natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Články 4 a 5 směrnice 85/577 naopak nebrání tomu, aby členské státy v rámci svého prostoru pro uvážení stanovily lhůtu, během které může být právo na odstoupení od smlouvy platně vykonáno, přičemž počátkem běhu této lhůty je okamžik, kdy je prokázáno, že se spotřebitel dozvěděl nebo mohl dozvědět o svém právu.“
On the other hand, Articles 4 and 5 of Directive 85/577 do not preclude the Member States from fixing, in the exercise of their discretion, a timelimit during which the right of cancellation may be exercised, starting from the time at which it is established that the consumer became aware, or could have become aware, of his right.’
Ve věci C-412/06, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Oberlandesgericht Stuttgart (Německo) ze dne 2. října 2006, došlým Soudnímu dvoru dne 10. října 2006, v řízení
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC, from the Oberlandesgericht Stuttgart (Germany), made by decision of 2 October 2006, received at the Court on 10 October 2006, in the proceedings
Annelore Hamilton proti
Annelore Hamilton v
2008 – VĚC C-412/06 generální advokát: M. Poiares Maduro, vedoucí soudní kanceláře: B. Fülöp, rada, s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 20. září 2007, s ohledem na vyjádření předložená:
Advocate General: M. Poiares Maduro, Registrar: B. Fülöp, Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 20 September 2007, after considering the observations submitted on behalf of:
– za Komisi Evropských společenství A. Aresu a V. Kreuschitzem, jako zmocněnci, po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 21. listopadu 2007,
— the Commission of the European Communities, by A. Aresu and V. Kreuschitz, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 21 November 2007,
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu směrnice Rady 85/577/EHS ze dne 20. prosince 1985 o ochraně spotřebitele v případě smluv uzavřených mimo obchodní prostory (Úř. věst. L 372, s. 31; Zvl. vyd. 15/01, s.
This reference for a preliminary ruling relates to the interpretation of Council Directive 85/577/EEC of 20 December 1985 to protect the consumer in respect of contracts negotiated away from business premises (OJ 1985 L 372, p.
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi A. Hamilton a Volksbank Filder eG (dále jen „Volksbank“) ve věci žádosti o zrušení smlouvy o úvěru a vrácení zaplacených úroků.
The reference has been made in the course of proceedings between Ms Hamilton and Volksbank Filder eG (‘Volksbank’) concerning an application for annulment of a loan contract and repayment of the interest paid.
Čtvrtý bod odůvodnění směrnice o podomním prodeji stanoví:
The fourth recital in the preamble to the doorstep selling directive states as follows:
„[…] pro smlouvy uzavřené mimo obchodní prostory dodavatele je charakteristické, že podnět ke smluvnímu jednání zpravidla pochází od dodavatele a spotřebitel
‘… the special feature of contracts concluded away from the business premises of the trader is that as a rule it is the trader who initiates the contract negotiations, for
2008 – VĚC C-412/06 není na smluvní jednání připraven nebo je neočekává; […] spotřebitel často nemá možnost porovnat jakost a cenu nabídky s jinými nabídkami; […] prvek překvapení je obecně spojen nejen se smlouvami sjednávanými před domovními dveřmi, ale rovněž s jinými typy smluv uzavíraných dodavatelem mimo jeho obchodní prostory.“
2008 — CASE C-412/06 which the consumer is unprepared or which he does not [expect]; … the consumer is often unable to compare the quality and price of the offer with other offers; … this surprise element generally exists not only in contracts made at the doorstep but also in other forms of contract concluded by the trader away from his business premises’.
Podle pátého bodu odůvodnění této směrnice:
According to the fifth recital in the preamble to the directive:
„[…] by spotřebitel měl mít právo odstoupit od smlouvy ve lhůtě alespoň sedmi dnů, která by mu umožnila ještě jednou posoudit závazky vyplývající ze smlouvy.“
‘… the consumer should be given a right of cancellation over a period of at least seven days in order to enable him to assess the obligations arising under the contract’.
Článek 1 odst. 1 uvedené směrnice stanoví:
Article 1(1) of the doorstep selling directive provides as follows:
„Tato směrnice se vztahuje na smlouvy, na základě kterých dodavatel dodává spotřebiteli zboží nebo poskytuje služby, uzavřené:
‘This Directive shall apply to contracts under which a trader supplies goods or services to a consumer and which are concluded:
– v průběhu návštěvy dodavatele: i) u spotřebitele […];
(i) to the consumer’s home …;
[…], neuskutečnila-li se návštěva na výslovnou žádost spotřebitele.“
…, where the visit does not take place at the express request of the consumer.’
Článek 4 téže směrnice stanoví:
Article 4 of the directive provides that:
Poučení musí být datováno a musí obsahovat údaje umožňující identifikaci smlouvy.
Such notice shall be dated and shall state particulars enabling the contract to be identified.
Spotřebiteli musí být vydáno: a) v případě čl.
It shall be given to the consumer:
1 odst. 1 ke dni uzavření smlouvy;
(a) in the case of Article 1(1), at the time of conclusion of the contract;
2008 – VĚC C-412/06
2008 — CASE C-412/06
Článek 5 směrnice o podomním prodeji stanoví:
Article 5 of the doorstep selling directive provides as follows:
Spotřebitel má právo v souladu s postupem stanoveným vnitrostátním právem zrušit účinky [odstoupit od] svého závazku zasláním oznámení ve lhůtě alespoň sedmi dnů po datu, ke kterému mu bylo vydáno poučení uvedené v článku 4. […]
The consumer shall have the right to renounce the effects of his undertaking by sending notice within a period of not less than seven days from receipt by the consumer of the notice referred to in Article 4, in accordance with the procedure laid down by national law.
Zaslání oznámení má za následek, že spotřebitel je zproštěn všech závazků vyplývajících ze zrušené smlouvy [ze smlouvy, od které odstoupil].“
The giving of the notice shall have the effect of releasing the consumer from any obligations under the cancelled contract.’
Podle článku 7 uvedené směrnice:
According to Article 7 of the directive:
„Uplatní-li spotřebitel své právo zrušit smlouvu [odstoupit od smlouvy], řídí se právní účinky tohoto zrušení smlouvy [odstoupení od smlouvy] vnitrostátním právem, zejména jedná-li se o vrácení plateb za zboží nebo provedení služeb a vrácení doručeného zboží.“
‘If the consumer exercises his right of renunciation, the legal effects of such renunciation shall be governed by national laws, particularly regarding the reimbursement of payments for goods or services provided and the return of goods received.’
Článek 8 téže směrnice stanoví:
Article 8 of the doorstop selling directive provides as follows:
„Tato směrnice nebrání členským státům v tom, aby v oblasti její působnosti vydávaly nebo ponechaly v platnosti příznivější ustanovení na ochranu spotřebitele.“
‘This Directive shall not prevent Member States from adopting or maintaining more favourable provisions to protect consumers in the field which it covers.’
Vnitrostátní právní úprava
National rules
122), ve znění použitelném na věc v původním řízení, stanovilo:
122), in the version applicable to the main proceedings, provides as follows:
„Pokud k poučení nedošlo, zaniká právo zákazníka odstoupit od smlouvy [(‚Widerruf‘)] až po uplynutí jednoho měsíce od úplného splnění závazku oběma smluvními stranami.“
‘If such notice is not given, the consumer’s right of cancellation [Widerruf] shall not lapse until one month after both parties have performed in full their obligations under the agreement.’
Pro účely tohoto ustanovení se nesprávné poučení rovná neuvedení poučení.
In the application of that provision, incorrect information is equivalent to no information.
Annelore Hamilton podepsala dne 17. listopadu 1992 ve svém bydlišti smlouvu o úvěru s bankou, jež je právní předchůdkyní Volksbank, za účelem financování nabytí podílů ve fondu nemovitostí (dále jen „dotčená smlouva o úvěru“).
On 17 November 1992, Ms Hamilton signed, at her home, a contract for a loan with a bank — whose rights were acquired by Volksbank — in order to finance the acquisition of shares in a real property fund (‘the loan contract at issue’).
Tato smlouva obsahovala v souladu se zákonem ze dne 17. prosince 1990 o spotřebitelském úvěru (Verbraucherkreditgesetz) (BGBl. 1990, s.
In accordance with the Law on consumer credit (Verbraucherkreditgesetz) of 17 December 1990 (BGBl.
2840) poučení o právu na odstoupení od smlouvy, podle něhož: „[p]řijal-li dlužník půjčku, má se za to, že k odstoupení nedošlo, ledaže splatí půjčku během dvou týdnů následujících buď po oznámení o odstoupení od smlouvy, nebo po vyplacení půjčky“.
2480) that contract contained the following notice concerning the right of cancellation: ‘[i]f the borrower has received the loan, cancellation shall be deemed not to have taken place unless he repays the loan either within two weeks of giving notice of cancellation or within two weeks of the paying out of the loan’.
Dne 16. prosince 1992 podepsali zaměstnanci banky, jež byla právní předchůdkyní Volksbank, uvedenou smlouvu a tato banka vyplatila půjčenou částku A. Hamilton, která v návaznosti na to začala splácet úroky z této půjčky.
On 16 December 1992, the employees of Volksbank’s predecessor signed the contract in question and paid the amount of the loan to Ms Hamilton, who later began to pay interest on the loan.
Jelikož společnost spravující fond nemovitostí, v němž A. Hamilton nabyla podíly, ohlásila v roce 1997 úpadek, měsíční výnosy z tohoto fondu, které kryly podstatnou část úroků dlužných na základě dotčené smlouvy o úvěru, se podstatně snížily.
Since the promoter of the real property fund in which Ms Hamilton had bought shares filed for bankruptcy in 1997, there was a significant reduction in the monthly distributions from the fund, which had covered a substantial part of the interest payable under the loan contract at issue.
Annelore Hamilton se poté rozhodla přejít na nové splátkové termíny svého dluhu prostřednictvím uzavření smlouvy o stavebním spoření a přijetí překlenovacího úvěru, takže na konci dubna 1998 splatila v plné výši půjčku bance, jež byla právní předchůdkyní Volksbank, která v důsledku toho vrátila záruku složenou na tuto půjčku.
Ms Hamilton therefore decided to reschedule her debt by concluding a building society savings contract and taking out a bridging loan with the effect that, at the end of April 1998, she had entirely repaid the loan to Volksbank’s predecessor, which, consequently, returned the security for the loan.
Dne 16. května 2002 A. Hamilton na základě rozsudku ze dne 13. prosince 2001, Heininger (C-481/99, Recueil, s. I-9945), odstoupila od dotčené smlouvy o úvěru.
On 16 May 2002, Ms Hamilton cancelled the loan contract at issue on the basis of the judgment in Case C-481/99 Heininger [2001] ECR I-9945.
Dne 27. prosince 2004 podala A. Hamilton žalobu proti Volksbank směřující jednak k vrácení úroků zaplacených na základě dotčené smlouvy o úvěru, jakož i půjčené částky, které na základě této smlouvy zaplatila, a jednak k náhradě škody za úroky zaplacené stavební spořitelně, u které uzavřela svou smlouvu o stavebním spoření.
On 27 December 2004, Ms Hamilton brought an action against Volksbank, on the one hand, for reimbursement of the interest paid under the loan contract at issue and the amount of the loan that she had paid back and, on the other, for compensation for the interest she had paid to the building society with which she had concluded the savings contract.
2 odst. 1 čtvrté věty zákona o odstupování od smluv uzavřených při podomním prodeji a od podobných transakcí mohou být považována za „vhodná opatření na ochranu spotřebitele“, neboť v případě, jako je spor v původním řízení, stanoví zánik práva na odstoupení od smlouvy.
However, the Oberlandesgericht Stuttgart has doubts as to whether the provisions laid down in the fourth sentence of Paragraph 2(1) of the Law on the cancellation of doorstep transactions and analogous transactions can be regarded as ‘appropriate consumer protection measures’ because they provide that, in a case such as that before it, the right of cancellation is to lapse.
Za těchto podmínek se Oberlandesgericht Stuttgart rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
In those circumstances, the Oberlandesgericht Stuttgart decided to stay proceedings and to refer to the Court the following questions for a preliminary ruling:
5 odst. 1 [směrnice o podomním prodeji] vykládat tak, že vnitrostátní zákonodárce je oprávněn časově omezit právo na odstoupení od smlouvy stanovené v článku 5 této směrnice, ačkoliv byl spotřebitel nesprávně poučen, tak, že toto právo zanikne po uplynutí jednoho měsíce od úplného splnění závazku vyplývajícího ze smlouvy oběma smluvními stranami?
‘(1) May the first paragraph of Article 4 and Article 5(1) of [the doorstep selling directive] be interpreted as meaning that the national legislature is not precluded from placing a timelimit on the right of cancellation given by Article 5 of the Directive, despite the consumer having been given defective notice, so that it expires one month after both parties have performed their obligations under the agreement in full?
2) Je třeba [směrnici o podomním prodeji] vykládat tak, že spotřebitel nemůže pozbýt svého práva na odstoupení od smlouvy, zejména po splnění smlouvy, pokud nebyl podle čl. 4 prvního pododstavce této směrnice poučen?“
(2) Should [the doorstep selling directive] be interpreted as meaning that the right of cancellation cannot be forfeited by the consumer — in particular after the completion of the contract — if he has not been given notice in accordance with the first paragraph of Article 4 of the Directive?’
Volksbank pochybuje o přípustnosti žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, neboť podle ní nebyla dotčená smlouva o úvěru uzavřena při podomním prodeji.
Volksbank considers that the reference for a preliminary ruling is inadmissible since, in its view, the loan contract at issue was not concluded at the doorstep.
Tvrdí, že v důsledku toho jsou položené otázky hypotetické.
Consequently, it considers that the questions referred to the Court are hypothetical.
Naproti tomu se Komise Evropských společenství domnívá, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce vyzývá Soudní dvůr, aby zvážil, zda poté, co A. Hamilton odstoupila od dotčené smlouvy o úvěru tím, že předčasně půjčku splatila, je možné od této smlouvy odstoupit znovu.
On the other hand, the Commission of the European Communities considers that, by the reference for a preliminary ruling, the Court is being asked to consider whether a further cancellation of the contract was possible after Ms Hamilton had cancelled the loan contract at issue by making an early repayment of the loan.
Komise v tomto ohledu s odkazem zejména na body 35 a 69 až 70 výše citovaného rozsudku Heininger a rozsudku ze dne 25. října 2005, Schulte (C-350/03, Sb. rozh. s. I-9215), jakož i na bod 34 předkládacího rozhodnutí uvádí, že ačkoliv otázka odstoupení od smlouvy o hypotečním úvěru spadá do oblasti působnosti směrnice o podomním prodeji, důsledky tohoto odstoupení naproti tomu spadají do vnitrostátního práva, které však musí být vykládáno v co největším možném rozsahu ve světle znění a účelu uvedené směrnice.
The Commission states in that regard — with particular reference to paragraph 35 of Heininger, paragraphs 69 and 70 of the judgment in Case C-350/03 Schulte [2005] ECR I-9215 and paragraph 34 of the order for reference — that although the question of the cancellation of a secured credit agreement comes within the scope of the doorstep selling directive, the consequences of such a cancellation are a matter for national law, which must, however, be interpreted, as far as possible, in the light of the wording and purpose of the directive.
V důsledku toho je podle Komise žádost o rozhodnutí o předběžné otázce přípustná.
Consequently, the Commission considers that the reference for a preliminary ruling is admissible.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že je věcí pouze vnitrostátního soudu, který rozhoduje spor a který musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které bude vydáno, posoudit s ohledem na konkrétní okolnosti věci jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání jeho rozsudku, tak i relevanci otázek, které klade Soudnímu dvoru.
It must be borne in mind in that regard that it is solely for the national court before which a dispute has been brought, and which must assume responsibility for the subsequent judicial decision, to determine in the light of the particular circumstances of the case both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court.
HAMILTON položené vnitrostátním soudem, pokud je zejména zjevné, že vnitrostátním soudem žádaný výklad práva Společenství nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení nebo jestliže se jedná o hypotetický problém (viz výše citovaný rozsudek Schulte, bod 43 a citovaná judikatura).
Court has no jurisdiction to give a preliminary ruling on a question submitted by a national court where it is quite obvious, inter alia, that the interpretation of Community law sought by that court bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose or where the problem is hypothetical (see Schulte, paragraph 43 and the caselaw cited).
Je tudíž nutno konstatovat, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce je přípustná.
Consequently, the reference for a preliminary ruling is clearly admissible.
Annelore Hamilton tvrdí, že spotřebitel, který nebyl správně poučen o svém právu na odstoupení od smlouvy, se o tomto právu nedozví ani úplným splněním svých závazků, ani ve lhůtě jednoho měsíce od tohoto splnění.
Ms Hamilton claims that a consumer who has not been correctly informed of his right of cancellation does not become aware of that right either by virtue of the fact that the parties have performed their obligations in full or within one month of such performance.
Vnitrostátní právní úprava
Thus, the national rules at issue in the main proceedings do not
2008 – VĚC C-412/06 dotčená v původním řízení tak nepředstavuje vhodné opatření na ochranu spotřebitele.
2008 — CASE C-412/06 constitute an appropriate measure for the protection of the consumer.
Volksbank tvrdí, že vhodná opatření na ochranu spotřebitele jsou podle čl. 4 třetího pododstavce směrnice o podomním prodeji opatření, jež mohou chránit spotřebitele před riziky spojenými s investováním, nezávisle na odstoupení od smlouvy uzavřené při podomním prodeji.
Volksbank contends that, pursuant to the third paragraph of Article 4 of the doorstep selling directive, the appropriate consumer protection measures are those which are likely to protect the consumer from the risks inherent in a financial investment, and are unrelated to the question of cancellation of a contract concluded at the doorstep.
V každém případě Volksbank jednak tvrdí, že se výše citovaný rozsudek Heininger týká hypotečních úvěrů, a nikoliv takových smluv o úvěru, jako je smlouva dotčená v původním řízení, a jednak, že lhůta pro výkon práva na odstoupení od smlouvy počíná ve věci v původním řízení plynout od úplného splnění dotčené smlouvy o úvěru, a nikoliv od jejího uzavření, jak tomu bylo ve věci, v níž byl vydán uvedený rozsudek.
In the event that the Court does not accept that argument, Volksbank contends, on the one hand, that the judgment in Heininger concerned secured credit agreements and not loan contracts such as the one at issue in the main proceedings and, on the other hand, that the period for the exercise of the right of cancellation runs, in the case before the referring court, from the performance in full of the loan contract at issue and not from its conclusion, as was the case in Heininger.
Německá vláda jednak zdůrazňuje, že jelikož smluvní vztah dotčený v původním řízení, který trval téměř šest let, proběhl řádně, dodavatel musí mít právo se po splnění smlouvy a po uplynutí lhůty jednoho měsíce po tomto splnění domnívat, že tento vztah již nemůže být zpochybněn.
The German Government points out, on the one hand, that since the contractual relationship at issue in the main proceedings, which lasted nearly six years, functioned correctly, the trader must be in a position to consider — once the contract has been performed in full and one month has elapsed after the end of such performance — that the relationship can no longer be the subject of a dispute.
Krom toho vnitrostátní právní úprava dotčená v původním řízení skýtá spotřebiteli dostatečný čas, zejména po celou dobu trvání smlouvy, jakož i po dobu jednoho měsíce od jejího úplného splnění, k tomu, aby se rozhodl od smlouvy uzavřené při domovním prodeji odstoupit.
On the other hand, the national rules at issue in the main proceedings give the consumer sufficient time, in particular, during the entire time that the contract is in effect and for one month after both parties have performed their obligations thereunder in full, to decide to cancel a contract entered into at the doorstep.
Mimoto je časové omezení tohoto práva na odstoupení od smlouvy rovněž stanoveno v některých jiných směrnicích, jejichž cílem je ochrana spotřebitele.
In addition, the limit in time placed on the right of cancellation is also provided for in a number of other directives intended to protect the consumer.
Polská vláda zdůrazňuje, že časové omezení práva na odstoupení od smlouvy v případě smluv uzavřených mimo obchodní prostory i při neuvedení poučení nebo nesprávném poučení o výkonu tohoto práva není v zásadě v rozporu se směrnicí o podomním prodeji.
The Polish Government points out that the limit in time placed on the right of cancellation in the case of contracts concluded away from business premises, notwithstanding the lack of information or the inadequacy of information concerning the exercise of that right, is not, in principle, contrary to the doorstep selling directive.
Toto omezení musí být nicméně upraveno způsobem, který umožní spotřebiteli dozvědět se o svých právech prostřednictvím jiných informací, než jsou informace od dodavatele.
However, that limit must be arranged in such a way as to permit the consumer to become aware of his rights from sources of information other than the trader.
Podle uvedené vlády musí být uvedené omezení, které rovněž obsahuje vymezení doby, po kterou může být právo na odstoupení od smlouvy vykonáno, stanoveno v souladu s čl. 4 třetím pododstavcem směrnice o podomním prodeji vnitrostátními právními předpisy každého členského státu.
In the view of the Polish Government, that limit, which also marks the period during which the right of cancellation may be exercised, must, pursuant to the third paragraph of Article 4 of the doorstep selling directive, be laid down in the national legislation of every Member State.
Komise v podstatě tvrdí, že ačkoliv je podle výše citovaného rozsudku Heininger protiprávní časově omezit právo na odstoupení od smlouvy od uzavření smlouvy, právní úprava dotčená v původním řízení se naproti tomu týká časového omezení tohoto práva od úplného splnění uvedené smlouvy.
The Commission argues, in substance, that although it is unlawful, according to Heininger, to limit in time the right of cancellation which runs from the conclusion of the contract, the rules at issue in the main proceedings concern a limit in time on that right which runs from the performance in full of the contract.
Je třeba nejprve poukázat na to, že hlavním cílem směrnice o podomním prodeji je chránit spotřebitele před rizikem plynoucím z okolností vlastních uzavření smluv mimo obchodní prostory dodavatele (viz v tomto smyslu výše citovaný rozsudek Schulte, bod 66).
It should first be pointed out that the doorstep selling directive is primarily designed to protect consumers against the risks arising from the conclusion of contracts away from business premises (see, to that effect, Schulte, paragraph 66).