natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Usnesením SID v. Komise18Soud odmítl přiznat postavení zúčastněné strany odborové organizaci námořníků, která podala stížnost ohledně určitých daňových opatření použitelných ve vztahu k námořníkům zaměstnaným na lodích zapsaných v dánském mezinárodním rejstříku.
By its order in SID v Commission (18) the Court held that a seafarers’ union which had lodged a complaint in respect of certain tax measures applicable to seafarers employed on board vessels on the Danish international register was not a party concerned.
Ani odborová organizace, ani její členové totiž nebyli soutěžiteli osob, které měly z dotčených opatření prospěch.
Neither the seafarers’ union nor its members were competitors of the beneficiaries of the measures in issue.
Ačkoliv mohou subjekty zastupující zaměstnance podniku, který je příjemcem podpory, předložit Komisi jako zúčastněné strany svá vyjádření k otázkám sociální povahy, nemění to nic na tom, že případné sociální aspekty v projednávané věci vyplývají ze zavedení uvedeného rejstříku, a nikoliv ze sporných daňových opatření, která byla jako jediná předmětem přezkumu Komise za účelem posouzení jejich slučitelnosti se společným trhem.
Although bodies representing the employees of the undertakings in receipt of aid might, as parties concerned, submit comments to the Commission on considerations of a social nature, the fact remained that in this case any social aspects derived from the establishment of the register in question and not from the fiscal measures in issue, which alone were examined by the Commission with a view to assessing their compatibility with the common market.
Sociální aspekty týkající se uvedeného rejstříku tedy s napadeným rozhodnutím souvisely pouze nepřímo.
The social aspects relating to that register therefore had only an indirect link with the contested decision.
Stejná problematika v rámci žaloby pro nečinnost podle článku 232 ES byla předmětem věci Asklepios Kliniken20, ve které německá společnost specializovaná v oblasti řízení soukromých nemocnic podala žalobu směřující k určení, že se Komise dopustila protiprávní nečinnosti tím, že nezaujala stanovisko ke stížnosti poukazující na existenci státních podpor údajně poskytnutých německými orgány veřejnoprávním nemocnicím.
The same problem formed the subject matter in an action for failure to act under Article 232 EC, of Asklepios Kliniken (20), where a German company specialising in hospital management had brought an action for a declaration that the Commission had unlawfully failed to adopt a position on the complaint denouncing the existence of the State aid alleged to have been granted by the German authorities to hospitals in the public sector.
Soud připomněl, že články 230 ES a 232 ES jsou výrazem jednoho a téhož prostředku právní ochrany.
The Court recalled that Articles 230 EC and 232 EC prescribe one and the same remedy.
V důsledku toho, stejně jako čl. 230 čtvrtý pododstavec ES umožňuje jednotlivcům podat žalobu na neplatnost proti aktu Společenství, který se jich bezprostředně a osobně dotýká, otevírá jim rovněž čl.
Consequently, just as the fourth paragraph of Article 230 EC allows individuals to bring an action for annulment against a Community measure which is of direct and individual concern to them, the third paragraph of Article 232 EC also entitles
Usnesení Soudu ze dne 23. dubna 2007, T-30/03 (probíhá řízení o kasačním opravném prostředku, C-319/07 P).
Order of 23 April 2007 in Case T-30/03 (on appeal, Case C-319/07 P).
Rozsudek Soudu ze dne 11. července 2007, Asklepios Kliniken v. Komise, T-167/04.
Judgment of 20 September 2007 in Case T-375/03.
Rozsudek Soudu ze dne 20. září 2007, T-136/05.
Judgment of 11 July 2007 in Case T-167/04 Asklepios Kliniken v Commission.
Francouzské republice tak nařídila, aby ve vztahu k jejich příjemcům podnikla kroky k navrácení těchto protiprávně vyplacených podpor.
The Commission had thus ordered the French Republic to recover the unlawfully paid aid from the recipients.
Na základě judikatury Soudního dvora, podle které je tímto rozhodnutím osobně dotčen skutečný příjemce konkrétní podpory přiznané v rámci obecného režimu, jejíž navrácení rozhodnutí Komise nařizuje23, Soud uvedl, že okolnost, že napadené rozhodnutí neuvádí podniky, které byly příjemci dotčených podpor, že se použije na objektivně určené situace a že zakládá právní účinky vůči obecně a abstraktně určené kategorii osob, nevede k nepřípustnosti žaloby.
Relying on the caselaw of the Court of Justice that the actual recipient of individual aid granted under a general aid scheme and recovery of which is ordered by the Commission is individually concerned by that decision (23), the Court observed that the fact that the contested decision does not identify the undertakings that benet from the aid in question, applies to situations determined objectively and has legal eects with respect to a category of persons envisaged generally and in the abstract does not mean that the action is inadmissible.
Soud naopak uvedl, že se poskytnuté částky u jednotlivých podniků liší, a že jsou tedy individualizovány na základě charakteristických rysů, které jsou jim vlastní, a konstatoval, že jedna z žalobkyň má postavení skutečného příjemce konkrétní podpory, jež byla poskytnuta v rámci dotčeného odvětvového režimu podpor a jejíž navrácení Komise nařídila.
The Court pointed out, on the contrary, that the amounts granted diered according to the undertakings and were therefore dierentiated according to the individual characteristics of each of them, and found that one of the applicants was the actual beneciary of individual aid granted under the sectoral aid scheme in question, recovery of which the Commission had ordered.
V důsledku toho je tato žalobkyně bezprostředně a osobně dotčena touto částí napadeného rozhodnutí.
Consequently, that applicant was directly and individually concerned by that part of the contested decision.
Soudní agenda v oblasti povolenek na emise skleníkových plynů
Proceedings relating to greenhouse gas emissions
Rok 2007 se vyznačoval novou soudní agendou týkající se žalob podaných jednotlivci proti aktům přijatým Komisí a určeným členským státům v rámci režimu obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů zavedeného směrnicí 2003/8724.
In 2007 there was a new type of proceedings in the form of actions brought by individuals against measures taken by the Commission and addressed to Member States in the context of the greenhouse gas emissions allowance trading scheme established by Directive
Žádná z žalob podaných podniky, kterým byly povolenky přiděleny, proti rozhodnutím Komise nebyla posouzena jako přípustná, a to z různých důvodů podle druhu napadeného rozhodnutí.
None of the applications against the Commission’s decisions brought by the undertakings which had been allocated allowances was considered admissible, on dierent grounds according to the type of decision contested.
Rozhodnutí o nevznesení námitek k oznámenému NAP
Case 15/70 Chevalley v Commission [1970] ECR 975 and Case T-395/04 Air One v Commission [2006] ECR II-1343.
Soud na tomto základě dospěl k závěru, že v případě, že
On that point, see also judgment of 12 September 2007 in Joined Cases T-239/04 and T-323/04 Italy and Brandt Italia v Commission.
Rozsudek Soudního dvora ze dne 19. října 2000, Itálie a Sardegna Lines v. Komise, C-15/98 a C-105/99, Recueil, s. I-8855.
Joined Cases C-15/98 and C-105/99 Italy and Sardegna Lines v Commission [2000] ECR I-8855.
Činnost rozhodnutí obsahuje výslovné přijetí určitých částí NAP, nemůže být toto rozhodnutí považováno za povolení NAP v jeho celku, a to ani mlčky učiněné, takže žalobkyně nemá zájem na podání žaloby proti ostatním částem NAP26.
The Court concluded that, where the decision includes an explicit acceptance of certain aspects of a NAP, it cannot be regarded as even implicit authorisation of the NAP in its entirety, so that the applicant does not have an interest
Na základě obdobného sledu úvah Soud v usnesení US Steel Košice v. Komise27 rozhodl, že rozhodnutí Komise, ve kterém není vznesena žádná námitka proti slovenskému NAP, nemělo za důsledek přiznání povolení, které by zakládalo práva, jelikož z povahy věci vyplývá, že slovenská opatření takové povolení nevyžadují.
Commission (27), that the Commission decision not to raise any objections to the Slovak NAP did not have the eect of granting a rights-creating authorisation because, by their nature, the Slovak measures notied in that context did not require such authorisation.
Za těchto okolností nemůže napadené rozhodnutí zakládat závazné právní účinky, které by se mohly dotýkat zájmů žalobkyně, a nepředstavuje tedy akt, proti kterému lze podat žalobu.
In those circumstances, the contested decision could not produce binding legal eects such as to aect the applicant’s interests and therefore did not constitute a measure against which an action could be brought.
Konečně, v usnesení Cemex UK Cement v. Komise28 Soud z důvodu nedostatku osobního dotčení rozhodl o nepřípustnosti žaloby směřující ke zrušení rozhodnutí Komise, která nevznesla žádné námitky, pokud jde o přidělení povolenek prostřednictvím NAP v jednotlivém případě, které žalobkyně považovala za nedostatečné a v rozporu se směrnicí, jelikož pouze Spojené království je zodpovědné za provedení NAP, jakož i za přidělení konkrétního množství povolenek jednotlivým zařízením.
Last, by order in Cemex UK Cement v Commission (28) the Court held that an action for annulment of the Commission decision raising no objections to the allocation to the applicant by the NAP of an individual allowance which it considered insucient and contrary to the directive was inadmissible on the ground that the applicant was not individually concerned, as only the United Kingdom was responsible for the implementation of the NAP and for the allocation of specic allowances to individual installations.
Rozhodnutí o neslučitelnosti NAP
In its order in Fels-Werke and Others v Commission (
V usnesení Fels-Werke a další v. Komise29 měl Soud za to, že žalobkyně nebyly osobně dotčeny rozhodnutím Komise, kterým se prohlašuje za neslučitelnou metoda přidělování povolenek podporující nová zařízení zavedená předchozím NAP.
) the Court considered that the applicants were not individually concerned by the Commission decision declaring incompatible an allocation method introduced during the preceding NAP that was favourable to new installations.
Toto rozhodnutí se totiž dotýká žalobkyň stejným způsobem jako všech ostatních provozovatelů zařízení, kteří se nacházejí v téže situaci.
That decision aected the applicants in the same way as
Je třeba poznamenat, že tentýž německý NAP na období 2005–2007 byl předmětem rozsudku Soudu ze dne 7. listopadu 2007, Německo v. Komise, T-374/04.
The same German NAP for the period 2005–07 formed the subject matter of the judgment of 7 November 2007 in Case T-374/04 Germany v Commission.
Tímto rozsudkem bylo zrušeno rozhodnutí Komise z důvodu nesprávného právního posouzení v rozsahu, v němž toto rozhodnutí prohlásilo možnost dodatečných úprav stanovenou v NAP, která německým orgánům umožňovala snížit množství povolenek přidělených danému zařízení a převést tyto odejmuté povolenky do rezervy, pokud provozovatel vyměnil staré zařízení za nové, jehož výrobní kapacita byla nižší, za neslučitelnou se směrnicí 2003/87.
By that judgment, the Commission’s decision was annulled on the ground of an error of law in so far as it had declared incompatible with Directive 2003/87 the possibility for ex post facto adjustments provided for in the NAP which allowed the German authorities to reduce the number of allowances allocated to a given installation and to transfer the allowances withdrawn to a reserve when the operator replaced an old installation by a new installation with a lower production capacity.
Soud zdůraznil, že žádné ustanovení směrnice 2003/87 nezakazuje následnou změnu množství jednotlivě přidělovaných povolenek, jelikož členský stát při opravách spočívajících ve snížení množství vydaných povolenek disponuje určitým rozhodovacím prostorem.
The Court held that no provision of Directive 2003/87 prohibits a subsequent amendment of the number of allowances allocated individually, as the Member State has a margin of discretion when it makes downward corrections.
Usnesení Soudu ze dne 1. října 2007, T-489/04.
Order of 1 October 2007 in Case T-489/04.
Usnesení Soudu ze dne 6. listopadu 2007, T-13/07.
Order of 6 November 2007 in Case T-13/07.
Usnesení Soudu ze dne 1. října 2007, T-27/07 (probíhá řízení o kasačním opravném prostředku, C-6/08 P).
Order of 11 September 2007 in Case T-28/07 (on appeal, Case C-503/07 P).
Soud prvního stupně směrnicí 2003/8731a požaduje se snížení celkového stanoveného množství povolenek.
Court of First Instance all other operators of installations in the same situation.
Soud měl za to, že ani uvedená směrnice, ani napadené rozhodnutí nevede k automatickému rozdělení celkového množství povolenek mezi jednotlivá zařízení, které by se provádělo podle určených procentních podílů povolenek přidělených žalobkyni a jiným zařízením.
The Court considered that neither Directive 2003/87 nor the contested decision resulted in an automatic reallocation of the total number of allowances between individual installations which would be reflected by specific percentages of allowances allocated to the applicant and to other installations.
Žalobkyně tak není bezprostředně dotčena napadeným rozhodnutím, jelikož by případné snížení množství jí vydaných povolenek vyplývalo z výkonu volného uvážení slovenskou vládou, která není povinna snížit množství povolenek vydané žalobkyni, ale je pouze povinna nepřekročit horní hranici celkového množství povolenek, které má přidělit.
Thus the applicant was not directly concerned by the contested decision, since any reduction in its individual allowance would be the consequence of the Slovak Government’s exercise of its discretion and that Government was not required to reduce the applicant’s individual allowances but only not to exceed the limits of the total quantity of allowances to be allocated.
Konečně, v usnesení Drax Power a další v. Komise32 Soud rozhodl, že rozhodnutí Komise, kterým se zamítá návrh předložený Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska na změnu jeho předběžného NAP za účelem zvýšení konečného celkového množství povolenek, které má přidělit, se žalobkyně nedotýkalo bezprostředně.
Commission decision rejecting the proposal of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland to amend its provisional NAP with a view to increasing the total denitive quantity of allowances to be allocated did not directly aect the applicant.
Použití čl. 81 odst. 3 ES
Points raised on the scope of Article 81 EC
Soud, který projednával otázku legality rozhodnutí o výjimce přijatého podle nařízení č.
On an action contesting the legality of an exemption decision adopted under Regulation
Deutschland v. Komise34rozhodl, že účinkem závazku nabídnutého podnikem v rámci správního řízení v reakci na obavy uvedené Komisí je upřesnit obsah dohod oznámených za účelem získání negativního atestu nebo rozhodnutí o výjimce podle článku 81 ES tím, že tento podnik Komisi oznamuje, jakým způsobem se zamýšlí chovat v budoucnosti.
No 17 (33), which imposed burdens on the beneciary of the exemption, the Court held in Duales System Deutschland v Commission (34) that a commitment put forward during the administrative procedure to address the concerns voiced by the Commission has the eect of clarifying the content of the agreements notied for the purposes of obtaining negative clearance or an exemption under Article 81 EC, by showing the Commission the way in
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (Úř. věst. L 275, s. 32; Zvl. vyd. 15/07, s. 631).
Directive 2003/87/EC of the European Parliament and of the Council of 13 October 2003 establishing a scheme for greenhouse gas emission allowance trading within the Community and amending Council Directive 96/61/EC (OJ 2003 L 275, p. 32).
Usnesení Soudu ze dne 25. června 2007, T-130/06.
Order of 25 June 2007 in Case T-130/06.
Rozsudek Soudu ze dne 24. května 2007, T-289/01.
Judgment of 24 May 2007 in Case T-289/01.
Jednotné protiprávní jednání
Single infringement
Soud v rozsudku BASF a UCB v. Komise35 upřesnil, že pojem „jediný cíl“, kterým se vyznačuje jednotné a pokračující protiprávní jednání, nelze vymezit obecným odkazem na narušení hospodářské soutěže na trhu dotčeného výrobku, neboť ovlivnění hospodářské soutěže je podstatným prvkem jakéhokoli chování spadajícího do působnosti článku 81 ES.
In BASF and UCB v Commission (35) the Court held that the concept of ‘single objective’ that characterises a single and continuous infringement cannot be determined by a general reference to the distortion of competition in the relevant product market, since an impact on competition constitutes a consubstantial element of any conduct covered by Article 81 EC.
V případě takové denice pojmu „jediný cíl“ by existovalo riziko, že tato denice částečně zbaví pojem„jednotné a pokračující protiprávní jednání“ jeho smyslu v rozsahu, v jakém by měla za následek, že vícero jednání zakázaných článkem 81 ES týkajících se daného hospodářského odvětví by muselo být systematicky kvalikováno jako skutečnosti naplňující znaky jednotného protiprávního jednání.
Such a denition is likely to deprive the concept of a single and continuous infringement of a part of its meaning, since it would have the consequence that dierent types of conduct which relate to a particular economic sector and are prohibited by Article 81 EC would have to be systematically characterised as constituent elements of a single infringement.
Pokud jde o sporné kartelové dohody, konstatoval Soud, že celosvětové a evropské dohody nebyly použity souběžně, že sledovaly rozdílné cíle dosahované rozdílnými způsoby a že Komise neprokázala úmysl evropských výrobců připojit se k celosvětovým dohodám za účelem pozdějšího rozdělení trhu Evropského hospodářského prostoru.
As regards the cartels at issue, the Court found that the global arrangements and the European arrangements were not applied at the same time, pursued dierent objectives and were implemented by dissimilar methods and that the Commission had not demonstrated that the European producers intended to adhere to the global arrangements in order subsequently to divide the European Economic Area market.
Proto představují celosvětové a evropské dohody dvě různá protiprávní jednání.
Accordingly, the global arrangements and the European arrangements constituted two separate infringements.
Vzhledem k tomu, že protiprávní jednání spočívající v účasti na celosvětové dohodě bylo promlčené, zrušil Soud napadené rozhodnutí v části, ve které ukládalo žalobkyním pokutu z důvodu jejich účasti na posledně uvedené kartelové dohodě.
Since the infringement consisting in participation in the global market was time-barred, the Court annulled the contested decision in so far as it imposed a ne on the applicants on account of their participation in that cartel.
Z rozsudku Prym a Prym Consumer v. Komise36 vyplývá, že povinnost vymezit relevantní trh v rozhodnutí vydaném podle článku 81 ES Komisi vzniká pouze tehdy, pokud bez tohoto vymezení není možné určit, zda může kartelová dohoda ovlivnit obchod mezi členskými státy a zda má protisoutěžní cíl nebo účinek.
It follows from Prym and Prym Consumer v Commission (36) that the obligation to dene the relevant market in a decision adopted pursuant to Article 81 EC applies to the Commission only when, in such a denition, it is not possible to determine whether the cartel is capable of aecting trade between Member States and has an anticompetitive object or eect.
Pokud dohoda sleduje cíl rozdělení výrobkových trhů a zeměpisného trhu, nemá Komise povinnost vymezit trh v rámci použití článku 81 ES.
Where the agreement has as its object the division of the product markets and the geographic market the Commission is under no obligation to dene the market for the purposes of the application of Article 81 EC.
Rozsudek Soudu ze dne 12. prosince 2007, T-101/05 a T-111/05.
Judgments of 12 December 2007 in Case T-101/05 BASF and UCB v Commission and Case T-111/05 UCB v Commission.
Soud prvního stupně ke snížení nebo zrušení pokuty, vzhledem k tomu, že Komise zvolila nejnižší výchozí částku stanovenou pokyny pro takové protiprávní jednání.
However, as the infringement had as its object the sharing of the product markets and the geographic market, which is characterised as ‘very serious’ by the guidelines, the Court considered that the absence of reasoning relating to market denition could not, in this case, lead to the cancellation or reduction of the fine, it being noted that the Commission had chosen the minimum starting amount provided for in the guidelines for such an infringement.
V rozsudku Bolloré a další v. Komise38 Soud použil svou pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci ve dvou aspektech.
In Bolloré and Others v Commission (38) the Court exercised its unlimited jurisdiction in two aspects.
Zaprvé poté, co připomněl, že i když skutečnost, že se podnik neúčastnil všech prvků naplňujících znaky kartelové dohody, není relevantní pro prokázání existence protiprávního jednání, musí být taková skutečnost zohledněna při posouzení závažnosti protiprávního jednání, a popřípadě stanovení pokuty, snížil výši konečné pokuty uložené jednomu z podniků o 15 % z důvodu, že Komise neprokázala, že by tuto skutečnost neúčasti na praktikách rozdělení trhu nezohlednila ve všech parametrech, které vedly ke stanovení konečné výše pokuty uložené tomuto podniku.
In the first place, observing that whilst the fact that an undertaking has not taken part in all aspects of an anticompetitive scheme is not material to the establishment of the existence of the infringement, such a factor must be taken into consideration when the gravity of the infringement is assessed and if and when the ne is determined, the Court reduced by 15 % the final amount of the ne imposed on one of the undertakings, on the ground that the Commission had failed to demonstrate that that undertaking’s non-participatation in the market-sharing practices had not been taken into account in respect of all the parameters which led to the determination of the final amount of the ne imposed on it.
Zadruhé, v rámci snížení pokuty z důvodu spolupráce měl Soud za to, že přesto, že podnik Mougeot oproti podniku AWA dokumenty ze sporného období poskytl a v některých bodech jsou jeho prohlášení podrobnější, týkají se informace poskytnuté AWA delšího období a mají větší zeměpisný rozsah, a na základě toho dospěl závěru, že jejich spolupráce měla obdobný přínos.
In the second place, when reducing the ne for cooperation, the Court considered that even if, unlike the undertaking AWA, the undertaking Mougeot had provided documents dating back to the material time and if, on certain points, its statements were more detailed, the information given by AWA related to a longer period and covered a wider geographical area, and held that the cooperation provided by those two undertakings was of similar quality.
V důsledku toho přiznal podniku AWA stejné snížení jako podniku Mougeot.
Consequently, the Court granted AWA the same reduction as had been given to Mougeot.
Stejně tak ve výše uvedeném rozsudku BASF a UCB v. Komise Soud poté, co zjistil, že protiprávní jednání spočívající v účasti žalobkyň na celosvětových dohodách bylo promlčeno, znovu vypočítal částku pokut, které jim Komise uložila.
Likewise, in BASF and UCB v Commission the Court, after finding that the infringement consisting in the applicants’ participation in the global arrangements was time-barred, recalculated the amount of the fines which the Commission had imposed on them.
Pokud jde o podnik BASF, Soud uvedl, že poskytne-li podnik Komisi informace o jednáních, za která nemusí zaplatit pokuty, nejde o spolupráci spadající do působnosti sdělení o spolupráci z roku 199639.
In BASF’s case, the Court stated that where an undertaking makes available to the Commission information concerning actions for which it could not have been required to pay a fine, that does not amount to cooperation falling within the scope of the 1996 Leniency Notice (39).