natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Toto ustanovení má chránit legitimní očekávání osoby povinné zaplatit clo, pokud jde o opodstatněnost všech skutečností uvedených v rozhodnutí o následném vybrání nebo nevybrání cla 70.
69That provision is intended to protect the legitimate expectation of the person liable that all the information and criteria on which the decision to recover or not to recover duties is based are correct. 70
Toto tvrzení nelze přijmout z důvodů právních ani skutkových.
For both legal and factual reasons, that argument cannot be accepted.
Podle tohoto ustanovení smějí vnitrostátní orgány upustit od následného vybrání cla pouze tehdy, jsou-li kumulativně splněny tři podmínky.
Under that provision, waiver of postclearance recovery by the national authorities is subject to three cumulative conditions.
Jestliže jsou splněny, má celní dlužník nárok na to, aby bylo od následného vybrání cla upuštěno 71.
Provided that those three conditions are fulfilled, the person liable is entitled to waiver of postclearance recovery.
Zaprvé muselo k nevybrání dojít na základě chyby samotných příslušných orgánů.
71First, noncollection of the duties must have been as the result of an error made by the competent authorities.
Zadruhé musela být jejich chyba takové povahy, že nemohla být rozpoznána dlužníkem, který je v dobré víře, navzdory jeho profesní zkušenosti a vynaložené péči.
Second, the nature of their error must be such that it could not reasonably be detected by the person liable acting in good faith, despite his professional experience and the diligence shown by him.
Zatřetí musel celní dlužník
Third, the person liable must have complied with all the
Judikatura Soudního dvora totiž pro připuštění takovéto „chyby“ vyžaduje aktivní konání celních orgánů
73 The Court’s caselaw requires, in order for such an ‘error’ to be assumed, an act attributable to the
70 — Rozsudky Mecanarte (uvedený v poznámce pod čarou 11, bod 19) a ze dne 14. listopadu 2002, Ilumitrónica (C-251/00, Recueil, s. I-10433, bod 39).
70 — Mecanarte, cited in footnote 11, paragraph 19, and Case C-251/00 Ilumitrónica [2002] ECR I-10433, paragraph 39.
72 — Rozsudky Hewlett Packard France (uvedený v poznámce pod čarou 71, bod 13); ze dne 14. května 1996, Faroe Seafood a další (uvedený v poznámce pod čarou 13, bod 83); ze dne 26. listopadu 1998, Covita (C-370/96, Recueil, s.
72 — Hewlett Packard France, cited in footnote 71, paragraph 13; Faroe Seafood and Others, cited in footnote 13, paragraph 83; Case C-370/96 Covita [1998] ECR I-7711, paragraphs 25 to 28; and Case C-30/00 William Hinton & Sons [2001] ECR I-7511, paragraphs 68, 69, 71 and 72. 73 — To that effect also Alexander, S., Zollkodex, cited above (footnote 10), Article 220, paragraphs 18 and 65.
C. A. S. v. KOMISE a příčinnou souvislost mezi tímto konáním a dotčenou chybou 74.
77 customs authorities and the causal connection between that act and their error. 74
Vycházíme-li z této judikatury, lze z mého pohledu vymezit právní pojem „chyba“ vůči pojmu „padělání“ tak, že „chyba“ nutně vyžaduje (byť objektivně vadné) jednání celních orgánů v rámci jejich pravomoci 75, zatímco „padělání“ zásadně znamená úmyslné jednání nepovolaných třetích osob 76.
Taking that caselaw as a starting point, it is, in my view, reasonable to delimit the legal notion of ‘error’ in relation to that of ‘forgery’ in such a way that the former necessarily presupposes an act (even though an objectively incorrect one) on the part of the customs authorities within their sphere of competence, 75 whereas a forgery in principle implies a deliberate act on the part of unauthorised third parties.
Toto rozlišení ukazuje, že tyto pojmy odpovídají naprosto rozdílným skutkovým okolnostem.
76It is clear from this that both concepts are associated with fundamentally different situations.
V souladu s judikaturou Soudního dvora týkající se prominutí nebo vrácení dovozního cla podle článku 239 CKS je i v rámci dodatečného zaúčtování podle článku 220 CKS uznáno, že padělaná osvědčení o preferenčním původu zboží jsou součástí obchodního rizika, proti němuž musí přijmout potřebná opatření sám dovozce 78.
In accordance with the Court’s caselaw on the remission or repayment of import duties under Article 239 of the CCC, it is also acknowledged in the context of subsequent entry in the accounts that falsified preference certificates are part of the commercial risk and the importer himself must make the necessary arrangements in order to guard against that risk.
Okolnost, že dovozce je v dobré víře, jej nezbavuje odpovědnosti ohledně uhrazení celního dluhu, jelikož je tím, kdo podal celní prohlášení, co se týče dováženého zboží.
78The fact that the importer acts in good faith does not release him from his responsibility in relation to the settlement of the customs debt, since he is the person declaring the imported goods.
O placení cla a řádnost dokladů předkládaných celním orgánům se musí dovozce postarat sám, i když se již nemůže zbavit škody, kterou utrpěl 79.
The importer himself must answer for payment of the duties and the regularity of the documents presented to the customs authorities, even if he is no longer able to pass on his loss.
Za případnou platební neschopnost vyplývající z neprominutí cla je tudíž zásadně odpovědný pouze dovozce.
79 The importer alone must therefore, in principle, be responsible for any insolvency resulting from the nonremission of duties.
Výše dluhu, o jehož prominutí se žádá, také nepředstavuje sama o sobě kritérium, jež by mohlo ovlivnit posouzení
Nor, in itself, is the extent of the debt whose remission is sought a factor capable of influencing the assess-
V důsledku toho nemůže být celním dlužníkům, kteří se v dobré víře odvolávají na padělaná osvědčení o preferenčním původu zboží, jež nebyla vystavena příslušnými orgány třetích států, přiznána ochrana dobré víry podle tohoto právního před-
Consequently, persons liable for customs duty who, in good faith, rely on forged preference certificates which were not issued by the competent authorities of a third
77 — Rozsudek Pascoal & Filhos (uvedený v poznámce pod čarou 11, body 59 a následující). Sack, J., na uvedeném místě (poznámka pod čarou 7), sv. 1, C. II, bod 79, s. 26, poukazuje na to, že v rámci vybrání cla po propuštění zboží nelze chybným nebo padělaným dokumentům přiznat žádnou hodnověrnost, jelikož v opačném případě by v těchto případech nemohlo nikdy dojít k následnému vybrání cla a nesmírně by se zvýšil zájem na používání takovýchto dokumentů. Dále odkazuje na úpravu obsaženou v čl. 904 písm. c) prováděcího nařízení k CKS. 74 — Viz rozsudky Mecanarte (uvedený v poznámce pod čarou 11, bod 23) a Ilumitrónica (uvedený v poznámce pod čarou 70, bod 42); usnesení Soudního dvora ze dne 9. prosince 1999, CPL Imperial 2 a Unifrigo v. Komise (C-299/98 P, Recueil, s. I-8683, bod 32).
77 — Pascoal & Filhos, cited in footnote 11, paragraph 59 et seq.. Sack, J., cited above (footnote 7), volume 1, C. II, paragraph 79, p. 26, points out that, in the context of postclearance recovery, no legitimate expectations are protected in respect of forged or falsified documents because otherwise postclearance recovery could practically never take place in those cases and the incentive to use such documents would be considerably increased. He further refers to the rule in Article 904(c) of the CCC implementing regulation. 74 — See Mecanarte, cited in footnote 11, paragraph 23, and Ilumitrónica, cited in footnote 70, paragraph 42; Order of the Court in Case C-299/98 P CPL Imperial 2 and Unifrigo v Commission [1999] ECR I-8683, paragraph 32.
78 — Usnesení CPL Imperial 2 a Unifrigo v. Komise (uvedené v poznámce pod čarou 74, body 37 a následující); rozsudek Soudu ze dne 9. června 1998, CPL Imperial 2 a Unifrigo v. Komise (spojené věci T-10/97 a T-11/97, Recueil, s. II-2231, body 62 a následující).
78 — Order in CPL Imperial 2 and Unifrigo v Commission, cited in footnote 74, paragraph 37 et seq., and judgment in Joined Cases T-10/97 und T-11/97 CPL Imperial 2 and Unifrigo v Commission [1998] ECR II-2231, paragraph 62 et seq.
75 — Podle názoru Soudního dvora se pojem chyby neomezuje na pouhé chyby v psaní nebo počtech, jež se přihodí příslušným orgánům, nýbrž zahrnuje jakýkoli omyl, který činí přijaté rozhodnutí nesprávným, k čemuž dochází zejména při chybném výkladu nebo chybném uplatnění použitelných právních předpisů (rozsudek Mecanarte, uvedený v poznámce pod čarou 11, bod 20).
75 — The Court of Justice takes the view that the notion of error is not limited to mere calculation or copying errors on the part of the competent authorities, but includes any kind of error which vitiates the decision in question, such as, in particular, the misinterpretation or misapplication of the applicable rules of law (Mecanarte, cited in footnote 11, paragraph 20.
79 — Rozsudek Van Gend en Loos (uvedený v poznámce pod čarou 11, body 16 a 17). Podle Dolfen, M., „Nacherhebung, Erstattung und Erlass von Abgaben nach dem neuen Zollkodex“, Europäische Zeitschrift für Wirtschaftsrecht, sešit 24/1993, s.
79 — Van Gend and Loos, cited in footnote 11, paragraphs 16 and 17. According to Dolfen, M., ‘Nacherhebung, Erstattung und Erlass von Abgaben nach dem neuen Zollkodex’, in Europäische Zeitschrift für Wirtschaftsrecht, No 24/1993, p.
759, pouze daňový dlužník nese riziko, že se obchodní doklad, například o původu zboží, při pozdějším zkoumání ukáže jako chybný.
759, the person liable alone bears the risk that a commercial document relating, for example, to the origin of the goods may, on subsequent inspection, prove to be false.
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY V. TRSTENJAK – VĚC C-204/07 P podmínek pro prominutí 80.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P ment of the conditions for such remission.
Na druhé straně nelze požadovat od Společenství, aby neslo nepříznivé důsledky protiprávního jednání třetích osob.
80On the other hand, the Community cannot be expected to bear the detrimental consequences of third parties’ illegal conduct.
220 odst. 2 písm. b) CKS nebyl napadeným rozsudkem porušen, je nutno devátý důvod kasačního opravného prostředku zamítnout jako zjevně neopodstatněný.
Since Article 220(2)(b) of the CCC was not infringed by the contested judgment, the ninth ground of appeal also should be rejected as manifestly unfounded.
V – Výsledek posouzení
V — Result of my analysis
Na základě všech výše uvedených skutečností a úvah je kasační opravný prostředek neopodstatněný.
In the light of the above, the appeal is unfounded.
Musí proto být v plném rozsahu zamítnut.
It should therefore be dismissed in its entirety.
VI – Náklady řízení
VI — Costs
Tuto judikaturu je nutno použít obdobně na projednávanou věc.
That caselaw must be applied to the present case.
V této souvislosti je třeba poukázat na skutková zjištění Soudu, provedená, aniž by došlo k nesprávnému právnímu posouzení, podle nichž se v případě třiceti dvou sporných osvědčení A.TR.1 jedná o padělky, které byly zhotoveny bez součinnosti tureckých orgánů.
Reference should be made in this connection to the findings of fact made without any error of law by the Court of First Instance, according to which the 32 A.TR.1 certificates in question are forgeries which were made without the involvement of the Turkish authorities.
Vzhledem k tomu, že navrhovatelka nepředložila dostatečné důkazy, neměl Soud důvod přijmout domněnku aktivní součinnosti příslušných orgánů při zhotovování padělků.
In view of the inadequate evidence produced by the appellant, the Court of First Instance had no grounds for assuming that the competent authorities were actively involved in the issue of the forgeries.
Soud tudíž správně zamítl třetí žalobní důvod jako neopodstatněný.
In that respect, the Court was fully entitled to reject the third ground of appeal as unfounded.
80 — Částka celního dluhu uloženého navrhovatelce souvisí s hospodářským významem zboží, zejména s částkou cel a daní, kterými je toto zboží zatíženo.
80 — The amount of the customs debt imposed on the applicant reflects the financial significance of the goods, in particular the amount of duties and taxes imposed on those goods.
To, že požadovaná částka dovozního cla může být vysoká, spadá do kategorie rizik povolání, kterým se hospodářský subjekt vystavuje (viz v tomto smyslu rozsudek Faroe Seafood a další, uvedený v poznámce pod čarou 13, bod 115).
The fact that the amount claimed by way of import duties is considerable comes within the category of business risks to which the economic operator is exposed (see, to that effect, Faroe Seafood and Others, cited in footnote 13, paragraph 115).
Výše dluhu, o jehož prominutí je žádáno, není tudíž sama o sobě skutečností, která by mohla ovlivnit posouzení podmínek pro prominutí celního dluhu (rozsudek Soudu ze dne 13. září 2005, Ricosmos BV v. Komise, T-53/02, Sb. rozh. s. II-3171, bod 161).
Accordingly the extent of the debt whose remission is sought is not in itself a factor capable of influencing the assessment of the conditions for such remission (Case T-53/02 Ricosmos v Commission [2002] ECR II-3173, paragraph 161.
69 odst. 2 jednacího řádu, jenž se použije na řízení o kasačním opravném prostředku na základě článku 118 téhož řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
Under Article 69(2) of the Rules of Procedure, which apply to appeals pursuant to Article 118 thereof, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party’s pleadings.
Vzhledem k tomu, že Komise náhradu nákladů řízení požadovala a navrhovatelka neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.
Since the appellant has been unsuccessful in its submissions, it should be ordered to pay the costs in accordance with the form of order sought by the Commission.
Vzhledem k výše uvedeným úvahám Soudnímu dvoru navrhuji
In view of the foregoing considerations, I propose that the Court should
– zamítnout kasační opravný prostředek v plném rozsahu a
— dismiss the appeal in its entirety and
– uložit navrhovatelce náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení v prvním stupni.
— order the appellant to pay the costs of the proceedings, including the costs of the proceedings at first instance.
2008 – VĚC C-204/07 P
2008 — CASE C-204/07 P
Ve věci C-204/07 P, jejímž předmětem je kasační opravný prostředek na základě článku 56 Statutu Soudního dvora, podaný dne 16. dubna 2007,
APPEAL under Article 56 of the Statute of the Court of Justice, brought on 16 April 2007,
C.A.S. SpA, zastoupená D. Ehlem, Rechtsanwalt, účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka), přičemž dalším účastníkem řízení je:
C.A.S. SpA, represented by D. Ehle, Rechtsanwalt, appellant, the other party to the proceedings being:
Komise Evropských společenství, zastoupená M. Patakia a S. Schønbergem, jako zmocněnci, ve spolupráci s M. Núñez Müllerem, Rechtsanwalt, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, žalovaná v prvním stupni,
Commission of the European Communities, represented by M. Patakia and S. Schønberg, acting as Agents, assisted by M. Núñez Müller, Rechtsanwalt, with an address for service in Luxembourg, defendant at first instance,
SOUDNÍ DVŮR (třetí senát), ve složení A. Rosas, předseda senátu, J.N. Cunha Rodrigues, J. Klučka, P. Lindh a A. Arabadžev (zpravodaj), soudci, generální advokátka: V. Trstenjak, vedoucí soudní kanceláře: Katarzyna Sztranc-Sławiczek, rada, s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 10. ledna 2008, po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 13. března 2008, vydává tento
Advocate General: V. Trstenjak, Registrar: Katarzyna Sztranc-Sławiczek, Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 10 January 2008, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 13 March 2008, gives the following
Svým kasačním opravným prostředkem se C.A.S. SpA (dále jen „navrhovatelka“) domáhá zrušení rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 6. února 2007, CAS v. Komise (T-23/03, Sb. rozh. s. II-289, dále jen „napadený rozsudek“), kterým Soud zamítl její žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí Komise ze dne 18. října 2002 (REC 10/01, dále jen „sporné rozhodnutí“) ohledně žádosti o prominutí dovozního cla.
By its appeal, C.A.S. SpA (‘the appellant’) seeks to have set aside the judgment of the Court of First Instance of the European Communities of 6 February 2007 in Case T-23/03 CAS v Commission [2007] ECR II-289 (‘the judgment under appeal’) which dismissed its action for annulment of Article 2 of the Commission’s decision of 18 October 2002 (REC 10/01) (‘the contested decision’) concerning an application for remission of import duty.
Právní úprava související s Dohodou o přidružení
Legislation relating to the Association Agreement
Tento kasační opravný prostředek spadá do rámce Dohody o přidružení zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím (EHS) a Tureckou republikou, podepsané dne 12. září 1963 v Ankaře Tureckou republikou na straně jedné a členskými státy EHS a Společenstvím na straně druhé.
This appeal is brought in the context of the Association Agreement establishing an Association between the European Economic Community (EEC) and Turkey, signed on 12 September 1963 in Ankara by the Republic of Turkey, of the one part, and the Member States of the EEC and the Community, of the other part.
10, dále jen „Dohoda o přidružení“).
1) (‘the Association Agreement’).
Vstoupila v platnost dnem 1. prosince 1964.
It entered into force on 1 December 1964.
Dohoda o přidružení obsahuje přípravnou etapu umožňující podle článku 3 téže dohody Turecké republice posílit její hospodářství s pomocí Evropského společenství, v jejímž průběhu je podle jejího článku 4 zajištěno postupné zavedení celní unie a sblížení hospodářských politik, a konečnou etapu, která je podle jejího článku 5 založena na celní unii a zahrnuje posílení koordinace hospodářských politik.
The Association Agreement involves a preparatory phase to enable the Republic of Turkey, in accordance with Article 3, to strengthen its economy with the aid of the European Community, a transitional phase during which, in accordance with Article 4, a customs union is progressively to be established and economic policies more closely aligned, and a final phase which, in accordance with Article 5, is to be based on the customs union and to entail closer coordination of economic policies.
Konečná etapa celní unie podle dohody o přidružení vstoupila v platnost dne 31. prosince 1995 [rozhodnutí Rady přidružení ES-Turecko č. 1/95 ze dne 22. prosince 1995 o provádění závěrečné etapy celní unie (Úř. věst. 1996, L 35, s. 1)].
The final phase provided for by the Association Agreement came into force on 31 December 1995 (Decision No 1/95 of the EC-Turkey Association Council of 22 December 1995 on implementing the final phase of the customs union (OJ 1996 L 35, p.
Článek 11 rozhodnutí č. 5/72 stanoví, že členské státy a Turecká republika si prostřednictvím příslušných celních správ poskytují vzájemnou pomoc při kontrole pravosti a správnosti osvědčení s cílem zajistit řádné uplatňování tohoto rozhodnutí.
Article 11 of Decision No 5/72 provides that the Member States and the Republic of Turkey are to assist each other, through their respective customs administrations, in checking the authenticity and accuracy of the certificates in order to ensure the proper application of the provisions of the decision.
Článek 12 téhož rozhodnutí stanoví, že „[Turecká republika], členské státy a Společenství jsou povinny provést pro ně nezbytná opatření, aby vyhověly ustanovením tohoto rozhodnutí“.
Article 12 of Decision No 5/72 provides that ‘[the Republic of] Turkey, the Member States and the Community shall each take the steps necessary to implement this Decision’.
Rozhodnutí č. 1/95 podrobně upravuje provádění konečné etapy celní unie, přičemž jeho příloha 7 se týká vzájemné pomoci příslušných správních orgánů Společenství a Turecké republiky v celních záležitostech.
Decision No 1/95 lays down detailed rules for the implementation of the final phase of customs union and Annex 7 to that decision concerns mutual assistance on customs matters between the competent administrative authorities of the Community and those of the Republic of Turkey.
Články 3 a 7 této přílohy stanoví pravidla upravující správní pomoc, jíž jsou si tyto orgány vzájemně povinovány na žádost jednoho z nich, jakož i vyřizování takovéto žádosti o správní pomoc.
Articles 3 and 7 of that Annex set out the rules governing respectively the assistance which those authorities have a duty to provide at the request of one or other of them and the execution of such a request for assistance.
2 rozhodnutí č. 1/96 uvádí:
In addition, Article 13(2) of Decision No 1/96 states:
„Celní úřad, kde je provedeno rozdělení, poskytne pro každou část rozdělené zásilky výpis z osvědčení A. TR., a k tomuto účelu použije formulář osvědčení A. TR.
‘The office at which the division shall take place shall issue an extract of the A.TR. certificate for each part of the divided consignment, using for this purpose an A.TR. certificate.
V poli 12 výpisu musí být uvedeno evidenční číslo, datum, úřad a země vystavení původního osvědčení […]“
Box 12 of the extract shall show the registration number, date, office and country of issue of the initial certificate …’
Právní úprava ohledně vrácení a prominutí cla
Legislation on repayment and remission of customs duty
1 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s.
Article 239(1) of Council Regulation (EEC) No 2913/92 of 12 October 1992 establishing the Community Customs Code (OJ 1992 L 302, p.
„Dovozní nebo vývozní clo lze […] prominout v […] případech […]:
‘Import duties … may be repaid or remitted in situations …:
Případy, kdy lze toto ustanovení použít, a příslušná procesní pravidla se vymezí postupem projednávání ve výboru. […]“
The situations in which this provision may be applied and the procedures to be followed to that end shall be defined in accordance with the Committee procedure …’
239 odst. 2 [CKS], není schopen přijmout rozhodnutí podle článku 899, a je-li možno z odůvodnění žádosti usuzovat, že se jedná o zvláštní situaci, která vznikla na základě okolností, jejichž vznik nelze přičítat hrubé nedbalosti ani podvodnému jednání zúčastněné osoby, předloží členský stát, o jehož orgán se jedná, věc Komisi k vyřízení postupem podle článků 906 až 909 […]“.
‘Where the decisionmaking customs authority to which an application for repayment or remission under Article 239(2) of the [CCC] has been submitted cannot take a decision on the basis of Article 899, but the application is supported by evidence which might constitute a special situation resulting from circumstances in which no deception or obvious negligence may be attributed to the person concerned, the Member State to which this authority belongs shall transmit the case to the Commission to be settled under the procedure laid down in Articles 906 to 909 …’
Článek 904 písm. c) prováděcího nařízení k CKS zní:
Article 904(c) of the CCC implementation regulation provides:
„Dovozní clo se nevrátí ani nepromine, je-li žádost o vrácení nebo prominutí cla v daném případě odůvodněna pouze tím, že:
‘Import duties shall not be repaid or remitted where the only grounds relied on in the application for repayment or remission are, as the case may be:
[…] c) byly, byť i v dobré víře, předloženy za účelem uplatnění preferenčního sazebního zacházení pro zboží navrhované v celním prohlášení k propuštění do volného oběhu doklady, které se později projevily jako chybné, padělané nebo neplatné k tomuto účelu.“
(c) presentation, for the purpose of obtaining preferential tariff treatment of goods declared for free circulation, of documents subsequently found to be forged, falsified or not valid for that purpose, even where such documents were presented in good faith.’