natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Rozhodnutími ze dne 25. března a 29. dubna 2003 Amt für sozialen Arbeitsschutz, dříve Arbeitsinspektorat der Autonomen Provinz Bozen, uložil Subito, jakož i jejím zákonným zástupcům, O. Michaelerovi a R. Volgger, pokutu ve výši 233 550 eur, jelikož v rozporu s článkem 2 nařízení s mocí zákona č. 61/2000 neoznámili tomuto úřadu několik smluv o částečném úvazku.
By decisions of 25 March and 29 April 2003 the Amt für sozialen Arbeitsschutz, formerly Arbeitsinspektorat der Autonomen Provinz Bozen, imposed fines of EUR 233 550 in total on Subito and its legal representatives, Mr Michaeler and Ms Volgger, since they had failed, contrary to Article 2 of Decree-Law No 61/2000, to notify that body of several parttime employment contracts.
Subito a její zákonní zástupci tato rozhodnutí napadli u Landesgericht Bozen.
Subito and its legal representatives brought appeals against those decisions to the Landesgericht Bozen (Bolzano Regional Court) (Italy).
V předkládacích rozhodnutích uvedený soud vyjadřuje pochybnosti ohledně slučitelnosti povinnosti oznamovat smlouvy o částečném úvazku se směrnicí 97/81.
In the orders for reference that court questions whether the obligation to give notice of parttime employment contracts is compatible with Directive 97/81.
Zatímco účelem směrnice je podporovat částečný pracovní úvazek, dotčená vnitrostátní ustanovení sledují opačný cíl, neboť povinné oznamování smluv o částečném pracovním úvazku představuje administrativní překážku této formě organizace práce.
While the purpose of that directive is to promote parttime work, the national provisions at issue pursue the opposite objective, since the mandatory notification of parttime employment contracts is a bureaucratic obstacle to that form of organisation of work.
Tato ustanovení tím, že zvyšují náklady na částečný pracovní úvazek, vedou rovněž k nerovnému zacházení a omezení hospodářské soutěže ve prospěch podniků zaměstnávajících pracovníky na plný úvazek.
By making the cost of parttime work more expensive, the effect of those provisions is also to bring about unequal treatment and a restriction of competition to the advantage of undertakings employing fulltime workers.
Za těchto podmínek se Landesgericht Bozen rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
In those circumstances the Landesgericht Bozen decided to stay proceedings and to refer the following question to the Court of Justice for a preliminary ruling:
„Jsou vnitrostátní ustanovení (články 2 a 8 nařízení s mocí zákona č. 61/2000), která ukládají zaměstnavateli povinnost, aby do 30 dnů po uzavření smlouvy o částečném pracovním úvazku zaslal její kopii příslušnému provinčnímu ředitelství pracovního inspektorátu, přičemž v případě nezaslání stanoví peněžitou pokutu ve výši 15 eur za každého dotčeného zaměstnance a každý den zpoždění, aniž by stanovila horní hranici správní sankce […], slučitelná s ustanoveními práva Společenství a směrnicí 97/81 […]?“
‘Are national provisions (Articles 2 and 8 of Decree-Law No 61/2000) which impose an obligation on employers to send a copy of parttime employment contracts within 30 days of their signature to the competent provincial office of the Labour Inspectorate, which provide for imposition of a fine of EUR 15 in respect of each worker concerned and each day of delay in the event of failure to do so, and which do not set an upper limit for the administrative fine … contrary to Community law provisions and Directive 97/81 …?’
Usnesením předsedy Soudního dvora ze dne 18. dubna 2007 byly věci C-55/07 a C-56/07 spojeny pro účely písemné a ústní části řízení, jakož i pro účely rozsudku.
By order of the President of the Court of Justice of 18 April 2007 Cases C-55/07 and C-56/07 were joined for those of the purposes of the written and oral procedures and also for judgment.
Italská vláda tvrdí, že nařízení s mocí zákona 61/2000 sleduje tentýž cíl jako směrnice 97/81, jejíž provedení do vnitrostátního právního řádu zajišťuje, a to ochranu a podporu práce na částečný úvazek.
The Italian Government maintains that the objective pursued by Decree-Law No 61/2000 is the same as that of Directive 97/81 which it transposes into the national legal system, in other words, the protection and encouragement of parttime work.
Z tohoto hlediska představuje povinnost oznamovat smlouvy o částečném pracovním úvazku nástroj umožňující zajistit koordinaci činností všech orgánů pověřených inspekcí práce v Itálii.
From that point of view, the obligation to give notice of parttime employment contracts is instrumental in ensuring the coordinated action of all of the bodies responsible for the monitoring of work in Italy.
Jedná se o opatření, které přispívá k boji proti nelegální práci a k tomu, aby měly různé orgány inspekce práce možnost být prostřednictvím databáze informovány o praxi na trhu.
The measure is one which contributes to combating undeclared work and which ensures that the various bodies which monitor work have an up-to-date database of information on market practices.
Podle uvedené vlády toto opatření, které rozhodně nevytváří byrokratickou překážku, představuje pro zaměstnavatele záruku transparentnosti a slouží k boji proti nelegální práci.
Far from erecting a bureaucratic obstacle, the measure, it is argued, represents a guarantee to employers of transparency and is of use in combating unlawful work.
Takováto formalita krom toho nevede k žádné nerovnosti ani k žádnému narušení hospodářské soutěže mezi podniky.
Such a formality does not, moreover, create any inequality or any distortion of competition between enterprises.
Komise Evropských společenství se domnívá, že povinnost oznamovat dotyčné smlouvy pracovnímu inspektorátu, pod hrozbou pokuty, je v rozporu s účelem směrnice 97/81.
The Commission of the European Communities considers that the obligation, on penalty of a fine, to notify the Labour Inspectorate of the contracts concerned fails to have regard to the objectives of Directive 97/81.
Cílem této směrnice je jednak odstranit diskriminaci vůči zaměstnancům na částečný úvazek, a jednak usnadnit rozvoj práce na částečný úvazek, mimo jiné odstraněním překážek, které by mohly podniky odrazovat od využití této formy práce.
The purpose of that directive was, first, to remove any discrimination against parttime workers and, secondly, to facilitate the development of parttime work, inter alia, by the elimination of any obstacles which might discourage undertakings from making use of that form of work.
Podle směrnice 97/81 musí být s prací na částečný úvazek zacházeno jako s prací na plný úvazek, ať už jde o pracovní podmínky, nebo přístup k zaměstnání.
Directive 97/81 required that parttime work be treated in the same way as fulltime work, whether in relation to working conditions or to access to employment.
Ustanovení 5 rámcové dohody tak brání vytváření překážek, které nejsou objektivně odůvodněny.
Clause 5 of the framework agreement accordingly precludes the creation of obstacles which are not justified by objective reasons.
Směrnice ve svém odůvodnění odkazuje na vytvoření obecného rámce pro odstranění diskriminace vůči zaměstnancům na částečný úvazek a na rozvoj možností částečného pracovního úvazku.
In the recitals in its preamble, the directive refers to establishing a general framework for the elimination of any discrimination against parttime workers and the development of opportunities for parttime work.
Bod 5 obecných odůvodnění rámcové dohody stanoví, že je třeba usnadnit přístup k částečnému pracovnímu úvazku pro muže a ženy.
Paragraph 5 of the general considerations of the framework agreement sets out the duty to facilitate access for men and women to parttime work.
I když ověření, zda je dotčené opatření objektivně odůvodněno, přísluší vnitrostátnímu soudu, Komise pochybuje, že v projednávaném případě takové důvody existují.
While it falls to the national court to determine whether the measure at issue is justified by objective reasons, the Commission questions whether such reasons exist in this case.
V projednávaném případě je přitom tento sankční režim velmi přísný, neboť pro pokuty neexistuje žádná horní hranice.
In the present case, the system of penalties is said to be draconian, since there is no ceiling to the fines.
Komise má konečně za to, že není nezbytné přezkoumávat, zda má dotčené vnitrostátní opatření diskriminační účinek vůči ženám, jelikož tato otázka nemá dostatečně úzký vztah ke sporu v původním řízení.
Lastly, the Commission considers that it is unnecessary to examine whether the effect of the national measure at issue is discriminatory against women, since that matter is not related sufficiently closely to the main proceedings.
Cílem směrnice 97/81 a rámcové dohody je jednak podpora práce na částečný úvazek, a jednak odstranění diskriminace mezi zaměstnanci na částečný a plný úvazek.
The objective of Directive 97/81 and the framework agreement is, first, to promote parttime work and, secondly, to eliminate discrimination between parttime workers and fulltime workers.
Tento dvojí cíl vyplývá z textu ustanovení 1 rámcové dohody (viz bod 5 tohoto rozsudku), jakož i z odůvodnění směrnice 97/81.
That twofold objective is clear from the terms of Clause 1 of the framework agreement (see paragraph 5 of this judgment) and from the recitals in the preamble to Directive 97/81.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že pátý bod odůvodnění této směrnice uvádí, že „závěry zasedání Evropské rady v Essenu zdůraznily potřebu přijmout opatření na podporu zaměstnanosti a rovných příležitostí pro ženy a muže a vyzvaly k přijetí opatření usilujících o ‚zvýšení růstu zaměstnanosti, zejména pružnější organizací práce způsobem, který by uspokojil jak přání zaměstnanců, tak i požadavky hospodářské soutěže‘“.
It can be observed that Recital 5 in the preamble to that directive states that ‘the conclusions of the Essen European Council stressed the need to take measures to promote employment and equal opportunities for women and men, and called for measures with a view to increasing the employment-intensiveness of growth, in particular by a more flexible organisation of work in a way which fulfils both the wishes of employees and the requirements of competition.’
Dále z jedenáctého bodu odůvodnění této směrnice vyplývá, že signatáři rámcové dohody „vyjádřil[i] své přání vytvořit obecný rámec pro odstranění diskriminace vůči zaměstnancům na částečný úvazek a přispět k rozvoji možností částečného pracovního úvazku na takovém základě, který je přijatelný jak pro zaměstnavatele, tak pro zaměstnance“.
In addition, according to Recital 11 in the preamble to that directive, the signatories to the framework agreement ‘have demonstrated their desire to establish a general framework for eliminating discrimination against parttime workers and to contribute to developing the potential for parttime work on a basis which is acceptable for employers and workers alike’.
91), která je přílohou protokolu (č. 14) o sociální politice, jenž je přílohou Smlouvy o založení Evropského společenství], který stanoví, že směrnice v oblasti sociální politiky by neměly ukládat žádná správní, finanční ani právní omezení bránící zakládání a rozvoji malých a středních podniků“.
91), annexed to the Protocol (No 14) on social policy annexed to the Treaty establishing the European Community] which provides that Directives in the social policy domain “shall avoid imposing administrative, financial and legal constraints in a way which would hold back the creation and development of small and mediumsized undertakings”’.
V souladu s cílem podporovat částečný pracovní úvazek ustanovení 5 odst. 1 písm. a) rámcové dohody ukládá členským státům povinnost „zjišťovat a přezkoumávat překážky právní nebo administrativní povahy, které by mohly omezovat možnosti částečného pracovního úvazku, a popřípadě je odstranit“.
In accordance with the objective of promoting parttime work, Clause 5(1)(a) of the framework agreement provides that Member States are obliged to ‘identify and review obstacles of a legal or administrative nature which may limit the opportunities for parttime work and, where appropriate, eliminate them’.
61/2000 tím, že ukládá podnikům povinnost zaslat příslušnému orgánu kopii každé smlouvy o částečném pracovním úvazku, zavádí administrativní překážku, která může omezovat možnosti částečného pracovního úvazku, ve smyslu ustanovení 5 odst. 1 písm. a) rámcové dohody.
Clearly Article 2 of Decree-Law No 61/2000, by requiring undertakings to send to the competent authorities a copy of every parttime employment contract, sets up an administrative obstacle likely to limit the opportunities for parttime work, within the meaning of Clause 5(1)(a) of the framework agreement.
V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že žádná skutečnost ze spisu předaného Soudnímu dvoru předkládajícím soudem nenaznačuje, že uzavírání smluv o plném pracovním úvazku podléhá obdobné oznamovací povinnosti.
In that connection, it must be observed that there is no indication in the documents submitted by the referring court to the Court of Justice that the signature of fulltime employment contracts is subject to a comparable obligation to give notice.
Argument italské vlády, podle nějž je tato povinnost odůvodněna nezbytností boje proti nelegální práci a informování správních orgánů o praxi zaměstnavatelů, není přesvědčivý.
The Italian Government’s argument that the obligation to give notice is justified by the need to combat undeclared work and to keep the authorities informed of employers’ practices is unconvincing.
Aby mohly takové obavy odůvodnit opatření dotčené v původním řízení, je nezbytné, aby toto opatření bylo přiměřené cíli, kterého má být dosaženo.
If the measure at issue in the main proceedings is to be justified by such concerns, that measure must be proportionate to the object- ive to be achieved.
Jak přitom uvedl generální advokát v bodech 46 až 48 svého stanoviska, existují jiná, méně omezující opatření umožňující italské vádě dosáhnout uváděných cílů v oblasti boje proti podvodům a nelegální práci, což je oblast, v níž mají vnitrostátní orgány již k dispozici kontrolní, inspekční a policejní prostředky.
However, as the Advocate General stated in points 46 to 48 of his Opinion, there are other less restrictive measures to enable the Italian Government to achieve the pleaded objectives of combating fraud and undeclared work, areas in which the national authorities have at their disposal surveillance, monitoring and police resources.
Vedle finanční zátěže, kterou podnikům tato formalita přímo způsobuje, je třeba poukázat na to, že článek 2 nařízení s mocí zákona č. 61/2000 je doprovázen sankčním režimem, který stanoví uložení pokuty ve výši 15 eur za každého dotčeného zaměstnance a za každý den zpoždění s oznámením této smlouvy, aniž by existovala horní hranice celkové výše pokuty.
Aside from the financial burden which that administrative formality of notification directly obliges undertakings to bear, it must be observed that Article 2 of Decree-Law No 61/2000 is accompanied by a system of penalties which provides for imposition of a fine of EUR 15 in respect of each employment contract in question and in respect of each day of late notification of the contract, with no ceiling to limit the total amount of the fine.
Spojení uvedené administrativní formality a uvedeného sankčního režimu přispívá k odrazování zaměstnavatelů od využívání částečného pracovního úvazku.
The combination of that administrative formality and that system of penalties acts to discourage employers from making use of parttime work.
Krom toho hrozí, že povinnost oznamovat smlouvy o částečném pracovním úvazku správnímu orgánu se z důvodu nákladů a sankcí s ní spojených dotkne především malých a středních podniků, které, jelikož nemají tak značné prostředky jako velké podniky, tak mohou být vedeny k tomu, aby se vyhýbaly organizaci práce formou částečného pracovního úvazku, jehož podpora je cílem směrnice 97/81.
In addition, because of the cost and the associated penalties, the obligation to notify the authorities of parttime contracts risks particularly affecting small and mediumsized undertakings which, not having the same resources as larger undertakings, may consequently be inclined to avoid that form of organisation of work, namely parttime work, which it is the aim of Directive 97/81 to promote.
Aniž by bylo nezbytné vyjadřovat se k zásadě rovného zacházení pro muže a ženy, je tedy třeba odpovědět na otázku položenou Landesgericht Bozen tak, že ustanovení 5 odst. 1 písm. a) rámcové dohody musí být vykládáno v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jaká je předmětem věci v původním řízení, která vyžaduje, aby byla do 30 dnů po uzavření smlouvy o částečném pracovním úvazku zaslána správnímu orgánu její kopie.
Without it being necessary to rule on interpretation of the principle of equal treatment of men and women, it is accordingly appropriate to reply to the question referred by the Landesgericht Bozen that Clause 5(1)(a) of the framework agreement must be interpreted as precluding national legislation such as that at issue in the main proceedings which requires that copies of parttime employment contracts be sent to the authorities within 30 days of their signature.
Ustanovení 5 odst. 1 písm. a) Rámcové dohody o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, která je přílohou směrnice Rady 97/81/ES ze dne 15. prosince 1997 o Rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, musí být vykládáno v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jaká je předmětem věci v původním řízení, která vyžaduje, aby byla do 30 dnů po uzavření smlouvy o částečném pracovním úvazku zaslána správnímu orgánu její kopie.
Clause 5(1)(a) of the Framework Agreement on parttime work concluded by UNICE, CEEP and the ETUC annexed to Council Directive 97/81/EC of 15 December 1997 concerning the Framework Agreement on parttime work concluded by UNICE, CEEP and the ETUC must be interpreted as precluding national legislation such as that at issue in the main proceedings which requires that copies of parttime employment contracts be sent to the authorities within 30 days of their signature.
Věc C-143/07
Case C-143/07
AOB Reuter & Co.v.Hauptzollamt Hamburg-Jonas (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg)
AOB Reuter & Co. v Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Reference for a preliminary ruling from the Finanzgericht Hamburg)
„Zemědělství – Nařízení (EHS) č. 3665/87 – Článek 11 – Režim vývozních náhrad pro zemědělské produkty – Podmínka poskytnutí náhrady – Náhrada vyplacená vývozci po předložení dokumentů padělaných jeho smluvním partnerem – Nevyvezené zboží – Podmínky použití sankcí“
(Agriculture — Regulation (EEC) No 3665/87 — Article 11 — System of export refunds on agricultural products — Condition for the grant of the refund — Refund paid to the exporter after submission of documents forged by its contracting partner — Goods not exported — Conditions for the application of sanctions)
Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 24. dubna 2008 . . . . . .
Judgment of the Court (Fourth Chamber), 24 April 2008 . . . . . . . . . . .
11 odst. 1)
Agriculture — Common organisation of the markets — Export refunds(Commission Regulation No 3665/87, Art. 11(1))
SHRNUTÍ – VĚC C-143/07
SUMMARY — CASE C-143/07
Navíc do taxativního seznamu obsaženého v uvedeném ustanovení nelze přidat nový případ osvobození vycházející zejména z neexistence zaviněného jednání vývozce.
In addition, it is not possible to add a new exception, based in particular on the absence of fault on the part of the exporter, to the exhaustive list contained in that provision.
Zavinění nebo pochybení smluvního partnera je součástí obvyklého obchodního rizika a nelze jej považovat za nepředvídatelné v rámci obchodních operací.
The fault or error of a contracting partner is an ordinary commercial risk and cannot be considered to be unforeseeable in the context of commercial transactions.
Vývozce má při výběru svých smluvních partnerů volnost a přísluší mu být náležitě obezřetný tím, že vloží ustanovení v tomto smyslu do smluv, které se smluvními partnery uzavírá, nebo tím, že sjedná zvláštní pojištění.
The exporter is fully at liberty to select his trading partners and it is up to him to take the appropriate precautions, either by including the necessary clauses in the contracts which he concludes with them or by effecting appropriate insurance.
Pokud se totiž ukáže, že vývoz produktu, pro který byla náhrada poskytnuta, se neuskutečnil, je zřejmé, že vývozce požádal o náhradu vyšší, než byla použitelná náhrada, vzhledem k tomu, že v případě, že nedojde ke skutečnému vývozu, není nárok na žádnou náhradu.
Should it prove to be the case that export of the goods on which a refund was granted did not take place, it is obvious that the exporter has requested a refund in excess of that applicable, since, in the absence of actual exportation, no refund is due.
(viz body 25, 36–37 a výrok)
(see paras 25, 36, 37, operative part)
Ve věci C-143/07, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Finanzgericht Hamburg (Německo) ze dne 15. února 2007, došlým Soudnímu dvoru dne 13. března 2007, v řízení
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Finanzgericht Hamburg (Germany), made by decision of 15 February 2007, received at the Court on 13 March 2007, in the proceedings
SOUDNÍ DVŮR (čtvrtý senát), ve složení K. Lenaerts, předseda senátu, G. Arestis, R. Silva de Lapuerta, E. Juhász (zpravodaj) a J. Malenovský, soudci,
THE COURT (Fourth Chamber), composed of K. Lenaerts, President of Chamber, G. Arestis, R. Silva de Lapuerta, E. Juhász (Rapporteur) and J. Malenovský, Judges,
2008 – VĚC C-143/07 generální advokátka: V. Trstenjak, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, s přihlédnutím k písemné části řízení, s ohledem na vyjádření předložená:
Advocate General: V. Trstenjak, Registrar: R. Grass, having regard to the written procedure, after considering the observations submitted on behalf of:
– za Komisi Evropských společenství F. Erlbacherem a Z. Maršálkovou, jako zmocněnci, s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generální advokátky, rozhodnout věc bez stanoviska, vydává tento
— the Commission of the European Communities, by F. Erlbacher and Z. Maršálková, acting as Agents, having decided, after hearing the Advocate General, to proceed to judgment without an Opinion, gives the following
57, dále jen „nařízení č. 3665/87“).
57) (‘Regulation No 3665/87’).
Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi AOB Reuter & Co. (dále jen „AOB Reuter“) a Hauptzollamt Hamburg-Jonas (hlavní celní úřad Hamburg-Jonas, dále jen „Hauptzollamt“) ohledně použití sankcí poté, co byla vyplacena náhrada přiznaná na základě dokumentů, které byly padělány třetí osobou. Právní rámec
The reference was made in the course of proceedings between AOB Reuter & Co (‘AOB Reuter’) and Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Principal Customs Office, Hamburg-Jonas; ‘the Hauptzollamt’) concerning the application of sanctions following payment of a refund granted on the basis of documents forged by a third party. Legal framework
První až třetí a pátý bod odůvodnění nařízení č. 2945/94 uvádějí:
The first, second, third and fifth recitals of the preamble to Regulation No 2945/94 state: