natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Z toho vyplývá, že bez ohledu na rozdíly v jazykových zněních zmíněného čl. 4 bodu 6, kategorie vyžádaných osob „zdržujících se“ ve vykonávajícím členském státě ve smyslu tohoto ustanovení není, jak tvrdila během jednání v této věci zejména nizozemská vláda, zcela irelevantní pro účely určení rozsahu téhož ustanovení.
It follows that, notwithstanding differences in the various language versions of Article 4(6), the category of requested persons who are ‘staying’ in the executing Member State within the meaning of that provision is not, as was argued in par -ticular by the Netherlands Government at the hearing of the present case, completely irrelevant for the purposes of ascertaining the scope of that provision.
V důsledku toho nepostačuje vzít v úvahu výraz „má trvalé bydliště“ ve smyslu čl. 4 bodu 6 rámcového rozhodnutí, ale je třeba rovněž určit, jakým způsobem může výraz „zdržuje se“ doplnit rozsah prvního z těchto dvou výrazů.
Consequently, it is not sufficient to take into account only the term ‘resident’ within the meaning of Article 4(6) of the Framework Decision, but it is also necessary to ascertain in what way the term ‘staying’ may complement the meaning of the first of those two terms.
A dále pak, pokud jde o výklad pojmů „zdržuje se“ a „má trvalé bydliště“, je třeba upřesnit, že na rozdíl od toho, co tvrdí česká a nizozemská vláda, vymezení těchto dvou pojmů nelze ponechat na posouzení každého členského státu.
Second, with regard to the interpretation of the terms ‘staying’ and ‘resident’, it should be pointed out that, contrary to the argument of the Czech and Netherlands Governments, the definition of those two terms cannot be left to the assessment of each Member State.
Z požadavků jak jednotného použití práva Unie, tak zásady rovnosti vyplývá, že znění ustanovení tohoto práva, které výslovně neodkazuje na právo členských států za účelem vymezení svého smyslu a dosahu, musí být zpravidla vykládáno autonomním a jednotným způsobem v celé Unii, přičemž tento výklad je třeba nalézt s přihlédnutím ke kontextu tohoto ustanovení a k cíli sledovanému dotčenou právní úpravou (viz obdobně rozsudek ze dne 18. října 2007, Österreichischer Rundfunk, C-195/06, Sb. rozh. s. I-8817, bod 24 a citovaná judikatura).
It follows from the need for uniform application of Community law and from the principle of equality that the terms of a provision of Community law which makes no express reference to the law of the Member States for the purpose of determining its meaning and scope must normally be given an autonomous and uniform interpretation throughout the Union, having regard to the context of the provision and the objective pursued by the legislation in question (see, by analogy, Case C-195/06 Österreichischer Rundfunk [2007] ECR I-8817, paragraph 24 and caselaw cited).
Jelikož cílem rámcového rozhodnutí je, jak vyplývá z bodu 31 tohoto rozsudku, zavedení systému předávání mezi justičními orgány odsouzených nebo podezřelých osob za účelem výkonu soudních rozhodnutí nebo trestního stíhání na základě zásady vzájemného uznávání, přičemž proti tomuto předávání se vykonávající justiční orgán může postavit pouze na základě jednoho z důvodů pro odmítnutí zakotvených rámcovým rozhodnutím, výrazy „zdržuje se“ a „má trvalé bydliště“, jež určují rozsah působnosti jeho čl. 4 bodu 6, je třeba vymezit jednotně, jelikož se vztahují na autonomní pojmy práva Unie.
Since the objective of the Framework Decision, as indicated in paragraph 31 of this judgment, is to put in place a system of surrender, as between judicial authorities, of convicted persons or suspects for the purpose of enforcing judgments or of criminal proceedings, based on the principle of mutual recognition — a surrender which the executing judicial authority can oppose only on one of the grounds for refusal provided for by the Framework Decision — the terms ‘staying’ and ‘resident’, which determine the scope of Article 4(6), must be defined uniformly, since they concern autonomous concepts of Union law.
Proto ve vnitrostátním právu, kterým se provádí tento čl. 4 bod 6, nemají členské státy právo přiznat těmto pojmům širší rozsah než rozsah vyplývající z takového jednotného výkladu.
Therefore, in their national law transposing Article 4(6), the Member States are not entitled to give those terms a broader meaning than that which derives from such a uniform interpretation.
Pro určení, zda v konkrétní situaci vykonávající justiční orgán může odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu, musí posledně uvedený nejprve pouze stanovit, zda vyžádaná osoba je státním příslušníkem vykonávajícího členského státu, má v něm „trvalé bydliště“ nebo se v něm „zdržuje“ ve smyslu čl. 4 bodu 6 rámcového rozhodnutí, a spadá tak do působnosti tohoto ustanovení.
In order to establish whether, in a specific situation, the executing judicial authority may refuse to execute a European arrest warrant, it must, initially, ascertain only whether the requested person is a national of the executing Member State, a ‘resident’ of that State or ‘staying’ there within the meaning of Article 4(6) of the Framework Decision and thus covered by it.
Poté, a pouze pokud vykonávající justiční orgán konstatuje, že na zmíněnou osobu se uplatní jeden z výše uvedených výrazů, musí posoudit, zda existuje legitimní zájem odůvodňující, aby trest odnětí svobody nařízený ve vystavujícím členském státě byl vykonán na území vykonávajícího členského státu.
Second, and only if the executing judicial authority finds that that person is covered by one of those terms, it must assess whether there is a legitimate interest which would justify the sentence imposed in the issuing Member State being executed on the territory of the executing Member State.
V tomto ohledu je třeba zdůraznit, jak činí všechny členské státy, které Soudnímu dvoru předložily svá vyjádření, jakož i Komise, že cílem důvodu, pro který je možné odmítnout výkon, uvedeného v čl. 4 bodě 6 rámcového rozhodnutí, je zejména umožnit vykonávajícímu justičnímu orgánu přiznat zvláštní význam možnosti zvýšit vyhlídky na sociální znovuzačlenění vyžádané osoby po uplynutí trestu odnětí svobody, ke kterému byla odsouzena.
In that regard, it must be emphasised, as also pointed out by all the Member States which submitted observations to the Court as well as by the Commission, that the ground for optional nonexecution stated in Article 4(6) of the Framework Decision has in particular the objective of enabling the executing judicial authority to give particular weight to the possibility of increasing the requested person’s chances of reintegrating into society when the sentence imposed on him expires.
Výrazy „má trvalé bydliště“ a „zdržuje se“ se tudíž vztahují na situace, ve kterých osoba, vůči níž byl vydán evropský zatýkací rozkaz, buď zřídila své skutečné bydliště ve vykonávajícím členském státě, nebo si v důsledku stálého pobytu po určitou dobu v témže státě vytvořila pouto k posledně uvedenému státu, které je srovnatelné s poutem vzniklým v důsledku bydliště.
Accordingly, the terms ‘resident’ and ‘staying’ cover, respectively, the situations in which the person who is the subject of a European arrest warrant has either established his actual place of residence in the executing Member State or has acquired, following a stable period of presence in that State, certain connections with that State which are of a similar degree to those resulting from residence.
Kozłowski „nemá trvalé bydliště“ v Německu ve smyslu čl. 4 bodu 6 rámcového rozhodnutí.
In the light of the information contained in the order for reference, Mr Kozłowski is not ‘resident’ in Germany within the meaning of Article 4(6) of the Framework Decision.
V důsledku toho se výklad provedený dále týká pouze pojmu „zdržuje se“ uvedeného v tomtéž ustanovení.
Consequently, the interpretation which follows concerns only the term ‘staying’ contained in that provision.
Pro určení, zda v konkrétní situaci existuje mezi vyžádanou osobou a vykonávajícím členským státem pouto, na jehož základě by bylo možné konstatovat, že se na tuto osobu vztahuje výraz „zdržuje se“ ve smyslu čl. 4 bodu 6 rámcového rozhodnutí, je třeba provést celkové posouzení více objektivních skutečností, kterými se vyznačuje situace dané osoby, mezi něž patří zejména délka, povaha a podmínky pobytu vyžádané osoby, jakož i rodinné a hospodářské vazby, které tato osoba udržuje k vykonávajícímu členskému státu.
In order to determine whether, in a specific situation, there are connections between the requested person and the executing Member State which lead to the conclusion that that person is covered by the term ‘staying’ within the meaning of Article 4(6) of the Framework Decision, it is necessary to make an overall assessment of various objective factors characterising the situation of that person, which include, in par -ticular, the length, nature and conditions of his presence and the family and economic connections which he has with the executing Member State.
Vzhledem k tomu, že vykonávajícímu justičnímu orgánu přísluší provést celkové posouzení pro určení nejprve toho, zda se na dotčenou osobu použije čl. 4 bod 6 rámcového rozhodnutí, jeden individuální faktor, kterým se vyznačuje dotčená osoba, v zásadě nemůže mít jako takový rozhodující význam.
Since it is for the executing judicial authority to make an overall assessment in order to determine, initially, whether the person concerned falls within Article 4(6) of the Framework Decision, a single factor characterising the person concerned cannot, in principle, have a conclusive effect of itself.
Pokud jde o takové okolnosti, jaké jsou uvedeny předkládajícím soudem v písmenech a) až d) jeho první otázky, je třeba konstatovat, že okolnost uvedená v bodě a), podle které se vyžádaná osoba nezdržovala ve vykonávajícím členském státě nepřetržitě, a skutečnost popsaná v bodě b), podle které tato osoba se v něm nezdržuje v souladu s vnitrostátními právními předpisy týkajícími se vstupu a pobytu cizinců, mohou, aniž by byly samy osobě prvky umožňujícími dospět k závěru, že ve smyslu čl. 4 bodu 6 rámcového rozhodnutí se tato osoba „nezdržuje“ v tomto členském státě, nicméně mít význam pro vykonávající justiční orgán při jeho posouzení, zda dotčená osoba spadá do rozsahu působnosti zmíněného ustanovení.
With regard to circumstances such as those related by the national court in its first question, under points (a) to (d), the fact that, as explained under point (a), the requested person’s stay in the executing Member State was not uninterrupted and the fact that, as described under point (b), his stay in that State does not comply with the national legislation on residence of foreign nationals, while not constituting factors which lead by themselves to the conclusion that he is not ‘staying’ in that Member State within the meaning of Article 6(4) of the Framework Decision, can however be of relevance to the executing judicial authority when it is called upon to assess whether the person concerned is covered by that provision.
Pokud jde o okolnost uvedenou v bodě c) první otázky, že tato osoba ve vykonávajícím členském státě opakovaně páchá trestnou činnost, a skutečnost popsanou v bodě d) téže otázky, že je v něm umístěna ve výkonu trestu odnětí svobody, je třeba konstatovat, že se jedná o skutečnosti nerelevantní pro vykonávající justiční orgán, když má nejprve určit, zda se dotčená osoba „zdržuje“ ve vykonávajícím členském státě ve smyslu čl. 4 bodu 6 rámcového rozhodnutí.
With regard to the fact that, as explained in point (c) of the first question, according to which that person systematically commits crimes in the executing Member State and the fact that, as described in point (d) of that question, he is in detention there serving a custodial sentence, it must be held that they are not relevant factors for the executing judicial authority when it initially has to ascertain whether the person concerned is ‘staying’ within the meaning of Article 4(6) of the Framework Decision.
Naproti tomu za předpokladu, že dotyčný „se zdržuje“ ve vykonávajícím členském státě, tyto prvky mohou mít určitý význam v rámci přezkumu, který je zmíněný orgán případně povinen následně provést za účelem zjištění, zda je odůvodněné odmítnout provedení evropského zatýkacího rozkazu.
By contrast, such factors may, supposing that the person concerned is ‘staying’ in the executing Member State, be of some relevance for the assessment which the executing judicial authority is then called upon to carry out in order to decide whether there are grounds for not implementing a European arrest warrant.
Z toho vyplývá, že aniž by byly rozhodující, dvě z těchto čtyř okolností zmíněných předkládajícím soudem v jeho první otázce pod písmeny a) a b) mohou být významné pro vykonávající justiční orgán, má-li posoudit, zda situace dotyčného spadá do rozsahu působnosti čl. 4 bodu 6 rámcového rozhodnutí.
It follows that, without being conclusive, two of the four circumstances related by the national courts in its first question, under points (a) and (b), can be of relevance for the executing judicial authority when it has to ascertain whether the situation of the person concerned falls within Article 4(6) of the Framework Decision.
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že vzhledem k několika skutečnostem zmiňovaným předkládajícím soudem, kterými se vyznačuje situace takové osoby, jako je osoba dotčená v původním řízení, zejména k délce, povaze a podmínkám jejího pobytu, jakož i k neexistenci rodinných pout a pouze velmi slabým hospodářským vazbám s vykonávajícím členským státem, nelze na takovou osobu nahlížet tak, že se na ni vztahuje výraz „zdržuje se“ ve smyslu čl. 4 bodu 6 rámcového rozhodnutí.
In that regard, it must be held that, in the light of various factors referred to by the national court as characterising the situation of a person such as Mr Kozłowski, in particular the length, nature and conditions of his stay, the absence of family ties and his very weak economic connections with the executing Member State, such a person cannot be regarded as covered by the term ‘staying’ within the meaning of Article 4(6) of the Framework Decision.
S ohledem na všechny předcházející úvahy je třeba na první otázku odpovědět, že čl. 4 bod 6 rámcového rozhodnutí je nutno vykládat tak, že:
Having regard to all of the foregoing considerations, the answer to the first question must be that Article 4(6) of the Framework Decision is to be interpreted as meaning that:
– vyžádaná osoba „má trvalé bydliště“ ve vykonávajícím členském státě, pokud zřídila své skutečné bydliště v tomto státě, a „zdržuje se“ tam, pokud si v důsledku stálého pobytu po určitou dobu v tomto členském státě vytvořila pouto k tomuto státu, které je srovnatelné s poutem vzniklým v důsledku bydliště;
— a requested person is ‘resident’ in the executing Member State when he has established his actual place of residence there and he is ‘staying’ there when, following a stable period of presence in that State, he has acquired connections with that State which are of a similar degree to those resulting from residence;
– pro určení, zda mezi vyžádanou osobou a vykonávajícím členským státem existuje pouto, na jehož základě by bylo možné konstatovat, že se na tuto osobu vztahuje výraz „zdržuje se“ ve smyslu zmíněného čl. 4 bodu 6, vykonávajícímu justičnímu orgánu přísluší provést celkové posouzení více objektivních skutečností, kterými se vyznačuje situace této osoby, mezi něž patří zejména délka, povaha a podmínky pobytu vyžádané osoby, jakož i rodinné a hospodářské vazby, které tato osoba udržuje k vykonávajícímu členskému státu.
— in order to ascertain whether there are connections between the requested person and the executing Member State which lead to the conclusion that that person is covered by the term ‘staying’ within the meaning of Article 4(6), it is for the executing judicial authority to make an overall assessment of various objective factors characterising the situation of that person, including, in particular, the length, nature and conditions of his presence and the family and economic connections which that person has with the executing Member State.
Ke druhé otázce
Second question
Kozłowskému, pokud zjistí, že tato osoba nemá v Německu „obvyklé bydliště“ ve smyslu § 83b odst. 2 písm. b) IRG.
According to the national court, it must authorise the execution of the Euorpean arrest warrant issued against Mr Kozłowski if it finds that he does not have his ‘habitual residence’, within the meaning of Article 83b(2)(b) of the IRG, in Germany.
S přihlédnutím k bodům 47 a 53 tohoto rozsudku, jakož i k odpovědi Soudního dvora na první otázku, již není namístě odpovídat v daném případě na druhou položenou otázku, jelikož vyžádaná osoba v původním řízení nespadá do rozsahu působnosti čl. 4 bodu 6 rámcového rozhodnutí.
Having regard to paragraphs 47 and 53 of this judgment and to the reply given by the Court to the first question, it is no longer necessary in the present case to reply to the second question referred, since the requested person in the main proceedings is not covered by Article 4(6) of the Framework Decision.
Článek 4 bod 6 rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy je nutno vykládat tak, že:
Article 4(6) of Council Framework Decision 2002/584/JHA of 13 June 2002 on the European arrest warrant and the surrender procedures between Member States, is to be interpreted to the effect that:
Věc C-142/07
Case C-142/07
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 22 de Madrid)
(Reference for a preliminary ruling from the Juzgado de lo Contencioso-Administrativo No 22 de Madrid)
„Směrnice 85/337/EHS a 97/11/ES – Posuzování vlivů záměrů na životní prostředí – Činnosti spočívající v přestavbě a zdokonalení městských silnic – Podléhání“
(Directives 85/337/EEC and 97/11/EC — Assessment of the effects of projects on the environment — Refurbishment and improvement works on urban roads — Whether subject to assessment)
Stanovisko generální advokátky J. Kokott přednesené dne 30. dubna 2008 . . .
Opinion of Advocate General Kokott delivered on 30 April 2008 . . . . . . .
I - 6100Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 25. července 2008 . . . . . . I - 6117
Judgment of the Court (Third Chamber), 25 July 2008 . . . . . . . . . . . .
SHRNUTÍ – VĚC C-142/07
SUMMARY — CASE C-142/07
prací, by bylo zjednodušující a v rozporu s tímto přístupem.
to result from the use and exploitation of the end product of those works.
V rámci využití svého prostoru pro uvážení musí členské státy při určování, zda jsou záměry způsobilé mít vliv na životní prostředí, přihlédnout ke každému z těchto kritérií.
In applying their discretion, the Member States must take account of each of those criteria in order to determine whether projects are likely to have an effect on the environment.
Směrnice 85/337 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí, ve znění směrnice 97/11, musí být vykládána v tom smyslu, že stanoví posuzování vlivů na životní prostředí u záměrů týkajících se přestavby a zdokonalení městských silnic, jedná-li se o záměry uvedené v bodě 7 písm. b) nebo c) přílohy I této směrnice nebo o záměry uvedené v bodě 10 písm. e) či bodě 13 první odrážce přílohy II uvedené směrnice, které jsou způsobilé z důvodu své povahy, rozsahu nebo umístění, a případně s přihlédnutím k jejich spolupůsobení s jinými záměry, mít významný vliv na životní prostředí.
Directive 85/337 on the assessment of the effects of certain public and private projects on the environment, as amended by Directive 97/11 must be interpreted as meaning that it provides for environmental impact assessment of refurbishment and improvement projects for urban roads, either where they are projects covered by point 7(b) or (c) of Annex I to the directive, or where they are projects covered by point 10(e) of Annex II or the first indent of point 13 thereof, which are likely, by virtue of their nature, size or location and, if appropriate, having regard to their interaction with other projects, to have significant effects on the environment.
Oblast působnosti směrnice 85/337, jakož i pozměněné směrnice je totiž velmi široká, a proto by bylo v rozporu se samotným cílem pozměněné směrnice vyloučit z oblasti její působnosti každý záměr týkající se městské silnice pouze z toho důvodu, že tato směrnice mezi záměry vyjmenovanými ve svých přílohách I a II výslovně neuvádí ty, které se týkají tohoto druhu silnic.
In that regard, in the same way as Directive 85/337, the amended direct- ive adopts an overall assessment of the effects of projects or the alteration thereof on the environment.
V tomto ohledu se pozměněná směrnice stejným způsobem jako směrnice 85/337 zaměřuje na celkové posouzení vlivů záměrů nebo jejich změn na životní prostředí.
Since the scope of Directive 85/337 and that of the amended directive is very wide, it would, therefore, be contrary to the very purpose of the amended dir -ective to allow any urban road project to fall outside its scope solely on the ground that the directive does not expressly mention among the projects listed in Annexes I and II those concerning that kind of road.
Vzít při posouzení vlivů záměru nebo jeho změny na životní prostředí v úvahu pouze přímé účinky zamýšlených samotných stavebních prací, aniž by byly zohledněny vlivy na životní prostředí, které mohou být vyvolány používáním nebo provozem stavebních děl, které jsou výsledkem těchto
Furthermore, the concepts in those annexes are Community law concepts which must be interpreted
ECOLOGISTAS EN ACCIÓN-CODA třeba vykládat autonomně, a není vyloučeno, že druhy silnic, které tam jsou uvedeny, se nachází jak v městských oblastech, tak mimo ně.
ECOLOGISTAS EN ACCIÓN-CODA independently and it is conceivable that the types of road which are mentioned therein are sited both in and outside built-up areas.
A konečně nelze cíl uvedené směrnice obejít rozdělením jednoho záměru a nezohlednění kumulativního účinku více záměrů nesmí mít za praktický následek skutečnost, že všechny záměry uniknou povinnosti posouzení, když jako celek mohou mít významný vliv na životní prostředí ve smyslu čl. 2 odst.
Lastly, the purpose of the amended directive cannot be circumvented by the splitting of projects and the failure to take account of the cumulative effect of several projects must not mean in practice that they all escape the obligation to carry out an assessment when, taken together, they are likely to have significant effects on the environment within the meaning of Article 2(1) of the amended directive.
1 této směrnice.
(see paras 28, 29, 36, 44, 46, operative part)
Krom toho skutečnost, že příloha I bod 7 písm. b) a c) uvedené směrnice zahrnuje záměry týkající se „výstavby“ tam uvedených druhů silnic, neznamená, že záměry týkající se přestavby a zdokonalení existující silnice jsou vyloučeny z oblasti působnosti pozměněné směrnice.
In addition, the fact that point 7(b) and (c) of Annex I to that directive refers to projects for the ‘construction’ of the types of road mentioned does not mean that projects for refurbishment and improvement of an existing road are excluded from the scope of the amended directive.
Záměr týkající se přestavby silnice, která by byla rovnocenná z hlediska svého rozsahu a svých vlastností výstavbě, může být totiž považován za týkající se výstavby ve smyslu uvedené přílohy.
A project for refurbishment of a road which would be equivalent, by its size and the manner in which it is carried out, to construction may be regarded as a construction project for the purposes of that annex.
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKYJULIANE KOKOTT přednesené dne 30. dubna 2008 1
OPINION OF ADVOCATE GENERALKOKOTT delivered on 30 April 2008 1
A – Směrnice
A — The EIA Directive
Článek 2 odst. 1 stanoví cíl směrnice:
Article 2(1) defines the aim of the EIA Directive: