natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Došlo také k´rozšíření pravomoci Tribunálu na určité žaloby podané jednotlivci v´oblasti jednak společné zahraniční a´bezpečnostní politiky a´jednak policejní a´justiční spolupráce v´trestních věcech.
Also, this Court’s jurisdiction has been extended to cover certain actions brought by individuals in the ¤elds of, ¤rst, common foreign and security policy and, second, police and judicial cooperation in criminal matters.
Listina základních práv Evropské unie krom toho získala stejnou právní sílu jako Smlouvy.
Finally, the Charter of Fundamental Rights of the European Union has been elevated to the rank of the Treaties.
Tyto změny, které představují významný krok vpřed co se týče soudní ochrany, by mohly mít značný vliv jak na objem, tak na povahu soudní agendy Tribunálu.
These changes, which constitute important steps forward for judicial protection, could have a signi¤cant impact on both the number and the nature of cases brought before the General Court.
Účelem následujícího textu je pokusit se podat obraz rozmanitosti a´v´některých případech komplexnosti rozsahu působnosti Tribunálu jako soudu, který rozhoduje o´otázkách legality (I), o´náhradě škody (II), o´kasačních opravných prostředcích (III) a o´předběžných opatřeních (IV).
The following account is intended to provide an overview of this Court’s diverse, and sometimes complex, ¤eld of activity when it exercises its jurisdiction in proceedings concerning the legality of measures (I), actions for damages (II), appeals (III) and applications for interim measures (IV).
Tyto příspěvky jsou k´dispozici na internetové stránce www.curia.europa.eu a´publikace o´konferenci bude vydána v´průběhu roku 2010.Z´důvodu přehlednosti a´s´ohledem na kontinuitu soudního orgánu bude v´následujícím textu používán výhradně tento nový název, bez ohledu na chronologii.
) Those contributions are available on the website http://www.curia.europa.eu and the colloquium papers will be published in the course of 2010.
Soudní agenda voblasti přezkumu legality
Proceedings concerning the legality of measures
Přípustnost žalob podaných na základě článku 230ES
Admissibility of actions brought under Article 230 EC
Akty, proti kterým lze podat žalobu na neplatnost ve smyslu článku 230´ES, jsou opatření zakládající právně závazné účinky, kterými jsou dotčeny zájmy žalobce tím, že podstatným způsobem mění
Measures against which an action may be brought under Article 230 EC are those producing binding legal e¥ects of such a kind as to a¥ect the applicant’s interests by signi¤cantly altering his legal
V´rozsudku ze dne 9.´září 2009, Brink‘s Security Luxembourg v.Komise (T-437/05, dosud nezveřejněný) týkajícím se žádosti o´přístup k´určitým dokumentům v´rámci případu, kdy žalobkyně zpochybnila přidělení veřejné zakázky konkurenční společnosti, se Tribunál novým způsobem vyjádřil k´otázce případných zmírnění tohoto vymezení.
In Case T-437/05 Brink’s Security Luxembourg v Commission (judgment of 9 September 2009) the applicant had challenged the award of a public contract to one of its competitors and, in the course of that challenge, had made an application for access to certain documents. In its judgment the Court broke new ground, introducing some ªexibility in relation to the de¤nition of measures against which an action may be brought.
V´projednávané věci byl napadeným aktem dopis Komise, ve kterém informovala žalobkyni o´svém odmítnutí sdělit jí složení výboru hodnotícího nabídky předložené uchazeči.
In the case in point the contested measure was the Commission’s letter informing the applicant of its refusal to disclose the composition of the committee evaluating the tenders submitted.
Řízení o´přístupu k´dokumentům Komise upravené články 6 až 8 nařízení (ES) č.´1049/20013 se přitom odehrává ve dvou etapách.
The procedure for obtaining access to Commission documents, which is governed by Articles 6 to 8 of Regulation (EC) No 1049/2001 (3), takes place in two stages.
Žadatel musí nejprve předložit Komisi původní žádost o´přístup k´dokumentům.
First, the applicant must send the Commission an initial application for access to documents.
Poté, v´případě úplného nebo částečného zamítnutí, může žadatel podat potvrzující žádost generálnímu tajemníkovi Komise.
Second, in the event of a total or partial refusal, the applicant may make a con¤rmatory application to the Secretary-General of the Commission.
V´případě úplného nebo částečného zamítnutí může žadatel podat žalobu proti Komisi za podmínek stanovených článkem 230´ES.
In the event of a further total or partial refusal, the applicant may institute court proceedings against the Commission under the conditions laid down in Article 230 EC.
Pouze opatření přijaté generálním tajemníkem tak může vyvolávat právní účinky, jimiž mohou být dotčeny zájmy žadatele, a´tudíž být předmětem žaloby na neplatnost.
Thus, only the measure adopted by the Secretary-General is capable of producing legal e¥ects of such a kind as to a¥ect the interests of the applicant and, therefore, of being the subject of an action for annulment.
Tribunál z´toho dovodil, že žaloba na neplatnost podaná proti zamítnutí původní žádosti není v´zásadě přípustná.
The Court concluded that the action for annulment, brought in respect of the refusal of the initial application, was in principle inadmissible.
Tribunál nicméně uvádí, že Komise opomenula ve svém zamítavém dopise žalobkyni informovat o´jejím právu podat potvrzující žádost, ačkoliv to nařízení č.´1049/2001 ukládá.
However, the Court noted that in its letter refusing the initial application the Commission had omitted to inform the applicant of its right to make a con¤rmatory application, although it was required to do so by Regulation No 1049/2001.
Důsledkem takové nesrovnalosti je skutečnost, že žaloba na neplatnost podaná proti zamítnutí původní žádosti je výjimečně přípustná.
Such an irregularity had the consequence of rendering admissible, exceptionally, an action for the annulment of the refusal of the initial application.
Kdyby tomu bylo jinak, mohla by se Komise případně vyhnout soudnímu přezkumu na základě jí přičitatelné formální vady.
If it were otherwise, the Commission might be able to avoid judicial review by reason of a breach of procedure attributable to it.
Jak přitom vyplývá z´judikatury, vzhledem k´tomu, že je Evropské společenství společenstvím práva, v´němž jeho orgány podléhají přezkumu souladu svých aktů se Smlouvou, musí být procesní podmínky pro žaloby podané k´soudu vykládány v´co největším možném rozsahu tak, aby mohly být použity způsobem přispívajícím k´provedení cíle, jímž je zajištění účinné soudní ochrany práv, která pro právní subjekty vyplývají z´práva Unie.
As is apparent from the caselaw, since the European Community is a community based on the rule of law in which its institutions are subject to judicial review of the compatibility of their acts with the Treaty, the procedural rules governing actions for judicial review must be interpreted in such a way as to ensure, wherever possible, that those rules are implemented so as to contribute to the attainment of the objective of ensuring e¥ective judicial protection of an individual’s rights under European Union law.
Článek 230 čtvrtý pododstavec´ES podmiňuje přípustnost žalob podaných jednotlivci proti aktům, jež jim nejsou určeny, dvojí podmínkou, že napadený akt se musí žalobce bezprostředně a´osobně dotýkat.
Under the fourth paragraph of Article 230 EC actions brought by individuals against acts of which they are not the addressees are admissible subject to the twofold condition that the applicants be directly and individually concerned by the contested act.
Rozsudek Soudního dvora ze dne 11.´listopadu 1981, IBM v.Komise, 60/81, Recueil, s.´2639, bod 9.
According to the caselaw, natural or
Nařízení Evropského parlamentu a´Rady (ES) č.´1049/2001 ze dne 30.´května 2001 o´přístupu veřejnosti k´dokumentům Evropského parlamentu, Rady a´Komise (Úř. věst. L´145, s.´43; Zvl. vyd. 01/03, s.´331).
(2) Case 60/81 IBM v Commission [1981] ECR 2639, paragraph 9.(3) Regulation (EC) No 1049/2001 of the European Parliament and of the Council of 30 May 2001 regarding public access to European Parliament, Council and Commission documents (OJ 2001 L°145, p. 43).
5 prováděcích předpisů
Furthermore, in order to be of direct concern to an individual, the contested measure must directly a¥ect the applicant’s legal situation and its implementation must be purely automatic and result from the rules alone without the application of other intermediate rules (5).
Rady 91/414/EHS7tak, že se do její přílohy I´(jež obsahuje seznam látek, jejichž uvedení na trh členské státy povolují) zařazuje účinná látka chlorthalonil, kterou žalobkyně vyrábí, a´současně se stanoví určité podmínky, zvláště co se týče maximálního obsahu hexachlorobenzenu (HCB) v´této látce.
In Case T-420/05 Vischim v Commission (judgment of 7 October 2009), the applicant sought annulment of Commission Directive 2005/53/EC of 16 September 2005 (6), which amended Directive 91/414/EEC (7) by including, in Annex I thereto (which lists the substances whose placing on the market is authorised by the Member States), the active substance chlorothalonil produced by the applicant, whilst imposing certain conditions, in particular in relation to the maximum hexachlorobenzene (HCB) content in that substance.
Na základě těchto předpisů jsou členské státy povinny změnit nebo zrušit stávající povolení týkající se přípravků na ochranu rostlin, které obsahují chlorthalonil, jenž tyto podmínky nesplňuje.
Under that legislation, the Member States were obliged to amend or withdraw existing authorisations for plant protection products containing chlorothalonil which failed to comply with those conditions.
Vzhledem k´tomu, že uvedená směrnice je obecně závazným aktem, Tribunál zdůrazňuje, že ačkoliv čl.´230 čtvrtý pododstavec´ES výslovně přípustnost žalob na neplatnost podaných fyzickou nebo právnickou osobou proti směrnici neupravuje, z´judikatury nicméně vyplývá, že tato okolnost sama o´sobě není dostačující k´tomu, aby byly takové žaloby prohlášeny za nepřípustné.
As the directive concerned was a measure of general application, the Court pointed out that, although the fourth paragraph of Article 230 EC makes no express provision regarding the admissibility of actions brought by natural or legal persons for annulment of a directive, it is clear from the case-law that that fact in itself is not sucient to render such actions inadmissible.
Orgány totiž nemohou pouhou volbou formy dotčeného aktu vyloučit soudní ochranu, kterou toto ustanovení Smlouvy jednotlivcům zaručuje, jelikož obecná závaznost napadeného aktu nevylučuje, že by se mohl určitých fyzických nebo právnických osob bezprostředně a´osobně dotýkat.
The institutions cannot, merely by means of their choice of legal instrument, deprive individuals of the judicial protection which they are a¥orded by that provision of the Treaty, as the fact that the contested measure is of general application does not preclude it from being of direct and individual concern to certain natural and legal persons.
V´takovém případě může mít akt Unie zároveň jak charakter obecný, tak – s´ohledem na určité hospodářské subjekty – povahu rozhodnutí.
In those circumstances, a European Union measure can be of a general nature and, at the same time, vis-à-vis some traders, in the nature of a decision.
Tribunál uvedl, že směrnice 91/414 stanoví, že hodnotící postup týkající se účinných látek, které již byly na trh uvedeny, je zahájen oznámením dotyčného producenta, který předloží dokumentaci obsahující údaje nezbytné k´tomuto účelu a´poskytuje součinnost v´různých fázích přezkumu uvedené dokumentace, a´měl za to, že žalobkyni, jako původkyni oznámení, svědčí procesní záruky, a´z´tohoto důvodu je napadenou směrnicí osobně dotčena.
Noting that Directive 91/414 provides that the assessment procedure concerning active substances already on the market is initiated by noti¤cation made by an interested producer, who submits a dossier containing the data necessary for that purpose and is associated with the various stages of examination of his dossier, the Court held that the applicant, in its capacity as noti¤er, enjoyed procedural safeguards and, on that basis, was individually concerned by the contested directive.
Co se týče podmínky bezprostředního dotčení, Tribunál konstatoval, že Komise přijetím napadené směrnice, v´níž rozhodla, že chlorthalonil bude za určitých podmínek zařazen do přílohy I´směrnice´91/414, ukončila posuzování této účinné látky.
With regard to the condition relating to direct concern, the Court found that through adoption of the contested directive the Commission had brought the assessment of chlorothalonil to an end, when it decided to include it in Annex I to Directive 91/414 subject to certain conditions.
Navíc byly členské státy na základě uvedené směrnice povinny znovu přezkoumat povolení týkající se přípravků na ochranu rostlin, jež tuto látku obsahují, a´ověřit, zda vyhovují požadavkům na maximální obsah HCB, při čemž členské státy neměly žádnou volnost uvážení.
Moreover, by virtue of the directive, the Member States were obliged to review authorisations for plant protection products containing chlorothalonil and to verify compliance with the condition as to maximum HCB content, an action in respect of which they had no discretion.
Napadená směrnice se tedy žalobkyně bezprostředně dotýká jakožto podniku vyrábějícího tuto účinnou látku, a´žaloba na neplatnost je tudíž přípustná.
The contested directive was therefore of direct concern to the applicant, as an undertaking manufacturing the active substance in question, and consequently the action for annulment was admissible.
Rozsudek Soudního dvora ze dne 15.´července 1963, Plaumann v.Komise, 25/62, Recueil, s.´197.Rozsudek Soudního dvora ze dne 5.´května 1998, Dreyfus v.Komise, C-386/96´P, Recueil, s.´I-2309, bod 43.Úř. věst. L´241, s.´51.
(4) Case 25/62 Plaumann v Commission [1963] ECR 95, at p.°107.(5) Case C-386/96 P Dreyfus v Commission [1998] ECR I-2309, paragraph 43.
Směrnice Rady 91/414/EHS ze dne 15.´července 1991 o´uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh (Úř. věst. L´230, s.´1, Zvl. vyd. 03/11, s.´332).
6) OJ 2005°L°241, p.°51.7) Council Directive of 15 July 1991 concerning the placing of plant protection products on the market (OJ 1991
Činnost pododstavcem´ES v´případě žaloby na neplatnost podané přistupujícím státem proti nařízení, jež ukládá přijetí přechodných opatření v´oblasti zemědělství a´bylo přijato a´vyhlášeno před přistoupením tohoto státu.
In Case T-257/04 Poland v Commission (judgment of 10 June 2009, under appeal) and Joined Cases T-300/05 and T-316/05 Cyprus v Commission (judgment of 2 October 2009, not published), the Court ruled on the question of determining the starting point of the period of two months provided for in the ¤fth paragraph of Article 230 EC in the case of an action for annulment brought by an acceding State against a regulation concerning transitional measures to be adopted in the agricultural sphere which has been adopted and published before the accession of that State.
V´projednávaných případech Polská republika a´Kyperská republika tvrdily, že lhůta pro podání žaloby nemohla začít běžet ještě před jejich přistoupením k´Unii, jelikož to bylo podmínkou pro vstup dotčeného nařízení v´platnost.
In the cases in point, the Republic of Poland and the Republic of Cyprus claimed that the period allowed for commencing proceedings could not begin to run before their accession to the European Union, which was a condition of the entry into force of the regulation at issue.
Tribunál v´tomto ohledu připomněl, že podle čl.´230 pátého pododstavce´ES musí být žaloba na neplatnost podána ve lhůtě dvou měsíců ode dne vyhlášení aktu a´že striktní používání právní úpravy týkající se procesních lhůt odpovídá požadavku právní jistoty a´nutnosti vyhnout se veškeré diskriminaci nebo svévolnému zacházení při výkonu spravedlnosti.
In that connection, the Court recalled that, under the ¤fth paragraph of Article 230 EC, an action for annulment must be instituted within two months of the date of publication of the measure and that the strict application of rules concerning procedural time limits meets the requirements of legal certainty and the need to avoid any discrimination or arbitrary treatment in the administration of justice.
Vzhledem k´okolnostem v´projednávaných věcech z´toho vyvodil, že žaloby byly podány pozdě a´argumenty dotyčných států nemohou tento závěr vyvrátit.
In the circumstances of the cases before it, the Court thus concluded that the actions in question were out of time as the arguments of the States concerned did not call that conclusion into question.
Tribunál zaprvé považoval otázku podmínění vstupu dotčených nařízení v´platnost přistoupením dotyčných států za irelevantní vzhledem k´tomu, že svědčí o´záměně mezi dovolatelností aktu, která souvisí se splněním všech formálních náležitostí spojených s´publicitou a´od níž běží lhůta k´podání žaloby, a´vstupem uvedeného aktu v´účinnost, který může být odložen.
First, the Court considered to be irrelevant the question whether the entry into force of the regulations at issue was subject to the accession of the States concerned, since that question confused the challengeability of a measure, which is connected with the completion of all the requisite formalities as to publicity and causes the period for bringing proceedings to start running, with the entry into force of that measure, which may be delayed.
Zadruhé měl Tribunál za to, že jelikož se lhůta pro podání žaloby stanovená článkem 230´ES použije obecně, uvedený článek nevyžaduje, aby dotyčné státy měly postavení členského státu, a´vztahoval se na dotyčné státy každopádně jako na právnické osoby.
Second, the Court held that, as the period laid down in Article 230 EC is of general application, that article did not require the States concerned to have the status of Member States and applied in any event to those States as legal persons.
Zatřetí Tribunál zdůraznil, že tyto státy nebyly zbaveny svého práva na účinnou soudní ochranu vzhledem k´tomu, že nemohou-li se třetí státy, včetně států před jejich přistoupením k´Evropské unii, dožadovat takového postavení v´soudním řízení, jaké mají členské státy, mají nicméně takové možnosti jednat před soudem, jaké jsou přiznány právnickým osobám na základě čl.´230 čtvrtého pododstavce´ES.
Third, the Court pointed out that the States concerned had not been deprived of their right to e¥ective judicial protection, since non-member countries (including States before their accession to the European Union), although they cannot claim the status of litigant conferred on the Member States, may nevertheless bring proceedings by virtue of the right of action conferred on legal persons under the fourth paragraph of Article 230 EC.
Tribunál přitom uvedl, že ačkoliv je dotčené nařízení obecně závazným aktem, ukládá dotyčným státům různé povinnosti týkající se zavedení a´provádění určité právní úpravy, zejména právní úpravy daňové, směřující k´odstranění přebytečných zásob cukru, a´tím jim bezprostředně brání vykonávat jejich vlastní pravomoci tak, jak uznají za vhodné.
The Court noted that although the regulation in question was a measure of general application, it directly prevented the States concerned from exercising their own powers as they saw ¤t, by imposing various obligations on them concerning the establishment and implementation of a system, speci¤cally a charging system, intended to eliminate surplus sugar stocks.
Obdobně jako v´judikatuře týkající se nižších jednotek působících v´rámci státu8 z´toho Tribunál vyvodil, že Polská republika a´Kyperská republika byly před tím, než nabyly postavení členského státu, napadeným nařízením bezprostředně a´osobně dotčeny, a´tedy jim striktní použití právní úpravy týkající se procesních lhůt počínajících běžet ode dne vyhlášení uvedeného nařízení nebránilo v´uplatnění jejich práv.
Drawing an analogy with the case-law applicable to sub-State bodies (8), the Court concluded that, before they became Member States, the Republic of Poland and the Republic of Cyprus were directly and individually concerned by the contested regulation and consequently the strict application of the periods within which proceedings had to be brought, starting from the date of publication of the regulation, did not prevent them from asserting their rights.
Mimoto Kyperská republika tvrdila, že její žaloba byla každopádně přípustná z´toho důvodu, že byla podána ve lhůtě proti nařízení, kterým se měnilo nařízení původní.
In addition, the Republic of Cyprus claimed that its action was in any event admissible in so far as it was brought within the period allowed for commencing proceedings against a regulation that amended the original regulation.
Tribunál připomněl, že konečný charakter aktu, který nebyl napaden ve lhůtě, se sice týká nejenom samotného aktu, ale rovněž každého pozdějšího aktu, který má čistě potvrzující charakter, a´toto řešení, které je odůvodněno nutností právní stability, platí jak pro individuální akty, tak pro akty normativního charakteru, avšak pokud je ustanovení nařízení pozměněno, je znovu možné podat žalobu nejenom proti tomuto ustanovení samotnému, ale také proti všem ustanovením, která s´ním tvoří jeden celek, i´když nebyla pozměněna9.
The Court observed that, although the de¤nitive nature of a measure which has not been challenged within the time limit concerns not only the measure itself but also any later measure which is merely con¤rmatory (an approach which is justi¤ed by the requirement of legal stability and applies to individual measures as well as to those which have a legislative character), where a provision in a regulation is amended, a fresh right of action arises, not only against that provision alone, but also against those which, even if not amended,
Rozsudek Soudního dvora ze dne 18.´října 2007, Komise v.Parlament aRada, C-299/05, Sb. rozh. s.´I-8695, body 29 a´30.
) Case T-214/95 Vlaams Gewest v Commission [1998] ECR°II-717, paragraph 29.
Tribunál a´věcně související celek.
General Court form a whole with it (9).
Vzhledem k´tomu, že v´projednávané věci přineslo dotčené nařízení změny doplňkové a´procesní, jejichž cílem bylo pouze prodloužení lhůt stanovených původním nařízením, nelze se zrušení ustanovení původního nařízení domáhat prostřednictvím žaloby na neplatnost proti nařízení, jimž se toto nařízení mění.
Considering that conclusion in its context, however, the Court quali¤ed it, stating that the fact that the action is out of time must be accepted in an action for annulment of an amended provision not only where the provision in question reproduces the provision contained in the act in respect of which the period allowed for commencing proceedings has expired but also where, although the new wording is di¥erent, the substance is not a¥ected.
Pravidla hospodářské soutěže platná pro podniky
Competition rules applicable to undertakings
V´rozsudku ze dne 17.´prosince 2009, Solvay v.Komise (T-58/01, dosud nezveřejněný) Tribunál rozhodl, že i´kdyby mohly nastat zvláštní okolnosti, které by mohly vést k´obrácení důkazního břemene ohledně doby trvání protiprávního jednání, nebyla by přesto Komise zbavena povinnosti vyjádřit se s´odůvodněním k´době trvání protiprávního jednání v´rozhodnutí, jímž konstatuje porušení čl.´81 odst.´1´ES, a´uvést informace o´této době trvání, kterými disponuje.
In Case T-58/01 Solvay v Commission (judgment of 17 December 2009) the Court held that, even were particular circumstances to arise such as to reverse the burden of proof with regard to the duration of the infringement, the Commission would not on that account be released from its obligation to substantiate, in a decision establishing an infringement of Article 81(1) EC, its ¤ndings with regard to the duration of the infringement and to provide the information that it has available concerning such duration.