natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Za předpokladu, že by společnost provozující placené televizní vysílání usazená v jiném členském státě než Spojeném království případně hodlala učinit nabídku za účelem získání dotčených výhradních vysílacích práv, mohla by ji právní omezení, která jsou jí uložena, od podání takové nabídky odradit.
Assuming that a pay television company established in a Member State other than the United Kingdom wished to bid for the exclusive television broadcasting rights in question, the legal restrictions which are imposed on it could lead it to refrain from doing so.
V důsledku toho by společnost Infront měla méně potenciálních zájemců a pravděpodobně by se nalézala v méně výhodném obchodním postavení, než původně zamýšlela, a to nikoli z důvodu změny svého právního postavení, ale pouze z důvodu, že by nebyla schopna najít takového kupujícího, v něhož mohla doufat.
Consequently, Infront would have fewer potential purchasers and probably find itself in a worse business situation than it had envisaged, and that would be not because of a change in its legal position, but solely because it would not be in a position to find the purchaser it could have hoped for.
Pociťovala by tedy nepřímé hospodářské důsledky sporného aktu, ale její právní postavení by zůstalo nezměněno.
It would therefore suffer the indirect economic consequences of the contested decision, whereas its legal position would remain unaltered.
Zadruhé, dokonce i uvedené hospodářské důsledky jsou podle Komise naprosto nejisté, jelikož v žádném jiném členském státě než Spojeném království není usazen subjekt televizního vysílání, který by byl ochoten zaplatit značnou částku, kterou požaduje společnost Infront, za právo televizně přenášet do Spojeného království určené události, k nimž má výhradní televizní vysílací práva.
Next, even those economic consequences are completely uncertain, since there was no broadcaster established in a Member State other than the United Kingdom which would be willing to pay the considerable sum demanded by Infront for the right to broadcast in the United Kingdom the designated events for which it holds the exclusive television broadcasting rights.
Soud měl přitom po společnosti Infront požadovat, aby prokázala, že je taková faktická situace reálně možná a že je hospodářská újma v důsledku sporného aktu pravděpodobná.
The Court of First Instance should have required Infront to prove the plausibility of such a factual situation and the probability of economic loss arising from the contested decision.
Tím, že odpovídajícím způsobem nerozložil důkazní břemeno, dopustil se rovněž nesprávného právního posouzení.
By failing to apply the appropriate burden of proof, it again fell into error of law.
3a odst. 3 směrnice 89/552 žádný prostor pro uvážení.
Finally, the Court of First Instance wrongly found that the Member States have no discretion in the implementation of the obligations laid down by Article 3a(3) of Directive 89/552.
Je pravda, že to, jakým událostem bude přikládán zásadní společenský význam a jakým
Admittedly, the identity of the events considered to be of major
2008 – VĚC C-125/06 P způsobem budou tyto události televizně přenášeny, stanoví oznamující členský stát, a tudíž rozhodnutí Komise přijaté podle odstavce 2 uvedeného článku.
2008 — CASE C-125/06 P importance for society and the method of their television broadcasting are determined by the notifying Member State and, therefore, by the Commission’s decision adopted pursuant to Article 3a(2).
Samotné toto ustanovení stanoví, že úkol svěřený členským státům musí být uskutečněn „vhodnými prostředky v rámci [jejich] právních předpisů“.
That provision itself states that the task entrusted to the Member States must be achieved ‘by appropriate means, within the framework of their legislation’.
Výsledky dosažené v jednotlivých členských státech se přitom mohou v závislosti na přístupu v každém jednotlivém případě velmi lišit.
The results in each Member State may be very different depending on the approach followed in each particular case.
Za těchto podmínek předpokládá provedení sporného aktu jinými členskými státy než Spojeným královstvím výkon značné míry volného uvážení.
In those circumstances, the implementation of the contested decision by Member States other than the United Kingdom involves the exercise of a broad discretion.
Podle společnosti Infront dospěl Soud správně k závěru, že se jí sporný akt bezprostředně dotýká.
Infront submits that the Court of First Instance correctly concluded that the contested decision is of direct concern to it.
Zaprvé je třeba posoudit, zda má sporný akt bezprostřední účinky na právní postavení společnosti Infront.
First, it must be determined whether the contested decision directly affects Infront’s legal situation.
Z článků 98 a 101 zákona o rozhlasovém a televizním vysílání vyplývá, že subjekt televizního vysílání, který si přeje na základě výhradních práv vysílat v přímém přenosu určenou událost, musí získat souhlas ITC, pokud má být služba dostupná na celém území Spojeného království nebo jeho části.
Under Articles 98 and 101 of the Broadcasting Act, a broadcaster which wishes to broadcast, exclusively and live, a designated event must, if the service is intended to be received in all or part of the United Kingdom, obtain the ITC’s consent.
Podle kodexu nezávislé televizní rady o sportovních a ostatních událostech zapsaných na seznamu, ve znění změn, jsou kritérii podmiňujícími tento souhlas v podstatě ty okolnosti, že prodej vysílacích práv byl veřejně oznámen a že subjekty televizního vysílání měly skutečnou možnost nabytí těchto práv za přiměřených a spravedlivých podmínek.
Under the Independent Television Commission Code on Sports and other Listed Events, as amended, the factors on which the ITC’s consent depends are essentially that the sale of the television broadcasting rights was the subject of a public announcement and that broadcasters had a genuine opportunity to acquire those rights on terms which were fair and reasonable.
To znamená, že členské státy jsou povinny postupovat tak, aby uvedené subjekty nevysílaly tyto události pro veřejnost Spojeného království na základě výhradních práv a v přímém přenosu, jestliže vysílací práva na uvedené události nabyly v rámci prodejního postupu, který nesplňuje kritéria zmíněná v předchozím bodě.
It follows that those Member States must ensure that such broadcasters do not broadcast those events, exclusively and live, to the United Kingdom public if they acquired the television broadcasting rights to those events through a sale procedure which did not take account of the criteria mentioned in the preceding paragraph.
Opatření přijatá Spojeným královstvím a schválená sporným aktem tak uvedeným subjektům televizního vysílání ukládají některá omezení, pokud hodlají televizně přenášet určené události, na které společnost Infront nabyla výhradní práva.
The measures adopted by the United Kingdom and approved by the contested decision thus impose certain restrictions on broadcasters where they envisage broadcasting designated events for which Infront acquired exclusive rights.
Jelikož jsou tato omezení navázána na podmínky, za kterých tyto subjekty u společnosti Infront nabývají vysílací práva na určené události, mají opatření přijatá Spojeným královstvím a sporný akt za důsledek, že práva, jichž je tato společnost držitelkou, jsou podřízena novým omezením, která neexistovala v okamžiku, kdy tato společnost uvedená vysílací práva nabyla, a která činí výkon těchto práv obtížnějším.
Since those restrictions are linked to the circumstances in which those broadcasters acquire the television broadcasting rights to designated events from Infront, the effect of the measures adopted by the United Kingdom and the contested decision is to subject the rights held by Infront to new restrictions which did not exist when it acquired those broadcasting rights and which render their exercise more difficult.
Sporný akt se tak bezprostředně dotýká právního postavení společnosti Infront.
Thus, the contested decision directly affects Infront’s legal situation.
Komise však tvrdí, že není prokázané, že je takový dopad na právní postavení společnosti Infront skutečný, neboť v jiných členských státech než Spojeném království nejsou usazeny subjekty televizního vysílání, které by i při neexistenci sporného aktu měly zájem o nákup vysílacích práv, jejichž je Infront držitelkou, a kterým by z důvodu přijetí tohoto aktu bylo bráněno v jejich nabytí nebo by od jejich nabytí byly odrazeny.
The Commission asserts none the less that the reality of such effects on Infront’s legal situation is not established because there was no broadcaster established in the Member States other than the United Kingdom which would, in the absence of the contested decision, be interested in purchasing the television broadcasting rights held by Infront and which would be prevented or dissuaded from acquiring them because of the adoption of that decision.
Krom toho podle Komise Soud v tomto ohledu převrátil důkazní břemeno.
In addition, the Court of First Instance reversed the burden of proof in that regard.
3a odst. 3 právě proto, že mohou existovat situace, v nichž subjekty televizního vysílání spadající do pravomoci jednoho členského státu nakoupí výhradní práva na televizní přenos události, které jiný členský stát přikládá zásadní společenský význam, a tuto událost vysílají veřejnosti v tomto posledně uvedeném členském státě za podmínek, které zbavují významnou část této veřejnosti možnosti ji sledovat.
The Community legislature inserted Article 3a(3) in Directive 89/552 precisely because circumstances can exist in which broadcasters under the jurisdiction of a Member State purchase exclusive television broadcasting rights to an event considered to be of major importance for society by another Member State and broadcast it to the public in that Member State under conditions which deprive a substantial proportion of that public of the possibility of following it.
Soud se k této otázce vyjádřil v bodech 148 a 149 napadeného rozsudku.
The Court of First Instance ruled on that aspect in paragraphs 148 and 149 of the judgment under appeal.
Jednak uvedl několik případů přeshraničního televizního přenosu událostí, kterým je přikládán zásadní společenský význam, v nichž subjekty televizního vysílání jednaly uvedeným způsobem.
First, it took note of several cases of cross-frontier broadcasts of events considered to be of major importance for society in which broadcasters had acted in that manner.
Dále měl za to, že Komise nepodložila svá tvrzení, podle kterých v tomto případě zvláštnost trhu televizního vysílání ve Spojeném království takové situace vylučuje.
Second, it considered that the Commission had not made out its allegations that the specificity of the television broadcasting market in the United Kingdom precludes, in the circumstances of this case, such situations.
KOMISE v. INFRONT WM přenos závěrečné části mistrovství světa FIFA v tomto členském státě nebyla nutně nabyta subjekty televizního vysílání usazenými v tomtéž státě.
COMMISSION v INFRONT WM the light of those matters, the Court of First Instance concluded that the television broadcasting rights in that Member State to the FIFA World Cup finals would not necessarily have been acquired by broadcasters established in that same State.
Soud přitom nepřevrátil důkazní břemeno, které nesou účastníci řízení.
By so doing, the Court of First Instance did not reverse the burden of proof on the parties.
Provedl svrchované posouzení skutečností, které měly prokázat, že skutečně dochází k přeshraničním přenosům určených událostí.
It made an unfettered assessment of the facts which were intended to establish the reality of cross-frontier broadcasting of the designated events.
Soud je přitom v tomto ohledu oprávněn zohlednit to, že účastnice řízení neposkytne důkazy na podporu vlastních tvrzení (viz rozsudek ze dne 18. července 2006, Rossi v. OHIM, C-214/05 P, Sb. rozh. s. I-7057, bod 23).
In that regard, the Court of First Instance is free to take account of the fact that a party has refrained from adducing evidence in support of its own allegations (see Case C-214/05 P Rossi v OHIM [2006] ECR I-7057, paragraph 23).
Mimoto je ustálenou judikaturou, že kasační opravný prostředek je omezen na právní otázky, a že tedy pouze Soud je příslušný ke zjištění a posouzení rozhodných skutkových okolností, jakož i k hodnocení důkazů.
Moreover it is settled caselaw that an appeal lies on points of law only and that the Court of First Instance thus has exclusive jurisdiction to find and appraise the relevant facts and assess the evidence.
Posouzení těchto skutkových okolností a hodnocení důkazů tedy nepředstavuje, s výhradou případu, kdy by došlo k jejich zkreslení, právní otázku, která podléhá jako taková přezkumu Soudního dvora v rámci řízení o kasačním opravném prostředku (viz rozsudek ze dne 19. září 2002, DKV v. OHIM, C-104/00 P, Recueil, s. I-7561, bod 22 a citovaná judikatura).
The appraisal of those facts and the assessment of that evidence thus do not, save where the facts and evidence are distorted, constitute a point of law which is subject, as such, to review by the Court of Justice on appeal (see Case C-104/00 P DKV v OHIM [2002] ECR I-7561, paragraph 22 and the caselaw cited).
Zkreslení skutkových okolností není před Soudním dvorem namítáno.
Distortion of the facts has not been pleaded before the Court of Justice.
Za těchto podmínek mu nepřísluší ověřovat, zda Soud oprávněně dospěl k závěru, že nebylo prokázáno, že by dotčená vysílací práva byla nutně nabyta subjekty televizního vysílání usazenými ve Spojeném království.
In those circumstances, it is not for the Court to review whether the Court of First Instance correctly concluded that it had not been proved that the television broadcasting rights concerned would necessarily have been acquired by broadcasters established in the United Kingdom.
Zadruhé je třeba přezkoumat, zda sporný akt ponechává vnitrostátním orgánům pověřeným jeho provedením prostor pro uvážení, nebo zda je toto provedení čistě automatické povahy a vyplývá výlučně z právní úpravy Společenství bez použití dalších prováděcích pravidel.
Secondly, it must be considered whether the contested decision leaves any discretion to the national authorities entrusted with the task of implementing it, or whether such implementation is purely automatic and results from Community rules without the application of other intermediate rules.
3a odst. 3 směrnice 89/552 a sporného aktu vnitrostátní orgány zajisté nejsou zbaveny veškerého prostoru pro uvážení.
It is true that the national authorities are not deprived of any discretion in implementing Article 3a(3) of Directive 89/552 and the contested decision.
Ke splnění povinností, které z těchto aktů vyplývají, mohou stanovit vhodné kontrolní mechanismy.
They may specify appropriate control mechanisms to satisfy the obligations which flow from it.
3a odst. 1 směrnice 89/552 a aby tyto subjekty svá výhradní práva vykonávaly způsobem, který relevantní veřejnost nezbaví možnosti sledovat události, kterým je přikládán zásadní společenský význam, v souladu s ustanoveními přijatými tímto jiným členským státem.
None the less, they must ensure that the broadcasters concerned do not circumvent the measures adopted by another Member State pursuant to Article 3a(1) of Directive 89/552 and that they exercise their exclusive rights in such a way as not to deprive the relevant public of the possibility of following, in accordance with the provisions adopted by that other Member State, the events considered to be of major importance for society.
Jak Soud správně konstatoval v bodě 146 napadeného rozsudku, vnitrostátní orgány musí zajistit, aby subjekty televizního vysílání spadající do jejich pravomoci dodržovaly podmínky televizního přenosu uvedených událostí, jak je jiný členský stát vymezil ve svých opatřeních, jež Komise schválila a zveřejnila v Úředním věstníku.
Thus, as the Court of First Instance correctly stated in paragraph 146 of the judgment under appeal, the national authorities must ensure that broadcasters under their jurisdiction comply with the conditions for the television broadcasting of those events as defined by another Member State in its measures approved and published in the Official Journal by the Commission.
Jsou to právě posledně uvedená opatření, a v tomto případě tudíž sporný akt, která stanoví výsledek, jehož má být dosaženo.
It is those measures, and therefore, in this case, the contested decision, which determine the result to be attained.
Pokud tedy jde o tento výsledek, nemají vnitrostátní orgány žádný prostor pro uvážení.
As regards that result, the national authorities therefore have no discretion.
Zásahy do právního postavení subjektů televizního vysílání a společnosti Infront jsou přitom důsledkem požadavku na dosažení tohoto výsledku.
The prejudice to the legal situations of broadcasters and of Infront is due to the requirement to attain that result.
Vzhledem k předcházejícím úvahám je třeba první důvod zamítnout jako neopodstatněný.
Having regard to the foregoing considerations, the first ground of appeal must be rejected as unfounded.
K druhému důvodu, vycházejícímu z nesplnění podmínky osobního zájmu
The second ground of appeal, alleging misapplication of the requirement of individual concern
Komise tvrdí, že Soud nesprávně rozhodl, že společnost Infront byla sporným aktem osobně dotčena ve smyslu čl. 230 čtvrtého pododstavce ES a judikatury Soudního dvora.
The Commission submits that the Court of First Instance wrongly held that the contested decision was of individual concern to Infront, within the meaning of the fourth paragraph of Article 230 EC and of the Court’s case-law.
3a odst. 1 směrnice 89/552 budou považováni za osobně dotčené těmito opatřeními, přestože je jich vysoký počet.
The Commission maintains that the approach taken by the Court of First Instance leads to the conclusion that all television broadcasting rights holders affected by the measures adopted by the United Kingdom pursuant to Article 3a(1) of Directive 89/552 are individually concerned by those measures, though such broadcasters are numerous.
Stejně jako všichni držitelé takových práv bude společnost Infront sporným aktem dotčena pouze ve svém objektivním postavení zprostředkovatelky v oblasti vysílacích práv na sportovní události, která nakoupila uvedená práva na jednu z určených událostí.
In the same way as all holders of such rights, Infront is concerned by the contested decision only in its objective capacity as a broker of television broadcasting rights to sporting events having purchased those rights for one of the designated events.
Krom toho, držitelé vysílacích práv, jako je Infront, podle Komise pociťují pouze hospodářské důsledky vnitrostátních opatření schválených sporným aktem.
Moreover, holders of television broadcasting rights such as Infront are subject only to the economic consequences of the national measures approved by the contested decision.
Podnik přitom nemůže být osobně dotčen ustanovením právního předpisu z toho pouhého důvodu, že se toto ustanovení dotýká jeho hospodářské činnosti, a to tím spíše, že takové důsledky jsou součástí obvyklého obchodního rizika.
An undertaking cannot be individually concerned by a regulatory provision solely on the ground that it affects its economic activity and that is the more so if such consequences are a normal commercial risk.
Sporný akt se tedy nedotýká společnosti Infront z důvodu určitých vlastností, které by pro ni byly zvláštní, nebo z důvodu faktické situace, která by ji vymezovala vzhledem ke všem ostatním osobám.
The contested decision does not affect Infront by reason of certain attributes which are peculiar to it or by reason of circumstances in which it is differentiated from all other persons.
Společnost Infront má za to, že Soud správně poukázal na okolnosti, které ji odlišují od jiných osob, tedy že je držitelkou výhradních vysílacích práv na přenos události uvedené na seznamu určených událostí, že tato práva byla nabyta před vypracováním tohoto seznamu a jeho schválením Komisí a že toto schválení závažným způsobem narušuje výkon uvedených práv společností Infront, jelikož nemůže převést výhradní licenci na tato práva na jiné osoby.
Infront submits that the Court of First Instance correctly noted the matters which distinguish it from others, namely that it holds exclusive television broadcasting rights for an event in the list of designated events, that those rights were acquired before the establishment of that list and its approval by the Commission, and that such approval seriously prejudices the exploitation by Infront of those rights since it cannot license them on an exclusive basis.
Jak uvedl generální advokát v bodech 99 a 100 svého stanoviska, může tomu tak být zejména v případě, že dané rozhodnutí mění práva, která jednotlivec nabyl před jeho přijetím (viz zejména rozsudek ze dne 1. července 1965, Toepfer a Getreide-Import Gesellschaft v. Komise, 106/63 a 107/63, Recueil, s. 525, 533).
As the Advocate General observed in paragraphs 99 and 100 of his Opinion, that can be the case particularly when the decision alters rights acquired by the individual prior to its adoption (see, particularly, Joined Cases 106/63 and 107/63 Toepfer and Getreide­Import Gesellschaft v Commission [1965] ECR 405, at 411).
Společnost Infront byla pro roky 2002 a 2006 držitelkou výhradních vysílacích práv na závěrečnou fázi mistrovství světa FIFA, která je událostí uvedenou na seznamu určených událostí, oznámeném Komisi a schváleném sporným aktem.
Infront held exclusive television broadcasting rights, for 2002 and 2006, to the FIFA World Cup finals, which is one of the events in the list of designated events notified to the Commission and approved by the contested decision.
Krom toho je nesporné, že společnost Infront tato výhradní práva nabyla před přijetím sporného aktu a že v té době existovalo pouze šest společností, které podstatným způsobem investovaly do nabytí vysílacích práv na události zapsané na uvedeném seznamu.
It is, furthermore, common ground that Infront acquired those exclusive rights prior to the adoption of the contested decision and that, at that time, there were only six companies which had made substantial investments in the acquisition of television broadcasting rights to events in that list.
Z toho vyplývá, že společnost Infront mohla být snadno v okamžiku přijetí sporného aktu známa.
It follows that Infront was perfectly identifiable at the time when the contested decision was adopted.
Konečně, z bodů 51 a 52 tohoto rozsudku vyplývá, že se sporný akt členů skupiny šesti výše uvedených společností, mezi nimiž byla i Infront, dotýkal z důvodu vlastnosti, která je jim vlastní, a sice jakožto držitelek výhradních vysílacích práv na určené události.
Finally, it follows from paragraphs 51 and 52 of the present judgment that the contested decision affected the members of the group formed of those six companies, which include Infront, by reason of an attribute which is peculiar to them, that is to say as holders of the exclusive television broadcasting rights to designated events.
Za těchto podmínek Soud oprávněně dospěl k závěru, že společnost Infront byla sporným aktem osobně dotčena.
In those circumstances, the Court of First Instance correctly concluded that the contested decision was of individual concern to Infront.
V důsledku toho je třeba druhý důvod zamítnout jako neopodstatněný, a tudíž zamítnout kasační opravný prostředek v plném rozsahu.
Accordingly, the second ground of appeal must be rejected as unfounded and, therefore, the appeal must be dismissed in its entirety.
69 odst. 2 jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě článku 118 jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
Under Article 69(2) of the Rules of Procedure, which applies to appeal proceedings by virtue of Article 118 thereof, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party’s pleadings.