natgillin/translations-raw huggingface dataset:
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTAYVESE BOTA přednesené dne 24. dubna 2007 1
OPINION OF ADVOCATE GENERALBOT delivered on 24 April 2007 1
I – Úvod které je v rozporu s právem Společenství, podléhá časovému omezení.
I — Introduction decision which is contrary to Community law is subject to a time-limit.
Toto řízení o předběžné otázce navazuje na řízení o předběžné otázce, v němž byl vydán rozsudek ze dne 13. ledna 2004, Kühne & Heitz 2. Finanzgericht Hamburg (Německo) tak žádá Soudní dvůr, aby upřesnil obsah a dosah tohoto rozsudku. 4.
The present reference for a preliminary ruling follows on from the reference which led to the judgment in Kühne & Heitz. 2 The Finanzgericht Hamburg (Finance Court, Hamburg, Germany) has now asked the Court to clarify the meaning and the implications of that judgment. 4.
Nejprve představím přehled současné judikatury Soudního dvora týkající se problematiky přezkumu správních a soudních rozhodnutí, které se staly konečnými a ukazují se být v rozporu s právem Společenství tak, jak ho později vyložil Soudní dvůr, a poté postupně posoudím obě otázky.
I shall examine those two questions in turn after summarising the present state of the Court’s caselaw relating to the problem of reviewing administrative and judicial decisions which have become final and prove to be contrary to Community law as subsequently interpreted by the Court.
Nejprve se táže, zda přezkum a oprava konečného správního rozhodnutí za účelem zohlednění mezitím Soudním dvorem provedeného výkladu ustanovení práva Společenství předpokládají, že se žalobce ve své žalobě podané vnitrostátnímu soudu dovolává práva Společenství.
The national court wishes to establish whether review and amendment of a final administrative decision which are intended to take account of the interpretation of a provision of Community law made by the Court in the meantime require the claimant to have relied on Community law in his action before the national court.
Předkládající soud dále žádá Soudní dvůr, aby rozhodl, zda možnost žádat o přezkum a opravu konečného správního rozhodnutí,
The national court then asks the Court to rule whether an application for the review and amendment of a final administrative
1 — Původní jazyk: francouzština.2 — C-453/00, Recueil, s. I-837.
1 — Original language: French.2 — Case C-453/00 [2004] ECR I-837.
Zaprvé navrhuji, aby Soudní dvůr předkládajícímu soudu odpověděl, že pro splnění podmínky zakotvené ve výše uvedeném rozsudku Kühne & Heitz, tedy že rozhodnutí vnitrostátního soudu rozhodujícího v posledním stupni je ve světle pozdější judikatury Soudního dvora založeno na nesprávném výkladu práva Společenství, který byl přijat, aniž by byla Soudnímu dvoru předložena předběžná otázka podle čl. 234 třetího pododstavce ES, se nevyžaduje, aby se žalobce v původním řízení dovolával práva Společenství v rámci opravného prostředku podle vnitrostátního práva, který podal proti napadenému správnímu rozhodnutí. I - 414
First, I shall propose that the Court’s reply to the first question referred should be that, in order to be fulfilled, the condition laid down in Kühne & Heitz that the decision of a national court ruling at final instance is, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling under the third paragraph of Article 234 EC does not presuppose that the claimant in the main proceedings relied on Community law in the legal action under national law brought by him against the disputed administrative decision. I - 414
KEMPTER které vyplývají z této smlouvy nebo jsou důsledkem činnosti orgánů Společenství.
KEMPTER ensure fulfilment of the obligations arising out of this Treaty or resulting from action taken by the institutions of the Community.
Usnadňují mu plnění jeho poslání.
They shall facilitate the achievement of the Community’s tasks.
Zdrží se jakýchkoli opatření, jež by mohla ohrozit dosažení cílů této smlouvy.“
They shall abstain from any measure which could jeopardise the attainment of the objectives of this Treaty.’
Zadruhé navrhuji, aby Soudní dvůr rozhodl, že právo Společenství nebrání tomu, aby možnost žádat o přezkum a zrušení správního rozhodnutí, které se po vyčerpání vnitrostátních procesních prostředků stalo konečným a které se ukazuje být v rozporu s právem Společenství, tak jak ho později vyložil Soudní dvůr, aniž by vnitrostátní soud, který rozhodoval v posledním stupni, předložil Soudnímu dvoru předběžnou otázku, podléhala v souladu se zásadou právní jistoty časovému omezení.
Second, I propose that the Court should rule that Community law does not preclude an application for the review and withdrawal of an administrative decision which has become final after the exhaustion of domestic remedies and which proves to be contrary to Community law as subsequently interpreted by the Court, without the national court ruling at final instance having referred a question to the Court for a preliminary ruling, from being made subject to a timelimit pursuant to the principle of legal certainty.
Členským státům přísluší stanovit v souladu se zásadami rovnocennosti a efektivity v právu Společenství lhůtu, během níž musí být taková žádost podána.
It is for the Member States to set, in accordance with the Community principles of equivalence and effectiveness, the period within which such an application must be submitted.
II – Právní rámec
II — The legal context
Soudní dvůr ve svém výše uvedeném rozsudku Kühne & Heitz, jímž se budu podrobněji zabývat v rámci pozdějších úvah, rozhodl, že „zásada spolupráce vyplývající z článku 10 ES ukládá správnímu orgánu, jemuž byla podána žádost v tomto směru, aby přezkoumal konečné správní rozhodnutí, a zohlednil tak výklad příslušného ustanovení, který mezitím provedl Soudní dvůr, jestliže: A – Právo Společenství
In Kühne & Heitz, which will be discussed in more detail below, the Court held that ‘the principle of cooperation arising from Article 10 EC imposes on an administrative body an obligation to review a final administrative decision, where an application for such review is made to it, in order to take account of the interpretation of the relevant provision given in the meantime by the Court where: A — Community law
– má v souladu s vnitrostátním právem pravomoc přehodnotit toto rozhodnutí;
— under national law, it has the power to reopen that decision;
Článek 10 ES
Article 10 EC
„Členské státy přijmou veškerá vhodná obecná i zvláštní opatření k plnění závazků, uvedený rozsudek je ve světle pozdější judikatury Soudního dvora založen na
— that judgment is, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA Y. BOTA – VĚC C-2/06 v nezměněném stavu celní území Společenství nejpozději ve lhůtě šedesáti dnů od tohoto přijetí.“ (neoficiální překlad) nesprávném výkladu práva Společenství, který byl přijat, aniž by byla Soudnímu dvoru předložena předběžná otázka podle čl. 234 třetího pododstavce ES, a
OPINION OF MR BOT — CASE C-2/06 question being referred to the Court for a preliminary ruling under [the third paragraph of Article 234] EC; and
Článek 5 odst.
Article 5(1) of the regulation provides:
Relevantní ustanovení nařízení Komise (EHS) č.
The relevant provisions of Regulation No 3665/87
„Výplata diferencované nebo nediferencované náhrady je podmíněna, kromě toho, že produkt opustil celní území Společenství, tím, že produkt, s výjimkou případu, kdy zanikl v průběhu dopravy v důsledku případu vyšší moci, byl dovezen do třetí země, a případně do určené třetí země ve lhůtě dvanácti měsíců po datu přijetí vývozního prohlášení:
‘Payment of the differentiated or nondifferentiated refund shall be conditional not only on the product having left the customs territory of the Community but also — save where it has perished in transit as a result of force majeure — on its having been imported into a nonmember country and, where appropriate, into a specific nonmember country within 12 months following the date of acceptance of the export declaration:
KEMPTER ze dne 25. května 1976 7stanoví, že protiprávní správní akt může být i poté, co jej již nelze napadnout, zcela či částečně zrušen, s budoucím nebo retroaktivním účinkem.
VwVfG’) of 25 May 1976 7provides that an unlawful administrative act may, even after it has become unchallengeable, be withdrawn wholly or in part, with prospective or retroactive effect.
Podle německé judikatury má správní orgán v zásadě diskreční pravomoc ke zrušení pravomocného protiprávního správního aktu. Podle této judikatury čl.
According to German case-law, the administrative authority in principle has a discretion to withdraw an unlawful administrative act which has become final.
48 odst. 1 první věta VwVfG opravňuje zrušit takový akt pouze ve výjimečném případě, kdy je zachování jeho platnosti „jednoduše neúnosné“ s ohledem na pojmy „veřejný pořádek“, „dobrá víra“, „ekvita“, „rovné zacházení“ nebo „zjevná protiprávnost“.
According to that case-law, the first sentence of Paragraph 48(1) of the VwVfG confers a right to withdrawal of such an act only exceptionally, where it is ‘outright intolerable’ for it to stand having regard to the concepts of public policy, good faith, fairness, equal treatment or manifest unlawfulness.
1 nařízení č. 2730/79 může být uloženo pouze před poskytnutím vývozní náhrady.
In Emsland-Stärke 5the Court held that the conditions laid down by Article 10(1) of Regulation No 2730/79 could be imposed only prior to the grant of the export refund.
Podle Soudního dvora to dostatečně vyplývá ze znění tohoto ustanovení, podle nějž je výplata „podmíněna […] tím, že produkt […] byl dovezen do třetí země“, jakož i z devátého bodu odůvodnění tohoto nařízení, který obsahuje stejnou formulaci 6.
According to the Court, that was sufficiently clear from the wording of that paragraph, which states that payment is ‘conditional … on the [product’s] having been imported into a nonmember country’, and from the ninth recital in the preamble to that regulation, which is in the same terms. 6
Krom toho článek 51 VwVfG se týká obnovy řízení ukončených správním aktem, který již nelze napadnout. Článek 51 odst.
In addition, Paragraph 51 of the VwVfG deals with the reopening of a procedure closed by an administrative act which has become unchallengeable.
1 VwVfG stanoví, že dotčený orgán musí na žádost účastníka rozhodnout o zrušení nebo změně platného správního aktu:
Paragraph 51(1) provides that the relevant authority must, on application by the person concerned, decide whether to set aside or amend an administrative act which is no longer open to challenge:
48 odst. 1 první věta zákona o správním řízení (Verwaltungsverfahrensgesetz, dále jen „VwVfG“)
In German law, the first sentence of Paragraph 48(1) of the Verwaltungsverfahrensgesetz (Law on Administrative Procedure; ‘the
– pokud došlo po vydání aktu ke změně skutkových nebo právních okolností, na nichž akt spočívá, ve prospěch účastníka;
— if the factual or legal situation on which the act was based has changed, following its adoption, in favour of the person concerned;
5, dále jen „nařízení č. 2730/79“).
5) (‘Regulation No 2730/79’).
– existují-li nové důkazy, které by měly za následek pro účastníka příznivější rozhodnutí;
— if there is new evidence which would have led to a decision more favourable to the person concerned;
Rozhodnutím ze dne 10. srpna 1995 proto Hauptzollamt uložil společnosti Kempter vrácení vývozních náhrad, které jí byly vyplaceny, a to ve výši 360 022,62 DEM.
By decision of 10 August 1995, the Hauptzollamt therefore demanded the repayment by Kempter of the export refunds totalling DEM 360 022.62 which it had received.
– existují-li důvody pro obnovu řízení v souladu s článkem 580 občanského soudního řádu (Zivilprozessordnung).
— if there are grounds for reopening the procedure pursuant to Paragraph 580 of the Zivilprozessordnung (Code of Civil Procedure).
III – Skutkový stav a spor v původním řízení
III — The facts and procedure of the main proceedings
Odvolání podané Kempter proti tomuto rozsudku bylo zamítnuto usnesením Bundesfinanzhof ze dne 11. května 2000.
Kempter’s appeal against the judgment was dismissed by order of the Bundesfinanzhof (Federal Finance Court) of 11 May 2000.
V průběhu let 1990 až 1992 vyvážela společnost Willy Kempter KG (dále jen „Kempter“ nebo „žalobkyně“) skot do různých arabských zemí a do zemí bývalé Jugoslávie.
In the years 1990 to 1992 Willy Kempter KG (‘Kempter’ or ‘the applicant’) exported cattle to a number of Arab countries and to the former Yugoslavia.
Z tohoto titulu požádala o vývozní náhrady u Hauptzollamt Hamburg-Jonas (dále jen „Hauptzollamt“) a tyto náhrady jí také byly vyplaceny.
On that basis it applied for and received export refunds from the Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Principal Customs Office Hamburg-Jonas; ‘the Hauptzollamt’).
Betriebsprüfungsstelle Zoll (celní kon -trolní útvar) Oberfinanzdirektion (regionál -ního finančního ředitelství) ve Freiburgu v rámci šetření zjistil, že některá zvířata pošla nebo byla naléhavě poražena při přepravě nebo v rámci karantény v zemi určení.
On conduct of an inquiry, the Betriebsprüfungsstelle Zoll (Customs Inspectorate) of the Oberfinanzdirektion (Principal Revenue Office), Freiburg, established that some animals had died or been slaughtered out of necessity during transport or in the course of quarantine in the countries of destination.
Dne 14. prosince 2000 vydal Soudní dvůr výše uvedený rozsudek Emsland-Stärke, kde, jak připomínám, dospěl zejména k názoru, že splnění podmínky výplaty diferencované nebo nediferencované náhrady, podle níž musí být produkt, s výjimkou případu, kdy zanikl v průběhu přepravy v důsledku případu vyšší moci, dovezen do třetí země, a případně do určené třetí země, může být uloženo pouze před poskytnutím této náhrady.
On 14 December 2000 the Court of Justice delivered the judgment in Emsland-Stärke, in which, as will be recalled, the Court found that the condition for payment of the differentiated or non- differentiated refund under which the product — save where it has perished in transit as a result of force majeure — must have been imported into a nonmember country and, where appropriate, into a specified nonmember country could be imposed only prior to the grant of the refund.
V rozsudku ze dne 21. března 2002 Bundesfinanzhof použil tento výklad Soudního dvora, přičemž zmínil výše uvedený rozsudek Emsland-Stärke.
In a judgment of 21 March 2002 the Bundesfinanzhof applied the foregoing interpretation of the Court, mentioning the judgment in Emsland-Stärke.
ve výše uvedeném rozsudku Kühne & Heitz, a že proto rozhodnutí o vrácení vývozních náhrad ze dne 10. srpna 1995 mělo být zrušeno. IV – Řízení o předběžné otázce
IV — The reference for a preliminary ruling
Dopisem ze dne 16. září 2002 požádala společnost Kempter Hauptzollamt o obnovu řízení a zrušení rozhodnutí o vrácení vývozních náhrad.
By letter of 16 September 2002, Kempter requested that the Hauptzollamt reopen the procedure and revoke the decision on repayment of the export refunds.
Na podporu této žádosti společnost Kempter uplatňovala, že mezitím došlo ke změně právní situace.
In support of this application, Kempter claimed that the legal situation had changed in the meantime.
V této souvislosti odkázala na rozsudek vydaný Bundesfinanzhof dne 21. března 2002, s nímž se dle vlastních slov seznámila dne 1. července 2002 z faxové zprávy, kterou jí zaslala společnost SAB.
In that connection Kempter relied on the judgment delivered by the Bundesfinanzhof on 21 March 2002, of which it states that it was informed on 1 July 2002 by a fax from the company SAB.
Finanzgericht Hamburg v předkládacím rozhodnutí nejprve uvádí, že se účastníci řízení shodují na tom, že z hlediska výše uvedeného rozsudku Emsland-Stärke musí být rozhodnutí o vrácení vývozních náhrad ze dne 10. srpna 1995 považováno za protiprávní.
In the order for reference, the Finanzgericht Hamburg observes, first, that the parties agree that, in the light of Emsland-Stärke, the repayment decision of 10 August 1995 must be considered unlawful.
Neshodují se však v odpovědi na otázku, zda je Hauptzollamt povinen za účelem zohlednění výkladu Soudního dvora přijatého v tomto rozsudku přezkoumat toto rozhodnutí, které se stalo konečným před vynesením uvedeného rozsudku, či nikoli.
However, they are in dispute as to whether, so as to take account of the Court’s interpretation in that judgment, the Hauptzollamt is obliged to review its decision, which became final before the judgment was delivered.
Opravný prostředek podaný žalobkyní proti tomuto rozhodnutí byl rozhodnutím ze dne 25. března 2003 rovněž zamítnut.
The applicant’s administrative appeal against that decision was rejected by decision of 25 March 2003.
Pokud jde o čtyři podmínky vyjmenované Soudním dvorem ve výše uvedeném rozsudku Kühne & Heitz 8, předkládající soud se domnívá, že první dvě z nich jsou 8 — Předkládající soud zde má na mysli pouze čtyři odrážky výroku tohoto rozsudku a nikoli to, co by bylo možné považovat za první podmínku, tedy skutečnost, že správnímu orgánu byla předložena žádost o přezkum.
With regard to the four conditions set out by the Court in Kühne & Heitz, 8the national court considers that the first two are fulfilled. Indeed, the Hauptzollamt does have power, on the basis of the first sentence of 8 — Here the national court refers only to the four indents of the operative part of the judgment, and not to what could be regarded as constituting the first condition, namely that an application for review must be made to the administrative body.
Společnost Kempter následně předložila dne 26. dubna 2004 věc Finanzgericht Hamburg, přičemž zejména tvrdila, že v projednávaném případě byly splněny podmínky pro přezkum konečného správního rozhodnutí, které Soudní dvůr stanovil
Kempter then brought an action before the Finanzgericht Hamburg on 26 April 2004, submitting in particular that in the case in point the conditions for review of a final administrative decision set out by the
48 odst. 1 první věty VwVfG pravomoc přehodnotit rozhodnutí o vrácení vývozních náhrad.
Paragraph 48(1) of the VwVfG, to reopen the repayment decision.
Toto rozhodnutí se krom toho stalo konečným v důsledku soudního rozhodnutí vydaného vnitrostátním soudem rozhodujícím v posledním stupni 9.
In addition, the decision has become final as a result of a judicial decision of a national court ruling at final instance. 9
Předkládající soud se však domnívá, že z výše uvedeného rozsudku Kühne & Heitz lze dovodit, že ve věci, v níž byl vydán, žalobkyně rovněž nežádala, aby byla Soudnímu dvoru předložena předběžná otázka. Předkládající soud se navíc přiklání k názoru, že pokud vnitrostátní soudy neuznaly důležitost otázky týkající se výkladu práva Společenství, pak to nelze mít za zlé ani poškozenému jednotlivci. 28.
The national court considers, however, that it can be seen from the judgment in Kühne & Heitz that, in the case which gave rise to that judgment, the claimant likewise did not request that a preliminary ruling be sought from the Court of Justice. Furthermore, the national court is inclined to the view that the fact that national courts have overlooked the significance of a question of interpretation of Community law should not be held against the individual concerned. 28.
Předkládající soud si naproti tomu klade otázku, zda je splněna třetí podmínka obsažená ve výše uvedeném rozsudku Kühne & Heitz. Podle této podmínky musí být rozsudek vydaný vnitrostátním soudem rozhodujícím v posledním stupni založen, ve světle pozdější judikatury Soudního dvora, na nesprávném výkladu práva Společenství, který Soudní dvůr přijal, aniž by mu byla předložena předběžná otázka podle čl. 234 třetího pododstavce ES. 31.
On the other hand, the national court is uncertain as to whether the third condition in Kühne & Heitz has been fulfilled. The third condition is that the judgment of the national court ruling at final instance must, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, be based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling under the third paragraph of Article 234 EC. 31.
Předkládající soud si navíc klade otázku ohledně dosahu čtvrté podmínky stanovené Soudním dvorem ve výše uvedeném rozsudku Kühne & Heitz, podle níž dotyčná osoba musela obrátit na správní orgán neprodleně poté, co se dozvěděla o uvedené judikatuře. 29.
In addition, the national court is uncertain as to the implications of the fourth condition laid down by the Court of Justice in Kühne & Heitz, namely that the person concerned must have complained to the administrative body immediately after becoming aware of the Court’s decision. 29.
Finanzgericht Hamburg se domnívá, že má-li být tato podmínka vykládána v tom smyslu, že žalobce musel před soudem napadnout správní akt na základě práva Společenství a že vnitrostátní soud musel jeho žalobu zamítnout, aniž by Soudnímu dvoru předložil předběžnou otázku, je třeba žalobu žalobkyně zamítnout. Ta se totiž nedovolávala nesprávného výkladu práva
According to the national court, if the condition were to be understood as meaning that a claimant must have relied on Community law when he contested the administrative decision in court and that the national court must have dismissed the action without seeking a preliminary ruling from the Court of Justice, the action brought by the applicant should be dismissed.
9 — Z pohledu předkládajícího soudu je lhostejné, že z důvodu zvláštností vnitrostátních procesních pravidel nerozhodl Bundesfinanzhof rozsudkem, nýbrž usnesením.
9 — In the eyes of the Finanzgericht Hamburg, the fact that, owing to the particular characteristics of the national rules of procedure, the Bundesfinanzhof decided the case by means of an order and not a judgment is not germane.
Forma soudního rozhodnutí je bezvýznamná, pokud žalobce vyčerpal všechny opravné prostředky, které mu vnitrostátní právo nabízí.
The form of the judicial decision is irrelevant provided that the claimant has exhausted all the judicial remedies available to him under national law.
Finanzgericht Hamburg v tomto ohledu vysvětluje, že se spor v původním řízení vyznačuje tou zvláštností, že společnost Kempter požádala Hauptzollamt o zrušení rozhodnutí o vrácení vývozních náhrad dopisem ze dne 16. září 2002, tj. 19 měsíců poté, co byl dne 14. prosince 2000 vydán výše uvedený rozsudek Soudního dvora Emsland-Stärke.
On that point the national court explains that a special feature of the case before it is that Kempter applied to the Hauptzollamt for withdrawal of the repayment decision of 10 August 1995 by letter of 16 September 2002, that is to say, 21 months after the Court delivered judgment in Emsland-Stärke on 14 December 2000.
KEMPTER rozsudkem, předkládající soud nevidí důvod, proč by možnost žádat na základě výše uvedeného rozsudku Emsland-Stärke zrušení konečného správního rozhodnutí, které porušuje právo Společenství, měla být výjimečně časově omezena.
KEMPTER which have arisen before the Court’s judgment, the national court does not see why an application, on the basis of Emsland-Stärke, for the revocation of an administrative decision that is final and infringes Community law should, exceptionally, be subject to a limit in time.
Proto se rozhodl přerušit řízení do doby, než Soudní dvůr odpoví na následující dvě předběžné otázky:
Consequently it has decided to stay proceedings pending the Court’s reply to the following two questions referred by it for a preliminary ruling:
Dále vyslovuje názor, že lhůta k podání žádosti o přezkum konečného správního rozhodnutí by měla být spjata se skutečným seznámením se s judikaturou Soudního dvora dotčenou osobou.
The national court then observes that, in its opinion, the timelimit as regards an application for the review of a final administrative decision should depend on positive awareness of the Court’s decision on the part of the person concerned.