natgillin/translations-raw huggingface dataset:
„Brání článek 12 ES ve spojení s články 17 ES a 18 ES a článek 56 ES ve spojení s článkem 57 ES a 58 ES vnitrostátní právní úpravě členského státu, která stanoví, že je-li děděním nabyt nemovitý majetek, který se nachází v jednom členském státu (stát, kde se nemovitý majetek nachází), vybírá tento stát z hodnoty tohoto nemovitého majetku daň, přičemž odpočet ve výši hodnoty závazků, jimiž je tento nemovitý majetek zatížen (jako například dluh zajištěný hypoteční plnou mocí ohledně tohoto nemovitého majetku) sice připouští v tom případě, že zůstavitel bydlel v době svého úmrtí ve státu, kde se nemovitý majetek nachází, avšak nikoli v tom případě, že zůstavitel v době svého úmrtí bydlel v jiném členském státu (státu bydliště)?“
‘Do Article 12 EC, in conjunction with Articles 17 EC and 18 EC, and Article 56 EC, in conjunction with Article 57 EC, preclude national rules of a Member State under which, in the context of the acquisition, through inheritance, of immovable property situated in a Member State (the State in which the property is situated), that State imposes a tax on the value of the immovable property situated in that State, in respect of which that State allows a deduction corresponding to the value of charges on that immovable property (such as debts secured by the right conferred on a creditor to take out a mortgage against that immovable property) if the deceased, at the time of his demise, was resident in the State in which the property is situated, but not if the deceased, at the time of his demise, was living in a different Member State (the State of residence)?’
K přípustnosti žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce
Admissibility of the reference for a preliminary ruling
Belgická vláda má za to, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce je nepřípustná.
The Belgian Government maintains that the reference for a preliminary ruling is inadmissible.
Zaprvé tvrdí, že z důvodu pozdního podání žaloby na přepočtení výše předmětné daně z přechodu majetku nemůže předkládající soud v žádném případě vyhovět návrhu žalobců v původním řízení.
It contends that, owing to the fact that the action for reassessment of the transfer duties in question was brought out of time, the referring court would on no account be able to uphold the claim of the appellants in the main proceedings.
Lhůta, kterou měli podle belgických procesních předpisů ke změně údajů, na jejichž základě se vypočítá daň z přechodu majetku, uplynula několik měsíců před podáním této žádosti.
The period within which they were allowed, under Belgian procedural rules, to amend the particulars on the basis of which transfer duties are assessed had already expired several months earlier.
Odpověď na položenou otázku je v důsledku toho nejen nepotřebná, nýbrž i očividně irelevantní pro účely rozhodnutí, jež má přijmout předkládající soud.
Consequently, an answer to the question referred is not only unnecessary but clearly irrelevant for the purposes of deciding the dispute in the main proceedings.
Zadruhé má za to, že ve fázi, v níž se nachází původní řízení, je položená otázka čistě hypotetická.
Moreover, the Belgian Government maintains that, at the stage which the main proceedings have reached, the question referred is purely hypothetical.
V této fázi nepodal dosud předkládající soud odpověď na otázky, které jsou rozhodující pro řešení sporu v původním řízení, jež se týkají zejména toho, zda mezi uvedeným dluhem a dotčenou nemovitostí existovala souvislost takové povahy, aby mohl být tento dluh považován za váznoucí na této nemovitosti.
At this stage, the referring court has not yet answered any of the questions that are critical for the determination of the dispute in the main proceedings concerning, in particular, the issue whether there is a link between the debt and the immovable property in question such as to indicate the existence of a charge on that property.
V tomto ohledu belgická vláda na jednání zdůraznila, že v projednávané věci neexistuje hypotéka zatěžující tento nemovitý majetek, jenž se nalézá v Belgii, ale pouze hypoteční plná moc, kterou H. Eckelkamp před smrtí udělila svému bratrovi.
In that regard, the Belgian Government pointed out at the hearing that, in the present case, there is no mortgage on the immovable property situated in Belgium, only a mortgage mandate which Ms Eckelkamp granted to her brother before her death.
Jelikož podle této vlády hypoteční plná moc zakládá pouze právo třetí osoby na případné zřízení hypotéky ohledně určité nemovitosti, a takováto hypotéka zřízena nebyla, neexistuje žádný dluh váznoucí na předmětné nemovitosti ve smyslu judikatury Soudního dvora.
According to the Belgian Government, since a mortgage mandate is no more than a right granted to a third party with a view to the possible registration of a mortgage in respect of some immovable property, and no such registration has taken place, there is no charge on that immovable property within the meaning of the caselaw of the Court.
Položená otázka má tudíž hypotetickou povahu.
The question submitted is, therefore, hypothetical.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že v rámci řízení upraveného v článku 234 ES založeného na jasné dělbě činností mezi vnitrostátními soudy a Soudním dvorem spadá posouzení skutkových okolností věci do pravomoci vnitrostátního soudu.
In that regard, it should be recalled that, in proceedings under Article 234 EC, which are based on a clear separation of functions between the national courts and the Court of Justice, any assessment of the facts in the case is a matter for the national court.
Stejně tak je věcí pouze vnitrostátního soudu, kterému byl spor předložen a jenž musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které bude vydáno, posoudit s ohledem na konkrétní okolnosti věci jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání jeho rozsudku, tak relevanci otázek, které klade Soudnímu dvoru.
Similarly, it is solely for the national court, before which the dispute has been brought and which must assume responsibility for the forthcoming judicial decision, to determine in the light of the particular circumstances of the case both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court.
V důsledku toho, jestliže se položené otázky týkají výkladu práva Společenství, je Soudní dvůr v zásadě povinen rozhodnout (rozsudky ze dne 12. dubna 2005, Keller, C-145/03, Sb. rozh.
Consequently, where the questions submitted concern the interpretation of Community law, the Court is in principle
Soudní dvůr je totiž žádán, aby upřesnil, zda jsou vnitrostátní soudy podle práva Společenství povinny neuplatňovat určitá ustanovení zákona o dědických daních týkající se výpočtu daně z přechodu majetku, která žalobci v původním řízení považují za příčinu omezení volného pohybu kapitálu.
The Court is being called upon to clarify whether the national courts are required under Community law not to apply certain provisions of the Code relating to the assessment of duties on the transfer of property mortis causa which the appellants in the main proceedings regard as constituting a restriction on the free movement of capital.
Jeví se tudíž, že položená otázka souvisí s předmětem sporu v původním řízení, jak byl definován předkládajícím soudem, a že odpověď na tuto otázku může být pro zmíněný soud potřebná pro rozhodnutí, zda jsou předmětná ustanovení uvedeného zákona o dědických daních v souladu s právem Společenství.
Clearly, therefore, the question submitted relates to the subjectmatter of the main proceedings, as defined by the referring court, and the answer to that question may be useful to that court in enabling it to decide whether the provisions of the Code are in conformity with Community law.
Belgická vláda zajisté jednak popírá, že by mezi dluhem H. Eckelkamp vůči jejímu bratrovi a děděnou nemovitostí existovala souvislost takové povahy, aby mohl být tento dluh považován za váznoucí na dotčené nemovitosti, a jednak zdůrazňuje, že lhůty stanovené příslušnými ustanoveními belgického práva, v nichž lze doplnit nové skutečnosti pro stanovení základu daně z přechodu nemovitosti, uplynuly před datem podání žaloby v původním řízení.
Admittedly, the Belgian Government denies that there is a link between Ms Eckelkamp’s debt to her brother and the immovable property in question such as to indicate the existence of a charge on that property, and points out, moreover, that the periods prescribed under the relevant provisions of Belgian law for the submission of new information to be taken into consideration in determining the basis of assessment of the transfer duties payable had expired by the date on which the action in the main proceedings was brought.
Nicméně je na jedné straně třeba připomenout, že pouze předkládající soud je příslušný ke zjištění a posouzení skutkového stavu ve sporu, který mu byl předložen, jakož i k výkladu a uplatňování vnitrostátního práva (viz rozsudek ze dne 4. května 1999, Sürül, C-262/96, Recueil, s. I-2685, bod 95).
However, it must be borne in mind that the national court alone has jurisdiction to find and assess the facts in the case before it and to interpret and apply national law (see Case C-262/96 Sürül [1999] ECR I-2685, paragraph 95).
Navíc ze spisu předloženého Soudnímu dvoru zaprvé vyplývá, že neexistence zmínky o sporném dluhu v přiznání podaném žalobci v původním řízení vycházela z ustanovení zákona o dědických daních, která nepředpokládají zahrnutí takovýchto dluhů, jestliže zůstavitel neměl v okamžiku své smrti bydliště v Belgii, tedy z ustanovení, která vedla předkládající soud k položení předběžné otázky ohledně výkladu práva Společenství.
Furthermore, it is apparent from the case-file submitted to the Court that, first, the absence of a reference to the disputed debt in the declaration filed by the appellants in the main proceedings was based on the provisions of the Code, which make no provision for the inclusion of such debts where the person whose estate is being administered was not residing in Belgium at the time of death — provisions which led the national court to refer a question concerning the interpretation of Community law for a preliminary ruling.
Zadruhé příslušné orgány informovaly žalobce v původním řízení před podáním sporného přiznání k dědické dani, že dluh H. Eckelkamp nemůže být vzat na zřetel pro účely výpočtu daně z přechodu majetku mortis causa, jelikož tato zůstavitelka neměla k okamžiku své smrti bydliště v Belgii.
Second, prior to the filing of the declaration of estate at issue, the competent authorities had informed the appellants in the main proceedings that Ms Eckelkamp’s debt could not be taken into account for the purposes of assessing duties on the transfer of property mortis causa, as she was not residing in Belgium at the date of her death.
Zatřetí, jak vyplývá z bodu 19 tohoto rozsudku, podali žalobci v původním řízení zmíněné přiznání s výhradou veškerých svých práv.
Third, as is apparent from paragraph 19 of the present judgment, that declaration appears to have been made by the appellants in the main proceedings without prejudice to any of their rights.
Na druhé straně je třeba připomenout, že řízení o předběžné otázce spočívá na dialogu mezi soudy, jehož zahájení zcela závisí na tom, jak vnitrostátní soud posoudí relevanci a nezbytnost předběžné otázky (viz rozsudek ze dne 12. dubna 2008, Kempter, C-2/06, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 42).
Moreover, the system of references for a preliminary ruling is based on a dialogue between one court and another, the initiation of which depends entirely on the national court’s assessment as to whether a reference is appropriate and necessary (see Case C-2/06 Kempter [2008] ECR I-411, paragraph 42).
Předkládající soud sice konstatoval, že se přiznání podané dědici stalo konečným uplynutím zákonné lhůty pro podání takovýchto přiznání, to však nemění nic na tom, že položená otázka umožňuje stanovit prvky výkladu práva Společenství, které lze podle názoru předkládajícího soudu užitečně použít – s uplatněním tohoto práva – k vyřešení sporu, který je jím projednáván (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 16. září 1982, Vlaeminck, 132/81, Recueil, s. 2953, body 13 a 14).
While it is true that the national court found that the declaration made by the heirs became final on expiry of the statutory period for filing such declarations, it is nevertheless possible to glean from the question referred the factors necessary for an interpretation of Community law which the national court considers might usefully be applied in order to resolve, in accordance with that law, the dispute before it (see, to that effect, Case 132/81 Vlaeminck [1982] ECR 2953, paragraphs 13 and 14).
Z toho plyne, že projednávanou žádost o rozhodnutí o předběžné otázce je třeba považovat za přípustnou.
It follows that the reference for a preliminary ruling must be considered to be admissible.
Svou otázkou se předkládající soud v podstatě táže, zda je třeba vykládat jednak ustanovení článků 12 ES, 17 ES a 18 ES, a jednak ustanovení článků 56 ES a 58 ES v tom smyslu, že brání uplatnění takové právní úpravy členského státu, jako je úprava, o kterou se jedná v původním řízení, která se týká výpočtu dědické daně a daně z přechodu nemovitého majetku nacházejícího se v daném členském státě a nestanoví odpočitatelnost dluhů váznoucích na dotčené nemovitosti, jestliže zůstavitel neměl v okamžiku své smrti bydliště v členském státě, v němž se tato nemovitost nachází, ale v jiném členském státě, přičemž takováto odpočitatelnost je stanovena pro případ, kdy dotčená osoba měla v okamžiku své smrti bydliště ve státě, ve kterém se nachází daná nemovitost.
By its question, the referring court asks in essence whether the provisions of Art -icles 12 EC, 17 EC and 18 EC, and those of Articles 56 EC and 58 EC, are to be interpreted as precluding legislation of a Member State, such as that at issue in the main proceedings, concerning the assessment of transfer and inheritance duties payable in respect of an immovable property situated in that Member State which makes no provision for the deductibility of debts secured on such property where the person whose estate is being administered was residing, at the time of death, not in that State, in which the immovable property is situated, but in another Member State, whereas provision is made for such deductibility where the person concerned was, at the time of death, residing in the firstmentioned State.
Článek 56 odst. 1 ES obecně zakazuje omezení pohybu kapitálu mezi členskými státy (rozsudek ze dne 6. prosince 2007, Federconsumatori a další, C-463/04 a C-464/04, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 19 a citovaná judikatura).
Article 56(1) EC lays down a general prohibition on restrictions on the movement of capital between Member States (Joined Cases C-463/04 and C-464/04 Federconsumatori and Others [2007] ECR I-10419, paragraph 19 and the caselaw cited).
V tomto ohledu Soudní dvůr, který zejména připomněl, že dědění, jež představuje přechod majetku zůstaveného zemřelou osobou na jednu či více osob, nebo, jinými slovy, přechod vlastnického práva k různým majetkovým hodnotám, právům atd.,
In that regard, the Court — noting, in particular, that inheritances consisting in the transfer to one or more persons of assets left by a deceased person or, in other words, a transfer to the heirs of ownership of the various items of property, rights, and so
2008 – VĚC C-11/07 z nichž sestává dědictví, na dědice, spadá do bodu XI přílohy I směrnice 88/361, nazvaného „Osobní pohyb kapitálu“, rozhodl, že dědění představuje pohyb kapitálu ve smyslu článku 56 ES, s výjimkou případů, kdy jsou prvky zakládající dědictví omezeny hranicemi jediného členského státu (viz rozsudek ze dne 11. prosince 2003, Barbier, C-364/01, Recueil, s. I-15013, bod 58, výše uvedený rozsudek van Hilten-van der Heijden, bod 42, a výše uvedený rozsudek Jäger bod 25).
2008 — CASE C-11/07 on which make up those assets fall under heading XI of Annex I to Directive 88/361, entitled ‘Personal capital movements’ — has held that an inheritance is a movement of capital for the purposes of Article 56 EC, except in cases where its constituent elements are confined within a single Member State (see Case C-364/01 Barbier [2003] ECR I-15013, paragraph 58; Hilten-van der Heijden, paragraph 42; and Jäger, paragraph 25).
Situace, kdy osoba s bydlištěm v Německu zanechá v okamžiku své smrti svůj nemovitý majetek nacházející se v Belgii jiným osobám, jež mají bydliště v Německu a Nizozemsku, a je vypočítávána daň z přechodu majetku v Belgii, nepředstavuje v žádném případě situaci čistě vnitrostátní.
A situation in which a person resident in Germany at the time of death leaves to persons resident in Germany and in the Netherlands an immovable property situated in Belgium and the subject of a transfer duty assessment in Belgium is certainly not a situation purely internal to a Member State.
Nejprve je třeba zkoumat, zda v souladu s tvrzením žalobců v původním řízení a Komise Evropských společenství představuje taková vnitrostátní úprava, jako je ta, jež je předmětem původního řízení, omezení pohybu kapitálu.
It is necessary to examine, first, whether, as the appellants in the main proceedings and the Commission of the European Communities maintain, national rules such as those at issue in the main proceedings amount to a restriction on the movement of capital.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že vnitrostátní ustanovení určující hodnotu nemovitého majetku pro účely výpočtu výše daně splatné v případě nabytí majetku děděním mohou nejen odrazovat od nákupu nemovitého majetku v dotčeném členském státě, ale mohou mít rovněž za následek snížení hodnoty dědictví osoby s bydlištěm v jiném členském státě, než kde se dotčený majetek nachází (viz v tomto smyslu výše uvedené rozsudky Barbier, bod 62, a Jäger, bod 30).
In that regard, it should be borne in mind that the effect of national rules which determine the value of immovable property for the purposes of assessing the amount of tax payable when it is acquired through inheritance may be not only to discourage the purchase of immovable property situated in the Member State concerned, but also to reduce the value of the inheritance of a resident of a Member State other than that in which that property is situated (see, to that effect, Barbier, paragraph 62, and Jäger, paragraph 30).
ECKELKAMP A DALŠÍ snižuje hodnota dědictví osoby s bydlištěm v jiném státě, než je členský stát, v němž se dotyčný majetek nachází a který zdaňuje dědění tohoto majetku (výše uvedené rozsudky van Hilten-van der Heijden, bod 44, a Jäger, bod 31).
ECKELKAMP AND OTHERS effect of which is to reduce the value of the inheritance of a resident of a State other than the Member State in which the assets concerned are situated and which taxes the inheritance of those assets (van Hilten-van der Heijden, paragraph 44, and Jäger, paragraph 31).
V tomto případě mají ustanovení vnitrostátního práva, o něž jde v původním řízení – jelikož vedou k tomu, že pozůstalost zahrnující nemovitý majetek nacházející se na území Belgického království podléhá vyšší dani z přechodu majetku, než je dědická daň, kterou by bylo nutno uhradit v případě, že by zůstavitel měl v okamžiku své smrti bydliště v uvedeném členském státě – za následek omezení pohybu kapitálu tím, že způsobují snížení hodnoty dědictví, které obsahuje takovouto majetkovou hodnotu.
In the present case, the national rules at issue in the main proceedings — in so far as they result in an inheritance consisting of immovable property situated in the Kingdom of Belgium being subject to transfer duties that are higher than the inheritance duties payable if the person whose estate is being administered had, at the time of death, been residing in that Member State — have the effect of restricting the movement of capital by reducing the value of an inheritance which includes such an asset.
Jakmile totiž tato úprava činí odčitatelnost určitých dluhů váznoucích na dotčeném nemovitém majetku závislou na místě bydliště zůstavitele v okamžiku jeho smrti, zakládá vyšší daňová zátěž, které v důsledku toho podléhá dědictví nerezidentů, omezení volného pohybu kapitálu.
Where those rules make the deductibility of certain debts secured on the immovable property in question dependent on the place where, at the time of death, the person whose estate is being administered was residing, the greater tax burden to which the inheritance of nonresidents is consequently subject constitutes a restriction on the free movement of capital.
Tento závěr nelze zpochybnit argumentem belgické vlády, podle nějž zákon o dědických daních nezakládá omezení, jelikož při výpočtu dědických daní a daní z přechodu majetku existuje objektivní rozdíl mezi postavením rezidentů a nerezidentů, a je logické, že pouze členský stát, v němž má zůstavitel bydliště, je při výpočtu dědické daně schopen zohlednit všechny součásti dědictví, skládající se z aktiv i pasiv a z movitého i nemovitého majetku.
That conclusion cannot be called into question by the Belgian Government’s argument that the Code does not constitute a restriction inasmuch as there is an object- ive difference between the situations of residents and nonresidents as regards the assessment of inheritance and transfer duties, since only the Member State in which the person whose estate is being administered was residing can, logically, be in a position to take account, in the assessment of inheritance tax, of all components of the estate: assets, liabilities, movable property and immovable property.
Tyto okolnosti jsou totiž bez významu vzhledem ke kriteriím vyplývajícím z judikatury citované v bodech 43 a 44 tohoto rozsudku (viz, rovněž v tomto smyslu, výše uvedený rozsudek Jäger, bod 34).
That circumstance is irrelevant in the light of the criteria resulting from the caselaw referred to in paragraphs 43 and 44 of the present judgment (see also, to that effect, Jäger, paragraph 34).
Belgická vláda nicméně tvrdí, že věc v původním řízení, na rozdíl od věci, v níž bylo rozhodnuto výše uvedeným rozsudkem Barbier, je charakterizována neexistencí bezpodmínečné povinnosti právního převodu vlastnického práva k danému
The Belgian Government contends, however, that, unlike the case which gave rise to the judgment in Barbier, the case in the main proceedings is characterised by the absence of an unconditional obligation to transfer legal title to the immovable
2008 – VĚC C-11/07 nemovitému majetku, jakož i neexistencí předchozího ekonomického přechodu vlastnictví k tomuto majetku, stejně jako neexistencí jeho zatížení, jelikož hypoteční plná moc, jíž se dovolávají žalobci v původním řízení, nepředstavuje v žádném případě dluh váznoucí na zmíněném nemovitém majetku ve smyslu tohoto rozsudku.
2008 — CASE C-11/07 property in question, and also by the absence both of the prior transfer of financial ownership of that property and of a charge on that property, since the mortgage mandate relied on by the appellants in the main proceedings does not in any way constitute a debt encumbering that immovable property, within the meaning of that judgment.
Je třeba připomenout, že ve věci, ve které bylo rozhodnuto výše uvedeným rozsudkem Barbier, se položená otázka týkala výpočtu částky dlužné daně v případě nabytí děděním nemovitého majetku nacházejícího se v určitém členském státě, a zohlednění – k určení hodnoty tohoto majetku – bezpodmínečné povinnosti, kterou má držitel věcného práva, převést toto právo na třetí osobu, která je ekonomickým vlastníkem této nemovitosti.
It must be borne in mind that, in the case giving rise to the judgment in Barbier, the question referred concerned the assessment of tax payable on the inheritance of immovable property situated in a Member State and the taking into account, for the purposes of assessing the property’s value, of the fact that the holder of the legal title was under an unconditional obligation to transfer that title to a third party who had financial ownership of the property.
Tento dluh byl tudíž vázán přímo na nemovitý majetek, který byl předmětem dědictví.
That debt was therefore directly linked to the immovable property included in the estate.