natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Podle předkládajícího soudu měl tedy tento zákon za následek, že nebyly uvolněny rádiové frekvence určené k přidělení osobám, které získaly licenci na analogové vysílání, a že jiným provozovatelům, než jsou provozovatelé fakticky vysílající na zemských rádiových frekvencích, bylo zabráněno v účasti na zkušebním provozu digitální televize.
According to the national court, that Law therefore had the effect of blocking the radio frequencies intended for allocation to the rights holders and of preventing operators other than those de facto broadcasting on terrestrial frequencies from participating in the digital television experimentation.
Za těchto podmínek se le Consiglio di Stato rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
In those circumstances, the Consiglio di Stato decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
„1) Zaručuje článek 10 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, na niž odkazuje článek 6 [EU], vnější pluralismus informací v odvětví televizního vysílání, takže členské státy mají povinnost zaručit v tomto odvětví skutečný pluralismus a skutečnou hospodářskou soutěž založenou na protitrustovém systému, který v závislosti na technologickém vývoji zaručuje přístup ke kanálům a pluralitu provozovatelů bez možnosti připustit legalitu duopolního uspořádání trhu?
‘(1) Does Article 10 of the ECHR, as referred to in Article 6 of the [EU] Treaty, guarantee pluralism in the broadcasting sector, thus requiring the Member States to secure pluralism and competition in the sector based on an antitrust system which, in step with technological development, secures network access and a multiplicity of operators and renders duopolistic market behaviour unlawful?
3) Zakládá článek 17 autorizační směrnice […] od 25. července 2003 přímý účinek této směrnice ve vnitrostátním právním řádu a povinnost členského státu, který
(3) With effect from 25 July 2003, does Article 17 of [the Authorisation Directive] render that directive directly effective in the internal legal order and oblige a
3 autorizační směrnice a článek 4 [směrnice o hospodářské soutěži] členským státům povinnost ukončit nejpozději k 25. červenci 2003 (viz článek 17 autorizační směrnice) situaci faktického obsazení frekvencí (provoz zařízení bez licencí nebo oprávnění vydaných po vyhodnocení uchazečů), pokud jde o předmětnou provozovanou činnost televizního vysílání, tak, aby nebylo možné vykonávat tuto činnost bez řádného plánování zemského vysílání, mimo jakoukoliv logiku zvýšení pluralismu a v rozporu se samotnými licencemi přidělenými členským státem ve veřejném výběrovém řízení?
(5) Do Article 9 of the [Framework Directive], the second subparagraph of Article 5(2) and Article 7(3) of the Authorisation Directive, and Article 4 of the [Competition Directive], require the Member States to arrange for the cessation, at least as from 25 July 2003 (see Article 17 of the Authorisation Directive), of a situation of de facto use of frequencies (use of facilities without grant of rights or authorisations issued following a selection procedure), on the basis of the broadcasting system already in place, so that broadcasting cannot be undertaken where there is no proper planning in regard to matters concerning the airwaves and no logical increase in pluralism, in contravention of rights awarded by the Member State following a public procedure?
5 odst. 2 druhém pododstavci […] autorizační směrnice a v článku 4 [směrnice o hospodářské soutěži] pouze na podporu ochrany informačního pluralismu a k zaručení ochrany kulturní nebo jazykové rozmanitosti, a nikoliv ve prospěch provozovatelů sítí překračujících protitrustová omezení již stanovená vnitrostátními právními předpisy?
(6) Is the derogation in the second subparagraph of Article 5(2) of the … Authorisation Directive, and in Article 4 of the [Competition Directive], available to be relied on by the Member State solely in order to protect pluralism of information and to guarantee the protection of cultural or linguistic diversity and not in favour of operators of networks in breach of the antitrust limits laid down in national competition legislation?
7) Musí členský stát pro to, aby mohl využít výjimky stanovené v článku 5 [autorizační směrnice], uvést, jaké jsou skutečné cíle sledované odchylným vnitrostátním ustanovením?
(7) In order to benefit from the derogation under Article 5 of [the Authorisation Directive], does the Member State have to indicate the objectives actually pursued by the national derogatory rules?
8) Může se tato výjimka použít kromě případu veřejnoprávní televize, která vlastní licenci (RAI v Itálii), rovněž ve prospěch soukromých provozovatelů, kteří nezvítězili ve veřejné soutěži a k tíži podniků, kterým byla naopak řádně poskytnuta licence na základě veřejné soutěže?
(8) May that derogation be applied, in addition to the case of the concessionary of the public broadcasting service (RAI in Italy), in favour also of private operators who have been unsuccessful in competitive procedures and to the detriment of undertakings who may have duly been granted rights following a competitive procedure?
2 písm. [g]; článek 15 zákona č.
2008 — CASE C-380/05
112/2004), který zahrnuje rovněž činnosti, které nemají žádný vliv na pluralismus zdrojů informací, zatímco v právu hospodářské soutěže je ,relevantní trh‘ obvykle definován tak, že se rozlišují jednotlivé trhy v odvětví televize, a tak, že se rozlišuje i mezi placenou a neplacenou televizí [viz např. rozhodnutí Komise ze dne 21. března 2000 prohlašující spojení podniků za slučitelné se společným trhem, věc COMP/JV.
This criterion also brings in activities which do not affect media pluralism, whereas under antitrust law the “relevant market” is constructed normally by differentiating the markets in the broadcasting sector by drawing a distinction between pay TV and non-pay TV operating via the airwaves (reference is made inter alia to [Commission Decision of 21 March 2000 declaring a concentration to be compatible with the common market (Case No COMP/JV.
37-BSkyB/KirchPayTV na základě nařízení Rady (EHS) č. 4064/89 a rozhodnutí Komise ze dne 2. dubna 2003 prohlašující spojení podniků za slučitelné se společným trhem a Dohodou o EHP, věc COMP/M.2876-Newscorp-Telepiù]?“
37 — BSKYB/Kirch Pay TV], based on [Council Regulation (EEC) No 4064/89 of 21 December 1989 on the control of concentrations between undertakings] Merger Procedure 21/03/2000 and [Commission Decision of 2 April 2003 declaring a concentration to be compatible with the common market and the EEA Agreement (Case No COMP/M. 2876 — Newscorp/Telepiù), based on [Regulation No 4064/89].’
K předběžným otázkám
The questions
Podstatou otázek předkládajícího soudu položených Soudnímu dvoru je žádost o výklad ustanovení Smlouvy týkajících se volného pohybu služeb a hospodářské soutěže, výklad rámcové směrnice, autorizační směrnice, směrnice o hospodářské soutěži, jakož i článku 10 EÚLP v rozsahu, v němž na ni odkazuje článek 6 EU.
By its questions, the national court asks the Court, essentially, to rule on the interpretation of the provisions of the Treaty on freedom to provide services and competition, the Framework Directive, the Authorisation Directive, the Competition Directive and Article 10 of the ECHR, in so far as Article 6 EU refers thereto.
K příslušnosti Soudního dvora a přípustnosti otázek
The jurisdiction of the Court and the admissibility of the questions
Na úvod je třeba zaprvé uvést, že některými svými otázkami předkládající soud Soudní dvůr vybízí, aby se vyjádřil ke slučitelnosti některých ustanovení příslušné italské právní úpravy s právem Společenství.
As a preliminary point, it must be stated, first, that by some of its questions the national court is inviting the Court to give a ruling on the compatibility with Community law of certain provisions of the Italian legislation relevant in this case.
Soudní dvůr nicméně opakovaně rozhodl, že má pravomoc poskytnout předkládajícímu soudu veškeré prvky výkladu vztahující se k právu Společenství, které mu umožní posoudit takovou slučitelnost pro účely rozhodnutí ve věci, jež mu byla předložena (viz zejména rozsudky ze dne 15. prosince 1993, Hünermund a další).
The Court has, however, repeatedly held that it is competent to give the national court full guidance on the interpretation of Community law in order to enable it to determine the issue of compatibility for the purposes of the case before it (see, inter alia, Case C-292/92 Hünermund and Others [1993] ECR I-6787, paragraph 8, and Enirisorse, paragraph 24).
Je tedy na Soudním dvoru, aby v projednávané věci omezil svůj přezkum na ustanovení práva Společenství, která vyloží tak, že to bude předkládajícímu soudu, které je příslušný k posouzení slučitelnosti vnitrostátních právních ustanovení s právem Společenství, užitečné při rozhodování jím projednávaného sporu.
It is therefore appropriate for the Court, in the present case, to restrict its analysis to the provisions of Community law by providing an interpretation of them which will be of use to the national court, which has the task of determining the compatibility of the provisions of national law with Community law, for the purposes of deciding the dispute before it.
Soudní dvůr však nemůže rozhodnout o předběžné otázce položené vnitrostátním soudem, pokud je zjevné, že výklad pravidla Společenství požadovaný vnitrostátním
None the less, the Court has no jurisdiction to give a preliminary ruling on a question submitted by a national court where it is quite obvious that the ruling sought by that
2008 – VĚC C-380/05 soudem nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém nebo také pokud Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny (výše citované rozsudky Bosman, bod 61; Acereda Herrera, bod 48, a rozsudek ze dne 5. prosince 2006, Cipolla a další, C-94/04 a C-202/04, Sb. rozh. s. I-11421, bod 25).
2008 — CASE C-380/05 court on the interpretation of a Community rule bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose, where the problem is hypothetical, or where the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it (Bosman, paragraph 61; Acereda Herrera, paragraph 48; and Joined Cases C-94/04 and C-202/04 Cipolla and Others [2006] ECR I-11421, paragraph 25).
K tomu je třeba poznamenat, že předkládací rozhodnutí musí uvést přesné důvody, které vedly vnitrostátní soud k tomu, aby si kladl otázky ohledně výkladu práva Společenství, a usoudil, že je nezbytné položit Soudnímu dvoru předběžné otázky.
In that regard, the decision making the reference must set out the precise reasons why the national court was unsure as to the interpretation of Community law and why it considered it necessary to refer questions to the Court for a preliminary ruling.
V případě desáté otázky však nelze než konstatovat, že předkládající soud neoznačil ustanovení práva Společenství, o jejichž výklad žádá, ani nijak nevysvětlil, jakou souvislosti spatřuje mezi těmito ustanoveními a sporem v původním řízení nebo předmětem uvedeného sporu.
It must be stated, however, that as regards its tenth question, the national court does not give any indication as to the Community provisions which it requires to be interpreted or any explanation of the link it establishes between those provisions and the dispute in the main proceedings or the subject-matter of that dispute.
Desátá otázka je proto nepřípustná.
The tenth question is for that reason inadmissible.
Zatřetí je třeba připomenout, že nutnost dospět k takovému výkladu práva Společenství, který bude vnitrostátnímu soudu užitečný, vyžaduje, aby uvedený soud vymezil skutkový a právní rámec, do něhož jsou otázky, které pokládá, zasazeny, nebo alespoň
Thirdly, the need to provide an interpretation of Community law which will be of use to the national court makes it necessary that the referring court should define the factual and legislative context of the questions it is asking or, at the very least,
Tyto požadavky se uplatní obzvláště v oblasti hospodářské soutěže, která se vyznačuje složitými skutkovými a právními situacemi (výše uvedené rozsudky Telemarsicabruzzo a další, bod 7; Bettati, bod 68, a Albany International, bod 39).
Those requirements are of particular importance in the area of competition, which is characterised by complex factual and legal situations (see Telemarsicabruzzo and Others, paragraph 7; Bettati, paragraph 68; and Albany International, paragraph 39).
Předkládací rozhodnutí však neobsahuje žádný údaj, který by se týkal přímo vymezení relevantního trhu, výpočtu podílů na trhu jednotlivých podniků působících na tomto trhu a předpokládaného zneužití dominantního postavení.
However, the decision making the reference does not contain any indication regarding, inter alia, the definition of the relevant market, the calculation of the market shares held by the various undertakings operating on that market, and the supposed abuse of a dominant position.
Proto je třeba považovat druhou otázku za nepřípustnou v rozsahu, v němž se týká ustanovení Smlouvy, která upravují hospodářskou soutěž (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 17 . února 2005, Viacom Outdoor, C-134/03, Sb. rozh. s. I-1167, body 25 až 29).
Consequently, it must be held that, in so far as it relates to the Treaty provisions on competition, the second question is inadmissible (see, to that effect, Case C-134/03 Viacom Outdoor [2005] ECR I-1167, paragraphs 25 to 29).
Z týchž důvodů je třeba považovat za nepřípustnou devátou otázku.
The ninth question must be regarded as being inadmissible on the same grounds.
Za čtvrté je třeba ověřit, zda je Soudní dvůr v projednávané věci příslušný vyslovit se ke článku 49 ES vzhledem k tomu, že je nesporné, že veškeré skutkové okolnosti sporu v původním řízení se omezují na jediný členský stát.
Fourthly, it is necessary to determine whether the Court has jurisdiction in the present case to give a ruling on Article 49 EC, since it is common ground that all aspects of the main proceedings are confined within only one Member State.
Podmínka souvislosti s obchodem uvnitř Společenství bude považována za splněnou, má-li předmětný trh nepochybný přeshraniční význam (rozsudek ze dne 13. listopadu 2007, Komise v. Irsko, C-507/03, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 29). Je na předkládajícím soudu, aby to ověřil.
The finding of a link with intra-Community trade will be presumed if the market in question has a certain crossborder interest (Case C-507/03 Commission v Ireland [2007] ECR I-9777, paragraph 29), which it is for the national court to determine.
V každém případě je důvodné odpovědět na druhou otázku předloženou Soudnímu dvoru v projednávané věci v rozsahu, v němž se týká článku 49 ES.
In any event, it is necessary to answer the second question referred to the Court in this case since it relates to Article 49 EC.
Taková odpověď může být totiž pro předkládající soud užitečná v případě, že by jeho vnitrostátní právo vyžadovalo, aby italskému státnímu příslušníkovi byla poskytnuta stejná práva jako práva, která by státní příslušník jiného členského státu vyvozoval z práva Společenství v téže situaci (výše citované rozsudky ze dne 5. prosince 2000, Guimont C-448/98, Recueil, s. I-10663, bod 23; Reisch a další, bod 26; Anomar a další, bod 41; Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti, bod 29, a Cipolla a další, bod 30).
Such a reply might be useful to the national court if its national law were to require that an Italian national must be allowed to enjoy the same rights as those which a national of another Member State would derive from Community law in the same situation (Case C-448/98 Guimont [2000] ECR I-10663, paragraph 23; Joined Cases C-515/99, C-519/99 to C-524/99 and C-526/99 to C-540/99 Reisch and Others [2002] ECR I-2157, paragraph 26; Anomar and Others, paragraph 41; Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti, paragraph 29; and Cipolla and Others, paragraph 30).
Soudní dvůr je proto příslušný vyslovit se k výkladu článku 49 ES.
Consequently, the Court has jurisdiction to give a ruling on the interpretation of Article 49 EC.
Druhá otázka je tedy přípustná v rozsahu, v němž se týká článku 49 ES.
The second question is therefore admissible in so far as it relates to Article 49 EC.
Ke druhé, čtvrté a páté otázce
The second, fourth and fifth questions
Podstatou druhé, čtvrté a páté otázky je, zda ustanovení článku 49 ES nebo NSPR brání v oblasti televizního vysílání takové vnitrostátní právní úpravě, jejíž uplat-
The second, fourth and fifth questions all relate, essentially, to whether the provisions of Article 49 EC or the NCRF preclude, in television broadcasting matters, national
2008 – VĚC C-380/05 nění znemožňuje provozovateli, který získal licenci, vysílat z důvodu, že mu nebyly přiděleny vysílací rádiové frekvence.
2008 — CASE C-380/05 legislation the application of which means that it is impossible for an operator holding rights to broadcast without the allocation of broadcasting radio frequencies.
Stejně tak čtvrtá a pátá otázka se vztahují pouze k NSPR, neboť se týkají vnitrostátní právní úpravy, která následovala po dni, od kterého se NSPR použije, a sice ustanovení zákona č. 112/2004.
Likewise, the fourth and fifth questions refer only to the NCRF, since they concern national legislation subsequent to the date of application of the NCRF, namely the provisions of Law No 112/2004.
Nicméně druhá otázka se rovněž vztahuje i k italské právní úpravě, která je pozdější než počátek použitelnosti NSPR, a sice k článku 1 nařízení s mocí zákona č. 352/2003.
First, however, the second question also relates to Italian legislation subsequent to the applicability of the NCRF, namely Article 1 of Decree-Law No 352/2003.
18 odst. 1 autorizační směrnice a článku 9 směrnice o hospodářské soutěže.
The second, fourth and fifth questions must therefore be dealt with together, since the answers relating to the NCRF are relevant only from its date of application, as set out in Article 28(1) of the Framework Directive, Article 18(1) of the Authorisation Directive and Article 9 of the Competition Directive.
Pro účely poskytnutí užitečné odpovědi na tyto otázky předkládajícímu soudu je třeba připomenout, že Smlouva nevyžaduje úplné odstranění státních monopolů obchodní povahy, ale stanoví, že musí být upraveny tak, aby byla vyloučena jakákoli diskriminace mezi státními příslušníky členských států, pokud jde o podmínky nákupu nebo odbytu zboží (rozsudek ze dne 23. října 1997, Franzén, C-189/95, Recueil, s. I-5909, bod 38 a tam citovaná judikatura).
In order to provide an answer which is of use to the national court, it should be recalled that the Treaty does not require national monopolies having a commercial character to be abolished completely, but requires them to be adjusted in such a way as to ensure that no discrimination regarding the conditions under which goods are procured and marketed exists between nationals of Member States (Case C-189/95 Franzén [1997] ECR I-5909, paragraph 38 and the caselaw cited).
Článek 49 ES však brání použití jakékoli vnitrostátní právní úpravy, která činí poskytování služeb mezi členskými státy obtížnějším než čistě vnitrostátní poskytování služeb v určitém členském státě (rozsudek ze dne 8. září 2005, Mobistar a Belgacom Mobile, C-544/03 a C-545/03, Sb. rozh. s. I-7723, bod 30 a uvedená judikatura).
However, Article 49 EC precludes the application of any national rules which have the effect of making the provision of services between Member States more difficult than the provision of services purely within one Member State (Joined Cases C-544/03 and C-545/03 Mobistar and Belgacom Mobile [2005] ECR I-7723, paragraph 30).
V oblasti sítí a služeb elektronických komunikací byly tyto zásady provedeny v NSPR.
In the area of electronic communications networks and services, those principles were implemented by the NCRF.
Článek 8 rámcové směrnice totiž členským státům ukládá povinnost zajistit, aby vnitrostátní regulační orgány přijímaly veškerá přiměřená opatření, která směřují k podpoře hospodářské soutěže při poskytování služeb elektronických komunikací tím, že zajišťují, aby nedocházelo k narušování nebo omezování hospodářské soutěže v odvětví elektronických komunikací, a odstraňují zbývající překážky pro poskytování uvedených služeb na evropské úrovni.
Article 8 of the Framework Directive places on the Member States the obligation to ensure that the national regulatory authorities take all reasonable measures aimed at promoting competition in the provision of electronic communications services, ensuring that there is no distortion or restriction of competition in the electronic communications sector and removing remaining obstacles to the provision of those services at European level.
2 odst. 2 směrnice o hospodářské soutěži ukládá členským státům povinnost učinit všechna opatření nezbytná k zajištění toho, aby byl každý podnik oprávněn poskytovat služby elektronických komunikací nebo zřizovat, rozšiřovat nebo zajišťovat sítě elektronických komunikací.
Likewise, Article 2(2) of the Competition Directive requires the Member States to take all measures necessary to ensure that any undertaking is entitled to provide electronic communications services or to establish, extend or provide electronic communications networks.
3 odst. 2 autorizační směrnice upřesňuje, že zajišťování sítí nebo poskytování služeb elektronických komunikací může podléhat pouze obecnému oprávnění.
For that purpose, Article 3(2) of the Authorisation Directive states that the provision of electronic communications networks or electronic communications services may be subject only to a general authorisation.
K tomu je třeba dodat, že v oblasti televizního vysílání vyžaduje volný pohyb služeb, jak je zakotven v článku 49 ES a proveden v této oblasti NSPR, nejen licenci, kterou se povoluje vysílání, ale i přidělení vysílacích frekvencí.
On that point, it must be stated that, in the area of television broadcasting, freedom to provide services, as enshrined in Article 49 EC and implemented in this area by the NCRF, requires not only the grant of broadcasting authorisations, but also the grant of broadcasting radio frequencies.
Provozovatel totiž nemůže účinně vykonávat svá práva, která mu, pokud jde o přístup na trh televizního vysílání, plynou z práva Společenství, nemá-li k dispozici vysílací frekvence.
An operator cannot exercise effectively the rights which it derives from Community law in terms of access to the television broadcasting market without broadcasting radio frequencies.
9 odst. 1 rámcové směrnice stanoví, že: „[č]lenské státy zajistí na svých územích účinnou správu rádiových frekvencí pro služby elektronických komunikací“.
To that end, Article 9(1) of the Framework Directive provides that the ‘Member States shall ensure the effective management of radio frequencies for electronic communication services in their territory’.
5 odst. 1 autorizační směrnice uvádí, že v případech, kdy je to možné, zejména pokud je riziko škodlivé interference zanedbatelné, členské státy nepodmiňují užívání rádiových frekvencí udělením individuálního práva na užívání, ale zahrnou podmínky pro užívání takových rádiových frekvencí do obecného oprávnění.
Similarly, Article 5(1) of the Authorisation Directive states that, where possible, Member States may not, in particular where the risk of harmful interference is negligible, make the use of radio frequencies subject to the grant of individual rights of use but are to include the conditions for usage of such radio frequencies in the general authorisation.
Krom toho čl. 4 bod 1 směrnice o hospodářské soutěži zakazuje členským státům udělit výlučná nebo zvláštní práva na užívání rádiových frekvencí pro poskytování služeb elektronických komunikací.
Moreover, point 1 of Article 4 of the Competition Directive prohibits the Member States from granting exclusive or special rights of use of radio frequencies for the provision of electronic communications services.