natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ve věci O’Byrne (rozsudek ze dne 9. února 2006, C-127/04, Sb. rozh. s.
Two judgments concerning Directive 85/374/EEC 29 are of particular interest.
I-1313) se jednalo jednak o to, ve který okamžik může být výrobek považován za uvedený do oběhu vzhledem k tomu, že promlčecí lhůta práv poskytnutých poškozenému činí deset let od uvedení výrobku do oběhu, a jednak o to, zda může dojít k záměně jednoho účastníka řízení za jiného, je-li žaloba chybně podána proti společnosti, která není skutečným výrobcem výrobku.
One relates to the possibility of transferring the producer’s liability to the supplier, the other to the moment at which a product is put into circulation. In Case C-402/03 Skov and Bilka [2006] ECR I-199, the Court was asked whether Directive 85/734/EEC precludes a national rule under which a supplier bears unlimited responsibility for the producer’s no-fault liability under the directive.
Soudní dvůr rozhodl, že výrobek je uvedený do oběhu, když je ukončen výrobní proces provedený výrobcem a výrobek vstupuje do procesu prodeje, kdy je nabízen veřejnosti za účelem používání nebo spotřeby.
After stating that the directive introduces no-fault liability and imposes it on the producer, and that the directive seeks to achieve complete harmonisation in the matters regulated by it, the Court reached the conclusion that the determination of the class of persons liable must be regarded as exhaustive.
Bez významu je skutečnost, zda výrobek je prodáván výrobcem přímo uživateli nebo spotřebiteli, nebo zda se tento prodej uskutečňuje v rámci distribučního procesu, který zahrnuje jeden či více subjektů.
Since the directive provides for the supplier to be liable only in the case where the producer cannot be identied, national legislation laying down that the supplier is to be answerable directly to injured persons for defects in a product extends the class of persons liable and is therefore not permissible.
Proto, pokud je jeden z článků distribučního řetězce úzce spojen s výrobcem, toto spojení má za následek, že tuto entitu lze považovat za zapojenou do výrobního procesu dotčeného výrobku, takže pokud je podána žaloba proti společnosti, která je chybně považována za výrobce výrobku, přísluší vnitrostátnímu právu, aby stanovilo podmínky, za kterých může dojít k záměně účastníka řízení, přičemž musí být dbáno na to, aby byla dodržena osobní působnost směrnice, přičemž určení okruhu odpovědných osob je taxativní.
With regard to fault-based liability of producers, on the other hand, the Court held that the directive does not prevent a national rule under which the supplier is answerable without restriction for the fault-based liability of the producer, since the system of rules put in place by the directive does not preclude the application of other systems of contractual or noncontractual liability based on other grounds, such as fault or a warranty in respect of latent defects.
V oblasti srovnávací reklamy provedl Soudní dvůr ve věci Lidl Belgium (rozsudek ze dne 19. září 2006, C-356/04, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí) výklad směrnice 84/45030.
Case C-127/04 O’Byrne [2006] ECR I-1313 was concerned, first, with determining the moment at which a product may be regarded as put into circulation, given that the period of limitation in respect of the rights conferred on the injured person is 10 years from when the product is put into circulation, and second, with ascertaining whether one party may be substituted for another when an action is mistakenly brought against a company which is not the actual producer of the product.
Soudní dvůr, který byl dotazován na legitimitu dvou specických forem srovnávací reklamy, které se obě zakládají na srovnávání cen, aniž by reklamní sdělení upřesňovala, které výrobky jsou srovnávány, jakož i příslušné ceny, rozhodl jednak, že uvedená směrnice nebrání tomu, aby se srovnávací reklama týkala hromadně sortimentů výrobků běžné spotřeby uváděných na trh dvěma konkurenčními řetězci obchodních domů, pokud jsou oba uvedené sortimenty tvořeny jednotlivými výrobky, které, je-li na ně nazíráno jako na dvojice, jednotlivě splňují požadavek srovnatelnosti uložený touto směrnicí.
The Court held that a product is put into circulation when it is taken out of the manufacturing process operated by the producer and enters a marketing process in the form in which it is oered to the public in order to be used or consumed.
Krom toho, požadavek, aby reklama „objektivně srovnávala“ charakteristické rysy dotčeného zboží, nepředpokládá, aby srovnávané výrobky a ceny, tedy jak výrobky a ceny zadavatele reklamy, tak výrobky a ceny všech jeho srovnávaných soutěžitelů, byly v reklamním sdělení výslovně a vyčerpávajícím způsobem vyjmenovány.
It is unimportant whether the product is sold directly by the producer to the user or to the consumer or whether that sale is carried out using one or more links in a distribution chain.
Charakteristické rysy tohoto zboží musí být nicméně „ověřitelné“, což je i případ jejich cen a obecné úrovně cen uplatňovaných řetězcem obchodních domů ohledně jeho sortimentu srovnatelných výrobků a částky, kterou může ušetřit spotřebitel, který takové výrobky nakupuje u jednoho, a nikoli u jiného řetězce.
Accordingly, when one of the links in the distribution chain is closely connected to the producer, that connection can have the eect that that entity is to be regarded as involved in the manufacturing process of the product concerned.
Nejsou-li srovnávané údaje, o něž se daný rys opírá, vyjmenovány ve srovnávací reklamě, zadavatel reklamy musí uvést zejména pro adresáty tohoto reklamního sdělení, kde a jak se mohou snadno seznámit s těmito údaji, aby mohli ověřit nebo nechat ověřit jejich správnost.
When an action is brought against a company mistakenly considered to be the producer of a product, it is for national law to determine the conditions in accordance with which
Vývoj a činnost obecnou úroveň cen uplatňovaných každým z uvedených soutěžitelů a částku, kterou lze ušetřit při nákupech u zadavatele reklamy, a nikoli u každého z těchto soutěžitelů.
Proceedings one party may be substituted for another, while ensuring that due regard is had to the personal scope of Directive 85/374/EEC, whose determination of the class of persons liable is exhaustive.
Ve věci Mostaza Claro (rozsudek ze dne 26. října 2006, C-168/05, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí) provedl Soudní dvůr výklad směrnice 93/1331.
In Case C-356/04 Lidl Belgium (judgment of 19 September 2006, not yet published in the ECR), the Court was required to interpret Directive 84/450/EEC 30 in relation to comparative advertising.
Soudní dvůr, který byl tázán na to, zda vnitrostátní soud, kterému byla předložena žádost o zrušení rozhodčího nálezu v neprospěch spotřebitele, vydaného na základě rozhodčího řízení uloženého ustanovením smlouvy o předplatném na mobilní telefonní služby, které musí být kvalikováno jako zneužívající, může tomuto návrhu vyhovět, přestože spotřebitel tuto povahu ustanovení před rozhodcem neuplatňoval, rozhodl, že uvedená směrnice musí být vykládána v tom smyslu, že vyžaduje, aby vnitrostátní soud posoudil neplatnost rozhodčí dohody a zrušil tento nález v důsledku toho, že uvedená dohoda obsahuje zneužívající klauzuli, i když spotřebitel neplatnost rozhodčí dohody uplatnil nikoli v rámci rozhodčího řízení, ale pouze v rámci žaloby na neplatnost.
The Court was asked whether two specic forms of comparative advertising are legitimate, both founded on a price comparison without the advertisement specifying the goods compared and the corresponding prices. First, the Court held that the directive does not preclude comparative advertising from relating collectively to selections of basic consumables sold by two competing chains of stores insofar as those selections each consist of individual products which, when viewed in pairs, individually satisfy the requirement of comparability laid down by the directive.
V oblasti autorských práv a práv s nimi souvisejících Soudní dvůr ve věci SGAE (rozsudek ze dne 7. prosince 2006, C-306/05, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí) upřesnil pojem „sdělování veřejnosti“ ve smyslu čl.
Nor does the requirement that the advertising ‘objectively compares’ the features of the goods at issue signify that the products and prices compared, that is to say both those of the advertiser and those of all of his competitors involved in the comparison, must be expressly and exhaustively listed in the advertisement.
3 odst. 1 směrnice 2001/2932, který zavádí výhradní právo autorů povolit nebo zakázat takové sdělování jejich děl.
The features of those goods must, however, be veriable, a requirement which is met by their prices, by the general level of the prices charged by a chain of stores in respect of its selection of comparable products and by the amount liable to be saved by consumers who purchase such products from one chain rather than the other.
Soudní dvůr, který byl dotázán Audiencia Provincial de Barcelona (Španělsko) v rámci sporu mezi SGAE, španělskou organizací pověřenou správou autorských práv, a hotelovou společností, musel zejména určit, zda uvedený pojem pokrývá šíření programů pomocí televizních přijímačů umístěných v hotelových pokojích.
In cases where the details of the comparison which form the basis for the mention of a feature are not set out in the comparative advertising, the advertiser must indicate, in particular for the attention of the persons to whom the advertisement is addressed, where and how they may readily examine those details with a view to verifying their accuracy or to having it veried.
Soudní dvůr provedl výklad dotčeného ustanovení směrnice 2001/29 ve světle mezinárodního práva, které má tato směrnice provést na úrovni Společenství, konkrétně Bernské úmluvy o ochraně literárních a uměleckých děl ze dne 24. července 1971 a Smlouvy Světové organizace pro duševní vlastnictví (WIPO) o právu autorském ze dne 20. prosince 1996, a zvolil globální přístup. Uvedl, že potenciálními televizními diváky těchto děl jsou nejen klienti přítomní v pokojích a klienti přítomní v jiných hotelových prostorech, kde je k dispozici televizní přijímač, ale rovněž postupně se střídající klienti hotelu.
Second, comparative advertising claiming that the advertiser’s general price level is lower than his main competitors’, where the comparison has related to a sample of products, may be misleading when the advertisement (i) does not reveal that the comparison related only to such a sample and not to all the advertiser’s products, (ii) does not identify the details of the comparison made or inform the persons to whom it is addressed of the information source where such identication is possible, or (iii) contains a collective reference to a range of amounts that may be saved by consumers who make their purchases from the advertiser rather than from his competitors without specifying individually the general level of the prices charged, respectively, by each of those competitors and the amount that consumers are liable to save by making their purchases from the advertiser rather than from each of the competitors.
To představuje značný počet osob, které musí být považovány za veřejnost ve smyslu směrnice 2001/29.
In Case C-168/05 Mostaza Claro (judgment of 26 October 2006, not yet published in the ECR), the Court was required to interpret Directive 93/13/EEC 31.
Soudní dvůr měl proto za to, že nepředstavuje-li umístění televizních přijímačů v hotelových pokojích samo o sobě sdělování veřejnosti, je tomu tak naopak v případě šíření signálu klientům hotelem prostřednictvím těchto televizních přijímačů. Mimoto, soukromá povaha pokojů je v tomto ohledu bezvýznamná.
It was asked whether, where an action has been brought before a national court for annulment of an arbitration award against the consumer made following arbitration proceedings which were required by a clause, contained in a mobile telephone contract, that has to be classied as unfair,
V oblasti práva ochranných známek je třeba uvést rozsudek vydaný ve věci Bovemij Verzekeringen (rozsudek ze dne 7. září 2006, C-108/05, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), který upřesňuje, které území musí být zohledněno pro posouzení, zda
Council Directive 84/450/EEC of 10 September 1984 relating to the approximation of the laws, regulations and administrative provisions of the Member States concerning misleading and comparative advertising, as amended by Directive 97/55/EC of the European Parliament and of the Council of 6 October 1997 (OJ L 250, 19.9.1984, p. 17).
Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288).
Council Directive 93/13/EEC of 5 April 1993 on unfair terms in consumer contracts (OJ L 95, 21.4.1993, p. 29).
Soudní dvůr označení získalo rozlišovací způsobilost užíváním ve smyslu čl. 3 odst.
Court of Justice the national court can uphold the action although the consumer did not plead that the clause was unfair before the arbitrator.
3 směrnice 89/10433, v členském státě nebo v takové skupině členských států majících společné právní předpisy o ochranných známkách, jakou je v tomto případě Benelux (který je podle judikatury Soudního dvora považován za členský stát). Soudní dvůr rozhodl, že pro posouzení, zda důvody pro zamítnutí uvedené v čl.
The Court held that Directive 93/13/EEC is to be interpreted as meaning that a national court must determine whether the arbitration agreement is void and annul the award where the agreement contains an unfair term, even though the consumer has not pleaded that invalidity in the course of the arbitration proceedings, but only in the course of the action for annulment.
3, je relevantní pouze situace panující v té části území dotyčného členského státu, kde byly konstatovány důvody pro zamítnutí. V důsledku toho uplatnění výjimky z důvodů pro zamítnutí stanovené v čl.
On a reference from the Audiencia Provincial de Barcelona (Spain) in proceedings between the SGAE, which is a Spanish body responsible for copyright management, and a hotel company, the Court was required, in particular, to determine whether that concept covers the broadcasting of programmes through television sets in hotel rooms.
3 odst. 3 téže směrnice předpokládá, že ochranná známka získala rozlišovací způsobilost užíváním v celé části území členského státu, nebo v celé části území Beneluxu, ve které existuje důvod pro zamítnutí.
Interpreting the provision in question of Directive 2001/29/EC in the light of the international law to which the directive is intended to give eect at Community level, in the case in point the Berne Convention for the Protection of Literary and ArtisticWorks of 24 July 1971 and the World Intellectual Property Organisation (WIPO) Copyright Treaty of 20 December 1996, the Court adopted a global approach.
Mimoto, jedná-li se o ochrannou známku sestávající z jednoho nebo více slov úředního jazyka dotčeného členského státu a pokud důvod pro zamítnutí existuje pouze v jednom z jeho jazykových regionů, je třeba prokázat, že ochranná známka získala rozlišovací způsobilost užíváním v celém tomto jazykovém regionu.
It observed that the potential television viewers of the works are not only customers in rooms and customers present in other areas of the hotel where a television set is available, but also the hotel’s successive customers.This amounts to a large number of persons, who must be considered to be a public within the meaning of Directive 2001/19/EC.
Jelikož označení dotčené v tomto případě (EUROPOLIS) obsahuje nizozemský výraz (polis), je namístě zohlednit část Beneluxu, kde se užívá nizozemština.
The Court accordingly held that, while the installation of television sets in hotel rooms does not in itself constitute a communication to the public, on the other hand the distribution of a signal by means of those television sets by the hotel to customers is such a communication. In addition, the private nature of the rooms is not material.
Daně
Trade marks
V této oblasti se jedna z věcí týkala zákazu diskriminačního vnitrostátního zdanění a tři režimu daně z přidané hodnoty v právu Společenství.
In the field of trade mark law, Case C-108/05 Bovemij Verzekeringen (judgment of 7 September 2006, not yet published in the ECR) is to be noted.
Soudní dvůr provedl přezkum dotčené daně s ohledem na zákaz diskriminačního vnitrostátního zdanění výrobků, které pocházejí z jiných členských států, stanovený v článku 90 ES, a provedl srovnání účinků uvedené daně na ojeté vozidlo dovezené z jiného členského státu s účinky zatěžujícími podobné ojeté vozidlo zaregistrované v Maďarsku.
This judgment explains which territory must be taken into account in order to assess whether a sign has acquired a distinctive character through use, within the meaning of Article 3(3) of Directive 89/104/EEC 33, in a Member State or in a group of Member States which have common legislation on trade marks, such as, as in the case in point, Benelux (which is treated like a Member State under the Court’s case-law).
Naopak, vozidlo téhož modelu, stáří, se stejným počtem najetých kilometrů a mající další totožné vlastnosti, koupené jako ojeté v jiném členském státě, podléhá dani, aniž by tato daň byla poměrně ke ztrátě hodnoty vozidla snížena, takže toto vozidlo je zatíženo vyšší daní. Soudní dvůr na základě toho došel k závěru, že článek 90 ES ukládá, aby bylo znehodnocení ojetých vozidel, která jsou předmětem zdanění, zohledněno.
The Court held that, in order to assess whether the grounds for refusal listed in Article 3(1)(b) to (d) of that directive must be disregarded because of the acquisition of distinctive character through use under Article 3(3), only the situation prevailing in the part of the territory of the Member State concerned where the
Ve věci Stichting Kinderopvang Enschede (rozsudek ze dne 9. února 2006, C-415/04, Sb. rozh. s. I-1385) se Soudní dvůr vyjádřil k osvobození od daně z přidané hodnoty (dále jen„DPH“) činností ve veřejném zájmu uvedených v čl.
Directive 2001/29/EC of the European Parliament and of the Council of 22 May 2001 on the harmonisation of certain aspects of copyright and related rights in the information society (OJ L 167, 22.6.2001, p. 10).
První směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. 1989, L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 92).
First Council Directive 89/104/EEC of 21 December 1988 to approximate the laws of the Member States relating to trade marks (OJ L 40, 11.2.1989, p. 1).
Soudní dvůr měl za to, že osvobození takové činnosti od DPH podléhá třem podmínkám, jejichž ověření přísluší vnitrostátnímu soudu.
Proceedings grounds for refusal have been noted is relevant.
Zaprvé, služba péče o děti poskytovaná denními pečovateli, jakožto hlavní plnění, se kterým je činnost instituce velmi úzce svázána, musí sama splňovat podmínky pro osvobození, zejména kritérium „sociální povahy“, jenž musí být poskytovateli přiznáno.
Consequently, in order for the exception to the grounds for refusal which is laid down in Article 3(3) to apply, the trade mark must have acquired distinctive character through use throughout the part of the territory of the Member State or throughout the part of the territory of Benelux in which there exists a ground for refusal.
Dále musí být služby poskytované dotčenou institucí v postavení zprostředkovatele nezbytné pro službu péče o děti, a to v tom smyslu, že výběr a školení denních pečovatelů ze strany instituce musí mít za účinek to, že činí pečovatelskou službu službou takové povahy a kvality, že by službu totožné hodnoty nebylo možné získat bez použití služby tohoto zprostředkovatele.
In addition, where a mark is composed of one or more words of an ocial language of the Member State concerned and the ground for refusal exists only in one of the linguistic areas of that Member State, it must be established that the mark has acquired distinctive character through use throughout that linguistic area.
A konečně, hlavním účelem těchto služeb nesmí být získání dodatečného příjmu poskytováním plnění, která jsou v přímém soutěžním vztahu s plněními poskytovanými obchodními podniky povinnými k této dani.
Thus, since the sign at issue in the case (EUROPOLIS) included a Dutch word (polis), it was necessary to take into account the part of Benelux where Dutch is spoken.
I-1609) Soudní dvůr uvedl, že v oblasti daně z přidané hodnoty jsou plněním dodání zboží nebo poskytnutí služeb a hospodářská činnost ve smyslu výše uvedené šesté směrnice, pokud splňují objektivní kritéria, na nichž jsou uvedené pojmy založeny.
In this field, one case concerned the prohibition on discriminatory internal taxation and three concerned the Community value added tax regime.
S výhradou případů daňového podvodu není otázka, zda dotyčné plnění je uskutečněno s jediným cílem, a to získat daňové zvýhodnění, relevantní. Otázky položené ve výše uvedené věci Halifax a další nicméně Soudnímu dvoru umožnily dodat, že zásada zákazu zneužívajících praktik, které jsou chápány jako plnění, jež nejsou uskutečněna v rámci obvyklých obchodních podmínek, nýbrž pouze s cílem získat zneužívajícím způsobem výhody upravené právem Společenství, se uplatní rovněž v oblasti DPH.
In Joined Cases C-290/05 and C-333/05 Nádasdi (judgment of 5 October 2006, not yet published in the ECR), the Court found Hungarian registration duty to be incompatible with Community law in that it is applied to used vehicles imported from other Member States without account being taken of their depreciation in value and therefore taxes them more heavily than similar used vehicles already registered in Hungary, which have borne the duty on first registration.
V důsledku toho nemůže osoba povinná k dani provést odpočet DPH odvedené na vstupu, pokud plnění zakládající tento nárok představují zneužití.
Examining the duty at issue in the light of the prohibition, laid down in Article 90 EC, on internal taxation that discriminates against products from other Member States, the Court compared the eects of the duty in respect of a used vehicle imported from another Member State with the eects on a similar vehicle from Hungary.
Soudní dvůr v tomto ohledu upřesnil, že existence zneužití v oblasti DPH předpokládá splnění dvou podmínek.
It stated that the vehicle from Hungary, upon which the duty is paid when it is new, loses with time part of its market value and the amount of the duty included in the residual value diminishes proportionately.
Jednak aby výsledkem dotčených plnění přes formální použití podmínek stanovených relevantními ustanoveními v šesté směrnici a ji provádějících vnitrostátních předpisech bylo získání daňového zvýhodnění, jehož poskytnutí by bylo v rozporu s cílem sledovaným těmito ustanoveními.
By contrast, a vehicle of the same model, age, mileage and other characteristics, bought second-hand in another Member State, is subject to the duty without its being reduced in proportion to the vehicle’s depreciation, so that the vehicle is taxed more heavily.
Krom toho musí ze všech objektivních okolností rovněž vyplývat, že hlavním cílem dotčených plnění je získání daňového zvýhodnění, přičemž zákaz zneužití není relevantní, pokud dotčená plnění mohou mít jiné odůvodnění.
The Court concluded that Article 90 EC requires account to be taken of the depreciation of used vehicles subject to the duty.
Dále je v tomto kontextu třeba uvést třetí rozsudek vydaný týž den ve věci BUPA Hospitals a Goldsborough Developments (rozsudek ze dne 21. února 2006, C-419/02, Sb. rozh. s.
The case in point concerned services supplied by a non-prot-making organisation operating as an intermediary between persons seeking, and persons oering, a childcare service.
I-1685), ve kterém Soudní dvůr rozhodl, že čl. 10 odst.
The Court held that exemption of such an activity from VAT is subject to three conditions, it being for the national courts to establish whether they are met.