natgillin/translations-raw huggingface dataset:
OHIM předně tvrdí, že první argument žalobkyně, podle nějž byly potřebné překlady předloženy dopisem ze dne 21. března 2000, nebyl uplatněn před odvolacím senátem,
OHIM submits, first of all, that the applicant’s first argument, according to which the required translations were submitted by letter of 21 March 2000, was not raised before the Board of Appeal and is therefore contrary to Article 135(4) of the Rules of
4 jednacího řádu. Ve věci samé, OHIM a vedlejší účastníci popírají argumenty předložené žalobkyní.
As regards the substance of the plea, OHIM and the interveners dispute the arguments put forward by the applicant.
Co se týče starších práv, ohledně nichž žalobkyně zpochybňuje závěry odvolacího senátu, je nutno uvést, že argumentace žalobkyně v zásadě směřuje k prokázání, že se odvolací senát dopustil nesprávného právního posouzení, když se jednak domníval, že námitkové oddělení obecně dospělo ke správnému závěru, že důkaz existence těchto starších práv nebyl podán, a jednak žalobkyně konkrétně neprokázala exi -stenci svých obecně známých ochranných známek ve smyslu článku 6bis Pařížské úmluvy.
As regards the earlier rights in respect of which the applicant is disputing the Board of Appeal’s findings, it must be observed that the applicant’s line of argument seeks, essentially, to demonstrate that the Board of Appeal erred in law by holding, first, in general, that the Opposition Division was justified in concluding that the existence of those earlier rights had not been proved and, secondly, specifically, that the applicant had not established the existence of its wellknown marks within the meaning of Article 6bis of the Paris Convention.
40/94 stanoví, že námitky musí být podány písemně a musí být odůvodněny, že se za řádně podané považují až po zaplacení poplatku za podání námitek a že ten, kdo námitky podal, může ve lhůtě stanovené OHIM uvést nebo předložit skutečnosti, důkazy a vyjádření na jejich podporu.
It is not to be treated as duly entered until the opposition fee has been paid and, within a period fixed by the OHIM, the opponent may submit in support of his case facts, evidence and arguments.
OHIM konstatuje, že sdělení o námitce nesplňuje podmínky stanovené v tomto článku, nebo že ve sdělení o námitce není označena zejména starší ochranná známka nebo starší právo, na jejichž základě byla námitka podána, sdělení o námitce zamítne jako nepřípustné, ledaže zmíněné nedostatky byly odstraněny před uplynutím lhůty pro podání námitky.
2008 — CASE T-420/03 it shall reject the notice of opposition as inadmissible unless those deficiencies have been remedied before expiry of the opposition period.
2868/95, sdělí to OHIM osobě, která podala námitky, a vyzve ji k odstranění těchto nedostatků ve lhůtě dvou měsíců a v případě, že odstraněny nebudou, OHIM tuto námitku zamítne jako nepřípustnou.
Failing this, OHIM is to reject the notice of opposition as inadmissible.
) uvedených v pravidle 16 odst. 2, vyzve OHIM osobu, která námitky podala, aby tyto podrobnosti sdělila ve lhůtě, kterou jí OHIM stanoví.
) referred to in Rule 16(2), OHIM is required to call upon the opposing party to submit such particulars within a period specified by OHIM.
II-2749, bod 31, a ze dne 15. května 2007, Black & Decker v. OHIM – Atlas Copco (Trojrozměrné vyobrazení žlutočerného elektrického nástroje a další), T-239/05, T-240/05 až T-247/05, T-255/05, T-274/05 a T-280/05, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 84]. 65
It thus follows from Article 42 of Regulation No 40/94, read in conjunction with Rules 16, 17, 18 and 20 of Regulation No 2868/95, as applicable to the facts, that the legislature makes a distinction between, on one hand, the conditions which the notice of opposition must satisfy, which are laid down as conditions of admissibility of the opposition, and, on the other hand, the submission of the facts, evidence and arguments and of the documents supporting the opposition, which are matters falling within the scope of the examination of the opposition (judgments in Case T-232/00 Chef Revival USA v OHIM — Massagué Marín (Chef) [2002] ECR II-2749, paragraph 31, and of 15 May 2007 in Joined Cases T-239/05, T-240/05, T-245/05 to T-247/05, T-255/05 and T-274/05 to T-280/05 Black & Decker v OHIM — Atlas Copco (Three-dimensional representation of a yellow and black electrical power tool et al.), not published in the ECR, paragraph 84). 65
Co se týče podmínek, jejichž nedodržení ve sdělení o námitce má za následek zamítnutí námitky jakožto nepřípustné, pravidlo 18 nařízení č. 2868/95, ve znění použitelném na skutkové okolnosti, rozlišuje mezi podmínkami přípustnosti podle odstavce 1 uvedeného pravidla a podmínkami přípustnosti podle jeho odstavce 2.
As regards the conditions which, if not complied with in the notice of opposition, lead to rejection of the opposition as inadmissible, Rule 18 of Regulation No 2868/95, as applicable to the facts, distinguishes between the conditions for admissibility in paragraph 1 thereof and those in paragraph 2 thereof.
1 nařízení č. 2868/95, ve znění použitelném na skutkové okolnosti, je OHIM na základě odstavce 2 téhož pravidla povinen informovat o tom osobu podávající námitky a vyzvat ji k odstranění nedostatků ve lhůtě dvou měsíců před zamítnutím námitky z důvodu nepřípustnosti (rozsudek Chef, bod 64 výše, body 33 a 36).
As is evident from paragraph 60 above, it is only in cases in which the notice of opposition does not comply with one or more conditions of admissibility of the opposition other than those expressly referred to in Rule 18(1) of Regulation No 2868/95, as applicable to the facts, that OHIM is required, by virtue of Rule 18(2), to inform the opponent of this and to call upon him to remedy the deficiency within a period of two months before it rejects the opposition as inadmissible (Chef, cited in paragraph 64 above, paragraphs 33 and 36).
Naproti tomu právní požadavky týkající se předložení skutečností, důkazů a argumentů, jakož i podpůrné dokumentace předložené na podporu námitek, včetně překladů těchto písemností do jazyka námitkového řízení, nepředstavují podmínky přípustnosti námitek, ale podmínky spadající do přezkumu jejich meritu.
By contrast, the legal requirements concerning the presentation of the facts, evidence and observations and of the documents submitted in support of the opposition, including their translations into the language of the opposition proceedings, are not conditions of admissibility of the opposition but conditions relating to the examination of its substance.
Námitkové oddělení proto není povinno upozornit osobu podávající námitky na nedostatek spočívající v jejím opomenutí předložit takovéto důkazní materiály na podporu jejích námitek nebo překlad těchto materiálů do jazyka námitkového řízení (v tomto smyslu viz rozsudky Chef, bod 64 výše, body 37, 52 a 53, a LURA-FLEX, bod 31 výše, body 55 a 56).
Therefore, the Opposition Division is not required to point out to the opponent the deficiency constituted by its failure to produce such evidence in support of the opposition or a translation of that evidence into the language of the opposition proceedings (see, to that effect, Chef, cited in paragraph 64 above, paragraphs 37, 52 and 53, and LURA-FLEX, cited in paragraph 31 above, paragraphs 55 and 56).
Zamítnutí námitek představuje v tomto případě důsledek nesplnění hmotněprávní podmínky námitek, neboť osoba podávající námitky tím, že v dané lhůtě nepředloží relevantní důkazy na podporu námitek, neprokáže existenci skutečností nebo práv, na nichž jsou založeny její námitky [rozsudek Chef, bod 64 výše, bod 44, a usnesení Soudu ze dne 17. listopadu 2003, Strongline v. OHIM – Scala (SCALA), T-235/02, Recueil, s. II-4903, bod 39].
The rejection of the opposition in such a case is the consequence of a failure to comply with a substantive condition of the opposition, since the opponent, by failing to present within the prescribed period the relevant evidence and supporting documents, fails to prove the existence of the facts or the rights on which his opposition is founded (Chef, cited in paragraph 64 above, paragraph 44, and order in Case T-235/02 Strongline v OHIM — Scala (SCALA) [2003] ECR II-4903, paragraph 39).
V projednávané věci je nesporné, že OHIM faxem ze dne 20. března 2000 informoval žalobkyni o tom, že zejména ne všechny z výrobků a služeb chráněných jejími staršími právy označila správně, a poskytl jí dvouměsíční lhůtu k odstranění těchto nedostatků, která uplynula dnem 20. května 2000.
In the present case it is common ground that, by fax of 20 March 2000, OHIM informed the applicant that, inter alia, it had not correctly identified all the goods and services protected by its earlier rights and granted it a period of two months, which expired on 20 May 2000, to remedy those deficiencies.
456 466 doručila OHIM kopii přihlášky ochranné známky zveřejněné ve španělském Úředním věstníku průmyslového vlastnictví v roce 1964 a aktu o převodu tohoto práva na její osobu, s překlady obou zmíněných dokumentů do angličtiny a ohledně španělských zápisů č. 2 163 613 a 2 163 616 kopie formulářů španělských přihlášek, v nichž jsou zmíněny dotčené služby, a kopie španělských rozhodnutí o zápisu, která obsahovala odkazy na třídy 38 a 41, ale nebyly v nich zmiňovány seznamy konkrétně dotčených služeb, jakož i překlad pouze těchto rozhodnutí do angličtiny.
Secondly, it sent to OHIM, as regards Spanish registration No 456 466, a copy of the trade mark application published in the Spanish Official Bulletin of Intellectual Property in 1964 and of the official transfer of that right to it, with their translations into English, and, as regards Spanish registrations Nos 2 163 613 and 2 163 616, copies of the Spanish registration application forms, referring to the relevant services, and copies of the Spanish registration decisions, which referred to Classes 38 and 41 respectively but did not refer to the list of services specifically covered by those registrations, and the translation into English of the decisions alone.
Konečně je nesporné, že námitkové oddělení faxem ze dne 7. srpna 2000 sdělilo žalobkyni, že španělské zápisy č. 2 035 508 až 2 035 513, 2 227 732 a 2 227 734 nejsou brány v úvahu, jelikož výrobky a služby, k nimž se vztahují, nebyly označeny v jazyce řízení, a stanovilo jí čtyřměsíční lhůtu, jež uplynula dne 17. prosince 2000, aby uvedla
Lastly, it is common ground that, by fax of 7 August 2000, the Opposition Division informed the applicant that Spanish registrations Nos 2 035 508 to 2 035 513, 2 227 732 and 2 227 734 would not be taken into consideration on the ground that the goods and services which they covered had not been specified in the language
) nebo předložila skutečnosti, důkazy a vyjádření na podporu svých námitek, přičemž uvedlo, že všechny dokumenty musí být buďto vyhotovené v jazyce námitkového řízení, anebo k nim musí být připojen překlad.
) of the opposition proceedings. It granted the applicant a period of four months, expiring on 17 December 2000, to submit facts, evidence and observations in support of its op position, stating that all documents had to be in the language of the opposition proceed ings or accompanied by a translation.
Faxem ze dne 20. listopadu 2000 byla tato lhůta prodloužena do 20. ledna 2001.
By fax of 20 November 2000, that period was extended up to 20 January 2001.
Ze spisu vyplývá, že žalobkyně v odpovědi na tento fax předložila dne 19. ledna 2001 pouze dokumenty, jež měly prokázat dobré jméno jejích starších ochranných známek.
The file shows that, by way of reply to that fax, the applicant, on 19 January 2001, provided only documents designed to prove the reputation of its earlier marks.
Z toho zaprvé vyplývá, že žalobkyně v rozporu s tím, co tvrdí, nepředložila námitkovému oddělení potřebné důkazy k prokázání existence svých španělských ochranných známek č. 2 163 613, 2 163 616 a 456 466.
It follows that, first, contrary to what the applicant asserts, it did not submit to the Opposition Division the evidence necessary to prove the existence of its Spanish trade marks Nos 2 163 613, 2 163 616 and 456 466.
Jak se totiž uvádí v bodech 10 a 11 výše, žalobkyně v tomto dopise nepředložila ani osvědčení o španělském zápisu ochranné známky č. 456 466, ani žádný jiný úřední doklad, popřípadě doprovázený překladem do angličtiny, v němž by byly zmiňovány všechny hmotněprávní a procesní důkazní prostředky týkající se tohoto práva a který by námitkovému oddělení umožnil považovat jeho existenci za prokázanou, třebaže námitkové oddělení výslovně uvedlo, že tyto důkazní prostředky a jejich případný překlad měly být předloženy k prokázání existence dotčených starších práv (viz body 12 a 13 výše).
In fact, as it has been shown in paragraphs 10 and 11 above, in that letter the applicant did not produce either the Spanish registration certificate for trade mark No 456 466 or any other official document, together with its translation into English if necessary, referring to all the substantive and procedural evidence relating to that right and which would have enabled the Opposition Division to consider its existence established, even though the Opposition Division had expressly stated that that evidence and any translations of it had to be provided in order to prove the existence of the earlier marks at issue (see paragraphs 12 and 13 above).
Žalobkyně nepředložila ani žádný úřední doklad, popřípadě doprovázený překladem do angličtiny, který by dokládal zejména výrobky nebo služby, pro něž byly zapsány ochranné známky č. 2 163 613 a 2 163 616, ani žádný dokument, který by prokazoval obecnou známost dotčených starších ochranných známek.
Likewise, the applicant did not produce any official document, together with its translation into English if necessary, providing evidence of, inter alia, the goods and services for which trade marks Nos 2 162 613 and 2 163 616 had been registered or provide any document to prove that the relevant earlier marks were well known.
Označení výrobků a služeb, jichž se týkají starší ochranné známky, v jazyce námitkového řízení však nepředstavuje překlad důkazů o existenci dotčených starších práv a nemůže být k němu připodobňován (viz v tomto smyslu rozsudek Chef, bod 64 výše, bod 64), a při neexistenci překladu důkazů o existenci těchto starších práv do jazyka námitkového řízení se námitkové oddělení mohlo právem domnívat, že námitky byly neopodstatněné, v rozsahu, v němž se opíraly o práva, jejichž existence nebyla prokázána (viz bod 67 výše, a v tomto smyslu rozsudek Chef, bod 64 výše, body 44 a 57).
The specification in the language of the opposition proceedings of the goods and services covered by the earlier marks does not constitute, and cannot be treated as equivalent to, a translation of the evidence of the existence of the earlier marks at issue (see, to that effect, Chef, cited in paragraph 64 above, paragraph 64) and, in the absence of any translation into the language of the opposition proceedings of evidence of the existence of those earlier rights, the Opposition Division was justified in holding that the opposition was unfounded in so far as it relied on rights the existence of which had not been proved (see paragraph 67 above and, in support of this, Chef, cited in paragraph 64 above, paragraphs 44 and 57).
Krom toho, jelikož se důkaz existence starších práv týkal meritu námitek, skutečnost, že námitkové oddělení mělo za to, že námitky byly přípustné i v rozsahu, v němž se zakládaly na starších právech, jejichž existenci námitkové oddělení následně považovalo za neprokázanou, není znakem rozporu v odůvodnění námitkového oddělení.
Furthermore, since the evidence of the existence of the earlier rights related to the substance of the opposition, the fact that the Opposition Division held that the opposition was admissible even though it was founded on earlier rights the existence of which it subsequently held not to be established does not reveal any conflict in the reasoning of the Opposition Division.
Navíc v rozporu s tím, co tvrdí žalobkyně, námitkové oddělení nemělo povinnost od ní požadovat, aby předložila chybějící překlady, nebo ji informovat o zjevně nedostatečné povaze důkazů předložených k prokázání dotčených práv, a stanovit jí lhůtu k napravení těchto nedostatků.
In addition, contrary to what the applicant claims, the Opposition Division was under no obligation to ask it to submit the missing translations or to inform it that the evidence submitted was clearly inadequate for the purposes of proving the existence of the rights at issue and to set it a period within which to remedy those omissions.
Zatřetí, i za předpokladu, že by vedlejší účastníci skutečně uznali „platnost“ španělského zápisu č. 2 163 616, či dokonce ostatních dotčených starších práv, quod non, námitkové oddělení a odvolací senát by neměly povinnost považovat existenci těchto práv za prokázanou.
Thirdly, even on the assumption that the interveners had actually recognised the ‘validity’ of Spanish registration No 2 163 616, or indeed that of the other earlier rights at issue, which they did not do, that fact did not place the Opposition Division and the Board of Appeal under an obligation to hold that the existence of those rights had been proved.
Článek 8 nařízení č. 40/94 v podstatě stanoví, že relativní důvod pro zamítnutí zápisu ochranné známky Společenství je dán pouze tehdy, pokud přihlášená ochranná známka koliduje se starší ochrannou známkou.
Article 8 of Regulation No 40/94 provides, essentially, that a relative ground for refusal of registration of a Community trade mark exists only if there is a conflict between the Community trade mark for which registration is sought and another earlier mark.
Podle judikatury přísluší OHIM, aby na základě důkazů, které je povinna předložit osoba podávající námitky, přezkoumal existenci ochranných známek dovolávaných na podporu námitek [viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 21. dubna 2005, PepsiCo v. OHIM – Intersnack Knabber-Gebäck (RUFFLES), T-269/02, Sb. rozh. s. II-1341, bod 26].
Under the case-law, it is for OHIM to ascertain, on the basis of evidence which it is up to the opponent to produce, the existence of the national mark relied on in support of the opposition (see, to that effect, Case T-269/02 PepsiCo v OHIM — Intersnack Knabber-Gebäck (RUFFLES) [2005] ECR II-1341, paragraph 26).
Tvrzení, které žalobkyně vyvozuje z údajného tichého souhlasu vedlejších účastníků řízení ohledně existence jednoho, či dokonce několika, z jejích starších práv, proto musí být odmítnuto.
Consequently, the argument that the applicant derives from the interveners’ alleged agreement as regards the existence of one or even several of its earlier rights must be rejected.
Z předchozích skutečností a úvah vyplývá, že se odvolací senát nedopustil nesprávného posouzení tím, že potvrdil názor námitkového oddělení, jež dospělo k závěru, že důkaz o existenci starších ochranných známek č. 2 163 613, 2 163 616 a 456 466 nebyl podán a že námitky nebyly opodstatněné v rozsahu, v němž byly založeny na těchto právech.
It follows from all of the foregoing that the Board of Appeal did not err in endorsing the Opposition Division, which concluded that the existence of earlier marks Nos 2 163 613, 2 163 616 and 456 466 had not been proved and that the opposition was unfounded in so far as it was based on those rights.
První část druhého žalobního důvodu musí být tudíž zamítnuta, aniž by bylo nutno rozhodnout o přípustnosti prvního tvrzení uplatňovaného žalobkyní (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 23. března 2004, Francie v. Komise, C-233/02, Recueil, s. I-2759, bod 26).
Consequently, the first branch of the second plea must be rejected, without it being necessary to rule on the admissibility of the first argument put forward by the applicant (see, to that effect, Case C-233/02 France v Commission [2004] ECR I-2759, paragraph 26).
– K důkazu existence starších obecně známých ochranných známek
— The evidence of the existence of the earlier wellknown marks
Podle článku 2 společného doporučení ohledně ustanovení týkajících se ochrany obecně známých ochranných známek přijatého během společného zasedání shromáždění Pařížské unie a Valného shromáždění Světové organizace duševního vlastnictví (WIPO) na 34. řadě schůzek shromáždění členských států WIPO (od 20. do 29. září 1999), při určení, zda je ochranná známka všeobecně známá ve smyslu Pařížské úmluvy, vezme příslušný orgán v úvahu jakoukoli okolnost, z níž by se dalo vyvodit, že ochranná známka je obecně známá, zejména stupeň její známosti či uznávání ochranné známky v příslušném okruhu veřejnosti; trvání, významnost a zeměpisné rozšíření jakéhokoli užívání ochranné známky; trvání, významnost a zeměpisné rozšíření jakéhokoli užívání ochranné známky včetně reklamy nebo rozšíření a prezentace výrobků nebo služeb, pro něž je ochranná známka použita, na veletrzích či výstavách; trvání a zeměpisné rozšíření jakéhokoli zápisu nebo přihlášky k zápisu ochranné známky, v míře, ve které odrážejí užívání nebo uznávání ochranné známky; případy, kdy byla přiznána ochrana práv vyplývajících z ochranné známky, především, do jaké míry byla ochranná známka příslušnými orgány prohlášena za obecně známou; hodnota spojená s ochrannou známkou.
Under Article 2 of the joint recommendation concerning the provisions on the protection of wellknown trademarks, adopted by the Assembly of the Paris Union and the General Assembly of the World Intellectual Property Organisation (WIPO) at the 34th series of meetings of assemblies of the Member States of the WIPO (of 20 to 29 September 1999), in determining whether a mark is a wellknown mark within the meaning of the Paris Convention, the competent authority can take into account any circumstances from which it may be inferred that the mark is well known, including: the degree of knowledge or recognition of the mark in the relevant sector of the public; the duration, extent and geographical area of any use of the mark; the duration, extent and geographical area of any promotion of the mark, including advertising or publicity and the presentation, at fairs or exhibitions, of the goods and/or services to which the mark applies; the duration and geographical area of any registrations, and/or any applications for registration, of the mark, to the extent to which they reflect use or recognition of the mark; the record of successful enforcement of rights in the mark, in particular, the extent to which the mark has been recognised as well known by competent authorities; the value associated with the mark.
V projednávané věci vyplývá ze spisu, že k prokázání existence svých starších ochranných známek obecně známých ve Španělsku, v Irsku, Řecku a ve Spojeném království žalobkyně námitkovému oddělení předložila zaprvé výňatky z katalogů svých výrobků, které ukazují, že označení „boomerang“ je užíváno pro různé sportovní oděvy a oděvní doplňky a sportovní vybavení, zadruhé fotografické snímky dvou vzducholodí nesoucích nápis „boomerang“, jež byly pořízeny u příležitosti jisté sportovní události, a zatřetí několik článků ze španělských novin o klubu sálové kopané nesoucím název „Boomerang Interviú“ – a posléze „Boomerang“ –, který byl sponzorovaný žalobkyní.
In the present case, it is apparent from the case-file that, in order to establish the existence of its earlier wellknown marks in Spain, Ireland, Greece and the United Kingdom, the applicant produced before the Opposition Division, first, extracts from catalogues of its goods, showing that the trade name ‘Boomerang’ is used for a variety of sports clothing, accessories and equipment, secondly, a photograph of two zeppelin-shaped balloons which bear the word ‘Boomerang’ taken at a sporting event and, thirdly, various articles from Spanish newspapers relating to an indoor-soccer club called ‘Boomerang Interviú’ and, later, ‘Boomerang’, sponsored by the applicant.