natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Úmluva o mořském právu je nedílnou součástí právního řádu Společenství a je pro
The Law of the Sea Convention forms an integral part of the Community legal
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY J. KOKOTT – VĚC C-188/07 kaci úmluvy o odpovědnosti ve znění z roku 1969 dne 11. března 1975 63, zatímco původní znění rámcové směrnice o odpadech bylo přijato Radou teprve dne 15. července 1975.
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-188/07 order and is binding on the Community.
Společenství závazná 62.
62However, as France is perfectly right to subsequently agreed measure of secondary law.
Jak Francie vůči společnosti Total zcela správně namítá, nelze z čl. 235 odst.
France appears to have deposited the instrument of ratification for the Liability Convention in its 1969 version on 11 March 1975, 63whilst the original version of the Waste Framework Directive was not adopted by the Council until 15 July 1975.
3 Úmluvy o mořském právu vyvodit vázanost určitými mezinárodními úmluvami o odpovědnosti za škody způsobené znečištěním.
argue, contrary to the view taken by Total, no binding effect vis-à-vis certain international conventions on liability for pollution damage can be inferred from Article 235(3) of the Law of the Sea Convention.
Tento článek obsahuje pouze výzvu ke spolupráci.
It merely sets out the mandate to cooperate.
K článku 307 ES
Article 307 EC
Úmluva o odpovědnosti nemohla totiž ve svém původním znění bránit použití článku 15 rámcové směrnice o odpadech na projednávaný případ.
The Liability Convention in its original version could not preclude the application of Article 15 of the Waste Framework Directive in the present case.
Možný konflikt mezi časově použitelným zněním úmluvy o odpovědnosti z roku 1992 a článkem 15 směrnice by mohl vyplývat pouze z toho, že úmluva o odpovědnosti ve značném rozsahu vylučuje nároky vůči nájemci tankeru, zatímco ten podle článku 15 musí nést možné náklady na odstranění ropných odpadů.
A possible conflict between the version of the 1992 Liability Convention applicable at the time and Article 15 could only stem from the fact that the Liability Convention largely precludes claims against the charterer of a tanker whilst under Article 15 the charterer might be required to bear the cost of disposing of oil waste.
Toto vyloučení odpovědnosti ovšem úmluva o odpovědnosti z roku 1969 ještě neobsahovala.
However, this exclusion from liability was not yet contained in the Liability Convention of 1969.
Jde o mezinárodní povinnost Francie převzatou po přijetí článku 15 rámcové směrnice o odpadech.
It is a more recent international obligation imposed on France compared with Article 15 of the Waste Framework Directive.
Dnešní článek 15 rámcové směrnice o odpadech se sice zakládá na změně směrnice v roce 1991, nicméně již původní znění rámcové směrnice o odpadech obsahovalo
The present Article 15 of the Waste Framework Directive stems from an amendment to the directive in 1991, but the original version of the Waste Framework Directive
Lze si jej představit tehdy, pokud se mezinárodní povinnost členského státu octne v konfliktu s následně přijatým opatřením sekundárního práva.
It is conceivable where an international obligation on the part of a Member State conflicts with a
6716 ze dne 3. července 1975, oznamuje zveřejnění, odvolává se na zmocnění k ratifikaci z roku 1971 a uvádí, že úmluva vstoupila v platnost dne 19. června 1975.
6716 of 3 July 1975 announces publication, relies on a power of ratification of 1971 and states that the Convention entered into force on 19 June 1975.
62 — Rozsudek ze dne 30. května 2006, Komise v. Irsko (MOX-Plant) (C-459/03, Sb. rozh. s. I-4635, bod 82); v jednotlivostech viz mé stanovisko Intertanko (uvedené v poznámce pod čarou 57, bod 46 a násl.).
62 — Case C-459/03 Commission v Ireland (MOX plant) [2006] ECR I-4635, paragraph 82; see specifically my Opinion in Case C-308/06 Intertanko and Others (cited in footnote 57, point 46 et seq.).
COMMUNE DE MESQUER článek 11, který byl s článkem 15 obsahově shodný.
COMMUNE DE MESQUER already contained an Article 11 which was substantively identical to Article 15.
Tento konsensus potvrzují jednak ratifikace obou mezinárodních smluv téměř všemi členskými státy, a jednak množství nezávazných textů Společenství uváděných společností Total, které rovněž stanoví, že škody vzniklé ropným znečištěním podléhají těmto úmluvám.
That consensus is confirmed first by the fact that the two conventions are ratified by nearly all the Member States and secondly by several non-binding Community instruments cited by Total which also state that oil pollution damage is subject to the conventions.
Komise na směrnici Rady o občanskoprávní odpovědnosti za škody způsobené odpady 65, sdělení Komise Evropskému parlamentu a Radě o bezpečnosti námořní přepravy ropy 66 a také o odpovědi na dvě parlamentní otázky prostřednictvím Komise 67.
These are the First Environmental Action Programme, 64the Commission proposal for a Council directive on civil liability for damage caused by waste, 65 the Communication from the Commission to the European Parliament and the Council on the safety of the seaborne oil trade, 66and answers to two Parliamentary questions given by the Commission. 67
Jinak by bylo možné posoudit omezení odpovědnosti vlastníka lodi, neboť takové omezení bylo vloženo již do článku V původního znění úmluvy o odpovědnosti.
There could be a different assessment of the limitation of the liability of the ship’s owner since such a limitation was already laid down in Article V of the original version of the Liability Convention.
To zde ovšem není předmětem dalšího zkoumání, poněvadž se předmětné řízení netýká odpovědnosti vlastníka lodi, nýbrž odpovědnosti vlastníka nákladu.
However, there is no need to examine this further here since the present proceedings do not concern the liability of the owner of the ship, but the liability of the owner of the cargo.
Odchylka práva Společenství od této úmluvy by mimoto pro Francii a eventuálně i další členské státy představovala zátěž spočívající v rozporu mezi jejich povinnostmi vyplývajícími z práva Společenství a povinnostmi plynoucími z mezinárodního práva.
Furthermore, a departure by Community law from those conventions would encumber France and possibly other Member States with a conflict between their obligations under Community law and those under international law.
Povinnost loajality mezi Společenstvím a členskými státy (zásada loajální spolupráce) vyžaduje, aby bylo takovým konfliktům v rámci možností předcházeno.
The obligation of loyalty between the Community and the Member States requires such conflicts to be avoided where possible.
Ke konformnímu výkladu
Consistent interpretation
67 — Odpovědi M. Wallström jménem Komise na otázky E-0842/00 poslance Chrise Davise ke „katastrofě v souvislosti s tankerem Erika a odpovědnosti za škody na životním prostředí“ (Úř. věst. 2001, C 53 E, s.
67 — Answers given by Mrs Wallström on behalf of the Commission to Question E-0842/00 from Chris Davies MEP on the Erika disaster and environmental liability, OJ 2001 C 53 E, p.
30), a E-1752/03 poslankyně Eija-Riitta Korhola k „analýzám dopadů a pojištění odpovědnosti k ochraně před následky ropného znečištění“ (Úř. věst. 2004, C 51 E, s. 137).
30, and to Question E-1752/03 from Eija-Riitta Korhola MEP on use of impact assessment and liability insurance to deal with oil damage, OJ 2004 C 51 E, p. 137.
Úmluva o odpovědnosti a úmluva o fondu tedy na základě dosud uvedených aspektů nevylučují použití článku 15 rámcové směrnice o odpadech.
Thus the Liability Convention and the Fund Convention do not preclude the application of Article 15 of the Waste Framework Directive on the basis of the considerations mentioned so far.
Přednesené argumenty dokreslují ovšem dalekosáhlý politický konsensus ohledně toho, že odpovědnosti za škody způsobené ropným znečištěním budou vypořádávány prostřednictvím úmluvy o odpovědnosti a úmluvy o fondu.
However, the arguments presented illustrate a broad political consensus for liability for oil pollution damage to be regulated by the Liability Convention and the Fund Convention.
K osobám uvedeným v článku 15 rámcové směrnice o odpadech o mořském právu koneckonců předpokládá přinejmenším zvláštní ohled Společenství vůči úsilí států.
The persons mentioned in Article 15 of the Waste Framework Directive
To odpovídá také cíli politiky v oblasti životního prostředí podle čl. 174 odst.
Convention implies at least that the Community must give special consideration to the efforts made by the States.
1 čtvrté odrážky ES, jímž je podporovat opatření na mezinárodní úrovni, určená k řešení problémů životního prostředí.
This is also consistent with the objective of Community policy on the environment under the fourth intent of Article 174(1) of the Treaty of promoting measures at international level to deal with environmental problems.
Článek 15 rámcové směrnice o odpadech upravuje odpovědnost za náklady na odstranění odpadů.
Article 15 of the Waste Framework Directive lays down rules governing responsibility for the cost of disposing of waste.
Podle první odrážky náleží odpovědnost na základě zásady ‚znečišťovatel platí‘ držiteli odpadu, jenž přenechá manipulaci s odpadem zařízení, které odpad sbírá, nebo podniku uvedenému v článku 9.
Under the first indent, in accordance with the ’polluter pays’ principle it is the responsibility of the holder who has waste handled by a waste collector or by an undertaking as referred to in Article 9.
Navíc jmenuje v druhé odrážce předchozího držitele nebo výrobce produktu, od něhož odpad pochází.
In addition, the second indent mentions the previous holders or the producer of the product from which the waste came.
Proto je třeba článek 15 rámcové směrnice o odpadech vykládat podle možností tak, aby bylo zabráněno konfliktu s úmluvou o odpovědnosti a s úmluvou o fondu 68.
Article 15 of the Waste Framework Directive must therefore be interpreted as far as possible as meaning that conflicts with the Liability Convention and the Fund Convention must be avoided. 68
Soudní dvůr k tomu v rozsudku Van de Walle a další uvedl, že uvedené ustanovení ukládá náhradu nákladů spojených s odstraněním odpadu podle zásady ‚znečišťovatel platí‘ osobám, které vznik odpadu způsobily, ať už se jedná o držitele, nebo předchozí držitele odpadu, či dokonce i výrobce produktu, od něhož odpad pochází 69.
In Van de Walle and Others the Court held that that provision imposes the financial burden of the disposal operations, in accordance with the principle of polluter pays, on the persons who cause the waste, whether they are holders or former holders of the waste or even producers of the product from which the waste came. 69
K výkladu článku 15 rámcové směrnice o odpadech
The interpretation of Article 15 of the Waste Framework Directive
Proto přichází v úvahu odpovědnost Total France jakožto výrobce těžkého topného oleje, tj. výrobce produktu, od něhož odpad pochází.
It is therefore possible that Total France is responsible for the costs as producer of the heavy fuel oil, i.e. as producer of the product from which the waste came.
Nyní je třeba posoudit, zda obě společnosti skupiny Total, jakožto výrobci těžkého topného oleje nebo prodávající a nájemci lodi podle článku 15 rámcové směrnice o odpadech, musí nést náklady na odstranění uniklého těžkého topného oleje.
It must now be examined whether the two companies in the Total Group, as the producer of heavy fuel oil and/or the seller and carrier under Article 15 of the Waste Framework Directive, must bear the cost of disposing of the spilled heavy fuel oil.
Naproti tomu pro Total International Ltd platí výše uvedené pouze tehdy, pokud byla držitelem ropného odpadu nebo alespoň dřívějším držitelem.
This can apply to Total International Ltd, on the other hand, only if it was the holder or at least the former holder of the oil waste.
69 — Rozsudek Van de Walle a další (uvedený v poznámce pod čarou 27, bod 58).
69 — Van de Walle and Others (cited in footnote 27, paragraph 58).
COMMUNE DE MESQUER jako kohokoli, jehož činností vzniká odpad (prvotní původce), nebo kohokoli, kdo provádí předzpracování, směšování nebo jiné činnosti, jejichž výsledkem je změna charakteru nebo složení odpadů.
COMMUNE DE MESQUER and/or anyone who carries out pre-process-ing, mixing or other operations resulting in a change in the nature or composition of this waste.
Podle čl. 1 písm. c) rámcové směrnice o odpadech zahrnuje pojem „držitel“ původce odpadu nebo fyzickou nebo právnickou osobu, která má odpad v držení.
Under Article 1(c) of the Waste Framework Directive holder means the producer of the waste or the natural or legal person who is in possession of it.
Podle rozsudku Van de Walle a další podává rámcová směrnice o odpadech široké vymezení pojmu „držitel“, když blíže nespecifikuje, zda povinnost odstranit nebo využít odpadů zatěžuje primárně jeho původce nebo osobu, která má odpady v držení.
According to the judgment in Van de Walle, the Waste Framework Directive therefore defines ’holder’ broadly, without specifying whether the obligation to dispose of or recover waste is as a general rule a matter for the producer or the possessor of the waste.
V případě držby odpadu není rozhodné, zda se jedná o držbu vlastního, nebo cizího odpadu 70.
It is irrelevant for the purposes of possession whether he is the owner or the holder. 70
Zda se tato definice vztahuje na Total International Ltd, závisí – jak uvádí také Komise – na tom, zda ovlivnila vytvoření ropného odpadu takovým způsobem, že je tuto událost možno přičíst její vlastní činnosti.
The question whether that definition applies to Total International Ltd — as the Commission also argues — depends on whether it influenced the generation of the oil waste in such a way that that event is to be attributed to its own personal activity.
To je možné připustit, pokud je havárie vnímána jako důsledek porušení smluvních povinností Total International Ltd nebo různých jednání, která jsou způsobilá založit její odpovědnost 71.
This is taken to be the case if the accident could be attributed to a disregard of Total International Ltd’s contractual obligations or to any actions which could render that undertaking liable.
Do jaké míry je pak Total International Ltd původcem ropného odpadu, může ovšem určit pouze soud příslušný posuzovat skutkové otázky.
71 The extent to which Total International Ltd is therefore the producer of the oil waste can only be ascertained by the competent trial court, however.
Nelze vyloučit, že Total International Ltd měla byla během přepravy nepřímo, prostřednictvím přepravní společnosti a posádky lodi, reálnou moc nad věcí, resp. nad těžkým topným olejem.
It cannot be ruled out that during transportation Total International Ltd had actual physical control of the heavy fuel oil indirectly, represented by the transportation company and the crew.
Z důvodu havárie ztratila však další kontrolu nad věcí k okamžiku, kdy se stal těžký topný olej odpadem.
As a result of the accident, however, it lost any physical control at the point when the heavy fuel oil became waste.
Proto neměla Total International Ltd nikdy skutečnou kontrolu na těžkým topným olejem.
Total International Ltd thus never had physical control of the oil waste.
Odpovědnost Total International Ltd za náklady tak přichází v úvahu jen tehdy, pokud je tuto společnost možno považovat za původce ropného odpadu, a byla tedy podle čl. 1 písm. c) rámcové směrnice o odpadech rovněž držitelkou ropného odpadu.
It is therefore possible that Total International Ltd is responsible for bearing the costs only if that company is to be regarded as the producer of the oil waste and was thus also the holder of the oil waste in accordance with Article 1(c) of the Waste Framework Directive.
Již zmíněný rozsudek v trestním řízení ze dne 16. ledna 2008 dává další důvod se domnívat, že Total France může být na základě příslušných skutkových zjištění podle stejných kritérií považována za původce i držitele odpadu.
The sentence pronounced on 16 January 2008, which has already been mentioned, also suggests that Total France may be regarded as the producer and holder of the waste on the basis of the same criteria in connection with the relevant factual findings.
Tribunal de grande instance totiž shledal, že Total International Ltd nenese na potopení tankeru Erika žádnou vinu, tu však nese jiná společnost Total, Total S.A., protože tato společnost vybrala loď a nepostupovala přitom s nezbytnou pečlivostí 72. Je na příslušných vnitrostátních
The Tribunal de grande instance found that Total International Ltd was not at fault for the sinking of the Erika, but another Total company, Total S.A., since that company had selected the ship and in doing so had not exercised due care. 72 It is for the competent
71 — Rozsudek Van de Walle a další (uvedený v poznámce pod čarou 27, bod 60).
71 — Van de Walle and Others (cited in footnote 27, paragraph 60).
Článek 1 písm. b) rámcové směrnice o odpadech definuje původce odpadu
Article 1(b) of the Waste Framework Directive defines producer as anyone whose activities produce waste (original producer)
72 — Rozsudek Tribunal de grande instance de Paris ze dne 16. ledna 2008 (uvedený v poznámce pod čarou 15, s. 228).
72 — Judgment of the Tribunal de grande instance de Paris of 16 January 2008 (cited in footnote 15, p. 228).
Ovšem sdělení ředitele Mezinárodního fondu pro náhradu škod způsobených ropným znečištěním 92FUND/EXC.34/6/Add.1 ze dne 20. září 2006, http://www.iopc-fund-docs.org/ds/pdf/92exc34-6eadd1.pdf, s.
However, Note 92FUND/EXC.34/6/Add.1 by the Director of the International Oil Pollution Compensation Fund of 20 September 2006, http://www.iopcfund-docs.org/ds/pdf/92exc34-6eadd1.pdf, p.
8, stanoví na základě předmětných vyšetřování provedených k tomuto časovému okamžiku, že Total nemohla nedostatky lodi rozpoznat.
8, states, on the basis of the investigations in progress at the time, that Total could not detect the ship’s defects.
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY J. KOKOTT – VĚC C-188/07 soudech, aby posoudily, zda je také Total France možné přičítat výrobu odpadu.
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-188/07 particular because there are no rules therein governing the selection of the party responsible for bearing the costs.
zejména proto, že tam není upraven výběr osob odpovědných za náklady.
national courts to examine whether the production of the waste can also be attributed to Total France.
V úvahu tak přichází odpovědnost Total France za náklady na odstranění ropného odpadu, protože těžký topný olej vyrobila, ale také tehdy, jestliže byla původcem ropného odpadu.
It is thus possible that Total France is responsible for bearing the cost of disposing of the oil waste because it produced the heavy fuel oil, but also in the event that it produced the oil waste.
Na Total International Ltd pak mohou být náklady uvaleny pouze tehdy, byla-li původcem ropného odpadu.
Total International Ltd can be ordered to bear the cost only if it produced the oil waste.
K výběru nositelů nákladů podle článku 15 rámcové směrnice o odpadech na základě zásady „znečišťovatel platí“
Selection of the party responsible for bearing the costs under Article 15 of the Waste Framework Directive in accordance with the polluterpays principle
Soudní dvůr však článku 15 rámcové směrnice o odpadech rozuměl jinak.
However, the Court has given a different interpretation to Article 15 of the Waste Framework Directive.
V rozsudku Van de Walle a další šlo o pohonné hmoty, které unikly z čerpací stanice a znečistily okolní zeminu.
The judgment in Van de Walle concerned fuel leaked from a service station which contaminated the surrounding land.
Odpovědnou za to je obecně provozovatelka čerpací stanice, která získala pohonné hmoty pro potřeby svého provozu, a tedy byla jejich držitelkou a v rámci své činnosti skladovala pohonné hmoty, když se staly odpadem ve smyslu čl. 1 písm. b) směrnice 75/442 73.
The responsible party in principle was the manager of the service station, who had bought the fuel to meet the service station’s operating needs, was therefore the holder and, for the purpose of his operations, had it in stock when it became waste within the meaning of Article 1(b) of Directive 75/442.
Pouze tehdy, pokud lze výjimečně příčinu špatného stavu uskladňovacích zařízení čerpací stanice a úniku pohonných hmot spatřovat v nedodržení smluvních povinností ropného podniku zásobujícího tuto čerpací stanici nebo v různých jednáních, která jsou způsobilá založit odpovědnost tohoto podniku, by bylo možno se domnívat, že v důsledku jednání ropného podniku vznikl jeho činností odpad ve smyslu čl.
73 Only if exceptionally the poor condition of the service station’s storage facilities and the leak of hydrocarbons could be attributed to a disregard of contractual obligations by the petroleum undertaking which supplied that service station, or to any actions which could render that undertaking liable, could that undertaking be responsible.
1 písm. b) směrnice 75/442.
Then the activities of that undertaking could be considered to have produced waste within the meaning of Article 1(b) of Directive 75/442 and it could accordingly be regarded as the holder of the waste. 74
Dále vyvstává otázka, zda Total France a eventuálně Total International Ltd musí již proto nést náklady na odstranění ropného odpadu, že spadají do okruhu osob uvedených v článku 15 rámcové směrnice o odpadech.
The question also arises whether Total France and possibly Total International Ltd must bear the cost of disposing of the oil waste because they fall within the group of persons referred to in Article 15 of the Waste Framework Directive.
Náklady by tudíž podle Soudního dvora měl nést ten, kdo odpady vyprodukoval 75.
According to the Court, the cost is therefore to be borne by the person who produced the waste.
Osoby uvedené v článku 15 rámcové směrnice o odpadech představují naproti tomu
75 However, Article 15 designates only the group of those who may pos-
73 — Rozsudek Van de Walle a další (uvedený v poznámce pod čarou 27, bod 59).
73 — Van de Walle and Others (cited in footnote 27, paragraph 59).
74 — Rozsudek Van de Walle a další (uvedený v poznámce pod čarou 27, bod 60).
74 — Van de Walle and Others (cited in footnote 27, paragraph 60).
75 — Rozsudek Van de Walle a další (uvedený v poznámce pod čarou 27, bod 58).
75 — Van de Walle and Others (cited in footnote 27, paragraph 58).
Ve skutečnosti vychází Komise patrně z toho, že vůči všem osobám uvedeným v článku 15 rámcové směrnice o odpadech lze uplatňovat odpovědnost za náklady na odstranění odpadu.
In fact, the Commission seems to take the view that all those referred to in Article 15 of the Waste Framework Directive may be required to bear the cost of disposing of waste.
Naproti tomu Spojené království zastávalo na jednání názor, že článek 15 rámcové směrnice o odpadech nezakládá žádnou úpravu odpovědnosti,
On the other hand, at the hearing the United Kingdom maintained that Article 15 of the Waste Framework Directive does not establish any rules on liability, in
COMMUNE DE MESQUER pouze možný okruh nositelů nákladů, mezi nimiž se podle zásady „znečišťovatel platí“ vyberou ti, kterým se náklady uloží.
Directive — would therefore seem to run counter to the polluterpays principle.
Nicméně některé právní předpisy o nakládání s odpady ukládají náklady na jejich odstranění zásadně výrobci produktu, který se stal odpadem.
Nevertheless, some rules on dealing with waste impose the cost of its disposal in principle on the producer of the product which became waste.
Komise odkazuje v této souvislosti na směrnici 2006/66/ES ze dne 6. září 2006 o bateriích a akumulátorech a odpadních bateriích a akumulátorech a o zrušení směrnice 91/157/EHS 77, jejíž článek 8 stanoví, že výrobci baterií a akumulátorů mají nést náklady na jejich odstranění 78.
In this connection the Commission refers to Directive 2006/66/EC of 6 September 2006 on batteries and accumulators and waste batteries and accumulators and repealing Directive 91/157/EEC, 77Article 8 of which provides that producers of batteries and accumulators are to bear the costs of their disposal as waste.