natgillin/translations-raw huggingface dataset:
28 — Rozsudek ze dne 3. května 2007, Advocaten voor de Wereld (C-303/05, Sb. rozh. s. I-3633, bod 45).
28 — Case C-303/05 Advocaten voor de Wereld [2007] ECR I-3633, paragraph 45.
29 — Viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 27. června 2006, Parlament v. Rada (C-540/03, Sb. rozh. s. I-5769, body 70 a 71).
29 — See, to that effect, Case C-540/03 Parliament v Council [2006] ECR I-5769, paragraphs 70 and 71.
30 — ESLP, rozsudek Soering v. Spojené království ze dne 7. července 1989, řada A č. 161, § 85.
30 — EurCtHR, Soering v. the United Kingdom, 7 July 1989, § 85, Series A no. 161.
32 — Viz ESLP, rozsudky Mamatkoulov a Askarov v. Turecko ze dne 4. února 2005 (věci č.
32 — See EurCtHR, Mamatkulov and Askarov v. Turkey, 4 February 2005, nos.
46827/99 a 46951/99), Sbírka rozsudků a rozhodnutí 2005-I, § 82, RAF v. Španělsko ze dne 21. listopadu 2000 (věc č.
46827/99 and 46951/99, § 82, ECHR 2005-I; Raf v. Spain (dec.), 21 November 2000, no.
53652/00), Sbírka rozsudků a rozhodnutí 2000-XI, Sardinas Albo v. Itálie ze dne 8. ledna 2006 (věc č.
53652/00, ECHR 2000-XI; Sardinas Albo v. Italy (dec.), 8 January 2004, no.
56271/00), Sbírka rozsudků a rozhodnutí 2004-I, a rozhodnutí Zaratin v. Itálie ze dne 23. listopadu 2006 (návrh č. 33104/06).
56271/00, ECHR 2004-I; and Zaratin v. Italy (dec.), no. 33104/06, 23 November 2006.
v hmotném právu, tedy v případě otázky, zda lze za jednání uložit trest, či nikoliv.
substantive law, that is, the question whether or not an act can incur penalties.
Uvedená zásada se však nepoužije na procesní aspekty trestního práva 35.
The principle does not apply to the procedural aspects of criminal law.
Na osobu se tak mohou uplatnit, aniž by byla porušena zásada nullum crimen, nulla poena sine lege (praevia), procesní normy zavedené nebo pozměněné po spáchání jí vytýkaného jednání.
35A person may thus have applied to him procedural provisions introduced or amended after the date of the offence he is charged with without the principle nullum crimen, nulla poena sine lege (praevia) being breached.
Tak tomu je zejména v případě norem upravujících vydávání osob mezi státy 36, protože tyto normy mají výhradně procesní povahu.
That is the case in particular with provisions governing the extradition of persons between States, 36since they are of a purely procedural nature.
Tato zásada by mohla být zpochybněna skutečností, že si bez ohledu na znění článku 32 rámcového rozhodnutí, který odkazuje na „režim vydávání platný před 1. lednem 2004“, členský stát přeje uplatňovat normy, které vstoupily v platnost po tomto datu.
That principle could be called into question by the fact that, despite the wording of Article 32 of the Framework Decision referring to ‘the extradition system applicable before 1 January 2004’, a Member State wishes to apply rules that became applicable after that date.
Zásada nullum crimen, nulla poena sine lege předpokládá, že zákon jasně vymezí trestné činy a tresty, k jejich sankcionování 34.
The principle nullum crimen, nulla poena sine lege means that the law must define clearly offences and the penalties which they attract.
Je úzce spojena se zásadou zákazu zpětné účinnosti trestných činů a trestů (nullum crimen, nulla poena sine lege praevia), na základě které zákonodárce nesmí zpětně zavést trestný čin nebo trest ani trest zvýšit.
34 It is closely linked to the principle of non-retroactivity of offences and penalties (nullum crimen, nulla poena sine lege praevia), by virtue of which the legislature cannot retroactively create an offence or a penalty, or make a penalty more severe.
Zásada nullum crimen, nulla poena sine lege (praevia) se přitom použije pouze
However, the principle nullum crimen, nulla poena sine lege (praevia) applies only to
35 — Viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Pupino (poznámka pod čarou 11, bod 46, ve spojení s body 44 a 45).
35 — See, to that effect, Pupino, cited in footnote 11, paragraph 46, read together with paragraphs 44 and 45.
Viz mimoto usnesení Bundesverfassungsgericht (Německo) ze dne 26. února 1969, věc 2 BvL 15, 23/68 (zveřejněné v Neue Juristische Wochenschrift 1969, s.
See also the order of the Bundesverfassungsgericht (Federal Constitutional Court, Germany) of 26 February 1969, Case 2 BvL 15, 23/68, published in Neue Juristische Wochenschrift 1969, p.
1059, 1061, jakož i ve Sbírce rozhodnutí německého ústavního soudu, BVerfGE svazek 25, s. 269, 286 a násl.).
1059, 1061, and BVerfGE vol. 25, p. 269, 286 et seq.
36 — EKLP, rozhodnutí ze dne 6. července 1976, X v. Nizozemsko (návrh č. 7512/76, D. R. 6, s.
36 — EurCommHR, X v. the Netherlands, no.
12192/86), a ze dne 18. ledna 1996, Bakhtiar v. Švýcarsko (návrh č. 27292/95).
12192/86, Commission decision of 6 March 1991; and Bakhtiar v. Switzerland, no.
34 — Viz výše uvedené rozsudky Advocaten voor de Wereld (uvedený výše, poznámka pod čarou 28, bod 50), jakož i Evonik Degussa v. Komise a Rada (uvedený výše, poznámka pod čarou 33, bod 39).
34 — See Advocaten voor de Wereld, cited in footnote 28, paragraph 50, and Evonik Degussa v Commission and Council, cited in footnote 33, paragraph 39.
Zásada právní jistoty a zásada non bis in idem vyplývá, že tato zásada patří mezi obecné právní zásady uplatňované Soudním dvorem 38.
38 However, res judicata extends only to the matters of fact and law actually or necessarily settled by the judicial decision in question. 39
V projednávaném případě se I. P. Santesteban Goicoechea obou těchto zásad dovolává v tom smyslu, že jeho situace byla „s konečnou platností vyřešena“ zamítnutím předchozí žádosti o vydání Španělského království ze dne 11. října 2000 37.
These two principles are relied on in the present case in so far as Mr Santesteban Goicoechea’s position is said to have been ‘definitively settled’ by the rejection of an earlier extradition request made by the Kingdom of Spain on 11 October 2000.
Vyvstává tedy otázka, zda dotčená žádost o vydání ze dne 2. června 2008 porušuje právní jistotu nebo pravidlo non bis in idem.
37It might therefore be asked whether the present extradition request, made on 2 June 2008, conflicts with legal certainty or the non bis in idem rule.
V projednávaném případě se sice předchozí rozhodnutí týkalo žádosti o vydání týkající se stejné osoby a stejného jednání, jehož se týká i dotčená žádost o vydání.
Here the earlier decision admittedly related to an extradition request relating to the same person and the same facts as the present one.
Příslušný soud však o uvedené žádosti nerozhodl na základě úmluvy z roku 1996, jelikož tato úmluva nebyla v rozhodné době v platnosti.
However, the competent court did not rule on that request under the 1996 Convention, since that convention did not apply at the time.
Překážka věci pravomocně rozsouzené, která se pojí k tehdy vyjádřenému zamítnutí, tedy nemůže bránit tomu, aby dotčená žádost o vydání týkající se stejné osoby a stejného jednání byla projednána na základě nového právního základu, a sice úmluvy z roku 1996 40.
The status of res judicata of an unfavourable opinion given at that time cannot therefore prevent the present extradition request, relating to the same person and the same facts, from being dealt with under a new legal basis, namely the 1996 Convention. 40
Tato otázka je však součástí kontextu posouzení žádosti o vydání jako takové, a nikoliv předběžného přezkumu týkajícího se norem použitelných na takové posouzení.
However, this question will arise in the context of the assessment of the extradition request as such, rather than the preliminary examination concerning the rules applicable to such an assessment.
Předmětem projednávané žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce je pouze otázka, jaký režim vydávání se použije v projednávané věci.
The subject of the present reference for a preliminary ruling is solely the question of which extradition system applies in this case.
Vzhledem k tomu z toho vyplývá, že vnitrostátní soud je povinen při svém posuzování přezkoumat a zajistit dodržování základních práv, mezi které patří právní jistota a pravidlo non bis in idem.
Nevertheless, the national court is required to verify and ensure that fundamental rights, including legal certainty and the non bis in idem rule, are respected in its assessment of the request.
Soudní dvůr může v tomto ohledu poskytnout několik vodítek.
The Court can give some indications in this respect.
V tomto ohledu připomínám, že zamítnutí žádosti o vydání ze dne 11. října 2000 bylo založeno na promlčení jednání vytýkaného I. P. Santesteban Goicoecheovi podle
It should be remembered that the rejection of the extradition request of 11 October 2000 was based on the fact that, in French law, the offences with which Mr Santesteban
Pokud jde o zásadu právní jistoty, jejíž nedílnou součástí je překážka věci pravomocně rozsouzené, z ustálené judikatury
As regards the principle of legal certainty, an integral part of which is the rule of res judicata, it is settled caselaw that this is one
39 — Rozsudek ze dne 12. června 2008, Komise v. Portugalsko (C-462/05, Sb. rozh. s. I-4183, bod 23).
38 — Case C-2/06 Kempter [2008] ECR I-411, paragraph 37.
37 — Je třeba připomenout, že uvedená žádost o vydání byla zamítnuta Cour d’appel de Versailles (rozsudek ze dne 19. června 2001) z důvodu promlčení jednání vytýkaného dotyčné osobě podle francouzského práva.
39 — Case C-462/05 Commission v Portugal [2008] ECR I-4183, paragraph 23.
40 — Viz rovněž rozsudky cour de cassation (kasační soud) (Francie), chambre criminelle (trestní senát), ze dne 15. února 2006, číslo 05-86.095 (Věc Zurutuza Sarasola); ze dne 12. května 1987, Bull. Crim.
40 — See also the judgments of the French Cour de cassation, criminal division, of 15 February 2006, no 05-86.095 (Zuru­tuza Sarasola); 12 May 1987, Bull. Crim.
1987, číslo 194 (Věc Dario Fantig), a ze dne 9. července 1987, Bull. Crim.
1987, no 194 (Dario Fantig); and 9 July 1987, Bull. Crim. 1987, no 229 (Imaz­Martiarena).
NÁZOR GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY J. KOKOTT – VĚC C-296/08 PPU francouzského práva.
VIEW OF MRS KOKOTT — CASE C-296/08 PPU
I. P. Santesteban Goicoechea stíhán několikrát za stejné jednání a není v úmyslu příslušných orgánů uložit mu opakovaně sankci za stejné jednání 45.
Goicoechea has not been prosecuted several times for the same offence and it is not the intention of the competent authorities to punish him several times for the same offence.
Španělské orgány se pouze několikrát pokusily dosáhnout jeho vydání z Francouzské republiky, a to stále v rámci stejného trestního stíhání.
45The Spanish authorities have merely made several attempts to obtain his extradition from the French Republic, all in the context of the same criminal proceedings.
Pokud jde o zásadu non bis in idem zakotvenou v článku 4 protokolu č.
As regards the principle non bis in idem, enshrined in Article 4 of Protocol No 7 to the ECHR and Article 50 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union, this is a fundamental principle of Community law the observance of which is guaranteed by the judicature. 42
Vydání jako takové přitom není sankcí a pouhá skutečnost vydat osobu nepředjímá v ničem to, zda ji podle práva bude dožadující členský stát oprávněn uložit sankci a tuto sankci vykonat.
Extradition as such is not a penalty, and the mere fact of extraditing a person does not in any way prejudge the question whether, in law, the requesting State will be able to impose a penalty on the person concerned and enforce that penalty.
Uplatnění zásady non bis in idem podléhá třem podmínkám totožnosti skutků, totožnosti pachatele a totožnosti chráněného právního zájmu.
The application of the principle non bis in idem is subject to the threefold condition of identity of the facts, unity of offender and unity of the legal interest protected.
Tato zásada tedy zakazuje, aby téže osobě byla za stejné protiprávní jednání vícekrát uložena sankce [a aby tato osoba byla stíhána 43] za účelem ochrany téže právem chráněné hodnoty 44.
Under that principle, therefore, the same person cannot be punished (or tried 43) more than once for a single unlawful course of conduct in order to protect the same legal asset. 44
Je třeba konstatovat, že podle informací, které má Soudní dvůr k dispozici, nebyl
It is clear that, according to the information before the Court, Mr Santesteban
41 — Článek 8 odst. 1 úmluvy z roku 1996.
41 — Article 8(1) of the 1996 Convention.
Proto se zásada non bis in idem na samotné postupy vydávání nepoužije.
Consequently, the principle non bis in idem does not apply to extradition proceedings themselves.
Nemůže tedy bránit tomu, aby byla žádost o vydání I. P. Santesteban Goicoechey Španělským královstvím znovu zaslána a projednána Francouzskou republikou.
It cannot therefore preclude a new request for the extradition of Mr Santesteban Goicoechea from being made by the Kingdom of Spain and dealt with by the French Republic.
42 — Rozsudek ze dne 29. června 2006, SGL Carbon v. Komise (C-308/04 P, Sb. rozh. s. I-5977, bod 26 a citovaná judikatura).
42 — Case C-308/04 P SGL Carbon v Commission [2006] ECR I-5977, paragraph 26 and the caselaw cited.
43 — Článek 50 listiny základních práv Evropské unie.
43 — Article 50 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union.
44 — Rozsudek ze dne 7. ledna 2004, Aalborg Portland a další v. Komise (C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P a C-219/00 P, Recueil, s. I-123, bod 338).
44 — Joined Cases C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P and C-219/00 P Aalborg Portland and Others v Commission [2004] ECR I-123, paragraph 338.
45 — Na rozdíl od rozsudku ze dne 28. září 2006, Gasparini a další (C-467/04, Sb. rozh. s. I-9199).
45 — Unlike the position in Case C-467/04 Gasparini and Others [2006] ECR I-9199.
Vzhledem k výše uvedenému by na předběžné otázky položené cour d’appel de Montpellier mělo být odpovězeno následovně:
In the light of the above considerations, the following answer should be given to the questions referred by the Cour d’appel de Montpellier for a preliminary ruling:
2) Členský stát, který učinil prohlášení na základě článku 32 rámcového rozhodnutí 2002/584 s cílem vyloučit u některých žádostí o vydání použití řízení o evropském zatýkacím rozkazu, může projednat uvedené žádosti jakožto vykonávající členský stát na základě mezinárodní úmluvy, která byla podepsána před 1. lednem 2004 a která má doplnit stávající režim vydávání, třebaže tato úmluva vstoupila v platnost v uvedeném členském státě po 1. lednu 2004.“
(2) A Member State which has made a statement under Article 32 of Framework Decision 2002/584 in order to exclude, for certain extradition requests, the application of the European arrest warrant procedure may deal with those requests as the executing Member State in accordance with an international convention which was signed before 1 January 2004 to supplement a preexisting extradition system, even if that convention became applicable in that Member State after 1 January 2004.
ROZSUDEK ZE DNE 12. 8.
JUDGMENT OF 12. 8.
2008 – VĚC C-296/08 PPU
2008 — CASE C-296/08 PPU
12. srpna 2008 *
12 August 2008 *
Ve věci C-296/08 PPU, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES podaná rozhodnutím chambre de l’instruction de la cour d’appel de Montpellier (Francie) ze dne 3. července 2008, došlým Soudnímu dvoru týž den, v řízení o vydání
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Chambre de l’instruction of the Cour d’appel de Montpellier (France), made by decision of 3 July 2008, received at the Court on the same day, in the extradition proceedings against
SOUDNÍ DVŮR (třetí senát), ve složení A. Rosas (zpravodaj), předseda senátu, U. Lõhmus, J. N. Cunha Rodrigues, A. Ó Caoimh a A. Arabadžev, soudci, generální advokátka: J. Kokott, vedoucí soudní kanceláře: M.-A. Gaudissart, vedoucí oddělení,
THE COURT (Third Chamber), composed of A. Rosas (Rapporteur), President of the Chamber, U. Lõhmus, J.N. Cunha Rodrigues, A. Ó Caoimh and A. Arabadjiev, Judges,
SANTESTEBAN GOICOECHEA s přihlédnutím k žádosti předkládajícího soudu ze dne 3. července 2008, došlé Soudnímu dvoru týž den, o projednání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce v naléhavém řízení v souladu s článkem 104b jednacího řádu, s přihlédnutím k rozhodnutí třetího senátu ze dne 7. července 2008 vyhovět uvedené žádosti, s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 6. srpna 2008, s ohledem na vyjádření předložená:
SANTESTEBAN GOICOECHEA having regard to the request of the referring court of 3 July 2008, received at the Court on the same day, that the reference for a preliminary ruling be dealt with under an urgent procedure pursuant to Article 104b of the Rules of Procedure, having regard to the decision of the Third Chamber of 7 July 2008 granting that request, having regard to the written procedure and further to the hearing on 6 August 2008, after considering the observations submitted on behalf of:
– za francouzskou vládu E. Belliard, G. de Berguesem a A.-L. During, jako zmocněnci,
— the French Government, by E. Belliard, G. de Bergues and A.-L. During, acting as Agents,
– za Komisi Evropských společenství S. Grünheid a R. Troostersem, jako zmocněnci,
— the Commission of the European Communities, by S. Grünheid and R. Troosters, acting as Agents,
2008 – VĚC C-296/08 PPU po vyslechnutí generální advokátky, vydává tento
2008 — CASE C-296/08 PPU after hearing the Advocate General, gives the following
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článků 31 a 32 rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. L 190, s.
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Articles 31 and 32 of Council Framework Decision 2002/584/JHA of 13 June 2002 on the European arrest warrant and the surrender procedures between Member States (OJ 2002 L 190, p.
1, dále jen „rámcové rozhodnutí“).
1, ‘the Framework Decision’).
Tato žádost byla předložena v rámci řízení probíhajícího před chambre de l’instruction de la cour d’appel de Montpellier (vyšetřovací senát odvolacího soudu v Montpellier) na základě žádosti o vydání předložené španělskými orgány dne 2. června 2008.
The reference was made in the course of proceedings brought before the Chambre de l’instruction (Indictment Division) of the Cour d’appel de Montpellier (Court of Appeal, Montpellier) following an extradition request made on 2 June 2008 by the Spanish authorities.
Evropská úmluva o vydávání byla podepsána v Paříži dne 13. prosince 1957.
The European Convention on Extradition was signed at Paris on 13 December 1957.
Její článek 10, nazvaný „Promlčení“, stanoví:
Article 10 of the convention, ‘Lapse of time’, provides:
„Vydání nebude povoleno, pokud žádaná osoba nemůže být podle právního řádu dožadující nebo dožádané strany trestně stíhána nebo potrestána v důsledku promlčení.“
‘Extradition shall not be granted when the person claimed has, according to the law of either the requesting or the requested Party, become immune by reason of lapse of time from prosecution or punishment.’
Evropská úmluva o potlačování terorismu byla podepsána ve Štrasburku dne 27. ledna 1977.
The European Convention on the Suppression of Terrorism was signed at Strasbourg on 27 January 1977.
Úmluva o zjednodušeném postupu vydávání mezi členskými státy Evropské unie byla vypracována na základě článku K.3 Smlouvy o Evropské unii aktem Rady ze dne 10. března 1995 a podepsána téhož dne všemi členskými státy (Úř. věst. C 78, s.
The Convention on simplified extradition procedure between the Member States of the European Union was drawn up on the basis of Article K.3 of the Treaty on European Union by Council Act of 10 March 1995 and signed on that date by all the Member States (OJ 1995 C 78, p.
1, dále jen „úmluva z roku 1995“).
1, ‘the 1995 Convention’).
1 odst. 1 uvedené úmluvy:
According to Article 1(1) of the 1995 Convention:
„Cílem této úmluvy je usnadnit uplatňování Evropské úmluvy o vydávání [ze dne 13. prosince 1957] mezi členskými státy Evropské unie doplněním jejích ustanovení.“
‘The aim of this Convention is to facilitate the application, between the Member States of the European Union, of the European Convention on Extradition [of 13 December 1957], by supplementing its provisions.’
Úmluva o vydávání mezi členskými státy Evropské unie, nazývaná „dublinská úmluva“, byla vypracována na základě článku K.3 Smlouvy o Evropské unii aktem Rady ze 27. září 1996 a podepsána téhož dne všemi členskými státy (Úř. věst. C 313, s.
The Convention relating to extradition between the Member States of the European Union, known as the Dublin Convention, was drawn up on the basis of Article K.3 of the Treaty on European Union by Council Act of 27 September 1996 and signed on that date by all the Member States (OJ 1996 C 313, p.
11, dále jen „úmluva z roku 1996“).
11, ‘the 1996 Convention’).
Její článek 1 zejména stanoví:
Article 1 of the 1996 Convention provides in particular:
Cílem této úmluvy je doplnit ustanovení a usnadnit uplatňování mezi členskými státy Evropské unie:
The purpose of this Convention is to supplement the provisions and facilitate the application between the Member States of the European Union:
– Evropské úmluvy o vydávání ze dne 13. prosince 1957 […],
— of the European Convention on Extradition of 13 December 1957 …
– Evropské úmluvy o potlačování terorismu ze dne 27. ledna 1977 […],
— the European Convention on the Suppression of Terrorism of 27 January 1977 …
– Úmluvy ze dne 19. června 1990, kterou se provádí Schengenská dohoda ze dne 14. června 1985 [uzavřená mezi vládami hospodářské unie Benelux, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky] o postupném zrušení kontrol na
— the Convention of 19 June 1990 applying the Schengen Agreement of 14 June 1985 [between the Governments of the States of the Benelux Economic Union, the Federal Republic of Germany and the French Republic] on the gradual
SANTESTEBAN GOICOECHEA jejich společných hranicích [Úř. věst. 2000, L 239, s.
SANTESTEBAN GOICOECHEA abolition of checks at their common borders [OJ 2000 L 239, p.
19] ve vztazích mezi členskými státy, které jsou smluvními stranami uvedené úmluvy […]“
19] in relations between the Member States which are party to that Convention …’
Článek 8 odst. 1 úmluvy z roku 1996 zní následovně:
Article 8(1) of the 1996 Convention reads as follows:
„Vydání nesmí být odmítnuto proto, že trestní stíhání nebo výkon trestu dotyčné osoby by bylo podle práva dožádaného státu promlčeno.“
‘Extradition may not be refused on the ground that the prosecution or punishment of the person would be statute-barred according to the law of the requested Member State.’
Z článku 18 odst. 2 a 3 úmluvy z roku 1996 plyne, že úmluva vstupuje v platnost 90 dnů od oznámení členským státem přijímajícím tuto úmluvu jako poslední o splnění požadavků stanovených jeho ústavními pravidly pro toto přijetí.
It follows from Article 18(2) and (3) of the 1996 Convention that it is to enter into force 90 days after notification, by the last Member State to adopt it, that its constitutional procedures for adoption have been completed.
Jelikož úmluvu nepřijaly všechny členské státy, tato nevstoupila, v souladu s tímto ustanovením, v platnost.
As not all the Member States have adopted the Convention, it has not therefore entered into force in accordance with that provision.
Článek 18 odst. 4 úmluvy z roku 1996 stanoví:
Article 18(4) of the 1996 Convention states:
„Do vstupu této úmluvy v platnost může každý členský stát při podání oznámení podle odstavce 2 nebo kdykoli jindy prohlásit, že se tato úmluva na něj vztahuje v jeho vztazích s členskými státy, které učinily stejné prohlášení.
‘Until this Convention enters into force, any Member State may, when giving the notification referred to in paragraph 2, or at any other time, declare that as far as it is concerned this Convention shall apply to its relations with Member States that have made the same declaration.
Tato prohlášení nabývají účinku uplynutím 90 dnů od uložení.“
Such declarations shall take effect 90 days after the date of deposit thereof.’