natgillin/translations-raw huggingface dataset:
10 — Viz v této souvislosti stanovisko generálního advokáta Fenellyho k věci Molenheide a další (rozsudek ze dne 18. prosince 1997, C-286/94, C-340/95, C-401/95 a C-47/96, Recueil, s. I-7281, body 37 až 39).
10 — See, in this connection, the Opinion of Advocate General Fennelly in Joined Cases C-286/94, C-340/95, C-401/95 and C-47/96 Molenheide and Others [1997] ECR I-7281, points 37 to 39.
12 — Viz rozsudek Molenheide a další, uvedený v poznámce pod čarou 10, body 46 a 47.
12 — See the judgment in Molenheide and Others, cited in footnote 10, paragraphs 46 and 47.
22 odst. 8 šesté směrnice, například rozsudek Halifax a další, uvedený v poznámce pod čarou 11, bod 92 a citovanájudikatura.
See also, by way of example, with regard to Article 22(8) of the Sixth Directive, Halifax and Others, cited in footnote 11, paragraph 92 and the caselaw cited there.
13 — V projednávané věci se žalobkyně v původním řízení v souladu s polským právem domáhá, aby nadměrný odpočet DPH byl vrácen na její bankovní účet (takzvané přímé vrácení).
13 — In the present case, the applicant requested, in conformity with Polish law, that the excess VAT be repaid into her bank account (so-called direct repayment).
Další možnost spočívající v převedení nadměrného odpočtu DPH do následujícího účetního období se označuje jako nepřímé vrácení.
The other option of carrying the excess VAT over to the following accounting period is referred to as indirect repayment.
SOSNOWSKA může být posledně jmenovaná lhůta zkrácena na 60 dnů 14.
SOSNOWSKA latter period may, however, be shortened to 60 days. 14
Má se tedy obecně a bez jakéhokoli objektivního základu za to, že činnost těchto osob povinných k dani může směřovat ke způsobení újmy zájmům státního rozpočtu 15.
It is thus assumed in a general fashion and without any objective basis that the activity of those taxable persons might be directed at causing harm to the interests of the exchequer. 15
Je třeba poznamenat, že oproti tomu, co patrně tvrdí zúčastnění, není podle mého názoru za okolností projednávané věci rozhodující, která z obou lhůt pro vrácení nadměrného odpočtu DPH – tedy 60, respektive 180 dnů – má být považována za „obecnou“ lhůtu.
I should note that, contrary to what the parties seem to suggest, I do not consider it decisive in the present context which of the two periods for refunds of excess VAT — that is to say 60 and 180 days respectively — is to be considered as the ‘basic’ period.
Mám za to, že předmětem posouzení by měly být dotčené polské právní předpisy jako celek, zejména s přihlédnutím ke lhůtě použitelné pro nové EU plátce DPH (jejímu prodloužení).
Rather, what should in my view be assessed is the Polish legislation at issue as a whole, regard being had, in particular, to (the extension of) the period applicable to new EU VAT payers.
Zadruhé, souhlasím rovněž s předkládajícím soudem, že s ohledem na skutečnost, že lhůta 180 dnů – během které je uplatnění nároku osoby povinné k dani na odpočet daně de facto přerušeno – je: i) šestkrát delší než použitelné účetní období pro DPH (jeden měsíc), a ii) třikrát delší než obecná lhůta vyřízení zvlášť složitých záležitostí (dva měsíce) 16, je tudíž tuto lhůtu možno považovat za nepřiměřenou.
Second, I also agree with the referring court that in view of the fact that the period of 180 days — over which the exercise of the taxable person’s right to deduct VAT is de facto suspended — is: (i) six times longer than the applicable accounting period for VAT (one month), and (ii) three times longer than the basic period for dealing with particularly complicated matters (two months), 16it can consequently be regarded as unreasonable.
Částka jistoty, která má zajistit zájmy státního rozpočtu, představuje přibližně 62 000 eur, to znamená stonásobek průměrných měsíčních příjmů v polském hospodářství.
The amount of the security deposit which is meant to safeguard the interests of the exchequer is approximately EUR 62 000, which is 100 times the average monthly income in the Polish economy.
Podle mého názoru dotčené právní předpisy nesplňují výše uvedené požadavky použitelné pro vrácení nadměrného odpočtu DPH.
In my view, the legislation at issue does not comply with the requirements applicable to repayments of excess VAT as set out above.
Pokud jde navíc o rámec, v němž je nový EU plátce DPH povinen složit takovou jistotu, aby mohl získat vrácení ve lhůtě 60 dnů, dotčený hospodářský subjekt v takovém
In addition, as regards the context in which a new EU VAT payer is called on to lodge such a security deposit and benefit from the 60-day period, a trader is at that
Je třeba uvést, zaprvé, že pro všechny nové EU plátce DPH se lhůta 60 dnů (automaticky) prodlužuje na 180 dnů, nesložíli u finančního úřadu jistotu.
First, it should be noted that with regard to all new EU VAT payers the period of 60 days is (automatically) extended to 180 days unless they lodge a security deposit with the tax authorities.
Dotčená vnitrostátní opatření tedy stanoví lhůtu 180 dnů plošně a pevně bez jakéhokoli rozlišení, pokud jde o tuto lhůtu, mezi různými skupinami osob povinných k dani v rámci „podsys-
Thus, the national measures in question impose the 180-day period in a sweeping and fixed manner without making any differentiation, as regards that period, between the various groups of taxable persons within the ‘subsystem’ of new EU
15 — Předkládající soud správně poznamenává, že pravidlo, podle něhož jsou pro účely lhůty 180 dnů (po dobu prvních dvanácti měsíců) všichni EU plátci DPH zahrnuti do kategorie osob, jejichž činnost v rámci daňového systému představuje ohrožení zájmů státního rozpočtu, se vyznačuje poněkud přehnaným automatismem, neboť relevantní vnitrostátní předpisy nezohledňují podmínky, jejichž splnění by umožnilo objektivní zjištění, že činnost takových osob povinných k dani může směřovat ke způsobení újmy státnímu rozpočtu.
15 — As the referring court rightly points out, for the period of 180 days to include (during their first 12 months) all EU VAT payers in the category of persons whose operations pose a threat to the interests of the exchequer would appear to be an excessively mechanical approach, since the relevant national provisions do not take account of the conditions whose satisfaction would allow the objective finding that the activity of those taxable persons might be directed at causing harm to the exchequer.
Takové zjištění by odůvodňovalo potrestat nebo znevýhodnit „nepoctivé“ osoby povinné k dani, a to nejen vůči osobám, které k rozhodnému okamžiku vykonávaly déle než dvanáct měsíců, počítáno od zaregistrování se k DPH, činnosti podléhající této dani, nýbrž i vůči osobám, které DPH v prvním roce své činnosti řádně vyúčtovávaly.
Such a finding would justify the penalisation and less favourable treatment of ‘dishonest’ taxable persons in relation not only to persons carrying on activities subject to VAT for a period of more than 12 months from the date of registration but also in relation to persons duly paying VAT during the first year of operation.
14 — Složení jistoty není podmínkou vrácení nadměrného odpočtu DPH.
14 — The security deposit is not a condition for obtaining a refund of excess VAT.
Tuto podmínku musí splnit ti, kteří chtějí získat vrácení ve lhůtě kratší než 180 dnů.
Rather, it is a condition for those who want to benefit from a period shorter than 180 days.
Po uplynutí dvanácti měsíců, během kterých podala osoba povinná k dani daňové přiznání a ve stanovené lhůtě zaplatila veškeré daně, včetně daně z příjmů fyzických osob, může tato osoba požádat o uvolnění nebo vrácení jistoty.
Following a period of 12 months during which the taxable person has submitted a tax return and timeously paid all taxes, including income tax on natural persons, he may apply for release or repayment of the security deposit.
16 — Stanovenápolským daňovým zákoníkem.
16 — As established in the Polish Tax Code.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA J. MAZÁKA – VĚC C-25/07
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-25/07 munity transactions, 19first of all, the Polish Government has not adequately explained why, as a rule, it needs to avail itself of 180 days.
I pokud, jak tvrdí, doba, kterou ostatní členské státy potřebovaly k zaslání odpovědi polským orgánům, přesahovala v 60 % případů tři měsíce, nevyplývá z toho automaticky, že 180 dnů (tedy celých šest měsíců) je nejméně omezující lhůta, která může být stanovena za účelem zabránění daňovým únikům nebo vyhýbání se daňovým povinnostem.
Even if, as it contends, the time it took other Member States to answer the Polish authorities exceeded three months in 60% of cases, it still does not automatically follow that 180 days (that is to say six full months) is the least onerous period which can be imposed in order to prevent tax evasion or avoidance.
okamžiku pouze rozvíjí svou hospodářskou činnost, což, jak dokládají praktické zkušenosti, vyžaduje značné investiční výdaje, a v mnoha případech zatím nevykonává činnost v širším měřítku.
point just developing his economic activities and, as practice shows, that involves substantial investment expenditure and often he will not yet be operating on a large scale.
Nutnost čekat 180 dnů pro získání vrácení nadměrného odpočtu DPH nebo nemožnost poskytnout částku 250 000 PLN může tedy mít podstatný vliv na hospodářský výsledek osoby povinné k dani 17.
Therefore, the need to wait for 180 days to obtain the refund of excess VAT and/or the inability to dispose of PLN 250 000 may have a marked effect on a taxable person’s financial results.
Větší polská společnost má rovněž patrně mnohem snazší přístup na trh Společenství než malý polský hospodářský subjekt (ve skutečnosti taková částka může pro posledně jmenovaný subjekt představovat i nepřekonatelnou překážku).
17 Also, a larger Polish company would appear to gain access to the Community market much more easily than a small Polish trader would (in fact, such an amount may even constitute an insurmountable obstacle for the latter).
Je třeba připomenout, že orgány členských států mají na úrovni Společenství rovněž k dispozici nástroje správní spolupráce a pomoci přijaté za účelem umožnění správného zjištění DPH a zabránění daňovým únikům a vyhýbání se daňovým povinnostem v této oblasti, jako například opatření stanovená v nařízení Rady (ES) č. 1798/2003 20a nařízení Komise (ES) č. 1925/2004 21.
It may be recalled that the Member State’s authorities have at their disposal the Community instruments for cooperation and administrative assistance adopted to allow the correct assessment of VAT and counter evasion and avoidance in that area, such as the measures provided for by Council Regulation (EC) No 1798/2003, 20and Commission Regulation (EC) No 1925/2004. 21
Požadavek na složení jistoty ve výši 250 000 PLN a alternativní možnost získání vrácení nadměrného odpočtu DPH až po uplynutí 180 dnů totiž mohou v praxi znamenat překážku pro malé a střední podniky, které mají v úmyslu obchodovat na trhu Společenství.
Indeed, to require a security deposit in the amount of PLN 250 000 and the alternative option of receiving the refund of excess VAT merely in 180 days may in practice well represent an obstacle for small and mediumsized enterprises wishing to trade on the Community market.
V každém případě souhlasím s Komisí, že automatický požadavek pevné částky 250 000 PLN 18 od všech nových EU plátců DPH, kterým je podmíněno vrácení ve lhůtě 60 dnů, patrně obecně překračuje meze toho, co je nezbytné k zabránění podvodům a ochraně zájmů státního rozpočtu.
In any event, I agree with the Commission that automatically requiring a fixed amount of PLN 250 000 18from all new EU VAT payers in order for them to benefit from the 60-day period would appear, as a general rule, to go beyond what is necessary to prevent fraud and to protect the interests of the exchequer.
Použiji-li navíc obdobně argument uvedený generální advokátkou Kokott ve věci N, souhlasím, že ačkoli v praxi možná tyto nástroje spolupráce ne vždy fungují rychle a uspokojivě, členské státy se přesto
Furthermore, to use the argument advanced by the Advocate General in the N case by analogy, I agree that even though in practice the various cooperation mechanisms available to the Member States may not func-
Pokud jde o argument, že lhůta 180 dnů (nebo případně složení jistoty) je nezbytná k ověření obchodních operací uvnitř
As to the argument that 180 days (or, alternatively, the lodging of the security deposit) are necessary to verify intra-Com-
20 — Nařízení Rady (ES) č. 1798/2003 ze dne 7. října 2003 o správní spolupráci v oblasti daně z přidané hodnoty a o zrušení nařízení (EHS) č. 218/92 (Úř. věst. L 264, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 392).
19 — The Polish Government submits that the 180-day period is required because of the need to verify intraCommunity transactions, inter alia in the framework of the VIES (VAT Information Exchange) system which, it argues, take time.
17 — Neboť je zjevné, že taková částka nepochybně představuje finanční zátěž.
17 — As it is clear that such an amount undoubtedly constitutes a financial burden.
21 — Nařízení Komise (ES) č.
18 — As the tax authorities have no possibility of adapting the amount of the security deposit to a particular case.
Viz v této souvislosti rozsudek ze dne 28. června 2007, Planzer Luxembourg (C-73/06, Sb. rozh. s. I-5655, bod 48).
See, in this connection, Case C-73/06 Planzer Luxembourg [2007] ECR I-5655, paragraph 48.
SOSNOWSKA pohledávky za vhodných podmínek, zejména v přiměřené lhůtě.
SOSNOWSKA appropriate conditions, in particular, within a reasonable period of time.
nemohou dovolávat nedostatků při spolupráci svých daňových správních orgánů a odvozovat z nich odůvodnění omezení takové základní zásady společného systému DPH, jako je právo na odpočet 22.
tion in an efficient and satisfactory manner, the Member States should not be able to rely on deficiencies in the cooperation between their tax authorities in order to justify a restriction of such a fundamental principle of the common system of VAT as is the right to deduction. 22
Mám za to, že členské státy by neměly mít možnost zajišťovat svou ochranu proti daňovým únikům nebo vyhýbání se daňovým povinnostem tím, že podrobí všechny, nebo i jen některé nové EU plátce DPH zátěži DPH.
To my mind, the Member States should not be able to protect themselves from tax evasion or avoidance by way of making all, or even only a few, new EU VAT payers bear the burden of VAT.
Jsou-li lhůty příliš dlouhé, nesou osoby povinné k dani, byť i jen částečně, zátěž DPH, která ohrožuje neutralitu systému.
If periods are too long that implies that taxable persons bear, even if only partially, the burden of VAT which puts at risk the neutrality of the system.
Měl by to být naopak především stát, kdo ponese: i) odpovědnost za správu svého daňového systému, včetně zabránění daňovým únikům nebo vyhýbání se daňovým povinnostem, jakož i ii) odpovídající rizika.
Rather, it should be primarily the State that bears: (i) the responsibility for the management of its tax system, including the prevention of tax evasion and avoidance, as well as (ii) the corresponding risks.
Dodávám, že „[a]čkoli Soudnímu dvoru nepřísluší vyjadřovat se k vhodnosti jiných možných způsobů boje proti daňovým únikům a vyhýbání se daňovým povinnostem, které by mohly být zamýšleny“ 24, musí jistě existovat méně zatěžující a omezující způsob zajištění takových zájmů státního rozpočtu.
I would add that, ‘[a]lthough it is not for the Court to comment on the appropriateness of other means of combating tax evasion and avoidance which might be contemplated’, 24there must surely be less onerous and restrictive means of safeguarding such interests of the exchequer.
Bylo by například možné, aby částka jistoty odpovídala poměrně výši nadměrného odpočtu DPH, který má být vrácen 25, nebo
For instance, it would be possible for the amount of the security deposit to be proportionate to the excess VAT to be refunded 25 or for it
24 — Viz rozsudek Ampafrance a Sanofi, uvedený v poznámce pod čarou 11, bod 62.
24 — See Ampafrance and Sanofi, cited in footnote 11, paragraph 62.
Za takových okolností, ačkoli členské státy jsou v zásadě oprávněny přijmout preventivní opatření k zajištění správnosti výše nadměrného odpočtu DPH vyplývajícího z údajů uvedených v příslušném přiznání osoby povinné k dani, dotčená vnitrostátní opatření jsou podle mého názoru nepřiměřená, neboť kladou zvláště vysokou zátěž na nové EU plátce DPH.
In these circumstances, although the Member States are in principle not precluded from adopting precautionary measures designed to ensure the veracity of the apparent excess of VAT arising from the information contained in the underlying declaration made by the taxable person, the national measures in question are in my view disproportionate in that they place a particularly high burden on new EU VAT payers.
Neumožňují takovým osobám povinným k dani získat vrácení celé
They do not enable those taxpayers to recover the entirety of the credit in
22 — Ačkoli generální advokátka Kokott používá uvedený argument s ohledem na omezení základních svobod.
22 — Even though Advocate General Kokott uses that argument with regard to restrictions on fundamental freedoms.
Viz její stanovisko k věci N (rozsudek ze dne 7. září 2006, C-470/04, Sb. rozh. s. I-7409, bod 114 stanoviska).
See her Opinion in Case C-470/04 N [2006] ECR I-7409, point 114.
25 — To bylo patrně původně zamýšleno, pokud jde o jistotu, v rámci nedávno navržené změny polského zákona o DPH.
25 — Which appears to have been originally foreseen as regards the security deposit in a relatively recent proposed amendment to the Polish Law on VAT.
Takové úvahy (aby jistota poměrně odpovídala nadměrnému odpočtu DPH) jsou relevantní přinejmenším s ohledem na skutečnost, že (stávající) částka jistoty nijak neodpovídá opravdovému nebo skutečnému nebezpečí pro státní rozpočet ve vztahu k novému EU plátci DPH.
Such considerations (for the security deposit to be proportionate to the excess VAT) come to mind not least in view of the fact that the amount of the security deposit (as it stands) does not correspond in any way to the effective or real risk for the exchequer to which it is exposed vis-à-vis a new EU VAT payer.
Viz, například, rozsudek ze dne 12. července 2001, Louloudakis (C-262/99, Recueil, s. I-5547, bod 69).
Cf., for instance, Case C-262/99 Louloudakis [2001] ECR I-5547, paragraph 69.
Částka jistoty v projednávané věci je navíc čtyřikrát vyšší než nadměrný odpočet DPH, který byl vykázán k vrácení žalobkyni v původním řízení.
As an aside, in the present case, the amount of the security deposit is four times higher than the excess VAT indicated as being refundable to the applicant.
23 — Tedy pokud důvody vrácení vyžadují dodatečné šetření.
23 — Namely, where the reasons for the refund require additional investigation.
Pro takové prodloužení nejsou stanoveny žádné lhůty.
No timelimits are laid down for that extension.
Pokud provedené šetření prokáže oprávněnost vrácení, finanční úřady jsou povinny zaplatit osobě povinné k dani dlužnou částku a úroky.
Where the refund is ultimately determined to be lawful, the tax authorities are to pay the taxable person the amount due plus interest.
B – K druhé otázce aby byla závislá na velikosti podniku osoby povinné k dani či na jeho platební schopnosti, což by bylo patrně možno odvodit z jeho daňového přiznání.
B — Second question to depend on the economic size and/or the ability to pay of the taxable person’s business, which could, one imagines, be inferred from his return.
Alternativně by namísto výše uvedeného bylo možno použít určité kvantitativní prahy.
In the alternative, certain thresholds could be applied instead.
Mám za to, že na druhou otázku existuje stručná odpověď.
In my opinion, the second question calls for a brief answer.
Bez ohledu na to, zda dotčená vnitrostátní opatření ve skutečnosti představují zvláštní opatření takového druhu, nemohou být za taková opatření považována jednoduše proto – jak vyplývá z dokumentů předložených Soudnímu dvoru a nepří- mo z argumentů předložených polskou vládou 27 –, že Polská republika nepoužila for -mální postup výslovně stanovený v článku 27 šesté směrnice a nezískala povolení uvedené v čl. 27 odst. 1 28.
Regardless of whether or not the national measures in question in fact constitute special measures of that kind, they cannot be considered as such simply because — as appears from the documents before the Court and indirectly from the arguments put forward by the Polish Government 27 — the Republic of Poland did not have recourse to the formal procedure which is expressly provided for in Article 27 of the Sixth Directive and did not obtain the authorisation referred to in Article 27(1). 28
S ohledem na výše uvedené úvahy přísluší vnitrostátnímu soudu, aby určil a ověřil – s přihlédnutím ke všem relevantním okolnostem projednávané věci –, zda dotčená vnitrostátní opatření jsou slučitelná se zásadami neutrality a proporcionality, s tím, že v případě potřeby neuplatní žádné ustanovení vnitrostátního práva, které by bylo v rozporu s právem Společenství 26.
In the light of the above considerations, it is for the national court to determine and verify — taking into account all the relevant circumstances of the case before it — whether the national measures in question are compatible with the principles of neutrality and proportionality, disapplying, if necessary, any contrary provision of domestic law. 26
Jedná se o otázky, které spadají do pravomoci členských států.
These are matters which lie within the discretion of the Member States.
Viz rovněž rozsudek ze dne 10. dubna 1984, Komise v. Belgie (324/82, Recueil, s. 1861).
Cf. also Case 324/82 Commission v Belgium [1984] ECR 1861.
Navrhuji proto, aby Soudní dvůr odpověděl na otázky položené Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu takto:
I am therefore of the opinion that the Court should give the following answers to the questions referred by the Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu:
„1) Článek 18 odst. 4 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně v zásadě brání takovým vnitrostátním opatřením, jaká jsou dotčena v původním řízení, která jsou nepřiměřená, a jako taková narušují provádění základních zásad společného systému DPH, zejména práva na odpočet.
(1) Article 18(4) of Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment, precludes in principle national measures like those at issue in the main proceedings which are disproportionate and as such undermine the implementation of fundamental principles of the common system of VAT, in particular the right to deduction.
27 odst. 1 směrnice 77/388/EHS, pokud nebyl dodržen formální postup výslovně stanovený v článku 27 směrnice 77/388/EHS.“
(2) The rules laid down in national measures like those at issue in the main proceedings cannot be considered to constitute special measures to prevent certain types of tax evasion and avoidance within the meaning of Article 27(1) of Directive 77/388 where the formal procedure which is expressly provided for in Article 27 of Directive 77/388 has not been followed.
2008 – VĚC C-25/07
2008 — CASE C-25/07
Ve věci C-25/07, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Polsko) ze dne 11. prosince 2006, došlým Soudnímu dvoru dne 25. ledna 2007, v řízení
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC by the Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Poland), made by decision of 11 December 2006, received at the Court on 25 January 2007, in the proceedings
SOUDNÍ DVŮR (první senát), ve složení P. Jann, předseda senátu, A. Tizzano (zpravodaj), A. Borg Barthet, M. Ilešič a E. Levits, soudci,
THE COURT (First Chamber), composed of P. Jann, President of Chamber, A. Tizzano (Rapporteur), A. Borg Barthet, M. Ilešič and E. Levits, Judges,