a chirurgickou péči na celoplošných televizních stanicích, která současně nabízí možnost vysílat takovouto reklamu na místních televizních stanicích, vykazují nesoudržnost, kterou se italská vláda nepokusila odůvodnit, takže tato pravidla nemají takovou povahu, aby účinně odpověděla na výše uvedený cíl, který mají sledovat.
With regard, in third place, to the extent to which it is possible for a set of rules, such as those laid down in the legislation at issue in the main proceedings, to guarantee that the objective of protection of public health is attained, by introducing a measure resulting in a prohibition on advertising medical and surgical treatments on national television networks while at the same time making it possible to broadcast such advertisements on local television networks, such rules exhibit an inconsistency which the Italian Government has not attempted to justify and cannot therefore properly attain the public health objective which they seek to pursue.
V důsledku toho je třeba mít za to, že taková vnitrostátní právní úprava, jako je úprava dotčená v původním řízení, není způsobilá zaručit uskutečnění cíle ochrany
Consequently, national legislation, such as that at issue in the main proceedings, cannot be regarded as being appropriate for the purpose of securing the attainment
2008 – VĚC C-500/06 veřejného zdraví a představuje neodůvodněné omezení ve smyslu článků 43 ES a 49 ES.
2008 — CASE C-500/06 of the objective of public health and constitutes an unjustified restriction for the purposes of Article 43 EC and 49 EC.
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba odpovědět na první až třetí otázku, že články 43 ES a 49 ES ve spojení s články 48 ES a 55 ES musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové právní úpravě, jako je úprava dotčená v původním řízení, která zakazuje reklamu na lékařskou a chirurgickou péči poskytovanou soukromými lékařskými zařízeními na celoplošných televizních stanicích a zároveň tuto reklamu za určitých podmínek povoluje na místních televizních stanicích.
In the light of the foregoing considerations, the answer to the first three questions must be that Articles 43 EC and 49 EC, read in conjunction with Articles 48 EC and 55 EC, must be interpreted as precluding legislation, such as that at issue in the main proceedings, which prohibits the broadcasting of advertisements for medical and surgical treatments provided by private health care establishments on national television networks while at the same time permitting such advertisements, subject to certain conditions, on local television networks.
Články 43 ES a 49 ES ve spojení s články 48 ES a 55 ES musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové právní úpravě, jako je úprava dotčená v původním řízení, v rozsahu, ve kterém tato úprava zakazuje reklamu na lékařskou a chirurgickou péči poskytovanou soukromými lékařskými zařízeními na celoplošných televizních stanicích a zároveň tuto reklamu za určitých podmínek povoluje na místních televizních stanicích.
Articles 43 EC and 49 EC, read in conjunction with Articles 48 EC and 55 EC, must be interpreted as precluding legislation, such as that at issue in the main proceedings, in so far as it prohibits the broadcasting of advertisements for medical and surgical treatments provided by private health care establishments on national television networks while at the same time permitting such advertisements, subject to certain conditions, on local television networks.
Věc C-521/06 P
Case C-521/06 P
Athinaïki Techniki AEv.Komise Evropských společenství
Athinaïki Techniki A Ev Commission of the European Communities
„Kasační opravný prostředek – Státní podpora – Podpora poskytnutá Řeckou republikou konsorciu Hyatt Regency – Stížnost – Rozhodnutí, kterým se odkládá stížnost – Nařízení (ES) č. 659/1999 – Články 4, 13 a 20 – Pojem ‚napadnutelný akt‘ ve smyslu článku 230 ES“
(Appeal — State aid — Aid granted by the Hellenic Republic to the Hyatt Regency consortium — Complaint — Decision to take no further action on the complaint — Regulation (EC) No 659/1999 — Articles 4, 13 and 20 — Concept of ‘act open to challenge’ for the purposes of Article 230 EC)
Stanovisko generálního advokáta Y. Bota přednesené dne 3. dubna 2008 . . . .
Opinion of Advocate General Bot delivered on 3 April 2008 . . . . . . . . .
Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 17. července 2008 . . . . .
Judgment of the Court (Fourth Chamber), 17 July 2008 . . . . . . . . . . .
Žaloba na neplatnost – Akty napadnutelné žalobou – Akty napadnutelné původcem stížnosti poukazující na státní podporu – Rozhodnutí Komise, kterým se odkládá stížnost a je tak ukončen předběžný přezkum – Zahrnutí
Actions for annulment — Actionable measures — Acts open to challenge by a complainant alleging State aid — Commission decision to take no further action on the complaint — Included
SHRNUTÍ – VĚC C-521/06 P v čl. 88 odst. 2 ES.
SUMMARY — CASE C-521/06 P in Article 88(2) EC.
Tato zásada platí také v případě, kdy Komise přijme rozhodnutí, jelikož se domnívá, že podpora je slučitelná se společným trhem, a stejně tak když je názoru, že samotná exi -stence podpory musí být vyloučena.
That principle applies both when a decision is taken on the ground that the Commission considers that the aid is compatible with the common market, and when it takes the view that the existence of aid should be ruled out.
Pro určení, zda je akt v oblasti státních podpor rozhodnutím ve smyslu článku 4 nařízení č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 88 Smlouvy o ES, je třeba ověřit, zda s ohledem na obsah tohoto aktu a úmysl Komise posledně uvedený orgán vyjádřil v posuzovaném aktu vydaném na závěr předběžné fáze přezkumu své konečné stanovisko ke stěžovanému opatření, a tedy zda dospěl k závěru, že toto opatření je, či není podporou a že existují či neexistují pochybnosti o slučitelnosti tohoto opatření se společným trhem.
To determine whether an act in matters of State aid constitutes a decision within the meaning of Article 4 of Regulation No 659/1999 laying down detailed rules for the application of Article 88 EC, it is necessary to ascertain whether, taking account of the substance of that act and the Commission’s intention, that institution has, at the end of the preliminary examination stage, definitively established its position on the measure under review and, therefore, whether it has decided that that measure constituted aid or not and whether it had no doubts as regards its compatibility with the common market, or that it did have such doubts.
Dopis, ve kterém Komise sděluje původci stížnosti směřující ke konstatování porušení článků 87 ES a 88 ES, že „jelikož neexistují doplňující informace odůvodňující pokračování v šetření, Komise […] věc administrativně odložila“ naznačuje, že Komise skutečně přijala akt, kterým se věc administrativně odkládá.
A letter by which the Commission informs a complainant seeking a declaration of infringement of Articles 87 and 88 EC, that ‘in the absence of additional information to justify continuing the investigation, the Commission has, for the purposes of administrative action, closed the file …’ indicates that the Commission actually closed the file for the purposes of administrative action.
Uvedeným aktem Komise konstatovala, že zahájené šetření neumožnilo dospět k závěru, že existuje podpora ve smyslu článku 87 ES a konkludentně odmítla zahájit formální vyšetřovací řízení stanovené
By that act, the Commission has stated that the review initiated had not enabled it to establish the existence of State aid within the meaning of Article 87 EC and it has implicitly refused to initiate the formal investigation procedure provided for
V tomto ohledu takový akt nelze kvalifikovat jako předběžný nebo přípravný, jelikož po něm v rámci zahájeného správního řízení nenásleduje žádný jiný akt, který by mohl být předmětem žaloby na neplatnost.
In that regard, such an act cannot be classified as preliminary or preparatory since it cannot be followed, in the context of the administrative procedure which has been initiated, by any other decision amenable to annulment proceedings.