natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Krom toho se zdá, že pro uplatnění těchto pravidel je rozhodujícím kritériem vztah mezi pracovníkem a daným systémem sociálního zabezpečení členského státu, ve kterém byl pracovník po určitou dobu pojištěn, aniž by se zohlednilo místo, kde svou pracovní činnost vykonával.
Furthermore, it is evident that what matters for the application of those rules is the relationship between a worker and the social security system of a particular Member State under which he has been insured for a given period, rather than the place where an occupational activity is carried out.
Komise z toho vyvozuje, že pokud by se postupovalo v souladu s argumentací SVB, snížila by se tím podstatně účinnost zásady započtení zakotvené v nařízení č. 1408/71.
The Commission concludes that, if the SVB’s reasoning were to be followed, that would deprive the principle of aggregation provided for by Regulation No 1408/71 of much of its effectiveness.
Žádné ustanovení práva Společenství nicméně neukládá, aby dávky sociálního zabezpečení byly skutečně vypláceny do třetích států.
None the less, no provision of Community law requires social benefits actually to be paid in nonMember States.
Způsoby vyplácení těchto dávek jsou nadále upraveny vnitrostátním právem.
The detailed rules for the payment of those benefits continue to be governed by national law.
Řecká a italská vláda sdílejí v podstatě názor Komise.
The Greek and Italian Governments essentially share the Commission’s view.
Řecká vláda upozorňuje také na význam článku 36 prováděcího nařízení, který se vztahuje na situaci žadatele, jenž v době podání žádosti o dávky nemá bydliště na území Společenství.
The Greek Government also draws attention to the importance of Article 36 of the implementing regulation, which refers to the situation of a claimant who is not resident in the Community when he claims benefits.
Je třeba připomenout, že Soudní dvůr rozhodl, že článek 51 Smlouvy o EHS (později článek 51 Smlouvy o ES, nyní po změně článek 42 ES) umožňuje, aby nadále existovaly rozdíly mezi systémy sociálního zabezpečení členských států, a proto i rozdíly mezi nároky osob, které v těchto státech pracují (rozsudek ze dne 7. února 1991,Rönfeldt, C-227/89, Recueil, s. I-323, bod 12).
The Court has held that Article 51 of the EEC Treaty (subsequently Article 51 of the EC Treaty, and now, after amendment, Article 42 EC) leaves in being differences between the Member States’ social security schemes and, consequently, in the rights of persons working in the Member States (Case C-227/89 Rönfeldt [1991] ECR I-323, paragraph 12).
Nařízení č. 1408/71 nezavádí společný systém sociálního zabezpečení, ale umožňuje, aby nadále existovaly rozdílné vnitrostátní systémy a jeho jediným cílem je zajistit koordinaci těchto vnitrostátních systémů (rozsudek ze dne 5. července 1988, Borowitz, 21/87, Recueil, s. 3715, bod 23).
Regulation No 1408/71 does not set up a common scheme of social security, but allows different national social security schemes to exist and its sole objective is to ensure the coordination of those schemes (Case 21/87 Borowitz [1988] ECR 3715, paragraph 23).
Je nesporné, že nařízení č. 1408/71 se výslovně nevztahuje na situaci dotčenou v původním řízení, pokud jde o dopad místa bydliště pojištěného v době podání jeho žádosti o starobní důchod na výpočet jeho nároků na důchod za období odpracovaná v jednotlivých členských státech.
It is common ground that Regulation No 1408/71 does not expressly address the situation at issue in the main proceedings, concerning the effect of the place of residence of the person insured when he claims an old-age pension on the calculation of his pension rights in respect of periods worked in various Member States.
Článek 2 uvedeného nařízení totiž ke svému použití vyžaduje splnění pouze dvou podmínek, a sice, aby pracovník byl státním příslušníkem jednoho z členských států (nebo aby měl status osoby bez státní příslušnosti nebo uprchlíka s bydlištěm na území jednoho z členských států) a aby podléhal právním předpisům jednoho nebo více členských států.
Article 2 of that regulation requires only, for its application, the fulfilment of two conditions: the worker must be a national of one of the Member States (or be a stateless person or refugee residing within the territory of one of the Member States) and be or have been subject to the legislation of one or several Member States.
Co se týče článku 10 téhož nařízení, ten zakazuje ustanovení o bydlišti pouze mezi členskými státy.
As regards Article 10 of Regulation No 1408/71, it prohibits residence clauses only between Member States.
Jak nicméně zdůrazňuje generální advokát v bodě 44 svého stanoviska, nařízení č. 1408/71 usiluje o dosažení cíle definovaného v článku 51 Smlouvy tím, že předchází negativním účinkům, které by výkon svobody pohybu pracovníků mohl mít na nároky pracovníků a jejich rodinných příslušníků na dávky sociálního zabezpečení, zejména pokud jde o pracovní život migrujících pracovníků, kteří hradili pojistné do různých systémů sociálního zabezpečení, a poskytuje tedy pracovníkům právní jistotu, že si podobně jako pracovník, který nevykonal své právo na svobodu pohybu v rámci Společenství, zachovají nároky na důchod vyplývající z pojistného, které hradili do důchodových systémů.
However, as the Advocate General notes in point 44 of his Opinion, Regulation No 1408/71 seeks to achieve the objective set out in Article 51 of the Treaty by preventing the possible negative effects that the exercise of the freedom of movement for workers could have on the enjoyment, by workers and their families, of social security benefits, in particular so far as concerns the career of migrant workers who have contributed to various social security systems, and thus to provide workers with legal certainty that they will retain the pension rights deriving from their contributions to pension systems in a similar way to a worker who has not exercised his right to freedom of movement within the Community.
Tím, že článek 48 zmíněného nařízení upravuje započtení dob pojištění kratších než jeden rok získaných podle právních předpisů určitého členského státu k dobám pojištění získaným v dalších členských státech, přispívá k zajištění svobody pohybu pracovníka mezi členskými státy.
In dealing with the aggregation of insurance periods of less than one year completed under the legislation of a given Member State with insurance periods completed in other Member States, Article 48 of Regulation No 1408/71 contributes to guaranteeing freedom of movement for workers between the Member States.
Proto je třeba konstatovat, že tento článek 48, který ostatně nepodmiňuje své použití místem bydliště pracovníka v době podání jeho žádosti o starobní důchod, nemůže být vykládán v tom smyslu, že pouhé přemístění bydliště dotčené osoby do třetího státu může zpochybnit její právo na to, aby byl její starobní důchod vypočítán podle pravidel uvedených ve zmíněném článku.
Consequently, Article 48, the application of which, moreover, does not depend on the place of residence of the worker when he claims an old-age pension, cannot be interpreted as meaning that the mere fact that he has moved his place of residence to a nonMember State will call into question his right to have his old-age pension calculated in accordance with the rules set out in that article.
36 odst. 3 prováděcího nařízení vyplývá jednak, že žádost o starobní důchod může být podána osobou, která nemá bydliště v členském státě a jednak, že tato žádost musí být podána příslušné instituci členského státu, jehož právním předpisům žadatel naposledy podléhal.
In addition, it follows from the wording of Article 36(3) of the implementing regulation, first, that an old-age pension claim can be submitted by a non-resident in a Member State and, secondly, it must be addressed to a competent institution of the Member State to whose legislation the claimant was last subject.
Zákonodárce Společenství měl tedy vskutku v úmyslu zohlednit takovou situaci, jako je situace K. D. Chucka jakožto osoby, která má bydliště ve třetím státě a je bývalým pracovníkem, který hradil pojistné v několika členských státech.
The Community legislature has indeed, therefore, envisaged a situation such as that of Mr Chuck, as a resident of a nonMember State and a former worker who has paid contributions in several Member States.
Krom toho je třeba uvést, že poslední dotčený členský stát nemá povinnost vyplatit tento důchod na území třetího státu.
Moreover, it should be pointed out that the last Member State concerned is not subject to an obligation to pay that pension in a nonMember State.
Podobně jak uvedl generální advokát, je totiž třeba poukázat na to, že i když článek 10 nařízení č. 1408/71 zakotvuje vymahatelný nárok na výplatu důchodu v kterémkoliv členském státě, uvedené nařízení ani žádné ustanovení práva Společenství neukládá členským státům povinnost vyplácet důchody do třetích států.
The Court, following the example of the Advocate General, would point out that, while Article 10 of Regulation No 1408/71 introduces a binding right to have a pension paid in any Member State, neither that regulation nor any provision of Community law requires Member States to pay pensions in nonMember States.
Z toho vyplývá, že praktické podmínky vyplácení takového starobního důchodu nadále podléhají ustanovením vnitrostátního práva členského státu, v němž se nachází instituce příslušná pro vyplácení tohoto důchodu.
It follows that the detailed arrangements for paying such an old-age pension remain subject to the provisions of the national law of the Member State of the institution responsible for paying the pension.
2 nařízení č. 1408/71 ukládá příslušné instituci členského státu, v němž měl pracovník, který je státním příslušníkem některého členského státu, naposledy bydliště, aby pro výpočet starobního důchodu tohoto pracovníka, jenž měl v době podání žádosti o přiznání tohoto důchodu bydliště ve třetím státě, zohlednila doby odpracované v jiném členském státě za stejných podmínek, jako kdyby měl tento pracovník své bydliště vždy na území Společenství.
In the light of the foregoing considerations, the answer to the question referred must be that Article 48(2) of Regulation No 1408/71 requires the competent institution of the last Member State in which a worker who is a national of a Member State resided to take into account, in the calculation of the old-age pension of that worker, who, when he submits his pension claim is resident in a nonMember State, of the periods worked in another Member State under the same conditions as if that worker still resided in the Community.
Věc C-346/06
Case C-346/06
Dirk Rüffert, jednající jako správce konkurzní podstaty společnosti Objekt und Bauregie GmbH & Co. KG v.Land Niedersachsen [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Celle (Německo)]
Dirk Rüffert, in his capacity as liquidator of the assets of Objekt und Bauregie GmbH & Co. KG v Land Niedersachsen (Reference for a preliminary ruling from the Oberlandesgericht Celle)
„Článek 49 ES – Volný pohyb služeb – Omezení – Směrnice 96/71/ES – Vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb – Postupy při zadávání veřejných zakázek na stavební práce – Sociální zabezpečení pracovníků“
(Article 49 EC — Freedom to provide services — Restrictions — Directive 96/71/EC — Posting of workers in the context of the provision of services — Procedures for the award of public works contracts — Social protection of workers)
Volný pohyb služeb – Vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb – Směrnice 96/71 (Směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/71, čl.
Freedom to provide services — Posting of workers in the framework of the provision of services — Directive 96/71
SHRNUTÍ – VĚC C-346/06
SUMMARY — CASE C-346/06
Volný pohyb služeb – Vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb – Směrnice 96/71 (Směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/71, článek 3)
Freedom to provide services — Posting of workers in the framework of the provision of services — Directive 96/71
Volný pohyb služeb – Vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb – Směrnice 96/71 (Směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/71)
Freedom to provide services — Posting of workers in the framework of the provision of services — Directive 96/71
Volný pohyb služeb – Omezení – Vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb (Článek 49 ES; směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/71, čl.
Freedom to provide services — Restrictions — Posting of workers in the framework of the provision of services
členských státech v rámci nadnárodního poskytování služeb.
in the framework of the transnational provision of services.
(viz body 26, 30–31)
(see paras 26, 30, 31)
Článek 3 odst. 7 směrnice 96/71 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb nemůže být vykládán v tom smyslu, že umožňuje hostitelskému členskému státu podřídit poskytování služeb
Article 3(7) of Directive 96/71 concerning the posting of workers in the framework of the provision of services cannot be interpreted as allowing the host Member State to make the provision of services in its territory conditional on the observance of terms
na jeho území dodržování pracovních podmínek, které jdou nad kogentní ustanovení zajišťující minimální ochranu.
and conditions of employment which go beyond the mandatory rules for minimum protection.
Členský stát není oprávněn uložit na základě směrnice 96/71 podnikům usazeným v jiných členských státech povinnost uplatňovat mzdu stanovenou kolektivní smlouvou platnou v místě uskutečnění dotčených plnění, která není prohlášena za všeobecně použitelnou, tím, že opatřením legislativního charakteru uloží zadavateli, aby zadával veřejné zakázky na stavební práce pouze podnikům, které se při podání nabídky písemně zavážou, že svým zaměstnancům zaplatí jako protihodnotu za uskutečnění dotčených plnění přinejmenším odměnu stanovenou v uvedené kolektivní smlouvě.
A Member State is not entitled to impose, pursuant to Directive 96/71, on undertakings established in other Member States, a rate of pay provided for by a collective agreement in force at the place where the services concerned are performed and not declared to be of general application, by requiring, by a measure of a legislative nature, the contracting authority to designate as contractors for public works contracts only contractors which, when submitting their tenders, agree in writing to pay their employees, in return for performance of the services concerned, at least the wage provided for in the collective agreement.
3 odst. 1 prvním pododstavci písm. a) až g), výslovně stanoví stupeň ochrany, jehož dodržování má hostitelský stát právo uložit podnikům usazeným v jiných členských státech ve prospěch jejich pracovníků vysílaných na území uvedeného hostitelského členského státu.
As regards the matters referred to in Article 3(1), first subparagraph, (a) to (g), Directive 96/71 expressly lays down the degree of protection for workers of undertakings established in other Member States who are posted to the territory of the host Member State which the latter State is entitled to require those undertakings to observe.
3 odst. 1 prvním pododstavci písm. a) až g) směrnice 96/71, pokud uvedení pracovníci již nemají na základě zákona nebo kolektivních smluv výhodnější pracovní podmínky v členském státě původu ohledně záležitostí, kterých se týká uvedené ustanovení.
Therefore — without prejudice to the right of undertakings established in other Member States to sign of their own accord a collective labour agreement in the host Member State, in particular in the context of a commitment made to their own posted staff, the terms of which might be more favourable — the level of protection which must be guaranteed to workers posted to the territory of the host Member State is limited, in principle, to that provided for in Article 3(1), first subparagraph, (a) to (g), of Directive 96/71, unless, pursuant to the law or collective agreements in the Member State of origin, those workers already enjoy more favourable terms and conditions of employment as regards the matters referred to in that provision.
Směrnice 96/71 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb, vykládaná ve světle článku 49 ES, brání opatření legislativního charakteru přijatému orgánem členského státu, které ukládá zadavateli, aby zadával veřejné zakázky na stavební práce pouze podnikům, které se při podání nabídky písemně zavážou, že svým zaměstnancům zaplatí jako protihodnotu za uskutečnění dotčených plnění přinejmenším odměnu stanovenou v kolektivní smlouvě platné
Directive 96/71 concerning the posting of workers in the framework of the provision of services, read in the light of Article 49 EC, precludes an authority of a Member State from adopting a measure of a legislative nature requiring the contracting authority to designate as contractors for public works contracts only contractors which, when submitting their tenders, agree in writing to pay their employees, in return for performance of the services concerned, at least the wage provided for in the collective agreement in force at the place where those services
je závazná na základě účinků dotčených právních předpisů pouze pro část odvětví stavebnictví vzhledem k tomu, že se jednak tyto právní předpisy použijí pouze na veřejné zakázky a nevztahují se na soukromé zakázky, a jednak, že uvedená kolektivní smlouva nebyla prohlášena za všeobecně použitelnou, a jelikož žádná indicie neumožňuje učinit závěr, že ochrana vyplývající z takové mzdy je pro pracovníka činného v odvětví stavebnictví nezbytná pouze tehdy, pokud je tento pracovník zaměstnán v rámci veřejné zakázky, a nikoli pokud pracuje v rámci soukromé zakázky.
collective agreement is applicable, as a result of the legislation at issue, only to a part of the construction sector, since, first, that legislation applies solely to public contracts and not to private contracts and, second, that collective agreement has not been declared universally applicable, and inasmuch as there is no evidence to support the conclusion that the protection resulting from such a rate of pay is necessary for a construction sector worker only when he is employed in the context of a public works contract but not when he is employed in the context of a private contract.
Pokud je úspěšným uchazečům o veřejné zakázky na stavební práce a nepřímo jejich subdodavatelům ukládáno, aby používali minimální mzdu stanovenou v takové kolektivní smlouvě, mohou takové právní předpisy uložit poskytovatelům služeb usazeným v jiném členském státě, kde je minimální mzda nižší, dodatečnou hospodářskou zátěž, která může znemožnit, ztížit nebo učinit méně atraktivním poskytování jejich služeb v hostitelském státě.
By requiring undertakings performing public works contracts and, indirectly, their subcontractors to apply the minimum wage laid down by such a collective agreement, such legislation may impose on service providers established in another Member State where minimum rates of pay are lower an additional economic burden that may prohibit, impede or render less attractive the provision of their services in the host Member State.
Takové opatření může tudíž představovat omezení ve smyslu článku 49 ES.
Therefore, such a measure is capable of constituting a restriction within the meaning of Article 49 EC.
Ze stejných důvodů nelze výše uvedené omezení považovat ani za omezení, které může být odůvodněno cílem směřujícím k zajištění ochrany nezávislosti odborů při organizaci pracovního života.
For the same reasons, the restriction also cannot be considered to be justified by the objective of ensuring protection for independence in the organisation of working life by trade unions.
Takové omezení nelze považovat za opatření, které může být odůvodněno cílem ochrany pracovníků, jelikož mzda stanovená takovou kolektivní smlouvou
Such a restriction cannot be considered to be justified by the objective of ensuring the protection of workers inasmuch as the rate of pay fixed by such a
(viz body 36–43 a výrok)
(see paras 36-43, operative part)
Tato předběžná otázka umožní Soudnímu dvoru přidat do své judikatury nový prvek týkající se problematiky vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb.
This reference for a preliminary ruling will allow the Court to build on its existing caselaw on the posting of workers in the framework of the provision of services.
v místě plnění stanovená platnou kolektivní smlouvou, pod hrozbou sankce, která může vést až k vypovězení smlouvy o provedení stavebních prací, pokud kolektivní smlouva, na kterou odkazuje tento právní předpis, není prohlášená za všeobecně použitelnou.
that may go as far as the termination of the works contract, where the collective agreement to which the legislation in question refers is not declared to be of universal application.
Předkládající soud totiž svou otázkou Soudní dvůr vyzývá, aby porovnal význam volného pohybu služeb a význam požadavků vyplývajících z ochrany pracovníků a předcházení sociálnímu dumpingu.
The question raised by the court making the reference once again calls on the Court to strike a balance between the freedom to provide services, on the one hand, and the overriding requirements of the protection of workers and the prevention of social dumping, on the other.
Tato žádost vyvstala v rámci sporu mezi Rechtsanwalt Dr. Dirk Rüffert als Insolvenz -verwalter über das Vermögen der Objekt und Bauregie GmbH & Co. KG (Objekt und Bauregie, GmbH & Co. KG, zastoupená Dirkem Rüffertem, advokátem jednajícím jako správce konkursní podstaty společnosti), žalovanou ve sporu v původním řízení, a Land Niedersachsen (spolková země Dolní Sasko), žalobkyní ve sporu v původním řízení, ve věci vypovězení smlouvy o dílo uzavřené mezi uvedenou společností a touto spolkovou zemí v rámci veřejné zakázky na stavební práce. 3.
That question has been raised in the course of a dispute between Rechtsanwalt Dr. Dirk Rüffert, in his capacity as liquidator of the company Objekt und Bauregie GmbH & Co. KG, defendant in the main proceedings, and Land Niedersachsen, applicant and respondent (‘the applicant’) in the main proceedings, regarding the termination of a works contract between the company and Land Niedersachsen in the context of a public works contract. 3.
Přesněji řečeno, Oberlandesgericht Celle (Německo) v podstatě žádá Soudní dvůr, aby se vyslovil k tomu, zda právo Společenství musí být vykládáno v tom smyslu, že brání vnitrostátnímu právnímu předpisu o zadávání veřejných zakázek, který ukládá úspěšným uchazečům a nepřímo jejich subdodavatelům vyplácet svým vyslaným pracovníkům v rámci plnění veřejné zakázky přinejmenším takovou odměnu, jaká je
More precisely, the Oberlandesgericht (Higher Regional Court), Celle (Germany), essentially asks the Court to rule whether Community law must be interpreted as precluding national legislation on the award of public contracts that requires contractors and, indirectly, their subcontractors to pay workers posted in the framework of the performance of a public contract at least the remuneration prescribed by the collective agreement in force at the place where those services are performed, on pain of penalties
V tomto stanovisku chci ukázat, proč nemohou být směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/71/ES ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci posky-
In this Opinion, I shall show why, in my view, neither Directive 96/71/EC of the European Parliament and of the Council of 16 December 1996 concerning the posting
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA Y. BOTA – VĚC C-346/06
OPINION OF MR BOT — CASE C-346/06 of workers in the framework of the provision of services 2 nor Article 49 EC must be inter-
Článek 1 této směrnice nazvaný „Oblast působnosti“ zní takto: tování služeb 2ani článek 49 ES vykládány v tom smyslu, že brání takovému vnitrostátnímu opatření, jaké je předmětem původního řízení.
Article 1 of that directive, headed ‘Scope’, is worded as follows: preted as precluding a national measure such as the one at issue in the main proceedings.