natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Toto protiprávní jednání je považováno za trestný čin podle rámcového rozhodnutí 2005/667/SVV, kterým se doplňuje tato směrnice, a to za okolností, jež toto rozhodnutí stanoví.“
These infringements are regarded as criminal offences by, and in the circumstances provided for in, Framework Decision 2005/667/JHA supplementing this Directive.’
Podle článku 5 směrnice 2005/35:
Article 5 of Directive 2005/35 states:
3 odst. 1 písm. c), d) a e) se nepovažuje za protiprávní jednání majitele, velitele nebo posádky jednající na rozkaz velitele, pokud splňuje podmínky stanovené v příloze I pravidle 11 písm. b) nebo v příloze II pravidle 6 písm. b) úmluvy Marpol 73/78.“
A discharge of polluting substances into the areas referred to in Article 3(1)(c), (d) and (e) shall not be regarded as an infringement for the owner, the master or the crew when acting under the master’s responsibility if it satisfies the conditions set out in Annex I, Regulation 11(b) or in Annex II, Regulation 6(b) of Marpol 73/78.’
Podle článku 8 směrnice 2005/35:
Article 8 of Directive 2005/35 provides:
Každý členský stát přijme nezbytná opatření pro zajištění toho, aby byly sankce uvedené v odstavci 1 uplatněny na jakoukoli osobu, která je shledána odpovědnou za protiprávní jednání podle článku 4.“
Each Member State shall take the measures necessary to ensure that the penalties referred to in paragraph 1 apply to any person who is found responsible for an infringement within the meaning of Article 4.’
Žalobci v původním řízení jsou skupinou organizací v námořní dopravě představující významnou část tohoto odvětví.
The claimants in the main proceedings comprise a group of organisations within the maritime shipping industry representing substantial proportions of that industry.
Tito žalobci podali u předkládajícího soudu žalobu směřující k přezkumu legality („judicial review“) provedení směrnice 2005/35.
They applied to the High Court of Justice of England and Wales, Queen’s Bench Division (Administrative Court), for judicial review in relation to the implementation of Directive 2005/35.
5 odst. 2 [směrnice 2005/35] neplatný v rozsahu, v němž ve vztahu k průlivům používaným pro mezinárodní plavbu, výlučné hospodářské zóně nebo rovnocenné zóně členského státu a volnému moři omezuje výjimky stanovené v příloze I pravidle 11 písm. b) a v příloze II pravidle 6 písm. b) úmluvy Marpol 73/78 na majitele, velitele a posádku?
‘(1) In relation to straits used for international navigation, the exclusive economic zone or equivalent zone of a Member State and the high seas, is Article 5(2) of Directive 2005/35/EC invalid in so far as it limits the exceptions in Annex I Regulation 11(b) of [Marpol] 73/78 and in Annex II Regulation (6)(b) of [Marpol] 73/78 to the owners, masters and crew?
Ve vztahu k teritoriálním vodám členského státu: a) je článek 4 směrnice [2005/35] neplatný v rozsahu, v němž vyžaduje, aby členské státy považovaly hrubou nedbalost za kritérium odpovědnosti za vypouštění znečišťujících látek?
(a) Is Article 4 of the Directive invalid in so far as it requires Member States to treat serious negligence as a test of liability for discharge of polluting substances; and/or
5 odst. 1 směrnice [2005/35] neplatný v rozsahu, v němž vylučuje uplatnění výjimek stanovených v příloze I pravidle 11 písm. b) a v příloze II pravidle 6 písm. b) úmluvy Marpol 73/78?
(b) Is Article 5(1) of the Directive invalid in so far as it excludes the application of the exceptions in Annex I Regulation 11(b) of [Marpol] 73/78 and in Annex II Regulation (6)(b) of [Marpol] 73/78?
Francouzská vláda má pochybnosti ohledně přípustnosti žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, jelikož předkládající soud podle jejího názoru neuvedl okolnosti, za jakých mu žádost byla předložena.
The French Government questions whether the reference for a preliminary ruling is admissible, the national court having, in its view, failed to set out the circumstances in which the case has been brought before it.
Na rozdíl od věcí, jako je věc, v níž byl vydán rozsudek ze dne 10. prosince 2002, British American Tobacco (Investments) a Imperial Tobacco (C-491/01, Recueil, s. I-11453), tato žádost neuvádí, že by žalobci v původním řízení měli v úmyslu podat žalobu, jíž mělo být zpochybněno provedení směrnice 2005/35 Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska.
The French Government submits that, in contrast to cases such as that giving rise to the judgment in Case C-491/01 British American Tobacco (Investments) and Imperial Tobacco [2002] ECR I-11453, the order for reference does not state that the claimants in the main proceedings have sought to bring an action contesting the transposition of Directive 2005/35 by the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že pokud před vnitrostátním soudem vyvstane otázka platnosti aktu přijatého orgány Evropského společenství, přísluší tomuto soudu, aby rozhodl, zda je rozhodnutí v tomto směru nezbytné k vynesení jeho rozsudku, a tudíž požádal Soudní dvůr o rozhodnutí o této otázce.
In that regard, it is to be remembered that, when a question on the validity of a measure adopted by the institutions of the European Community is raised before a national court, it is for that court to decide whether a decision on the matter is necessary to enable it to give judgment and, consequently, whether it should request the Court to rule on that question.
V důsledku toho, pokud se otázky položené vnitrostátním soudem týkají platnosti pravidla práva Společenství, je Soudní dvůr v zásadě povinen rozhodnout [výše uvedený rozsudek British American Tobacco (Investments) a Imperial Tobacco, bod 34, jakož i citovaná judikatura].
Accordingly, where the national court’s questions relate to the validity of a provision of Community law, the Court is obliged in principle to give a ruling (British American Tobacco (Investments) and Imperial Tobacco, paragraph 34 and the caselaw cited).
Soudní dvůr může odmítnout rozhodnutí o předběžné otázce položené vnitrostátním soudem pouze tehdy, pokud je zejména zjevné, že výklad nebo posouzení platnosti pravidla Společenství, o které vnitrostátní soud žádá, nemají žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení nebo jestliže se jedná o hypotetický problém [výše uvedený rozsudek British American Tobacco (Investments) a Imperial Tobacco, bod 35, jakož i citovaná judikatura].
It is possible for the Court to refuse to give a preliminary ruling on a question submitted by a national court only where, inter alia, it is quite obvious that the ruling sought by that court on the interpretation or validity of Community law bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose or where the problem is hypothetical (British American Tobacco (Investments) and Imperial Tobacco, paragraph 35 and the caselaw cited).
V projednávané věci z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že žalobci v původním řízení podali k High Court of Justice žalobu směřující k přezkumu legality s cílem zpochybnit provedení směrnice 2005/35 ve Spojeném království a že takovou žalobu mohou podat, i když ke dni jejího podání ještě neuplynula lhůta stanovená k provedení této směrnice a nebylo přijato žádné vnitrostátní opatření k jejímu provedení.
In the present case, it is clear from the order for reference that the claimants in the main proceedings have made an application to the High Court for judicial review of implementation of Directive 2005/35 in the United Kingdom and that they may make such an application even though, when the application was made, the period prescribed for implementation of the directive had not yet expired and no national implementing measures had been adopted.
Mimoto před Soudním dvorem nebylo popřeno, že položené otázky jsou relevantní pro řešení sporu v původním řízení, jelikož přijetí vnitrostátních opatření majících za cíl provedení směrnice do právního řádu Spojeného království může být podmíněno platností této směrnice [viz výše uvedený rozsudek British American Tobacco (Investments) a Imperial Tobacco, bod 37].
Nor is it disputed before the Court of Justice that the questions submitted are relevant to the outcome of the main proceedings, as the adoption of national measures designed to transpose a directive into domestic law in the United Kingdom may be subject to the condition that the directive be valid (see British American Tobacco (Investments) and Imperial Tobacco, paragraph 37).
Proto se nezdá být zjevné, že by posouzení platnosti směrnice 2005/35, o které žádá předkládající soud, nemělo žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení nebo že by se jednalo o hypotetický problém.
It is therefore not obvious that the ruling sought by the national court on the validity of Directive 2005/35 bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose or concerns a hypothetical problem.
Podstatou první až třetí otázky je žádost předkládajícího soudu, aby Soudní dvůr posoudil platnost článků 4 a 5 směrnice 2005/35 ve vztahu k pravidlu 9 a pravidlu 11 písm. b) přílohy I úmluvy Marpol 73/78, pravidlu 5 a pravidlu 6 písm. b) přílohy II této úmluvy, jakož i ve vztahu k ustanovením úmluvy z Montego Bay, která
By its first three questions, the national court essentially requests the Court of Justice to assess the validity of Articles 4 and 5 of Directive 2005/35 in the light of Regulations 9 and 11(b) of Annex I, and Regulations 5 and 6(b) of Annex II, to Marpol 73/78
2008 – VĚC C-308/06 stanoví podmínky, za kterých mohou pobřežní státy vykonávat některá svá práva v jednotlivých mořských oblastech.
2008 — CASE C-308/06 and in the light of the provisions of UNCLOS which define the conditions under which coastal States may exercise certain of their rights in the various marine zones.
Žalobci v původním řízení, jakož i řecká, kyperská a maltská vláda tvrdí, že články 4 a 5 směrnice 2005/35 jsou v mnoha ohledech v rozporu jak s úmluvou Marpol 73/78, tak s úmluvou z Montego Bay.
The claimants in the main proceedings and the Greek, Cypriot and Maltese Governments submit that Articles 4 and 5 of Directive 2005/35 do not comply with Marpol 73/78 or UNCLOS in several respects.
Tím, že tyto články zejména zavádějí stupeň odpovědnosti odpovídající hrubé nedbalosti, tak podle nich vytvářejí přísnější režim odpovědnosti za úniky způsobené havárií nežli režim stanovený v článku 4 úmluvy Marpol 73/78 ve spojení s pravidlem 9 a pravidlem 11 písm. b) přílohy I této úmluvy, jakož i pravidlem 5 a pravidlem 6 písm. b) její přílohy II.
In particular, by laying down that liability is to be incurred for serious negligence, those articles establish a stricter liability regime for accidental discharges than that laid down in Article 4 of Marpol 73/78, read in conjunction with Regulations 9 and 11(b) of Annex I, and Regulations 5 and 6(b) of Annex II, to that Convention.
V tomto ohledu žalobci v původním řízení a výše uvedené vlády vycházejí z předpokladu, že legalita směrnice 2005/35 může být posuzována ve vztahu k úmluvě z Montego Bay, která je nedílnou součástí právního řádu Společenství, protože Společenství je smluvní stranou této úmluvy.
The claimants in the main proceedings and the abovementioned governments proceed on the basis that the legality of Directive 2005/35 may be assessed in the light of UNCLOS, since the Community is a party thereto and it thus forms an integral part of the Community legal order.
Podle nich může být legalita uvedené směrnice posuzována též ve vztahu k úmluvě Marpol 73/78.
In their submission, the directive’s legality may also be assessed in the light of Marpol 73/78.
Úmluva z Montego Bay totiž definuje a upravuje rozsah pravomocí smluvních stran v rámci jejich činnosti na volném moři, ve výlučné ekonomické zóně a v mezinárodních průlivech.
They state that UNCLOS defines and governs the extent of the jurisdiction of the Contracting Parties in their actions on the high seas, in their exclusive economic zones and in international straits.
Společenství tak podle jejich názoru nemá pravomoc přijmout právní předpisy, které se použijí na znečištění z plavidel neplujících pod vlajkou některého z členských států, kromě případů, kdy úmluva z Montego Bay přiznává Společenství právo takové právní předpisy přijmout.
Thus, the Community lacks the power to adopt legislation applying to discharges from ships not flying the flag of one of the Member States, save to the extent that UNCLOS accords the Community the right to adopt such legislation.
Žalobci v původním řízení dodávají, že legalita směrnice 2005/35 musí být posuzována ve vztahu k úmluvě Marpol 73/78 rovněž proto, že zákonodárce Společenství zamýšlí provést uvedenou úmluvu do práva Společenství prostřednictvím této směrnice.
The claimants in the main proceedings add that the legality of Directive 2005/35 must be assessed in the light of Marpol 73/78 for the further reason that the Community legislature seeks to implement the latter in Community law by means of that directive.
Oblast námořní dopravy je krom toho oblastí, v níž Společenství hraje roli regulátora při plnění mezinárodních povinností členských států.
Furthermore, the field of maritime transport is a field where the Community has assumed the function of regulating the implementation of the international obligations of the Member States.
Situace je obdobná situaci panující na základě Všeobecné dohody o clech a obchodu ze dne 30. října 1947 (dále jen „GATT 1947“) před uzavřením Dohody o zřízení Světové obchodní organizace, kdy Společenství, aniž by se stalo smluvní stranou GATT 1947, převzalo povinnosti členských států z důvodu své činnosti v rámci společné obchodní politiky.
The position is analogous to that under the General Agreement on Tariffs and Trade of 30 October 1947 (‘GATT 1947’) before the advent of the Agreement establishing the World Trade Organisation, where the Community, without becoming a party to GATT 1947, succeeded to the obligations of Member States through its actions under the common commercial policy.
Oblasti, na něž se tato dohoda vztahovala, tím přešly pod pravomoc Společenství, což mělo za následek, že bylo Společenství vázáno ustanoveními této dohody.
The field covered by GATT 1947 was thereby brought within the jurisdiction of the Community, its provisions having the effect of binding the Community.
Z toho vyplývá, že platnost aktu sekundárního práva Společenství může být dotčena z důvodu jeho neslučitelnosti s takovými pravidly mezinárodního práva.
It follows that the validity of a measure of secondary Community legislation may be affected by the fact that it is incompatible with such rules of international law.
Pokud je tato neplatnost uplatňována před vnitrostátním soudem, ověří Soudní dvůr podle
Where that invalidity is pleaded before a national court, the Court of Justice thus reviews,
2008 – VĚC C-308/06 článku 234 ES platnost dotyčného aktu Společenství ve vztahu ke všem pravidlům mezinárodního práva, jsou-li splněny dvě podmínky.
2008 — CASE C-308/06 pursuant to Article 234 EC, the validity of the Community measure concerned in the light of all the rules of international law, subject to two conditions.
Zaprvé musí být Společenství těmito pravidly vázáno (viz rozsudek ze dne 12. prosince 1972, International Fruit Company a další, 21/72 až 24/72, Recueil, s. 1219, bod 7).
First, the Community must be bound by those rules (see Joined Cases 21/72 to 24/72 International Fruit Company and Others [1972] ECR 1219, paragraph 7).
Zadruhé může Soudní dvůr zkoumat platnost právní úpravy Společenství ve vztahu k mezinárodní smlouvě pouze tehdy, pokud tomu nebrání povaha ani systematika této smlouvy a krom toho jsou její ustanovení z hlediska svého obsahu bezpodmínečná a dostatečně přesná (viz v tomto smyslu zejména rozsudek ze dne 10. ledna 2006, IATA a ELFAA, C-344/04, Sb. rozh. s. I-403, bod 39).
Second, the Court can examine the validity of Community legislation in the light of an international treaty only where the nature and the broad logic of the latter do not preclude this and, in addition, the treaty’s provisions appear, as regards their content, to be unconditional and sufficiently precise (see to this effect, in particular, Case C-344/04 IATA and ELFAA [2006] ECR I-403, paragraph 39).
Je tedy třeba zkoumat, zda jsou obě tyto podmínky splněny, pokud jde o úmluvu Marpol 73/78 a úmluvu z Montego Bay.
It must therefore be examined whether Marpol 73/78 and UNCLOS meet those conditions.
Zaprvé, co se týče úmluvy Marpol 73/78, je třeba bez dalšího uvést, že Společenství není smluvní stranou této úmluvy.
First, with regard to Marpol 73/78, it is to be observed at the outset that the Community is not a party to this Convention.
Mimoto se nezdá, jak již Soudní dvůr rozhodl, že by Společenství na základě Smlouvy o ES převzalo v oblasti působnosti úmluvy Marpol 73/78 pravomoci, které předtím vykonávaly členské státy, ani že by v důsledku toho ustanovení této úmluvy zavazovala Společenství (rozsudek ze dne 14. července 1994, Peralta, C-379/92, Recueil, s. I-3453, bod 16).
Furthermore, as the Court has already held, it does not appear that the Community has assumed, under the EC Treaty, the powers previously exercised by the Member States in the field to which Marpol 73/78 applies, nor that, consequently, its provisions have the effect of binding the Community (Case C-379/92 Peralta [1994] ECR I-3453, paragraph 16).
Tuto judikaturu týkající se GATT 1947 tudíž nelze použít na úmluvu Marpol 73/78.
Accordingly, this caselaw relating to GATT 1947 cannot be applied to MARPOL 73/78.
Je pravda, že všechny členské státy Společenství jsou smluvními stranami úmluvy Marpol 73/78.
It is true that all the Member States of the Community are parties to Marpol 73/78.
Nicméně vzhledem k tomu, že pravomoci vykonávané předtím členskými státy nebyly v plném rozsahu přeneseny na Společenství, nemůže Společenství pouze z toho důvodu, že všechny tyto státy jsou smluvními stranami úmluvy Marpol 73/78, být vázáno pravidly v této úmluvě obsaženými, která samo neschválilo.
Nevertheless, in the absence of a full transfer of the powers previously exercised by the Member States to the Community, the latter cannot, simply because all those States are parties to Marpol 73/78, be bound by the rules set out therein, which it has not itself approved.
Jelikož Společenství není vázáno úmluvou Marpol 73/78, pouhá okolnost, že směrnice 2005/35 má za cíl začlenit do práva Společenství některá pravidla obsažená v této úmluvě, rovněž nestačí k tomu, aby Soudnímu dvoru příslušelo zkoumat legalitu této směrnice ve vztahu k uvedené úmluvě.
Since the Community is not bound by Marpol 73/78, the mere fact that Directive 2005/35 has the objective of incorporating certain rules set out in that Convention into Community law is likewise not sufficient for it to be incumbent upon the Court to review the directive’s legality in the light of the Convention.
Nezdá se však, že by pravidlo 9, pravidlo 11 písm. b) přílohy I úmluvy Marpol 73/78 a pravidlo 5 a pravidlo 6 písm. b) přílohy II této úmluvy byla vyjádřením obyčejových pravidel zakotvených obecným mezinárodním právem.
None the less, it does not appear that Regulations 9 and 11(b) of Annex I to Marpol 73/78 and Regulations 5 and 6(b) of Annex II to that Convention are the expression of customary rules of general international law.
Za těchto okolností je nutné konstatovat, že platnost směrnice 2005/35 nemůže být posuzována ve vztahu k úmluvě Marpol 73/78, ačkoli jsou členské státy touto úmluvou vázány.
In those circumstances, it is clear that the validity of Directive 2005/35 cannot be assessed in the light of Marpol 73/78, even though it binds the Member States.
Posledně uvedená okolnost však může mít důsledky pro výklad jak úmluvy z Montego Bay, tak ustanovení sekundárního práva, která spadají do působnosti úmluvy Marpol 73/78.
The latter fact is, however, liable to have consequences for the interpretation of, first, UNCLOS and, second, the provisions of secondary law which fall within the field of application of Marpol 73/78.
Vzhledem k obyčejové zásadě dobré víry, která je součástí obecného mezinárodního práva, a článku 10 ES totiž Soudnímu dvoru přísluší tato ustanovení vykládat s ohledem na úmluvu Marpol 73/78.
In view of the customary principle of good faith, which forms part of general international law, and of Article 10 EC, it is incumbent upon the Court to interpret those provisions taking account of Marpol 73/78.
Zadruhé, pokud jde o úmluvu z Montego Bay, ta byla podepsána Společenstvím a schválena rozhodnutím 98/392, v důsledku čehož je Společenství touto úmluvou vázáno, a ustanovení této úmluvy jsou proto nedílnou součástí právního řádu Společenství (viz rozsudek ze dne 30. května 2006, Komise v. Irsko, C-459/03, Sb. rozh. s. I-4635, bod 82).
Second, UNCLOS was signed by the Community and approved by Decision 98/392, thereby binding the Community, and the provisions of that Convention accordingly form an integral part of the Community legal order (see Case C-459/03 Commission v Ireland [2006] ECR I-4635, paragraph 82).
Je tedy třeba ověřit, zda povaha a systematika úmluvy z Montego Bay, tak jak vyplývají zejména z jejího cíle, preambule a znění, nebrání přezkumu platnosti aktů Společenství ve vztahu k ustanovením této úmluvy.
It must therefore be determined whether the nature and the broad logic of UNCLOS, as disclosed in particular by its aim, preamble and terms, preclude examination of the validity of Community measures in the light of its provisions.
Hlavním cílem úmluvy z Montego Bay je kodifikovat, upřesnit a rozvinout pravidla obecného mezinárodního práva týkající se mírové spolupráce mezinárodního společenství při průzkumu, užívání a využívání námořního prostoru.
UNCLOS’s main objective is to codify, clarify and develop the rules of general international law relating to the peaceful cooperation of the international community when exploring, using and exploiting marine areas.
Podle preambule měly smluvní strany za tímto účelem v úmyslu vytvořit prostřednictvím této úmluvy právní řád pro moře a oceány, jenž by usnadnil mezinárodní plavbu, který by pamatoval na zájmy a potřeby lidstva jako celku, a zejména na zvláštní zájmy a potřeby rozvojových zemí a který by upevňoval mír, bezpečnost a spolupráci, jakož i přátelské vztahy mezi všemi státy.
According to the preamble to UNCLOS, the Contracting Parties agreed to that end to establish through UNCLOS a legal order for the seas and oceans which would facilitate international navigation, which would take into account the interests and needs of mankind as a whole and, in particular, the special interests and needs of developing countries, and which would strengthen peace, security, cooperation and friendly relations among all nations.
Z tohoto hlediska úmluva z Montego Bay zavádí právní režimy teritoriálního moře (články 2 až 33), vod tvořících průlivy používané pro mezinárodní plavbu (články 34 až 45), souostrovních vod (články 46 až 54), výlučné ekonomické zóny (články 55 až 75), kontinentálního šelfu (články 76 až 85) a volného moře (články 86 až 120).
From this viewpoint, UNCLOS lays down legal regimes governing the territorial sea (Articles 2 to 33), waters forming straits used for international navigation (Articles 34 to 45), archipelagic waters (Articles 46 to 54), the exclusive economic zone (Articles 55 to 75), the continental shelf (Articles 76 to 85) and the high seas (Articles 86 to 120).
Pro všechny tyto mořské prostory má úmluva za cíl zavést spravedlivou rovnováhu mezi zájmy států v postavení států pobřežních a zájmy států v postavení států vlajky,
For all those marine areas, UNCLOS seeks to strike a fair balance between the interests of States as coastal States and the interests of States as flag States, which may
INTERTANKO A DALŠÍ které si mohou odporovat.
INTERTANKO AND OTHERS conflict.
Naproti tomu jednotlivci v zásadě nepožívají autonomní práva a svobody na základě úmluvy z Montego Bay.
On the other hand, individuals are in principle not granted independent rights and freedoms by virtue of UNCLOS.