natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ačkoli odůvodnění tohoto řešení rovněž spočívá na hybridní povaze tohoto typu nařízení, totiž zároveň normativní a způsobilé bezprostředně a osobně se dotýkat jednotlivců 24, mohlo odvolání se na formulaci obsaženou v rozsudku Simmenthal v Komise 25, vyzdvihnutou v bodě 42 výše, jakož i její rozšíření na případ nařízení Společenství, aniž by se mimoto odůvodnění Soudního dvora zdálo být omezeno na zvláštní případ antidumpingových nařízení, rovněž přispět k trvání pochybností, pokud jde o to, jak má být postupováno ohledně námitky protiprávnosti vznesené privilegovanými žalobci před Soudním dvorem v rámci formálního použití článku 241 ES.
Although the reasoning of that judgment is also based on the hybrid nature of regulations of that kind, being acts of a legislative nature and, at the same time, acts liable to be of direct and individual concern to certain traders, 24the reference to the wording in Simmenthal, 25 cited in point 42 above, and its extension to the case of a Community regulation, without the Court’s reasoning appearing to be limited to the special nature of antidumping regulations, could also contribute to continued doubts as to the outcome of a plea of illegality raised by privileged applicants before the Court in the context of the formal application of Article 241 EC.
V této věci se Komise domáhala zrušení rozhodnutí Evropské centrální banky (ECB) týkajícího se předcházení podvodům z důvodu, že toto rozhodnutí porušilo nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1073/1999 ze dne 25. května 1999 o vyšetřování prováděném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) 26.
In that case, the Commission sought the annulment of a decision of the European Central Bank (ECB) concerning the prevention of fraud, on the ground that the decision infringed Regulation (EC) No 1073/1999 of the European Parliament and of the Council of 25 May 1999 concerning investigations conducted by the European Anti-Fraud Office (OLAF).
Soudní dvůr nicméně poskytl důležitá upřesnění ve svém výše uvedeném rozsudku Komise v. ECB, která vedou k uznání toho, že se privilegovaný žalobce může před Soudním
However, the Court provided significant clarification in Commission v ECB, which suggests that it is open to a privileged applicant to invoke before the Court, by means
Po připomenutí jednak toho, že adresát individuálního rozhodnutí není oprávněn namítat jeho protiprávnost, a jednak toho, že v souladu s výše uvedeným rozsudkem Nachi
After observing, first, that the addressee of an individual decision is barred from pleading its illegality and, second, that, in accordance with Nachi Europe, a Community
23 — Rozsudek ze dne 15. února 2001, Nachi Europe (C-239/99, Recueil, s. I-1197, body 37 a 38).
23 — Case C-239/99 Nachi Europe [2001] ECR I-1197, paragraphs 37 and 38.
24 — Bod 37 in fine rozsudku.25 — Výše uvedený rozsudek (bod 39).
24 — End of paragraph 37 of the judgment.25 — Cited above (paragraph 39).
Existují-li při výkladu výše uvedeného rozsudku Komise v. ECB stále ještě pochyby, co se týče rozšíření ve prospěch všech privilegovaných žalobců toho řešení, které Soudní dvůr přijal, pokud jde o přípustnost námitky protiprávnosti vznesené ECB, vzhledem ke skutečnosti, že podle čl. 230 třetího pododstavce ES, má ECB aktivní legitimaci pouze za účelem ochrany svých výsad, hovoří pro toto rozšíření další argument vycházející z doslovného i logického významu, který doplňuje argument uvedený v uvedeném rozsudku Soudního dvora.
If indeed there is still any doubt, after reading the judgment in Commission v ECB, as to the extension to all privileged applicants of its conclusion with regard to the admissibility of the plea of illegality raised by the ECB, in view of the fact that, under the third paragraph of Article 230 EC, the ECB has capacity to bring actions only for the purpose of protecting its prerogatives, a literal and logical argument following on from the reasoning in that judgment supports that extension.
Europe se nařízení Společenství může pro jednotlivce stát pravomocným, pokud toto nařízení musí být považováno za jemu určené individuální rozhodnutí, jehož zrušení se mohl bezpochyby domáhat na základě článku 230 ES 27, Soudní dvůr uvedl, že tyto „zásady […] se nicméně žádným způsobem nedotýkají pravidla uloženého článkem 241 ES, jehož znění stanoví, že, dotýká-li se spor nařízení, na které se toto ustanovení vztahuje, může se každý účastník řízení domáhat z důvodů stanovených v čl. 230 druhém pododstavci ES před Soudním dvorem nepoužitelnosti tohoto nařízení“ 28.
regulation may become definitive as against an individual in regard to whom it must be considered to be an individual decision and who could undoubtedly have sought its annulment under Article 230 EC, 27 the Court stated that those ‘principles … nevertheless do not in any way affect the rule laid down by Article 241 EC, which provides that any party may, in proceedings in which a regulation of the kind referred to in Article 241 EC is at issue, plead the grounds specified in the second paragraph of Article 230 EC in order to invoke before the Court of Justice the inapplicability of that regulation’.
Protože v této věci nebyla „normativní povaha“ nařízení č. 1073/1999 zpochybněna a nebylo tvrzeno, že uvedené nařízení musí být považováno za rozhodnutí, jehož by byla ECB v takovém případě adresátem 29, Soudní dvůr zamítl námitku nepřípustnosti uplatněnou Komisí a meritorně přezkoumal námitku protiprávnosti vznesenou ECB.
28Since the ‘legislative nature’ of Regulation No 1073/1999 was not challenged and it was not claimed that the regulation should be treated as a decision or that the ECB would, in such a case, be the addressee thereof, 29 the Court dismissed the Commission’s objection of inadmissibility and examined in substance the ECB’s plea of illegality.
Je totiž třeba připomenout, že článek 241 ES přiznává každému účastníku řízení právo domáhat se nepoužitelnosti nařízení, dotýká-li se spor tohoto nařízení, „i když lhůta stanovená v čl.
It must be remembered that Article 241 EC grants any party the right to invoke the inapplicability of a regulation in a dispute in which it is at issue ‘notwithstanding the expiry of the period laid down in the fifth paragraph of Article 230 [EC]’. 30
Tím, že uznání práva každého účastníka řízení domáhat se prostřednictvím námitky protiprávnosti nepoužitelnosti nařízení „normativní povahy“ Soudní dvůr založil výhradně na doslovném znění článku 241 ES, potvrdil tentokráte výslovně názor některých generálních advokátů vyzdvihnutý výše.
In relying only on a literal reading of Article 241 EC to recognise that any party has the right to invoke, as a collateral challenge, the inapplicability of a regulation of a ‘legislative nature’, the Court, this time expressly, endorsed the position of several of its Advocates General, as previously described.
Bylo by přitom málo přesvědčivé vyhradit možnost namítat protiprávnost nařízení účastníkům řízení, kteří nemohli podat žalobu na neplatnost, jestliže podle znění článku 241 ES tato námitka může být uplatněna, „i když“ lhůta pro podání žaloby na neplatnost uplynula 31.
The argument that the possibility of pleading the unlawfulness of a regulation should be reserved to parties who have been unable to bring an action for annulment is not very convincing if, according to the wording of Article 241 EC, that plea may be invoked ‘notwithstanding’ the expiry of the period for bringing an action for annulment. 31
31 — Viz v tomto smyslu výše uvedené stanovisko generálního advokáta Darmona (bod 25).
31 — See, to that effect, the Opinion of Advocate General Darmon (paragraph 25).
Článek 241 ES tak nesporně privilegovaným žalobcům otevírá možnost incidenčně namítat protiprávnost nařízení „normativní povahy“, i když tento akt mohli přímo napadnout ve lhůtě stanovené v čl. 230 pátém pododstavci ES.
Article 241 EC therefore undoubtedly gives privileged applicants the right to invoke, as a collateral challenge, the illegality of a regulation ‘of a legislative nature’ even when they could have challenged it directly within the period laid down in the fifth paragraph of Article 230 EC.
Je tudíž důvodné určit, zda tento závěr může být rozšířen na případ, kdy je námitka protiprávnosti vznesena Komisí proti společné akci přijaté na základě hlavy V smlouvy o EU.
Consequently, it is necessary to determine whether that conclusion can be extended to a situation where the plea of illegality is raised by the Commission against a joint action adopted on the basis of Title V of the EU Treaty.
ii) K přípustnosti námitky protiprávnosti vznesené proti společné akci přijaté na základě hlavy V Smlouvy o EU
(ii) Admissibility of a plea of illegality raised against a joint action adopted on the basis of Title V of the EU Treaty.
Jak vyplývá z předcházejícího bodu, článek 47 EU přirozeně stanoví meze pravomoci Soudního dvora rozhodovat o námitce protiprávnosti aktu přijatého na základě hlavy V Smlouvy o EU, obdobné mezím, které stanoví pro použití článku 230 ES na téže akty.
As is clear from the preceding paragraph, Article 47 EU naturally imposes limits on the Court’s jurisdiction to adjudicate on a plea of illegality of an act adopted on the basis of Title V of the EU Treaty, like the limits it imposes on the application of Article 230 EC to those same acts.
Důvody uplatněné na podporu námitky protiprávnosti tak podle mého názoru musí být, obdobně jako důvody vznesené na podporu hlavního návrhu na zrušení, omezeny na popření pravomoci Rady přijmout akt, vůči němuž je namítána protiprávnost z důvodu, že tento akt zasáhl do pravomocí, které jsou Smlouvou o ES přiznány Společenství.
Accordingly, the arguments in support of the plea of illegality, like those in support of the main application for annulment, must, in my view, be limited to disputing the Council’s power to adopt the allegedly unlawful act on the ground that it encroached on the competences conferred on the Community by the EC Treaty.
Nejprve soudím, že první část námitky nepřípustnosti uplatněné Radou, vyjádřená obecně a vycházející z nepříslušnosti Soudního dvora rozhodovat o námitce protiprávnosti sporné společné akce, musí být zamítnuta z důvodů podobných těm, které byly vylíčeny výše v bodu 31.
First of all, I consider that the first limb of the Council’s objection of inadmissibility, which is worded in a general way and claims that the Court has no jurisdiction to adjudicate on the plea that the contested Joint Action is illegal, must be dismissed for reasons similar to those set out in point 31 above.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA P. MENGOZZIHO – VĚC C-91/05 že hlava I uvedeného aktu (tedy články 2 až 5) spadá do SZBP, kromě „některých částí“ článku 4 32.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-91/05 sion, the Commission would be barred from pleading its illegality.
Tento názor by měl vést k určení, že Soudní dvůr nemá pravomoc posoudit námitku protiprávnosti v rozsahu, v němž se týká výše uvedených článků.
This position should lead to a finding that the Court has no jurisdiction to assess the plea of illegality in so far as it concerns the abovementioned articles.
Toto určení by však neznamenalo, že Soudní dvůr nemůže uvedené články vzít v úvahu při přezkumu legality napadeného rozhodnutí, zejména vzhledem ke skutečnosti, že jediné právní východisko tohoto rozhodnutí odkazuje na článek 3 sporné společné akce.
Such a finding would not mean, however, that the Court cannot take those articles into account when examining the legality of the contested decision, having regard to the fact that the only citation in the preamble to the latter refers to Article 3 of the contested Joint Action.
Dále se mi zdá, že přípustnost námitky protiprávnosti dotčené v projednávané věci závisí méně na statutu Komise jakožto privilegovaného žalobce nežli na povaze aktu, vůči němuž je namítána protiprávnost.
Second, it seems to me that the admissibility of the plea of illegality at issue in the present case depends less on the Commission’s status as a privileged applicant than on the nature of the allegedly unlawful act.
Jestliže sporná společná akce má normativní nebo obecnou povahu, ve smyslu judikatury Soudního dvora, a blíží se tak nařízení ve smyslu článku 241 ES, Komise, jako každý účastník řízení, může použít tohoto ustanovení, aby incidenčně popřela pravomoc Rady k přijetí tohoto aktu.
If the contested Joint Action is of a legislative or general nature within the meaning of the Court’s caselaw and therefore resembles a regulation for the purpose of Article 241 EC, the Commission, like any party, may use the method laid down by that provision to mount a collateral challenge to the Council’s power to adopt that act.
V projednávané věci připomínám, že článek 1 sporné společné akce definuje cíle týkající se boje proti hromadění a šíření ručních palných a lehkých zbraní, zatímco její hlavy I a II upřesňují zásady, kterými se řídí prevence a reakce a příspěvek Evropské unie umožňující dosažení uvedených zásad.
In the present case, it will be recalled that Article 1 of the contested Joint Action describes the objectives relating to combating the accumulation and spread of small arms and light weapons, while Titles I and II of the contested Joint Action respectively set out the principles of preventive and reactive aspects and the contribution of the European Union to the realisation of those principles.
Podle ustanovení hlavy II sporné společné akce musí Rada rozhodovat zejména o zásadách, ujednáních a financování projektů přispívajících přímo a viditelně k uplatnění
According to the provisions of Title II of the contested Joint Action, the Council must in particular decide on the principles, arrangements and financing which make a direct and identifiable contribution to the principles set out in Title I of the contested Joint Action.
32 — Viz zejména body 52 až 54 žaloby.
32 — See, in particular, points 52 to 54 of the application.
KOMISE v. RADA společné akci je přípustná, alespoň co se týče hlavy II uvedeného aktu.
COMMISSION v COUNCIL the contested Joint Action is admissible, at least so far as Title II thereof is concerned.
Mimoto podle článku 8 sporné společné akce Rada bere na vědomí, že Komise zamýšlí směrovat svou činnost k dosahování cílů a priorit sporné společné akce.
action towards achieving the objectives and the priorities of the contested Joint Action.
Konečně článek 12 sporné společné akce stanoví, že vstupuje v platnost dnem přijetí, bez upřesnění adresátů.
Finally, Article 12 of the contested Joint Action provides that it is to enter into force on the date of its adoption, without specifying the addressees.
Tento závěr není zpochybněn argumentem podaným Radou, podle kterého důvody předložené Komisí prokazují, že tvrzená protiprávnost sporné společné akce byla zjevná v okamžiku jejího přijetí, takže Komise není oprávněna namítat její protiprávnost.
This conclusion is not called into question by the Council’s argument that the Commission’s submissions show that the alleged unlawfulness of the contested Joint Action was apparent when it was adopted, so that the Commission is barred from pleading that it is unlawful.
Sporná společná akce se vzhledem k těmto charakteristickým znakům, ačkoli nesporně, alespoň pokud jde o její hlavu II, má operativní aspekt vlastní samotné povaze takového aktu, v žádném případě nejeví mít, i pokud se jedná o hlavu II tohoto aktu, povahu rozhodnutí vzhledem ke Komisi, která by tak byla adresátem tohoto aktu.
In view of those characteristics, and even though the contested Joint Action undeniably, at least with regard to Title II, has an operational aspect inherent in the very nature of such an act, it has in no way, including in relation to Title II, the character of a decision vis-à-vis the Commission such as to make the Commission its addressee.
Stejně tak, jako je taková okolnost irelevantní v rámci námitky protiprávnosti uplatněné proti nařízení ve smyslu článku 241 ES, nemůže být zohledněna jako podmínka přípustnosti námitky protiprávnosti vůči aktu obecné povahy, jako je sporná společná akce přijatá na základě hlavy V Smlouvy o EU.
Just as a circumstance of that kind is irrelevant in relation to a plea of il- legality against a regulation for the purpose of Article 241 EC, it cannot be taken into account as a condition for the admissibility of a plea of illegality against an act of a general nature such as the contested Joint Action adopted on the basis of Title V of the EU Treaty.
Na podporu námitky nepřípustnosti vůči námitce protiprávnosti ostatně nebylo tvrzeno, že sporná společná akce má vzhledem ke Komisi povahu individuálního rozhodnutí a Rada ani vlády Španělska a Spojeného království nezpochybnily obecnou povahu sporné společné akce, jak je právem zastávána Komisí.
Furthermore, it has not been alleged, in support of the objection of inadmissibility to the plea of illegality, that the contested Joint Action had the character of an individual decision vis-à-vis the Commission, and neither the Council nor the Spanish or the United Kingdom governments have disputed the general nature of the contested Joint Action rightly asserted by the Commission.
Za těchto podmínek soudím, že výjimka protiprávnosti vznesená Komisí proti sporné
In those circumstances, I consider that the Commission’s plea of illegality against
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA P. MENGOZZIHO – VĚC C-91/05 tomuto návrhu bylo vyhověno, neznamenal by zrušení tohoto aktu nebo některých jeho ustanovení.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-91/05 applicable in the present case, in accordance with Article 241 EC, and would not mean the annulment of that act or of some of its provisions if the claim succeeded.
vztahu mezi bojem proti šíření ručních palných a lehkých zbraní a pravomocemi Společenství.
and Community competences.
Zatřetí ze svých argumentů podaných k předcházejícím dvěma otázkám vyvozují diametrálně protikladné důsledky, co se týče legality napadeného rozhodnutí a legality sporné společné akce.
Third, their submissions on the two preceding questions lead to diametrically opposed conclusions as to the legality of the contested decision and of the contested Joint Action.
V následující úvahách proto provedu přezkum těchto tří bodů.
In the following remarks I shall therefore proceed to examine those three points.
K výkladu a dosahu článku 47 EU
Interpretation and scope of Article 47 EU
Návrhové žádání směřující ke zrušení napadeného rozhodnutí a návrh Komise na prohlášení sporné společné akce nebo každopádně její hlavy II za nepoužitelnou jsou tedy přípustné.
Consequently, the Commission’s application for the annulment of the contested decision and its claim that the contested Joint Action, or at least Title II thereof, be declared inapplicable are admissible.
B – K věci samé
B — Substance
Jak zdůrazňují ve svých příslušných písemnostech, odporují si hlavní i vedlejší účastníci řízení zaprvé ohledně výkladu a dosahu článku 47 EU a zadruhé v otázce
As they stress in their respective pleadings, the principal parties and interveners disagree, first, on the interpretation and scope of Article 47 EU and, second, on the relationship between combating the proliferation of small arms and light weapons
Komise, podporovaná Evropským parlamentem, má za to, že napadené rozhodnutí týkající se boje proti šíření ručních palných a lehkých zbraní musí být zrušeno z důvodu, že zasahuje do pravomocí, které jsou přiznány Společenství v oblasti rozvojové spolupráce, čímž porušuje článek 47 EU.
The Commission, supported by the Parliament, considers that the contested decision relating to combating the proliferation of small arms and light weapons must be annulled because it encroaches upon the competences conferred on the Community in the area of development cooperation, thus failing to observe Article 47 EU.
Podle Komise a Evropského parlamentu má článek 47 EU za cíl ochranu pravomocí Společenství vzhledem k činnosti Evropské unie založené na smlouvě o EU tím, že vytváří „pevnou“ hranici mezi pravomocemi Společenství a pravomocemi Evropské unie.
According to the Commission and the Parliament, Article 47 EU aims to protect the Community’s competences as against the activity of the European Union based on the EU Treaty by establishing a ‘fixed’ boundary between the competences of the Community and those of the European Union.
Pokud jde o výklad článku 47 EU, Rada tvrdí, že toto ustanovení má za cíl chránit vyváženost pravomocí stanovených smlouvami a nemůže být vykládáno v tom smyslu, že má za cíl ochranu pravomocí svěřených Společenství na úkor pravomocí svěřených Evropské unii.
On the interpretation of Article 47 EU, the Council submits that that provision aims to maintain the balance of powers established by the Treaties and cannot be interpreted as aiming to protect the competences conferred upon the Community to the detriment of those conferred upon the European Union.
Podle článku 5 ES totiž Společenství může jednat pouze v mezích pravomocí svěřených mu Smlouvou o ES a cílů v ní stanovených.
Under Article 5 EC, the Community can act only within the limits of the competences conferred upon it by the EC Treaty and of the objectives assigned to it therein.
Rada dodává, že článek 47 EU nebrání přijetí opatření v rámci SZBP, která používají tytéž nástroje, jaké Společenství používá v rámci rozvojové spolupráce, pokud tato opatření směřují k dosažení cílů nikoli rozvojové spolupráce, nýbrž těch, které vyplývají ze SZBP.
The Council adds that Article 47 EU does not prevent the adoption of measures in the framework of the CFSP which use the same instruments as those used by the Community in the framework of development cooperation, where those measures do not aim to achieve the objectives of development cooperation but those arising from the CFSP.
Na základě článku 47 EU je vztah mezi pravomocemi Společenství a pravomocemi Evropské unie jednající v rámci SZBP podle nich odlišný od vztahu mezi pravomocemi Společenství a pravomocemi členských států v tom smyslu, že pro vymezení pravomocí Společenství a Evropské unie nelze použít zásadu vylučovacího účinku.
Under Article 47 EU, the relationship between Community competence and the competence of the European Union acting in the framework of the CFSP is not like that between Community competences and the competences of the Member States in the sense that, to delimit the competences of the Community and of the European Union, recourse cannot be had to the principle of pre-emption.
Jestliže v oblasti sdílených pravomocí, jako je politika rozvojové spolupráce, si členské státy podrží svou pravomoc jednat samostatně, jednotlivě nebo kolektivně potud, pokud Společenství ještě svou pravomoc nevykonalo, neplatí totéž pro Evropskou unii, která, podle článku 47 EU, musí zachovávat pravomoci, ať již výlučné, nebo nevýlučné, Společenství, a to i v případě, že se jedná o pravomoci nevykonávané.
If, in an area of shared competence, such as development cooperation policy, the Member States retain the competence to act by themselves, whether individually or collectively, to the extent that the Community has not yet exercised its competence, the same cannot be said for the Union which, under Article 47 EU, must respect the competences of the Community, whether exclusive or not, even if they have not been exercised.
Vláda Spojeného království má za to, že pro to, aby akt založený na smlouvě EU mohl být považován za akt, který je v rozporu s článkem 47 EU, musí být splněny dvě podmínky.
The United Kingdom Government considers for its part that two conditions must be satisfied for an act based on the EU Treaty to be regarded as contrary to Article 47 EU.
Zaprvé Společenství musí mít pravomoc k přijetí aktu majícího týž účel a týž obsah.
First, the Community must be competent to adopt a measure having the same purpose and the same content.
I když se akt přijatý na základě Smlouvy
Even if the
Rada zastává názor, že diskuse ohledně rozdělení pravomocí mezi Společenstvím a Evropskou unií je zajisté relevantní, nic to však nemění na tom, že v projednávané věci nemělo Společenství žádnou pravomoc (potenciální ani skutečnou) pro boj proti šíření ručních palných a lehkých zbraní.
The Council claims that the controversy on the distribution of competences between the Community and the European Union is no doubt relevant, but in the present case the Community has no competence (potential or actual) to combat the proliferation of small arms and light weapons.