natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Taková právní úprava, jakou je německá právní úprava, jasně překáží snaze Komise dosáhnout co možná nejvyšší možné úrovně ochrany spotřebitelů, zejména její snaze chránit jejich hospodářské zájmy.
37Legislation such as the German legislation at issue clearly runs counter to the Community’s attempt to achieve the highest possible level of consumer protection and, in particu- lar, to the aim of protecting the economic interests of consumers.
8 odst. 2 směrnice 1999/44, která umožňují členským státům za účelem ochrany spotřebitele přijmout nebo ponechat v platnosti přísnější předpisy, než které stanoví směrnice.
39The requirement of a minimum level of harmonisation is clear not only from the 24th recital in the preamble to the Direct ive, but also from Article 8(2) thereof, which state that Member States are free to adopt or maintain in force more stringent provisions than those provided for by the Directive, in order to ensure a higher level of consumer protection.
Teleologický výklad umožňuje dospět k jasnému závěru, že německá právní úprava, která spotřebiteli zaručuje nižší úroveň ochrany, než jakou zaručuje směrnice 1999/44, je tedy a fortiori s touto směrnicí v rozporu.
A teleological interpretation leads to the clear conclusion that the German legislation, under which the consumer is guaranteed a lower level of protection than under Directive 1999/44, is therefore clearly incompatible with the Directive.
Mimoto je třeba zdůraznit, že ustanovení směrnice 1999/44 obsahují kogentní ustanovení týkající se práv spotřebitele a že smluvní strany se nemohou dohodnout na nižší úrovni ochrany spotřebitele, a vyloučit tak bezplatnost výměny zboží 40.
In addition, it should be noted that Directive 1999/44 guarantees mandatory standards for consumer rights and that the parties to a contract are not permitted to agree a lower level of consumer protection in accordance with which the replacement of goods would no longer be free of charge. 40
V rámci ochrany spotřebitele je zvláštním cílem 38směrnice 1999/44 zajistit minimální harmonizaci ustanovení v oblasti
In the context of consumer protection, the specific purpose 38 of Directive 1999/44 is to ensure a minimum level of harmonisation of the provisions relating to sale of consumer
39 — V tomto ohledu se směrnice 1999/44 liší například od směrnice 85/374/EHS, jejímž cílem je zajistit úplnou harmonizaci ustanovení v oblasti odpovědnosti za vadné výrobky.
39 — In this regard, Directive 1999/44 is different from, for example, Directive 85/374/EEC, the purpose of which is to ensure total harmonisation of the provisions concerning liability for defective products.
Viz směrnice Rady ze dne 25. července 1985 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se odpovědnosti za vadné výrobky (Úř. věst. L 210, s. 29; Zvl. vyd. 15/01, s. 257).
See Council Directive 85/374/EEC of 25 July 1985 on the approximation of the laws, regulations and administrative provisions of the Member States concerning liability for defective products (OJ 1985 L 210, p. 29).
37 — Zlepšení fungování vnitřního trhu bude v budoucnu rovněž hlavním cílem politiky ochrany spotřebitele.
37 — Improvement of the functioning of the internal market is also to remain the principal aim of consumer policy in the future.
Komise ve sdělení o strategii Společenství v oblasti spotřebitelské politiky pro období 2007–2013 trvá na skutečnosti, že vnitřní trh „zůstává základním rámcem pro spotřebitelskou politiku[, která] je také klíčem ke zlepšení fungování vnitřního trhu.“.
In its consumer policy strategy for 2007 to 2013, it emphasises that ‘[t]he internal market remains the fundamental context for consumer policy. Consumer policy is also key to improving the functioning of the internal market.’
Viz sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru – Strategie spotřebitelské politiky EU 2007–2013 – Posílit postavení spotřebitelů, zvýšit jejich blahobyt a účinně je chránit, KOM(2007)99 konečné.
See the communication from the Commission to the Council, the European Parliament and the European Economic and Social Committee — EU consumer policy strategy 2007-13 — Empowering consumers, enhancing their welfare, effectively protecting them (COM(2007) 99 final).
Ustanovení směrnice 1999/44 budou se vší pravděpodobností rovněž konsolidována v rámci návrhu evropského občanského zákoníku, v němž bude význam spotřebitelské politiky velmi jasně vyjádřen. Viz v tomto ohledu Heutger, V., „Konturen des Kaufrechtskonzepts der Study Group on a European Civil Code – Ein Werkstattbericht“, European Review of Private Law, č. 2/2003, s. 159.
It is likely that the provisions of Directive 1999/44 will be adopted in the draft of the European Civil Code in which the importance of consumer protection will be given expression very clearly.
40 — Kogentní právní normy stanoví meze volnosti, které smluvní strany nesmí překročit. Viz například Schmidt Kessel, M., „Europäisches Vertragsrecht“, in: Reisenhuber, K., Europäische Methodenlehre. Handbuch für Ausbildung und Praxis, De Gruyter Recht, Berlín 2006, s. 397, bod 15.
40 — Mandatory rules of law set down the limits of freedom of contract which the parties to a contract may not cross. See inter alia M. Schmidt Kessel, ‘Europäisches Vertragsrecht’, in K. Reisenhuber (cited above, footnote 38), p.
Kogentní povahu článku 3 směrnice 1999/44 zdůrazňuje v rámci německé nauky například Grundmann, S., „Internationalisierung und Reform des deutschen Kaufrechts“, in: Grundmann, S., Medicus, D., Rolland, W., Europäisches Kaufgewährleistungsrecht. Reform und Internationalisierung des deutschen Schuldrechts, Carl Heymanns Verlag, Kolín, Berlín, Bonn, Mnichov 2000, s. 317.
So far as German legal literature is concerned, the mandatory nature of Article 3 of Directive 1999/44 is referred to by S. Grundmann, ‘Internationalisierung und Reform des deutschen Kaufrechts’, in S. Grundmann, D. Medicus and W. Rolland, Europäisches Kaufgewährleistungsrecht. Reform und Internationalisierung des deutschen Schuldrechts, Carl Heymanns Verlag, Cologne, Berlin, Bonn, Munich, 2000, p. 317.
Z druhého, čtvrtého a pátého bodu odůvodnění směrnice 1999/44 jasně vyplývá, že konečným cílem snah o dosažení vysoké úrovně ochrany spotřebitele je řádné fungování vnitřního trhu 41, které spotřebiteli spotřebitel z jiného členského státu, který se dozví o požadavku zaplatit náhradu za užívání v Německu se napříště bude zdráhat v tomto členském státě nakupovat.
Furthermore, it is clear from the second, fourth and fifth recitals in the preamble to Directive 1999/44 that the ultimate aim of the attempt to achieve a high level of consumer protection is the smooth functioning of the internal market, 41which allows consumers to obtain consumer goods in other Member States freely.
umožňuje volně nakupovat spotřební zboží v jiných členských státech 42.
42 On that basis, a higher level can lead to distortions in the internal market and to restrictions on the free movement of goods and the freedom to provide services.
Vyšší úroveň ochrany spotřebitele tedy může podpořit to, čemu se říká pasivní volný pohyb zboží a služeb, v rámci kterého spotřebitel kupuje zboží nebo přijímá službu v jiném členském státě 43.
In that context, it is to be noted that in some Member States the seller cannot require the consumer to pay compensation for the use of defective goods. 44It is conceivable that a consumer from another Member State who has suffered having to pay compensation for use in Germany will hesitate to shop there again.
K zajištění volného pohybu zboží a služeb musí být spotřebitelům poskytnuty co možná nejjednotnější podmínky pro koupi zboží a příjem služeb, což platí rovněž pro podmínky týkající se výměny zboží.
of consumer protection can promote what is known as ‘passive’ free movement of goods and freedom to provide services, in terms of which consumers purchase goods or receive services in other Member States.
Tyto podmínky mohou být méně příznivé v Německu z důvodu možnosti prodávajícího požadovat zaplacení náhrady za užívání, což může vést k narušení vnitřního trhu a omezení volného pohybu zboží a služeb.
43In order to ensure free movement of goods and freedom to provide services, the conditions applied to consumers in relation to the purchase of goods and the receipt of services must be as uniform as possible, including the conditions relating to the ‘free of charge’ requirement attaching to the replacement of goods.
V tomto ohledu je třeba uvést, že v několika jiných členských státech prodávající nemůže
Those conditions may be less favourable in Germany, because the seller is able to demand compensation for use, and that
42 — V tomto smyslu je třeba zmínit pátý bod odůvodnění směrnice 1999/44, který zdůrazňuje, že minimální pravidla spotřebitelského práva posilují důvěru spotřebitelů, kteří mohou snadněji využívat vnitřního trhu.
42 — On this point, I would refer to the fifth recital in the preamble to Directive 1999/44, according to which a common set of minimum rules of consumer law will strengthen consumer confidence and enable consumers to make the most of the internal market.
Grundmann a Bianca tvrdí, že v oblasti prodeje spotřebiteli vznikla nutnost zlepšit fungování vnitřního trhu, jelikož spotřebitelé upouští od nákupů v zahraničí, zejména z důvodu nejisté úrovně záruky, jazykových překážek a obtíží vznikajících v rámci řešení sporů. Grundmann, S., Bianca, C. M., uvedený výše v poznámce pod čarou 28, s. 28, bod 16.
Grundmann and Bianca explain that in the context of the sale of consumer goods improved functioning of the internal market has proved to be essential, because consumers are deterred from buying goods abroad principally because of uncertainty as regards level of guarantees, language barriers and difficulties in resolving disputes: S. Grundmann and C.M. Bianca (cited above, footnote 28), p.
Komise ve své Zelené knize o přezkoumání acquis communautaire v oblasti ochrany spotřebitele [KOM (2006)744 konečné, s.
In its Green Paper on the review of the consumer acquis (COM(2006) 744 final, p.
4], zdůrazňuje, že „důvěra spotřebitele na vnitřním trhu musí být posílena zajištěním vysoké úrovně ochrany v celé Evropské unii“.
4), the Commission stated that ‘consumers’ confidence in the internal market must be stimulated by ensuring a high level of protection across the EU’.
44 — Viz například rakouské, španělské, francouzské, irské a slovinské právní předpisy. V Rakousku viz § 8 odst.
44 — See, for example, Austrian, French, Irish, Slovenian and Spanish law.
Tyto informace vyplývají z výzkumného projektu vedeného Prof. Dr. Hansem Schulte-Nölkem. Schulte-Nölke, H., EC Consumer Law Compendium, Université de Bielefeld, Bielefeld 2007.
This information comes from a research project led by Prof. Dr. Hans Schulte-Nölke: H. Schulte-Nölke, EC Consumer Law Compendium, University of Bielefeld, Bielefeld, 2007.
43 — Soudní dvůr ve své judikatuře mnohokrát zdůraznil význam pasivního aspektu volného pohybu zboží a služeb.
43 — In its caselaw the Court has frequently mentioned the importance of the passive side of free movement of goods and freedom to provide services.
Co se týče pasivního aspektu volného pohybu zboží, viz například rozsudek ze dne 7. března 1990, GB-INNO-BM (C-362/88, Recueil, s. I-667).
As regards passive free movement of goods, see inter alia Case C-362/88 GB-INNO-BM [1990] ECR I-667.
Kommentar, 3. vydání, Verlag C. H. Beck, Mnichov 2007, s. 1698.
Kommentar, 3rd edition, Verlag C.H. Beck, Munich, 2007, p. 1698.
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY V. TRSTENJAK – VĚC C-404/06 rovněž vyplývá, že cílem této směrnice 45je zlepšení fungování vnitřního trhu 46.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-404/06 the internal market is also apparent from the legal basis for the Directive, Article 95 EC.
Na základě tohoto článku není možné přijmout právní úpravu, která tyto podmínky harmonizuje pouze podružně 48.
46 consider first the formal (external) features of that recital.
Zaprvé je třeba poukázat na formální (vnější) aspekt tohoto ustanovení 49.
49 It is clear from the concep-
Ze systematiky tohoto bodu odůvodnění jasně vyplývá, že se vztahuje pouze k odstoupení od smlouvy.
47Measures which harmonise those tual structure of this recital that it refers only to rescission of the contract.
Skutečnost, že odstoupení od smlouvy je zmíněno pouze v druhé větě tohoto bodu odůvodnění neznamená, že lze první a druhou větu zkoumat odděleně, ale že je třeba považovat celý patnáctý bod odůvodnění za systematický celek.
The fact that rescission of the contract is mentioned only in the second clause of the recital does not mean that the first and second clauses are to be considered separately: rather, the entire 15th recital is to be considered as a conceptual whole.
Je-li uvedený bod čten tímto způsobem, je zjevné, že snížení náhrady, která má být vyplacena spotřebiteli, je možné pouze v případě odstoupení od smlouvy.
If it is read in that way, it is obvious that the reimbursement payable to the consumer may be reduced only where the contract is rescinded.
Ani prostřednictvím systematického výkladu nelze dospět k závěru, že směrnice 1999/44 na základě patnáctého bodu
Nor can a contextual interpretation support the conclusion that, by virtue of the 15th recital in the preamble thereto, Direct- ive 1999/44 makes it permissible to claim compensation for use.
46 — Reisenhuber (uvedený výše v poznámce pod čarou 38, s.
46 — K. Reisenhuber (cited above, footnote 38), p.
261, bod 40) rovněž upozorňuje na skutečnost, že právní základ může ukazovat na cíl předpisu.
261, paragraph 40, also draws attention to the fact that the legal basis can indicate the provision’s purpose.
Zadruhé je však třeba v rámci systematického výkladu zohlednit (vnitřní) systematiku celé směrnice 1999/44, která má tvořit soudržný celek bez vnitřních rozporů 50.
Second, a contextual interpretation must have regard to the overall conceptual (internal) structure of Directive 1999/44, which must be assumed to form a coherent whole with no internal inconsistencies.
Připuštění, na základě patnáctého bodu odůvodnění, možnosti prodávajícího požadovat náhradu za užívání by vedlo k vnitřním rozporům mezi tímto bodem odůvodnění a článkem 3 uvedené směrnice, který vyžaduje bezplatnou výměnu zboží. Navíc musím trvat na skutečnosti, že patnáctý
50If, on the basis of the 15th recital, the Direct- ive were construed as permitting the seller to claim compensation for use, that would mean that there is an internal inconsistency as between that recital and Article 3 of the Directive which provides that the delivery of
V rámci nauky viz rovněž Calliess, C., Ruffert, M., uvedený výše v poznámce pod čarou 43, s. 1702.
In the literature, see also J.C. Wichard (cited above, footnote 43), p. 1702.
49 — K argumentaci týkající se „vnějšího“ systému v právní nauce, viz například Larenz, Methodenlehre der Rechtswissenschaft, 6. vydání, Springer, Berlín, Heidelberg 1991, s. 326.
49 — On arguments relating to the ‘external’ scheme, see by way of literature inter alia Larenz, Methodenlehre der Rechtswissenschaft, 6th edition, Springer, Berlin, Heidelberg, 1991, p. 326.
QUELLE bod odůvodnění nemá ve smyslu, který mu přiznává německá vláda, ekvivalent v normativní části směrnice 1999/44.
QUELLE replacement goods is to be free of charge. In addition, it should be pointed out that, if the 15th recital does indeed carry the meaning attributed to it by the German Government, its content is not reflected in the enacting terms of Directive 1999/44.
že zákonodárce Společenství nesporně hodlal vyžadovat také bezplatnost výměny zboží, a nikoliv pouze bezplatnost opravy a že se v tomto ohledu nedržel původního znění návrhu Komise.
evidence for the fact that the Community legislature clearly intended to provide that not only repair but also replacement of goods should be free of charge, and that it therefore did not follow the original wording used in the Commission’s proposal.
K podobnému závěru lze dospět, pokud jde o tiskovou zprávu dohodovacího výboru 54, kterou uplatňuje německá vláda a která podle této vlády prokazuje, že výraz „bezplatný“ se omezuje pouze na opravu, zejména náklady spojené se zasláním zboží a náklady na vynaloženou práci a materiál.
A corresponding conclusion may also be drawn from the press release prepared by the Conciliation Committee, 54 on which the German Government relies and which is said to prove that the expression ‘free of charge’ covers only the costs of repair, in particular the cost of postage, labour and materials.
Znění směrnice 1999/44 se od znění této tiskové zprávy liší, což opět ukazuje, že směrnice 1999/44 nesporně hodlala zavést rovněž bezplatnou výměnu zboží 55.
The wording of Directive 1999/44 differs from the wording of that press release, which is further proof of the fact that Directive 1999/44 was clearly intended to provide that the replacement of goods is to be free of charge. 55
3 odst. 2 směrnice 1999/44 ukazuje, že prodávající může od spotřebitele požadovat zaplacení náhrady za užívání.
I find it just as difficult to agree with the German Government’s argument that a historical interpretation of Article 3(2) of Directive 1999/44 shows that the seller can require the consumer to pay compensation for use.
Skutečnost, že formulace uvedená ve směrnici 1999/44 – „bezplatnou opravu […] nebo výměnu zboží“ 51 – byla od posledního
The fact that the wording used in the Commission’s last proposal — ‘to repair the goods free of charge … or to replace the goods’ 51 — was changed in Direct- ive 1999/44 to ‘to repair the goods or … to replace them, in either case free of charge’ 52
Nicméně je třeba rovněž zdůraznit, že i kdyby historický výklad vedl k řešení, jež navrhuje německá vláda, tento druh výkladu sám o sobě nepostačuje a nemůže být rozho- návrhu Komise změněna na „opravu nebo výměnu zboží, [v obou případech bezplat­nou]“ 52, je právě argumentem svědčícím ve prospěch toho, aby také výměna zboží byla ve všech ohledech bezplatná 53.
It should also be emphasised that even if a historical interpretation is thought to point to the result suggested by the German Government, that method of interpretation is not sufficient in itself and cannot be is in any event an argument in favour of the view that the replacement of goods must also be free of charge in every respect.
Ve změně znění spatřuji dodatečný prvek prokazující,
53I regard that change of wording as additional
54 — Dohodovací výbor Evropského parlamentu a Rady, Shoda o zárukách na spotřební zboží, Brusel, 18. března 1999, dokument č. C/99/77.
54 — Conciliation Committee of the European Parliament and the Council, Joint text on guarantees for consumer goods, Brussels, 18 March 1999, C/99/77.
52 — Kurziva doplněna autorem tohoto stanoviska.
52 — Emphasis added.
53 — Rozsudek ze dne 1. června 1961, Simon v. Soudní dvůr (15/60, Recueil, s. 223), v němž Soudní dvůr zdůraznil, že rozdíl mezi zněním návrhu ustanovení a jeho konečnou verzí rovněž znamená významový rozdíl, neexistují-li důkazy ve prospěch jiného závěru. V rámci nauky viz například Baldus, C., „Historische und vergleichende Auslegung im Gemeinschaftsprivatrecht – Zur Konkretisierung der geringfügigen Vertragswidrigkeit“, in: Baldus, C., Müller-Graff, S.-C. (vyd.), Die Generalklausel im Europäischen Privatrecht, Sellier. European Law Publishers, Mnichov 2006, s. 4.
53 — See Case 15/60 Simon v Court of Justice [1961] ECR 115, in which the Court held that in the absence of evidence to the contrary any difference between the wording of a proposal for a provision and its final version involves a difference in meaning. In the literature, see C. Baldus, ‘Historische und vergleichende Auslegung im Gemeinschaftsprivatrecht — Zur Konkretisierung der geringfügigen Vertragswidrigkeit’, in C. Baldus and P.-C. Müller-Graff (eds), Die Generalklausel im Europäischen Privatrecht, Sellier.
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY V. TRSTENJAK – VĚC C-404/06 dující 56, jelikož má při výkladu ustanovení předpisů Společenství jen podružnou roli 57.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-404/06
Pokud jde o věc Schulte 59, které se dovolává německá vláda, mám za to, že ji nelze vztáhnout na problematiku žádosti o náhradu za užívání.
57 The true meaning of rules of Commu- cannot be invoked in the context of the problem of entitlement to compensation for use.
ství může vyplývat pouze z normy samotné s ohledem na její kontext a cíl 58.
nity law can be derived only from those rules themselves, in the light of their context and purpose. 58
V rámci tohoto stanoviska je ještě třeba odpovědět na dva argumenty německé vlády.
Two further arguments put forward by the German Government remain to be considered in this Opinion.
První argument se týká věci Schulte, druhý otázky, zda se spotřebitel prostřednictvím výměny zboží bezdůvodně obohacuje.
The first relates to the case of Schulte, and the second to the question whether the consumer is unjustifiably enriched by the exchange of the goods.
Jednak se věc Schulte týká ochrany spotřebitele v případě odstoupení od smlouvy, což je nárok s odlišnými charakteristickými rysy, než jaké má výměna zboží.
In the first place, Schulte concerned the protection of consumers in situations where the contract is rescinded, that is to say, rights wholly distinct from the replacement of goods.
3 odst. 5 směrnice 1999/44, ale o odstoupení od smlouvy o půjčce.
In addition, Schulte did not concern rescission of the contract on account of a lack of conformity in the goods purchased — as is provided for in Article 3(5) of Direct- ive 1999/44 — but cancellation of a loan agreement.
Ve věci Schulte rozhodl Soudní dvůr, že směrnice 85/577/EHS 60 nebrání tomu, aby vnitrostátní právo stanovilo povinnost „pro spotřebitele v případě odstoupení od smlouvy o půjčce nejen splatit částky získané na základě této smlouvy, ale zaplatit věřiteli ještě úroky ve výši běžné na trhu“ 61.
In Schulte, the Court held that Directive 85/577/EEC 60does not preclude national legislation ‘which provides for an obligation on the consumer, in the event of cancellation of a secured credit agreement, not only to repay the amounts received under the contract but also to pay to the lender interest at the market rate’.
Tímto rozhodnutím tedy Soudní dvůr povolil vnitrostátní právní úpravu, která dodržuje zásadu, podle níž si dvě smluvní strany musí navzájem vrátit získané výhody.
61Thus, in Schulte, the Court accepted a provision of national law which applied the principle that the contracting parties must each give up the benefits received.
Situace je však jiná, jestliže se požaduje výměna vadného zboží.
However, the position is different as regards a claim for replacement of defective goods.
Žádost o výměnu vadného zboží se neřídí zásadou
The claim for replacement of defective goods is not based on the prin-
57 — Oppermann, T., uvedený výše v poznámce pod čarou 30, s. 209, bod 25; Schulte-Nölke, H., „Elf Amtssprachen, ein Recht? Folgen der Mehrsprachigkeit für die Auslegung von Verbraucherschutzrichtlinien“, v: Schulze, R., Auslegung europäischen Privatrechts und angeglichenen Rechts, Nomos Verlag, Baden-Baden 1999, s. 158.
57 — T. Oppermann (cited above, footnote 30), p. 209, paragraph 25; H. Schulte-Nölke, ‘Elf Amtssprachen, ein Recht? Folgen der Mehrsprachigkeit für die Auslegung von Verbraucherschutzrichtlinien’, in R. Schulze, Auslegung europäischen Privatrechts und angeglichenen Rechts, Nomos Verlag, Baden-Baden, 1999, p. 158.
Rovněž Schermers a Waelbroeck uvádí, že k výkladu práva Společenství se „travaux préparatoires“ používají jen výjimečně. Viz Schermers, H. G., Waelbroeck, D. F., Judicial Protection in the European Union, Kluwer Law International, The Hague, London, New York 2001, s. 16. V belgické nauce například Mertens de Wilmar zdůrazňuje omezené možnosti provést historický výklad, „Réflexions sur les méthodes d’interprétation de la Cour de justice des Communautés européennes“, Cahiers de droit européen, č. 1/1986, s. 14 a 15. Stejně tak Rideau, J., Droit institutionnel de l’Union et des Communautés Européennes, 4. vydání, L.G.D.J., Paříž 2002, s. 182; Arnull, A., The European Union and its Court of Justice, 2. vydání, Oxford University Press, Oxford 2006, s. 619.
According to Schermers and Waelbroeck too, it is only by way of exception that travaux préparatoires are used in interpreting Community law.