natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Rozšířená EU vytvořila partnerské struktury se svými sousedy, z nichž někteří mají střed-nědobé vyhlídky na přistoupení k Evropské unii.
The enlarged EU has established a partnership structure with its neighbours, some of whom have medium-term prospects of joining the European Union.
Nicméně je nutné přiznat, že EU a její členské státy mají před sebou ještě dlouhou cestu, než budou moci v diplomatické a politické oblasti mluvit jedním hlasem o takových otázkách, jakými jsou mír a stabilita, vztahy se Spojenými státy americkými, terorismus, Blízký východ a úloha Rady bezpečnosti OSN.
Nevertheless, it is true that the EU and its members have a long way to go, in diplomatic and political terms, before they can speak with one voice on major world issues like peace and stability, relations with the United States, terrorism, the Middle East and the role of the UN Security Council.
Navíc vojenské obranné systémy, které jsou základem národní svrchovanosti, zůstávají v rukou národních vlád, jež jsou svázány vztahy v rámci spojenectví typu NATO.
What is more, the cornerstone of national sovereignty, namely military defence systems, remain in the hands of national governments, whose ties are those forged within alliances such as NATO.
Spojené státy americké souhlasí, že v případě vojenských akcí, do nichž se USA nechtě-jí zapojit, může Evropa použít logistickou kapacitu NATO, například zpravodajské služby, spojovou techniku a prostředky pro řízení a dopravu.
The United States has accepted that, for military action in which the Americans are not involved, Europe can use some of NATO’s logistical capacity such as its intelligence, communications, command facilities and transport capabilities.
I. Vznikající společná zahraniční a bezpečnostní politika
I. An embryonic common defence policy
Teroristické násilí, které děsí svět od útoků na New York a Washington z 11. září 2001, bombových atentátů v Madridu v roce 2004 a v Londýně v roce 2005, hluboce změnilo strategickou situaci.
The common foreign and security policy (CFSP) and the European security and defence policy (ESDP), introduced by the Treaties of Maastricht (1992), Amsterdam (1997) and Nice (2001), define the EU’s main tasks in the area of defence.
Spolupráce s USA a všemi zeměmi, které podporují demokracii a lidská práva, nyní přesahuje rámec tradičního obranného spojenectví.
To carry out these tasks, the EU has developed its “second pillar”, the policy domain in which action is decided by intergovernmental agreement and in which the Commission
Společná zahraniční a bezpečnostní politika (SZBP) a evropská bezpečnostní a obranná politika (EBOP) ustanovené v Maastrichtské smlouvě (1992), Amsterodamské smlouvě (1997) a ve Smlouvě z Nice (2001) denu-jí hlavní úkoly EU v oblasti obrany.
The terrorist violence that has scarred the world since the 11 September 2001 attacks on New York and Washington and the bombings in Madrid in 2004 and London in 2005 has profoundly altered the strategic landscape.
EU tak vytvořila „druhý pilíř“, tedy politickou oblast, v níž se rozhoduje prostřednictvím mezivládní dohody a Komise a Parlament v ní hrají jen omezenou úlohu.
European countries have to work more closely together to uncover information that will help prevent terrorists and their backers from carrying out attacks.
Pomoc v těžkých časech – vojáci EU pomáhají obnovit mír v Kongu.
Helping out in tough times – EU soldiers help restore peace in the Congo.
Konkrétní úspěchy bezpečnostní a obranné politiky
Tangible achievements for security and defence
Javier Solana byl podle Amsterodamské smlouvy v roce 1999 jmenován prvním vyso-kým představitelem EU pro společnou zahraniční a bezpečnostní politiku (SZBP).
Under the Amsterdam Treaty, Javier Solana was appointed the EU’s first High Representative for the Common Foreign and Security Policy (CFSP) in 1999.
Vojenská technologie je však stále složitější a nákladnější a členské státy EU zjišťují, že je nezbytné, aby při výrobě zbraní spolupra-covaly.
As military technology becomes ever more sophisticated and expensive, EU governments are finding it increasingly necessary to work together on arms manufacture.
Kromě toho by společné mise jejich ozbrojených sil nebyly možné, kdyby jejich systémy nebyly kompatibilní a vybavení nebylo dostatečně normalizované.
Moreover, if their armed forces are to carry out joint missions, their systems must be interoperable and their equipment sufficiently standardised.
Evropská rada na zasedání v Soluni v roce 2003 rozhodla o zřízení Evropské obranné agentury (EDA).
The European Council in Thessaloniki decided, in 2003, to establish a European Defence Agency.
V rámci vytváření evropské bezpečnostní a obranné politiky EU si členské státy EU sta-novily konkrétní cíl.
EU member states have set a specific goal as part of the task of establishing a European security and defence policy.
Je jím schopnost vytvořit síly rychlého nasazení, které by bylo možno s leteckou a námořní podporou rozmístit audržovat včinnosti po dobu nejméně jednoho roku.
This is to be able to deploy a rapid reaction force with naval and air support and sustain it for one year. This rapid reaction force will not yet be a real European army.
Nejedná se o skutečnou evropskou armádu, ale o vojenské síly složené zexistují-cích kontingentů národních ozbrojených sil.
Instead it will be made up of contingents from the existing national armed forces.
Od roku 2003 EU podnikla několik misí k udržení míru a misí k řešení krizí.
Since 2003, the EU has undertaken a series of peacekeeping and crisis management missions.
Nejdůležitější z nich byla mise v Bosně a Hercego-vině, při níž vojenské jednotky EU (EUFOR) v počtu 7000 příslušníků ozbrojených sil v prosinci 2004 vystřídaly mírové jednotky NATO.
The most important of these has been in Bosnia and Herzegovina where a European Union military force (EUFOR) of 7 000 troops replaced NATO peacekeeping forces in December 2004.
Nicméně po ustavení Politického a bezpeč-nostního výboru (PSC), Vojenského výboru Evropské unie (EUMC) a Vojenského štábu Evropské unie (EUMS) pod vedením Rady a se sídlem v Bruselu má již Unie politický a vojenský nástroj pro provádění určitých typů úkolů, které si stanoví, mezi něž patří humanitární mise mimo Evropu, mise k udržení míru a další operace k řešení krizí.
However, following the establishment of a Political and Security Committee (PSC), a European Union Military Committee (EUMC) and a European Union Military Staff (EUMS), under the authority of the
Světu otevřená obchodní politika cích e 12 le k o p a v v rE
Europein12lessons
EU však nemá zvláštní obchodní dohody s předními obchodními partnery z řad rozvinutých zemí jako se Spojenými státy americ-kými nebo s Japonskem.
The European Union supports the rulesbased system of the World Trade Organisation (WTO), which provides a degree of legal certainty and transparency in the conduct of international trade.
V těchto případech se obchodní vztahy řeší pomocí mechanismů WTO.
The WTO sets conditions under which its members can defend themselves against unfair practices like dumping (selling below cost) through which exporters compete against their rivals.
Spojené státy a Evropská unie se snaží rozvinout vztahy založené na rovnoprávnos-ti a partnerství.
It also provides a procedure for settling disputes that arise between two or more trading partners.
Evropská unie podporuje systém pravidel Světové obchodní organizace (WTO), který poskytuje určitou míru právní jistoty a transparentnosti ve fungování mezinárodního obchodu.WTO stanovuje podmínky, za nichž se její členové mohou bránit proti nekalým praktikám jako dumping (prodej pod cenou), kterými vývozci bojují s konkurencí.WTO rovněž poskytuje postup pro řešení sporů, které vzniknou mezi dvěma nebo více obchodními partnery.
The EU does not, however, have specific trade agreements with its major trading partners among the developed countries like the United States and Japan. Here, trade relations are handled through the WTO mechanisms.
Evropská unie zvyšuje objem obchodu s novými mocnostmi z ostatních částí světa od Číny a Indie po střední a jižní Ameriku.
The United States and the European Union are seeking to develop relations founded on equality and partnership.
Obchodní dohody s těmito zeměmi rovněž obsahují technickou a kulturní spolupráci.
However, EU countries are not always in agreement on the type of diplomatic, political and military ties to establish with the United States.
Obchodní politika EU je těsně spjata s rozvo-jovou politikou Unie.
The EU’s trade policy is closely linked to its development policy.
V rámci všeobecného systému preferencí (GSP) EU umožnila bezcelní nebo výrazně preferenční přístup na trh pro většinu dovozu z rozvojových zemí a zemí, jejichž hospodářství prochází transfor-mací.
Under its general system of preferences (GSP), the EU has granted dutyfree or cut-rate preferential access to its market for most of the imports from developing countries and economies in transition.
Ještě větší výhody má 49 nejchudších zemí světa.
It goes even further for the world’s 49 poorest countries.
Jejich veškerý vývoz, s jedinou výjimkou zbraní, využívá v rámci programu spuštěného v roce 2001 bezcelní vstup na trh EU.
The European Union is increasing its trade with the emerging powers in other parts of the world, from China and India to Central and South America.
Víno je jedním z hlavních produktů vyvážených do Spojených států amerických, největšího obchodního partnera EU.
Wine is one of the EU’s main exports to its biggest trade partner, the United States.
Vztahy mezi EU a zeměmi Středomoří
Relations between the EU and the Mediterranean countries
• politický dialog mezi zúčastněnými zeměmi a spolupráci v oblasti bezpečnosti, zejména mechanismy pro kontrolu zbrojení a pro mírové řešení sporů;
• political dialogue between the participating countries and a security partnership based, in particular, on mechanisms for arms control and the peaceful resolution of conflicts;
Vzhledem k zeměpisné blízkosti, historickým a kulturním vazbám a současným i budoucím migračním tokům jsou země na jižním pobřeží Středozemního moře nesmírně důležitými partnery.
Given their geographical proximity, historical and cultural ties, and current and future migration flows, the countries on the southern shores of the Mediterranean are partners of prime importance.
Proto v jejich případě EU tradičně prosazuje politiku regionální integrace.
This is why the EU has traditionally chosen to pursue a policy of regional integration.
• posílení hospodářských a obchodních vztahů mezi oběma regiony, kterého by mělo být dosaženo vytvořením evropsko-středo-mořské oblasti volného obchodu do roku 2010;
• stepping up economic and trading relations between the two regions: the key to this is the creation of a Euro-Mediterranean free trade area by 2010;
• partnerství v sociální oblasti a kultuře.
• partnership in social and cultural fields.
V listopadu 1995 se v Barceloně konala důležitá konference, které se účastnily vše -chny země EU a země ležící na pobřeží Středozemního moře (kromě Libye, Albánie a zemí bývalé Jugoslávie).
In November 1995, the EU laid the foundations for a new Euro-Mediterranean partnership at the Barcelona Conference, which was attended by all the EU member states and the Mediteranean countries(except for Albania, Libya and the countries of former Yugoslavia).
Tato konference položila základy nového partnerství mezi Evropou a Středomořím, které zahrnuje:
This conference made it possible to trace the outline of a new partnership involving:
V období 2000–2006 EU zemím Středomoří přidělila finanční pomoc ve výši 5,3 miliardy eur.
The EU granted financial assistance to the tune of €5.3 billion to the Mediterranean countries in 2000–06.
Pro rozpočtové období 2007–2013 je vytvořen Evropský nástroj sousedství a partnerství (ENSP), který navazuje a vychází z dříve odděleného programu podpory zemí Středomoří a dalších sousedních zemí mezi nástupnickými státy bývalého Sovětského svazu.
In the budget period 2007–13, a European Neighbourhood and Partnership Instrument (ENPI) follows on from and merges into one the previously separate support programme for the Mediterranean countries and its other neighbours among the successor states of the former Soviet Union.
Zajištění přístupu k čisté vodě pro každého je prioritou EU.
Ensuring everyone has access to clean water is an EU priority.
Nová dohoda jde podstatně dále než dřívěj-ší dohody, neboť se posunula od obchodních vztahů vycházejících z přístupu na trh k obchodním vztahům v obecnějším smyslu.
The new agreement goes significantly further than earlier agreements, since it has moved from trade relations based on market access to trade relations in a wider sense.
Zavádí rovněž nové postupy, které umožňují reagovat na porušování lidských práv.
It also introduces new procedures for dealing with human rights abuses.
Vztahy mezi Evropou a subsaharskou Afri-kou mají dlouhou historii.
Relations between Europe and sub-Saharan Africa go back a long way.
Uzavřením Římské smlouvy v roce 1957 byly tehdejší kolonie a zámořská území některých členských států přidruženy ke Společenství.
Under the Treaty of Rome in 1957, the then colonies and overseas territories of member states became associates of the Community.
Dekolonizace, která začala v šedesátých letech, pak tento vztah změnila na jiný druh přidružení mezi svrchovanými státy.
Decolonisation, which began in the early 1960s, turned this link into a different kind of association, one between sovereign countries.
Evropská unie udělila zvláštní obchodní kon-cese nejméně rozvinutým zemím, mezi něž patří 39 signatářů dohody z Cotonou.
The European Union has granted special trading concessions to the least developed countries, 39 of which are signatories to the Cotonou Agreement.
Od roku 2005 mohou do EU bezcelně vyvážet prakticky všechny typy produktů.
Since 2005, they have been able to export practically any type of product to the EU, duty free.
Evropský rozvojový fond nancuje programy podpory AKT, na které ročně vynakládá 2 až 3 miliardy eur.
The European Development Fund finances the ACP support programmes, paying out between two and three billion euro a year.
Dohoda z Cotonou, podepsaná v roce 2000 v hlavním městě Beninu, zahájila novou etapu rozvojové politiky EU.
The Cotonou Agreement, signed in 2000 in Cotonou, the capital of Benin, marked a new stage in the EU’s development policy.
Dohoda mezi Evropskou unií a africkými, karibskými a tichomořskými zeměmi (zeměmi AKT) je nejambicióznější a nejrozsáhlejší obchodní dohodou a dohodou o poskytnutí pomoci, které bylo kdy dosaženo mezi rozvinutými a rozvojovými zeměmi.
This agreement between the European Union and the African, Caribbean and Pacific (ACP) countries is the most ambitious and far-reaching trade and aid agreement ever concluded between developed and developing countries.
Navázala na Lomés-kou úmluvu, která byla podepsána v roce 1975 v hlavním městě Toga a poté byla pra-videlně obnovována.
It followed on from the Lomé Convention, which was signed in 1975 in Lomé, the capital of Togo, and subsequently updated at regular intervals.
Základní cíl této rozsáhlé dohody o obchodu a pomoci je stejný jako v případě Loméské úmluvy: „podpořit a urychlit hospodářský, kulturní a sociální rozvoj států AKT a prohlou-bit a obohatit jejich vztahy (s Evropskou unií a jejími členskými státy) v duchu solidarity a vzájemného prospěchu“.
The basic aim of this wide-ranging trade and aid agreement remains the same as that of the Lomé Convention: ‘to promote and expedite the economic, cultural and social development of the ACP states and to consolidate and diversify their relations [with the European Union and its member states] in a spirit of solidarity and mutual interest’.
Evropská integrace bude pokračovat v tradičním rámci EU v oblastech, ve kterých členské státy považují spolupráci za nejdůležitější v jejich vlastním zájmu (v otázkách jako obchod, globalizace, jednotný trh, regionální a sociální rozvoj, výzkum a vývoj, opatření na podporu růstu a pracovních příležitostí a v mnoha jiných).
• European integration will continue in the fields in which the member states consider it is in their best interests to work together within the traditional EU framework (on issues like trade, globalisation, the single market, regional and social development, research and development, measures to promote growth and jobs and many others.)
Bude pokračovat institucionální proces aktualizace pravidel, kterými se řídí vztahy mezi členskými státy a EU a mezi EU a jejími občany.
• The institutional process of updating the rules governing the relations between the member countries and the EU and between the EU and its citizens will continue.
Během příštích let bude prioritou v diskuzích otázka ústavní smlouvy bez ohledu na to, jakou formu a obsah bude případně přijatý text mít.
The issue of the Constitutional Treaty will be at the forefront of discussions in the years to come, regardless of the form and content of any text that will eventually be adopted.
lidí si zvolilo život v právním státě založeném na tradičních humanistických hodnotách soustředěných okolo lidské důstojnosti.
This pact is being strengthened and confirmed all across Europe: half a billion people have chosen to live under the rule of law and in accordance with age-old values centred on humanity and human dignity.
„Jednou přijde den, kdy se všechny náro-dy tohoto kontinentu spojí ve vyšší celek a vytvoří evropské bratrství, aniž by ztratily své individuální přednosti nebo svou slavnou individualitu.
‘A day will come when all the nations of this continent, without losing their distinct qualities or their glorious individuality, will fuse together in a higher unity and form the European brotherhood.
Jednoho dne bude jediným bojištěm tržiště soupeřících myšlenek.
A day will come when the only battlefield will be the marketplace for competing ideas.
Jednoho dne budou kulky a bomby nahrazeny volebními lístky.“
A day will come when bullets and bombs will be replaced by votes.’
Probíhající technologická revoluce radikálně mění život v industrializovaném světě, včetně Evropy.
The current technological revolution is radically transforming life in the industrialised world, including Europe.
Je důležité pochopit, že přináší nové problémy, které přesahují státní hranice.
It is vital to understand that this creates new challenges that transcend traditional frontiers.
Jednotlivé státy nemohou účinně samy vyřešit otázky udržitelného rozvoje, populačních trendů, sociální solidarity a etické odpovědi na pokrok věd o živé přírodě.
Sustainable development, population trends, economic dynamism, social solidarity and an ethical response to progress in the life sciences are issues that can no longer be effectively dealt with at national level.
Musíme také pamatovat na budoucí generace.
We must also show consideration to future generations.
Victor Hugo pronesl tato prorocká slova v roce 1849. Trvalo však celé století, než se jeho utopistická vize začala naplňovat.
Victor Hugo spoke those prophetic words in 1849, but it took more than a century for his utopian predictions to start coming true.
Za tu dobu dvě světové války a mnohé další konikty na evropské půdě přinesly smrt milionům lidí. Byly doby, kdy se zdálo, že je vše ztraceno.
During that time, two world wars and countless other conflicts on European soil caused millions of deaths and there were times when all hope seemed lost.
První desetiletí 21. století však začíná ve znamení světlejších vyhlídek, i když Evropě přináší nové problémy a úkoly.
Today, the first decade of the 21st century offers brighter prospects, but it also brings Europe new difficulties and challenges.
Proběhlo největší rozšíření Unie.
A major enlargement of the Union has gone ahead.
Proces evropské integrace nyní ovlivňuje celý kontinent, který je součástí světa, jenž se rychle a radikálně mění a potřebuje najít novou stabilitu.
As a politician from a new member state put it, ‘Europe has finally managed to reconcile its history with its geography’.
Evropská unie se nesmí soustředit jen na svůj vlastní rozvoj, ale musí se plně zapojit do globaliza-ce.
In future, the European Union will continue to welcome new members.
Zdaleka ještě nemůže tvrdit, že ve světové politice mluví jedním hlasem nebo je důvěry-hodným hráčem na světové scéně a v diplo-macii.
In the meantime, its leaders, listening carefully to public opinion, will have to decide where to draw the Union’s geographical, political and cultural boundaries.
Evropská unie je smlouvou mezi svrchovanými národy, které se rozhodly spojit svůj osud a sdílet rostoucí část své svrchovanosti.
The European Union is a pact between sovereign nations which have resolved to share a common destiny and to pool an increasing share of their sovereignty.
Tato smlouva je postupně posilována a upevňována v celé Evropě – půl miliardy
It touches on things that Europeans care most deeply
Orgány EU se osvědčily, ale musejí se přizpůsobit rostoucímu počtu úkolů, za které v rozšiřující se Unii nesou odpovědnost.
The process of European integration now affects the whole continent, which, in turn, is part of a rapidly and radically changing world that needs to find new stability.
Čím vyšší je počet členských států, tím silnější jsou odstředivé tendence, které by Unii mohly rozdělit.
Europe is affected by events on other continents, whether it be relations with the Islamic world, disease and famine in Africa, unilateralist tendencies in the United States, the dynamic economic growth in Asia or the global relocation of industries and jobs.
Krátkodobé zájmy mohou lehce narušit vývoj dlouhodobých priorit.
Europe must not only concentrate on its own development but also embrace globalisation.
Proto by všichni, kdo se účastní tohoto ojedinělé-
The European Union still has a long way to go before it can claim to be speaking with one voice or to be a credible player in global politics and diplomacy.
řené vůli občanů a na legitimitě jednotlivých států, které nadále zůstávají rámcem pro rozvoj a fungování evropských společností.
Ordinary people need to know ‘who does what in Europe’. Only then will they feel that it is relevant to their daily lives, vote in European elections and support the idea of European integration.
ho dobrodružství, měli sdílet odpovědnost a jednat v zájmu účinného fungování systému institucí EU.
That is why everyone involved in this unprecedented adventure must shoulder their responsibilities to make sure the EU’s institutional system can continue to work effectively.
Jakákoli zásadní změna součas-ného stavu musí zajistit pluralitu a zohlednit odlišnosti, které patří mezi největší bohatství jednotlivých evropských států.
Any definitive change in the present system must ensure plurality and respect the differences that are the most precious assets of Europe’s nations.
Reformy se musí zaměřit také na proces přijímání roz-hodnutí.
Reforms must also concentrate on the decision-making process.
Prosazování zásady jednomyslnosti ve všech případech by Unii prostě paralyzo-valo.
Insisting on unanimous agreement in all cases would simply lead to paralysis.
Jediným systémem, který bude fungo-vat, je politický a právní systém založený na většinovém hlasování a na zabudovaných regulačních a kontrolních mechanismech.
The only kind of system that will work is a political and legal system based on majority voting, with checks and balances built in.
Ať už členské státy EU na základě nových diskuzí konečně rozhodnou pro jakýkoli ústavní systém, tento systém bude muset být ratifikován v každém členském státě buď parlamentním hlasováním nebo v referendu.
Whatever constitutional system the EU countries finally choose on the basis of fresh discussions, it will have to be ratified by each of them either by parliamentary vote or national referendum.
Aby zmíněnou diskuzi usnadnila, spustila Evropská komise plán D pro demokracii, dialog a debatu, s jehož pomocí se chce přiblížit občanům EU.
To facilitate the debate, the European Commission has launched a drive to reach out to its citizens through Plan D for Democracy, Dialogue and Debate.