natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Krom toho v jiném rozsudku Soudní dvůr jednak zdůraznil, že „skutečnost, že účastníci řízení před vnitrostátním soudem nenadnesli otázku práva Společenství, nebrání tomu, aby se vnitrostátní soud na Soudní dvůr obrátil“, a dále, že „[ú]pravou předložení předběžné otázky Soudnímu dvoru, ‚vyvstane-li otázka před vnitrostátním soudem‘, [článek 234 druhý a třetí pododstavec ES] nemá za cíl omezit toto předkládání pouze na případy, kdy některý z účastníků původního řízení z vlastního podnětu
Also, in another judgment the Court pointed out, first, that ‘the fact that the parties to the main action failed to raise a point of Community law before the national court does not preclude the latter from bringing the matter before the Court of Justice’ and, second, that ‘in providing that reference for a preliminary ruling may be submitted to the Court where “a question is raised before any court or tribunal of a Member State”, the second and third paragraphs of Article [234 EC] are not intended to restrict this procedure exclusively to cases where one or other
51 — Rozsudek ze dne 16. června 1981, Salonia (126/80, Recueil, s. 1563, bod 7).
51 — Case 126/80 Salonia [1981] ECR 1563, paragraph 7.
50 — Výše uvedený rozsudek Cilfit a další (bod 9).
50 — Cilfit and Others, paragraph 9.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA Y. BOTA – VĚC C-2/06 prohlášení, požadovat i po vyplacení této podpory, odpovídá dlouhodobé praxi zavedené Hauptzollamt, která je podložena jak judikaturou Finanzgericht Hamburg, tak judikaturou Bundesfinanzhof 52.
OPINION OF MR BOT — CASE C-2/06 a long-established practice of the Hauptzollamt that was supported by the caselaw of both the Finanzgericht Hamburg and the Bundesfinanzhof.
vycházející z tohoto práva. Pouze znamená, v situaci, kdy se účastníci původního řízení nedovolávali práva Společenství, že má-li tento soud na základě vnitrostátního práva pravomoc posoudit z úřední povinnosti legalitu správního aktu z hlediska práva Společenství a domnívá-li se, že použití tohoto práva je nezbytné pro rozhodnutí, je v zásadě povinen předložit Soudnímu dvoru předběžnou otázku ohledně výkladu.
52 in a situation where the parties to the main proceedings have not relied on Community law, and provided that the national court has power, by virtue of national law, to examine of its own motion the legality of an administrative act in the light of Community law and it considers that Community law must be applied in order for judgment to be given, it is required in principle to seek a preliminary ruling on a question of interpretation from the Court of Justice.
Pokud tuto povinnost nesplní a rozhodnutí, které vydá, bude založeno na nesprávném výkladu práva Společenství, třetí podmínka zakotvená ve výše uvedeném rozsudku Kühne & Heitz bude splněna. 109.
If it fails to discharge that obligation and its judgment is based on a misinterpretation of Community law, the third condition set out in Kühne & Heitz will have been fulfilled. 109.
Odpověď na tuto otázku mi připadá zřejmá a lze chápat, že v takovém kontextu procesní subjekt založí svou právní strategii na jiných důvodech, než které vycházejí z práva Společenství 53.
The reply to that question seems obvious and it is understandable that, in such a context, a person would base his legal strategy on arguments other than pleas based on Community law. 53
Zatřetí se domnívám, že výklad, podle kterého žalobce v původním řízení musel pro splnění této třetí podmínky uplatňovat právo společenství, lze jen stěží chápat v takové situaci, jaká je předmětem věci v původním řízení.
Third, I consider that an interpretation under which fulfilment of the third condition would require the claimant in the main proceedings to have relied on Community law would be difficult to understand in circumstances such as those of the main proceedings.
S ohledem na všechny tyto úvahy proto navrhuji, aby Soudní dvůr na první předběžnou otázku odpověděl, že pro splnění podmínky zakotvené ve výše uvedeném rozsudku Kühne & Heitz, tedy že rozhod- 52 — Viz předkládací rozhodnutí ve francouzském znění, s. 9 a 10.
That is why, having regard to all the foregoing considerations, I propose that the Court’s reply to the first question referred should be that, in order to be fulfilled, the condition laid down in Kühne & Heitz that 52 — See the order for reference, English version, p. 9.
53 — Odlišná odpověď by mohla přimět procesní subjekty, aby se dovolávaly práva Společenství pouze na obranu pro případ, že by se někdy v budoucnu rozhodnutí vydané vnitrostátním soudem rozhodujícím v posledním stupni později dostalo do rozporu s rozsudkem Soudního dvora, což mi nepřipadá být hlavním účelem přímého účinku práva Společenství.
53 — Any different reply could encourage the pleading of Community law solely as a precaution against the eventuality that, at some time in the future, the judgment given by a national court ruling at final instance may be contradicted by a judgment of the Court of Justice, which does not seem to me to be the primary aim of the direct effect of Community law.
Z předkládacího rozhodnutí totiž vyplývá, že požadavek, který se ukázal být v rozporu s právem Společenství a podle kterého, jak připomínám, lze v případě nediferencované náhrady důkaz o tom, že dotčený výrobek byl dovezen do třetí země do dvanácti měsíců po schválení vývozního
It appears from the order for reference that the requirement which proved to be contrary to Community law, namely, it may remembered, that in the case of a nondifferentiated refund proof that the product in question was indeed imported into a nonmember country within 12 months following the date of acceptance of the export declaration could be demanded even after payment of the aid, was in accordance with
Z odůvodnění předkládacího rozhodnutí vyplývá, že druhá otázka, kterou Finanzgericht Hamburg formuluje obecně, zahrnuje dva aspekty 54.
It is apparent from the grounds of the order for reference that the second question, which is formulated in general terms by the Finanzgericht Hamburg, has two aspects.
nutí vnitrostátního soudu rozhodujícího v posledním stupni je ve světle pozdější judikatury Soudního dvora založeno na nesprávném výkladu práva Společenství, který byl přijat, aniž by byla Soudnímu dvoru předložena předběžná otázka podle čl. 234 třetího pododstavce ES, se nevyžaduje, aby se žalobce v původním řízení dovolával práva Společenství v rámci opravného prostředku podle vnitrostátního práva, který podal proti napadenému správnímu rozhodnutí.
54 the decision of a national court ruling at final instance is, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling under the third paragraph of Article 234 EC does not presuppose that the claimant in the main proceedings relied on Community law in the legal action under national law brought by him against the disputed administrative decision.
Jednak si klade otázku ohledně dosahu čtvrté podmínky zakotvené Soudním dvorem ve výše uvedeném rozsudku Kühne & Heitz, podle které se dotyčná osoba musela obrátit na správní orgán neprodleně poté, co se dozvěděla o judikatuře Soudního dvora. C – Ke druhé předběžné otázce
First, the national court is uncertain as to the implications of the fourth condition laid down by the Court of Justice in Kühne & Heitz, namely that the person concerned must have complained to the administrative body immediately after becoming aware of the Court’s decision. C — The second question referred
Touto otázkou předkládající soud žádá, aby Soudní dvůr rozhodl, zda žádost o přezkum a opravu konečného správního rozhodnutí, které je v rozporu s právem Společenství, podléhá kromě podmínek formulovaných ve výše uvedeném rozsudku Kühne & Heitz časovému omezení z naléhavých důvodů práva Společenství. 115.
The national court’s second question to the Court is whether, apart from the conditions set out in Kühne & Heitz, an application for the review and amendment of a final administrative decision which is contrary to Community law is subject to a limit in time for overriding reasons of Community law. 115.
Dále se předkládající soud v obecnější rovině zabývá otázkou, zda je kromě této čtvrté podmínky nutno též posoudit, zda možnost žádat přezkum a zrušení konečného správního rozhodnutí, které je v rozporu s právem Společenství, podléhá časovému omezení z důvodů právní jistoty, nebo zda je naopak časově neomezená.
Second, the national court is uncertain, more generally, whether, apart from the fourth condition, the view should also be taken that an application for the review and withdrawal of a final administrative decision which is contrary to Community law is subject to a timelimit on grounds of legal certainty or whether, on the contrary, it is not subject to a limit in time.
Vzhledem k tomu, že vnitrostátní správní orgán musí použít výklad ustanovení práva Společenství, tak jak ho provedl Soudní dvůr v rozsudku vydaném v řízení o předběžné otázce, na právní vztahy vzniklé před vydáním tohoto rozsudku, předkládající soud vyjadřuje pochybnosti o slučitelnosti časového omezení možnosti žádat na základě
Inasmuch as the national administrative authorities must apply the interpretation of a provision of Community law supplied by the Court in a preliminary ruling to legal relationships which have arisen before the Court’s judgment, the national court expresses doubts as to whether it is compatible with Community
Připomínám, že tato otázka má základ ve zvláštním kontextu věci v původním řízení, a sice že společnost Kempter požádala Hauptzollamt, aby zrušil rozhodnutí o vrácení náhrad ze dne 10. srpna 1995, teprve dopisem ze dne 16. září 2002, tj. 19 měsíců po vyhlášení výše uvedeného rozsudku Ems -land-Stärke ze dne 14. prosince 2000.
It may be recalled that this question arises from the particular context of the main proceedings, namely the fact that Kempter did not apply to the Hauptzollamt for the withdrawal of the repayment decision of 10 August 1995 until it sent its letter of 16 September 2002, that is to say, 21 months after judgment was delivered in Emsland-Stärke.
54 — Viz body 31 až 35 tohoto stanoviska.
54 — See points 31 to 35 of this Opinion.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA Y. BOTA – VĚC C-2/06 výše uvedeného rozsudku Emsland-Stärke o přezkum a zrušení konečného správního rozhodnutí odporujícího právu Společenství s právem Společenství.
law to impose a limit in time on an application, on the basis of Emsland-Stärke, for the review and withdrawal of an administrative decision which has become final and is contrary to Community law.
Společnost Kempter rovněž uplatňuje, že pro případ, že by byla analogicky použita ustanovení práva Společenství upravující prekluzivní nebo promlčecí lhůty, by její žádost přesto neměla být považována za opožděnou.
Kempter also claims that, if the Community rules on timelimits or limitation periods were to be applied by analogy, its application should still not be regarded as out of time.
V této souvislosti uplatňuje několik argumentů.
It puts forward a number of arguments in this regard.
Zejména podotýká, že bylo zapotřebí jistého času k tomu, aby se na základě výkladu zakotveného Soudním dvorem ve výše uvedeném rozsudku Ems -land-Stärke vytvořila v Německu nová správní praxe a aby došlo ke změně judikatury.
In particular, it observes that a certain period of time was necessary for the Court’s interpretation in Emsland-Stärke to give rise to a new administrative practice and to a change in the caselaw in Germany.
Společnost Kempter totiž uvádí, že ve vnitrostátní judikatuře byl tento rozsudek Soudního dvora zohledněn teprve v rozsudku Bundesfinanzhof ze dne 21. března 2002.
Kempter points out that Emsland-Stärke was not taken into account in national caselaw until a Bundesfinanzhof judgment of 21 March 2002.
Předkládající soud tak v podstatě žádá, aby Soudní dvůr rozhodl, zda právo Společenství brání tomu, aby možnost žádat o přezkum a zrušení správního rozhodnutí, které se po vyčerpání všech vnitrostátních procesních prostředků stalo konečným a které se ukazuje být v rozporu s právem Společenství, tak jak ho později vyložil Soudní dvůr, aniž by vnitrostátní soud, který rozhodoval v posledním stupni, předložil Soudnímu dvoru předběžnou otázku, podléhala časovému omezení.
In its written observations, Kempter notes first that there is no specific provision in Community law relating to a timelimit or limitation period for an application for review.
Společnost Kempter ve svém písemném vyjádření nejprve zdůrazňuje, že právo Společenství neobsahuje žádné specifické ustanovení týkající se prekluzivní nebo promlčecí lhůty v případě žádosti o přezkum.
Kempter adds that, in accordance with Kühne & Heitz, the person concerned can assert his right to review of an administrative decision only if that is permitted under national law. Therefore, in order to decide whether or not that right is subject to 119.
Krom toho dodává, že v souladu s výše uvedeným rozsudkem Kühne & Heitz může dotyčná osoba uplatnit své právo na přezkum správního rozhodnutí pouze tehdy, dovoluje-li to vnitrostátní předpis. Pro rozhodnutí, zda je toto právo časově omezeno, či nikoli, je tedy zapotřebí přihlédnout k vnitrostátním ustanovením o promlčení. I - 440
In any case, Kempter considers that, as an application for the withdrawal of the repayment decision had no chance of succeeding on the basis of national law alone, any Community limitation period could not have begun to run before the date when the Opinion of Advocate General Léger in Kühne & Heitz was delivered, that is to say, 17 June 2003. In that Opinion, Article 10 EC was interpreted for the first time as meaning that such a decision had to be open to review. Therefore, as Kempter’s application was I - 440
KEMPTER před tímto datem, nemůže být proto kvalifikována jako opožděná 55.
KEMPTER submitted before that date, it could not be described as out of time. 55
protiprávního správního rozhodnutí časově omezeno.
Community law does not prevent the right to apply for review of an unlawful administrative decision from being limited in time.
Vnitrostátní procesní pravidla by tedy mohla platně stanovit, že žádost tohoto druhu musí být učiněna v rámci určitých lhůt.
Consequently national procedural rules may legitimately provide that an application of this type must be submitted within certain timelimits.
Slučitelnost těchto lhůt s právem Společenství by měla být posouzena ve světle zásady rovnocennosti (která požaduje, aby lhůty nebyly méně příznivé než ty, které stanoví pravidla týkající se obdobných stížností na základě vnitrostátního práva) a zásady efektivity (která požaduje, aby lhůty v praxi neznemožňovaly výkon práv přiznaných právem Společenství).
The compatibility of those timelimits with Community law must be assessed in the light of the principle of equivalence (which requires timelimits to be not less favourable than those laid down by the rules relating to similar domestic claims) and the principle of effectiveness (which requires timelimits not to make it impossible in practice to exercise rights conferred by Community law).
V souvislosti se čtvrtou podmínkou zakotvenou Soudním dvorem ve výše uvedeném rozsudku Kühne & Heitz, tedy že „se dotyčná osoba obrátila na správní orgán neprodleně poté, co se dozvěděla o judikatuře [soudu Společenství]“, z níž vyplývá protiprávnost konečného správního rozhodnutí, česká a finská vláda sdílejí názor vyjádřený předkládajícím soudem, že subjektivní lhůta takto zavedená Soudním dvorem pro žádost o přezkum takového rozhodnutí by měla být spjata se skutečným seznámením se s touto judikaturou ze strany dotyčné osoby. Žádost o přezkum podaná tři měsíce po dni, kdy se společnost Kempter skutečně seznámila s výkladem Soudního dvora, by proto tuto podmínku splňovala. 121. Tyto vlády se domnívají, že kromě podmínky takto stanovené Soudním dvorem v tomto rozsudku právo Společenství nebrání tomu, aby bylo právo žádat o přezkum
With regard to the fourth condition set out by the Court in Kühne & Heitz, which states that ‘the person concerned complained to the administrative body immediately after becoming aware of [the] decision of the Court’ causing the final administrative decision to be unlawful, the Czech and Finnish Governments share the view expressed by the national court that the subjective timelimit thus created by the Court for applying for review of such a decision should be linked to positive awareness of that caselaw on the part of the person concerned. Therefore, an application for review submitted three months after the date when Kempter actually became aware of the Court’s interpretation fulfils that condition. 121.
4 odst. 1 směrnice Rady 79/7/EHS ze dne 19. prosince 1978 o postupném zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení, dokud tento členský stát neprovedl správně ustanovení této směrnice do svého vnitrostátního právního řádu“.
Besides the condition set out by the Court in Kühne & Heitz, the Czech and Finnish Governments consider that 55 — Kempter bases this argument on Case C-208/90 Emmott [1991] ECR I-4269, where the Court held that ‘Community law precludes the competent authorities of a Member State from relying, in proceedings brought against them by an individual before the national courts in order to protect rights directly conferred upon him by Article 4(1) of Council Directive 79/7/EEC of 19 December 1978 on the progressive implementation of the principle of equal treatment for men and women in matters of social security, on national procedural rules relating to timelimits for bringing proceedings so long as that Member State has not properly transposed that directive into its domestic legal system’.
Komise uvádí, že podle ní se druhá předběžná otázka týká pouze doby od vyhlášení rozsudku Soudního dvora, z nějž vyplývá protiprávnost správního rozhodnutí, do podání žádosti o přezkum a zrušení uvedeného rozhodnutí společností Kempter, tedy v projednávané věci více než 19 měsíců.
The Commission states that, in its opinion, the national court’s second question relates only to the interval between the delivery of the Court’s judgment causing the administrative decision to be unlawful and Kempter’s application for the review and withdrawal of the decision, that is to say, more than 19 months.
Komise má za to, že předkládající soud, jak se zdá, naproti tomu nemá na mysli dobu, která uplynula mezi touto žádostí a buď vydáním původního správního rozhodnutí (to znamená rozhodnutí o vrácení náhrad ze dne 10. srpna 1995), anebo okamžikem, kdy se žalobkyně seznámila s rozsudkem Soudního dvora, z nějž vyplývá protiprávnost tohoto rozhodnutí (tj. 1. červencem 2002, kdy jí byl faxem doručen rozsudek Bundesfinanzhof ze dne 21. března 2002).
In the Commission’s view, the national court does not appear to be referring to the period of time between that application and either the adoption of the original administrative decision (that is to say, the repayment decision of 10 August 1995) or the date when the applicant became aware of the judgment of the Court rendering that decision unlawful (that is to say, 1 July 2002, when the Bundesfinanzhof’s judgment of 21 March 2002 was sent to the applicant by fax).
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA Y. BOTA – VĚC C-2/06 třeba „se odchýlit od konečné povahy správního rozhodnutí v případě, [kdy se mimo jiné] dotyčná osoba obrátila na správní orgán neprodleně poté, co se dozvěděla o rozsudku Soudního dvora“ 56.
OPINION OF MR BOT — CASE C-2/06 circumstances,] the person complained to the administrative body immediately after becoming aware of [the] judgment of the Court’. 56
Komise krom toho uvádí, že z důvodu zásady procesní autonomie členských států není nakloněna tomu, aby byla lhůta stanovována na úrovni Společenství.
The Commission further states that, because of the principle of procedural autonomy of the Member States, it is not in favour of setting a timelimit at Community level.
Z důvodů právní jistoty navrhuje, aby byla čtvrtá podmínka obsažená ve výše uvedeném rozsudku Kühne & Heitz doplněna tak, že vyžaduje, aby se dotyčná osoba obrátila na správní orgán neprodleně poté, co se seznámila s rozsudkem Soudního dvora o předběžné otázce, a v takové lhůtě od vyhlášení uvedeného rozsudku, která se jeví být přiměřená z hlediska zásad vnitrostátního práva a v souladu se zásadami rovnocennosti a efektivity. 126.
The Commission suggests that, for reasons of legal certainty, an addition should be made to the fourth condition in Kühne & Heitz, so as to require the person concerned to have complained to the administrative body immediately after becoming aware of the Court’s judgment giving a preliminary ruling, and within a period after the delivery of that judgment which appears to be reasonable in the light of the principles of national law and consistent with the principles of equivalence and effectiveness. 126.
Tím, že Soudní dvůr tuto okolnost zohlednil v odůvodnění svého rozsudku a zmínil ji v jeho výroku, je možné, že s ohledem na kontext věci v původním řízení chtěl ve skutečnosti přiznat význam tomu, že se žalobkyně obrátila na správní orgán neprodleně po vyhlášení rozsudku Soudního dvora, který odhalil protiprávnost napadeného správního rozhodnutí.
In taking this circumstance into account in the grounds of its judgment and mentioning it in the operative part, it is probable that, having regard to the context of the main proceedings, the Court in reality wished to attach importance to the fact that the claimant had complained to the administrative body immediately after the delivery of the judgment of the Court revealing that the disputed administrative decision was unlawful.
S ohledem na tyto argumenty je třeba nejprve posoudit dosah této čtvrté podmínky, která stanoví, aby „se dotyčná osoba obrátila na správní orgán neprodleně poté, co se dozvěděla o judikatuře [Soudního dvora]“.
In view of those arguments, it is necessary first of all to examine the implications of the fourth condition, which states that ‘the person concerned complained to the administrative body immediately after becoming aware of [the] decision of the Court’.
Když potom Soudní dvůr ve výše uvedeném rozsudku i-21 Germany a Arcor tuto „okolnost“ přetvořil na „podmínku“, ponechal nicméně stejnou formulaci a neupřesnil, zda je třeba tuto podmínku chápat tak, že se týká skutečného seznámení se s rozsudkem o předběžné otázce, nebo zda má být vykládána tak, že se týká data jeho vyhlášení.
However, when changing that ‘circumstance’ into a ‘condition’ in i-21 Germany and Arcor, the Court retained the same wording and did not make it clear whether that condition should be understood as relating to actually becoming aware of the judgment giving a preliminary ruling or whether it was to be interpreted as referring to the date when the judgment was delivered.
Se zřetelem k formulaci použité Soudním dvorem chápu výklad, jaký navr-
In view of the words used by the Court, I understand the interpretation proposed
Vrátím-li se do doby, kdy byla tato podmínka zavedena, tedy k okolnostem věci, v níž byl vydán výše uvedený rozsudek Kühne & Heitz, konstatuji, že žalující podnik žádal v dopisech ze dne 13. prosince 1994 a 3. ledna 1995 o výplatu vývozních náhrad, jejichž vrácení mu bylo uloženo, zatímco výše uvedený rozsudek Voogd Vleesimport en -export byl Soudním dvorem vydán dva až tři měsíce předtím, tedy 5. října 1994. Předkládající soud si tak kladl otázku, zda není 56 — Výše uvedený rozsudek Kühne & Heitz (bod 17). I - 442
On going back to the origin of that condition, namely the circumstances of Kühne & Heitz, it will be found that the claimant undertaking wrote letters on 13 December 1994 and 3 January 1995 demanding payment of the export refunds which had been claimed back from it, whereas the judgment in Voogd Vleesimport en -export had been delivered by the Court between two and three months previously, on 5 October 1994. The national court was then uncertain as to whether ‘the finality of an administrative decision must be disregarded in a case [where, among other 56 — Kühne & Heitz, paragraph 17. I - 442