natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Zásady stanovené v uvedených rozsudcích se vztahují na akční plány uvedené ve směrnici 96/62.
According to the Commission, the principles identified in those judgments apply to the action plans provided for under Directive 96/62.
Příslušný orgán je tedy povinen vypracovat takové plány, jestliže jsou splněny podmínky stanovené uvedenou směrnicí.
The competent authority is therefore obliged to draw up such plans where the conditions laid down by that directive are satisfied.
Z toho vyplývá, že třetí strana dotčená překročením mezních hodnot může uplatňovat své právo na to, aby byl vypracován akční plán nezbytný pro dosažení cíle týkajícího se uvedených mezích hodnot a stanoveného uvedenou směrnicí.
It follows that a third party who is affected by the limit values being exceeded is in a position to assert his right to the preparation of an action plan, which is required for the attainment of the objective relating to the limit values set by that directive.
2008 – VĚC C-237/07 účelem přijetí opatření, která se mu jeví jako nejvhodnější, pod podmínkou, že budou koncipována v mezích toho, co je skutečně možné a právně přiměřené, a tak, aby byl v nejkratší možné lhůtě umožněn návrat na hodnoty nacházející se pod předepsanými mezními hodnotami.
The Commission takes the view that the competent authority has a discretion to take the measures which it considers to be the most appropriate, provided that those measures are designed in the light of what is actually possible and legally proportionate, in such a way as to enable levels to drop back below the prescribed limit values within the shortest possible time.
Odpověď Soudního dvora
The Court’s findings
Pokud jde o vypracování akčních plánů
The preparation of action plans
7 odst. 3 směrnice 96/62, kdy existuje riziko překročení mezních hodnot nebo výstražných prahových hodnot.
By its first question, the Bundesverwaltungsgericht is asking whether an individual can require the competent national authorities to draw up an action plan in the case — referred to in Article 7(3) of Directive 96/62 — where there is a risk that the limit values or alert thresholds may be exceeded.
Toto ustanovení ukládá členským státům jasnou povinnost vypracovat akční plány jak v případě rizika překročení mezních hodnot, tak v případě rizika překročení výstražných prahových hodnot.
That provision places the Member States under a clear obligation to draw up action plans both where there is a risk of the limit values being exceeded and where there is a risk of the alert thresholds being exceeded.
Co je uvedeno ve věci mezních hodnot, platí a fortiori ohledně výstražných prahových hodnot, pro něž ostatně článek 2 téže směrnice, který vymezuje jednotlivé pojmy použité v uvedené směrnici, stanoví, že členské státy při jejich dosažení „podniknou […] okamžitě kroky podle této směrnice“.
What is laid down in relation to the limit values applies all the more with regard to the alert thresholds, in respect of which, moreover, Article 2 — which defines the various terms used in the dir -ective — provides that ‘immediate steps shall be taken by the Member States as laid down in this Directive’.
Krom toho podle ustálené judikatury Soudního dvora se jednotlivci proti veřejným orgánům mohou dovolávat bezpodmínečných a dostatečně přesných ustanovení směrnice (rozsudek ze dne 5. dubna 1979, Ratti, 148/78, Recueil, s. 1629, bod 20).
In addition, the Court has consistently held that individuals are entitled, as against public bodies, to rely on the provisions of a directive which are unconditional and sufficiently precise (see, to that effect, Case 148/78 Ratti [1979] ECR 1629, paragraph 20).
Příslušným vnitrostátním orgánům a soudům přísluší vykládat ustanovení vnitrostátního práva co možná nejvíce ve smyslu, který je slučitelný s cíli směrnice (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 13. listopadu 1990, Marleasing,C-106/89, Recueil, s. I-4135, bod 8).
JANECEK law, as far as possible, in a way that is compatible with the purpose of that dir -ective (see, to that effect, Case C-106/89 Marleasing [1990] ECR I-4135, paragraph 8).
V případě, že nelze takový výklad provést, přísluší jim nepoužít pravidla vnitrostátního práva neslučitelná se směrnicí.
Where such an interpretation is not possible, they must disapply the rules of national law which are incompatible with the directive concerned.
Jak Soudní dvůr opakovaně připomněl, je neslučitelné se závaznou povahou, kterou článek 249 ES přiznává směrnici, v zásadě vyloučit možnost dotčených osob dovolávat se povinnosti, kterou ukládá.
As the Court of Justice has noted on numerous occasions, it is incompatible with the binding effect which Article 249 EC ascribes to a directive to exclude, in principle, the possibility of the obligation imposed by that directive being relied on by persons concerned.
Tato úvaha platí zejména pro směrnici, jejímž cílem je řídit, jakož i omezit znečištění ovzduší, a která tak směřuje k ochraně veřejného zdraví.
That consideration applies particularly in respect of a directive which is intended to control and reduce atmospheric pollution and which is designed, therefore, to protect public health.
Soudní dvůr tedy rozhodl, že ve všech případech, kdy by nedodržení opatření požadovaných směrnicemi, které se týkají kvality ovzduší a kvality pitné vody a které směřují k ochraně veřejného zdraví, mohlo ohrozit zdraví osob, mohou se tyto osoby dovolávat kogentních pravidel obsažených v uvedených směrnicích (viz výše uvedené rozsudky ze dne 30. května 1991, Komise v. Německo, 361/88 a C-59/89, jakož i ze dne 17. října 1991, Komise v. Německo).
Thus, the Court has held that, whenever the failure to observe the measures required by the directives which relate to air quality and drinking water, and which are designed to protect public health, could endanger human health, the persons concerned must be in a position to rely on the mandatory rules included in those directives (see Case C-361/88 Commission v Germany; Case C-59/89 Commission v Germany; and Case C-58/89 Commission v Germany).
Z výše uvedeného vyplývá, že fyzické či právnické osoby přímo dotčené rizikem překročení výstražných prahových hodnot nebo mezních hodnot musí mít možnost od příslušných orgánů požadovat, případně s pomocí příslušných soudů, aby byl vypracován akční plán, jestliže takové riziko existuje.
It follows from the foregoing that the natural or legal persons directly concerned by a risk that the limit values or alert thresholds may be exceeded must be in a position to require the competent authorities to draw up an action plan where such a risk exists, if necessary by bringing an action before the competent courts.
Okolnost, že uvedené osoby disponují dalšími prostředky konání, zejména možností požadovat, aby příslušné orgány stanovily konkrétní opatření za účelem snížení znečištění, kterou, jak uvádí předkládající soud, stanoví německé právo, je v tomto ohledu nepodstatná.
The fact that those persons may have other courses of action available to them — in particular, the power to require that the competent authorities lay down specific measures to reduce pollution, which, as indicated by the referring court, is provided for under German law — is irrelevant in that regard.
Jednak totiž směrnice 96/62 nijak nevymezuje opatření, která mohou být přijata na základě jiných ustanovení vnitrostátního práva, a jednak zavádí velmi specifické ustanovení týkající se plánování, jak uvádí ve svém dvanáctém bodě odůvodnění, za účelem ochrany životního prostředí „jako celku“ a s ohledem na souhrn skutečností, které je třeba zohlednit, zejména požadavky na fungování průmyslových zařízení a přemísťování.
Directive 96/62 does not place any restrictions on the measures which may be adopted pursuant to other provisions of national law; moreover, it contains wording that is quite specific with regard to planning for the purposes, as stated in the 12th recital in the preamble to the directive, of protecting the environment ‘as a whole’, taking account of all the factors to be considered, such as, in particular, the requirements for the operation of industrial installations or travel.
7 odst. 3 směrnice 96/62 musí být vykládán v tom smyslu, že v případě rizika překročení výstražných prahových hodnot nebo mezních hodnot musí mít bezprostředně dotčení jednotlivci možnost vyžadovat, aby příslušné vnitrostátní orgány vypracovaly akční plán, přestože na základě vnitrostátního práva disponují dalšími prostředky, kterými mohou vyžadovat, aby příslušné orgány přijaly opatření pro boj proti znečištění ovzduší.
The answer to the first question must therefore be that Article 7(3) of Directive 96/62 must be interpreted as meaning that, where there is a risk that the limit values or alert thresholds may be exceeded, persons directly concerned must be in a position to require the competent national authorities to draw up an action plan, even though, under national law, those persons may have other courses of action available to them for requiring those authorities to take measures to combat atmospheric pollution.
Pokud jde o obsah akčních plánů
The content of action plans
Druhou a třetí otázkou se Bundesverwaltungsgericht táže, zda příslušné vnitrostátní orgány mají povinnost stanovit opatření umožňující v krátké době dosáhnout mezní hodnoty, nebo zda se mohou omezit na přijetí opatření umožňujících omezit překročení, jakož i dobu jeho trvání, a která jsou tedy takové povahy, že umožňují postupné zlepšení situace.
By its second and third questions, the Bundesverwaltungsgericht is asking whether the competent national authorities are obliged to lay down measures which, in the short term, would ensure that the limit value is attained, or whether they can confine themselves to taking measures to ensure a reduction in instances of the limit value being exceeded or limits on their duration and which are, consequently, liable to make it possible for the situation to be improved gradually.
7 odst. 3 směrnice 96/62 musí akční plány obsahovat „[opatření, která mají být přijata v krátké době] v případě rizika překročení mezních hodnot nebo výstražných prahových hodnot s cílem snížení tohoto rizika a zkrácení doby trvání takové situace“.
According to Article 7(3) of Directive 96/62, action plans must include the measures ‘to be taken in the short term where there is a risk of the limit values and/or alert thresholds being exceeded, in order to reduce that risk and to limit the duration of such an occurrence’.
Z toho vyplývá, že členské státy nemají povinnost přijmout opatření zajišťující, aby k žádnému překročení hodnot nedošlo.
It follows from that very wording that the Member States are not obliged to take measures to ensure that those limit values and/or alert thresholds are never exceeded.
Naproti tomu ze systematiky směrnice směřující k celkovému snížení znečištění vyplývá, že členským státům přísluší přijmout vhodná opatření ke snížení na minimum rizika překročení a doby trvání takové situace, s ohledem na všechny okolnosti a zájmy v daném okamžiku.
On the contrary, it is apparent from the broad logic of the directive — which seeks an integrated reduction of pollution — that it is for the Member States to take measures capable of reducing to a minimum the risk of the limit values and/or alert thresholds being exceeded and the duration of such an occurrence, taking into account all the material circumstances and opposing interests.
Na druhou a třetí otázku je tedy třeba odpovědět tak, že členské státy mají, s výhradou přezkumu vnitrostátního soudu, pouze povinnost přijmout v rámci akčního plánu a v krátké době vhodná opatření ke snížení rizika překročení mezních hodnot nebo výstražných prahových hodnot na minimum a postupnému navrácení se na úroveň pod uvedenými hodnotami, s ohledem na skutkové okolnosti a všechny dotčené zájmy.
Therefore, the answer to the second and third questions must be that the Member States are obliged, subject to judicial review by the national courts, only to take such measures — in the context of an action plan and in the short term — as are capable of reducing to a minimum the risk that the limit values or alert thresholds may be exceeded and of ensuring a gradual return to a level below those values or thresholds, taking into account the factual circumstances and all opposing interests.
3 směrnice Rady 96/62/E S ze dne 27. září 1996 o posuzování a řízení kvality vnějšího ovzduší musí být vykládán v tom smyslu, že v případě rizika překročení výstražných prahových hodnot nebo mezních hodnot musí mít bezprostředně dotčení jednotlivci možnost vyžadovat, aby příslušné vnitrostátní orgány vypracovaly akční plán, přestože na základě vnitrostátního práva disponují dalšími prostředky, kterými mohou vyžadovat, aby příslušné orgány přijaly opatření pro boj proti znečištění ovzduší.
Article 7(3) of Council Directive 96/62/EC of 27 September 1996 on ambient air quality assessment and management, as amended by Regulation (EC) No 1882/2003 of the European Parliament and of the Council of 29 September 2003, must be interpreted as meaning that, where there is a risk that the limit values or alert thresholds may be exceeded, persons directly concerned must be in a position to require the competent national authorities to draw up an action plan, even though, under national law, those persons may have other courses of action available to them for requiring those authorities to take measures to combat atmospheric pollution.
Věc C-127/08
Case C-127/08
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court (Irsko)]
(Reference for a preliminary ruling from the High Court (Ireland))
„Směrnice 2004/38/ES – Právo občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členského státu – Rodinní příslušníci, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí – Státní příslušníci třetích zemí, kteří vstoupili na území hostitelského členského státu před tím, než se stali manžely nebo manželkami občana Unie“
(Directive 2004/38/EC — Right of Union citizens and their family members to move and reside freely in the territory of a Member State — Family members who are nationals of nonmember countries — Nationals of nonmember countries who entered the host Member State before becoming spouses of Union citizens)
Názor generálního advokáta M. Poiarese Madura přednesený dne 11. června 2008 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
View of Advocate General Poiares Maduro of 11 June 2008 . . . . . . . . . . Judgment of the Court (Grand Chamber), 25 July 2008 . . . . . . . . . . . .
Občanství Evropské unie – Právo volného pohybu a volného pobytu na území členských států – Směrnice 2004/38 – Právo vstupu a pobytu státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou rodinnými příslušníky státních příslušníků Společenství
Citizenship of the European Union — Right of free movement and residence in the territory of the Member States — Directive 2004/38 — Right of entry and residence of nationals of nonmember countries who are family members of Community nationals
(Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38)
(European Parliament and Council Directive 2004/38)
SHRNUTÍ – VĚC C-127/08
SUMMARY — CASE C-127/08
Volný pohyb osob – Pracovníci – Právo pobytu rodinných příslušníků – Právo pobytu manžela nebo manželky, kteří jsou státními příslušníky třetí země
Freedom of movement for persons — Workers — Right of residence of family members — Right of residence of a spouse who is a national of a nonmember country
(Nařízení Rady č. 1612/68, článek 10)
(Council Regulation No 1612/68, Art. 10)
Občanství Evropské unie – Volný pohyb osob – Pracovníci – Svoboda usazování – Volný pohyb služeb – Pravomoc Společenství vydávat opatření nezbytná za účelem zaručení volného pohybu občanů Unie
Citizenship of the European Union — Freedom of movement for persons — Workers — Freedom of establishment — Freedom to provide services — Competence of the Community to adopt the necessary measures to ensure freedom of movement of Union citizens
18 odst. 2 ES, články 40 ES, 44 ES a 52 ES; Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38]
(Arts 3(1)(c) EC, 18(2) EC, 40 EC, 44 EC and 52 EC; European Parliament and Council Directive 2004/38)
Občanství Evropské unie – Právo volného pohybu a volného pobytu na území členských států – Směrnice 2004/38 – Oprávněné osoby
Citizenship of the European Union — Right of free movement and residence in the territory of the Member States — Directive 2004/38 — Beneficiaries
vztahuje na všechny občany Unie, kteří se stěhují do jiného členského státu, než jehož jsou státními příslušníky, nebo v takovém členském státě pobývají, a na jejich rodinné příslušníky ve smyslu čl. 2 bodu 2 této směrnice, kteří je v tomto členském státě doprovázejí nebo následují.
the directive applies to all Union citizens who move to or reside in a Member State other than that of which they are a national, and to their family members as defined in point 2 of Article 2 of the directive who accompany them or join them in that Member State.
Vymezení rodinných příslušníků, které je uvedeno v čl. 2 bodu 2 směrnice 2004/38, přitom nerozlišuje podle toho, zda již legálně pobývali v jiném členském státě, či nikoli.
The definition of family members in point 2 of Article 2 of Directive 2004/38 does not distinguish according to whether or not they have already resided lawfully in another Member State.
Směrnice 2004/38 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221, 68/360, 72/194, 73/148, 75/34, 75/35, 90/364, 90/365 a 93/96, brání právní úpravě členského státu, která od státního příslušníka třetí země, který je manželem nebo manželkou občana Unie pobývajícího v tomto členském státě, jehož není státním příslušníkem, vyžaduje k tomu, aby se na něj vztahovala ustanovení této směrnice, aby před svým příchodem do hostitelského členského státu nejdříve legálně pobýval v jiném členském státě.
Directive 2004/38 on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States amending Regulation No 1612/68 and repealing Directives 64/221, 68/360, 72/194, 73/148, 75/34, 75/35, 90/364, 90/365 and 93/96 precludes legislation of a Member State which requires a national of a nonmember country who is the spouse of a Union citizen residing in that Member State but not possessing its nationality to have previously been lawfully resident in another Member State before arriving in the host Member State, in order to benefit from the provisions of that directive.
Pokud jde o rodinné příslušníky občana Unie, žádné ustanovení směrnice 2004/38 nepodmiňuje její použití skutečností, že předtím pobývali v některém členském státě. Podle svého čl.
As regards family members of a Union citizen, no provision of Direct- ive 2004/38 makes the application of the directive conditional on their having previously resided in a Member State.
3 odst. 1 se totiž směrnice 2004/38
As Article 3(1) of Directive 2004/38 states,
METOCK A DALŠÍ hostitelský členský stát může požadovat doklady prokazující případný předchozí legální pobyt v jiném členském státě.
METOCK AND OTHERS reference to the place or conditions of residence they had before arriving in that Member State.
odkazovaly na jejich místo či podmínky pobytu před vstupem na území uvedeného členského státu.
does not provide for the possibility of the host Member State asking for documents to demonstrate any prior lawful residence in another Member State.
(viz body 49–53, 70, 80, výrok 1)
(see paras 49-53, 70, 80, operative part 1)
Článek 5 odst. 2 první pododstavec směrnice 2004/38 konkrétně stanoví, že po státních příslušnících třetích zemí, kteří jsou rodinnými příslušníky občana Unie, je požadováno vstupní vízum, ledaže by byli držiteli platné pobytové karty uvedené v článku 10 téže směrnice.
In particular, the first subparagraph of Article 5(2) of Directive 2004/38 provides that nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen are required to have an entry visa, unless they are in possession of the valid residence card referred to in Article 10 of that directive.
5 odst. 2 upravuje vstup rodinných příslušníků občana Unie, kteří nejsou držiteli pobytové karty, na území hostitelského členského státu ukazuje, že se směrnice 2004/38 může vztahovat rovněž na rodinné příslušníky, kteří již legálně nepobývali v jiném členském státě.
In that, as follows from Articles 9(1) and 10(1) of Directive 2004/38, the residence card is the document that evidences the right of residence for more than three months in a Member State of the family members of a Union citizen who are not nationals of a Member State, the fact that Article 5(2) provides for the entry into the host Member State of family members of a Union citizen who do not have a residence card shows that Dir -ective 2004/38 is capable of applying also to family members who were not already lawfully resident in another Member State.
Požívání takových práv totiž na předchozím legálním pobytu takového manžela nebo manželky v jiném členském státě záviset nemůže.
The benefit of such rights cannot depend on the prior lawful residence of such a spouse in another Member State.
(viz body 53–54, 58, výrok 1)
(see paras 53, 54, 58, operative part 1)
Zákonodárce Společenství má pravomoc k tomu, aby upravil, jak to učinil směrnicí 2004/38 o právu občanů Unie
Similarly, Article 10(2) of Directive 2004/38, which lists exhaustively the documents which nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen may have to present to the host Member State in order to have a residence card issued,
SHRNUTÍ – VĚC C-127/08 již legálně nepobývají na území jiného členského státu.
SUMMARY — CASE C-127/08 already lawfully resident in the territory of another Member State.
a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221, 68/360, 72/194, 73/148, 75/34, 75/35, 90/364, 90/365 a 93/96, vstup a pobyt státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou rodinnými příslušníky občana Unie, v členském státě, v němž tento občan Unie vykonal své právo volného pohybu, včetně případu, kdy rodinní příslušníci již legálně nepobývali v jiném členském státě.
the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States amending Regulation No 1612/68 and repealing Directives 64/221, 68/360, 72/194, 73/148, 75/34, 75/35, 90/364, 90/365 and 93/96, the entry and residence of nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen in the Member State in which that citizen has exercised his right of freedom of movement, including where the family members were not already lawfully resident in another Member State.
Analýza, podle níž členské státy mají i nadále výlučnou pravomoc, s výhradou hlavy IV třetí části Smlouvy, upravovat první vstup rodinných příslušníků občana Unie, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí, na území Společenství, tedy musí být odmítnuta.
Consequently, the interpretation that the Member States retain exclusive competence, subject to Title IV of Part Three of the Treaty, to regulate the first access to Community territory of family members of a Union citizen who are nationals of nonmember countries must be rejected.