natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Neuvádí žádné odůvodnění kritéria státní příslušnosti jakožto podmínky pro přiznání odškodnění.
In other words, the French Government does not offer any justification for making the payment of compensation conditional on nationality.
Poukazuje však na zátěž, která by vyplývala z neomezeného přiznání odškodnění obětí pro financování a obecnou úroveň systému odškodňování.
However, the French Government does refer to the burden that would be placed on the financing of and the overall level of assistance under the compensation scheme if compensation were granted to victims of crime without any limitation.
Režim odškodňování obětí trestných činů je totiž ve Francii obzvláště velkorysý a upravuje tento nárok
The system of compensation for victims of crime is particularly
Soudní dvůr tak v rozsudku Bidar prohlásil například v případech podpor určených na pokrytí životních nákladů studentů, že každému členskému státu je dovoleno dbát na to, aby se udělení těchto podpor studentům pocházejícím z jiných členských států nestalo nepřiměřenou zátěží, která by mohla mít důsledky na celkovou úroveň podpory, která může být udělena tímto státem.
For example, in Bidar, the Court of Justice found, in connection with the provision of assistance for maintenance costs, that it is permissible for a Member State to ensure that the grant of assistance to cover the maintenance costs of students from other Member States does not become an unreasonable burden which could have consequences for the overall level of assistance which may be granted by that State.
12 — Rozsudky D’Hoop, citovaný výše v poznámce pod čarou 8 (bod 38), a Collins, citovaný výše v poznámce pod čarou 11 (bod 67).
12 — D’Hoop (cited in footnote 8), paragraph 38, and Collins (cited in footnote 8), paragraph 67.
13 — Rozsudky Morgan, citovaný výše v poznámce pod čarou 7 (bod 43), a Bidar, citovaný výše v poznámce pod čarou 10 (body 56 a 57).
13 — Morganand Bucher (cited in footnote 7), paragraph 43, and Bidar (cited in footnote 10), paragraphs 56 and 57.
I-5145, bod 32), a ze dne 13. února 1985, Gravier (293/83, Recueil, s. 593).
14 — Case C-192/05 Tas-Hagen and Tas [2006] ECR I-10451, paragraph 34.
Vnitrostátní právní úprava, která váže přiznání odškodnění obětí na kritérium státní příslušnosti – i když se má za to, že přímo diskriminující opatření může být v zásadě odůvodněno – však odůvodněna být nemůže.
However, even if one were to consider a measure that discriminates directly to be — in principle — justifiable, a national provision that refers to nationality as a requirement for the award of victim compensation cannot be justified.
Uplatníme-li tyto úvahy obdobně na projednávaný případ, zdá se být k vyloučení nebezpečí nepřiměřené zátěže legitimní, aby přiznání odškodnění obětem trestných činů spáchaných v zahraničí bylo podmíněno existencí skutečného vztahu mezi osobou požadující dávky a členským státem, který je poskytuje.
Applying those considerations to the present circumstances, it appears permissible to make the award of compensation to victims of crimes committed abroad conditional on a genuine connection between the person claiming compensation and the Member State granting it, to counter the risk of an unreasonable burden being placed on that Member State.
Vnitrostátní právní úprava, která hodlá omezit dávky ve prospěch obětí trestných činů spáchaných v zahraničí na osoby, které mají skutečný vztah k francouzské společnosti, sleduje tedy naprosto přípustný cíl.
A national provision seeking to restrict the payment of compensation to victims of crime committed outside French territory to persons with a genuine connection to French society would, to all intents and purposes, pursue a legitimate aim.
Prostřednictvím pouhého odkazu na státní příslušnost osoby mající nárok na tuto dávku dojde k vyloučení nároku na její výplatu u osob, které mají dostatečný skutečný vztah k francouzské společnosti.
In fact, by relying exclusively on the nationality of the beneficiary, persons who have an altogether genuine connection to French society are precluded from being granted compensation too.
Taková osoba jako J. Wood, která žila a pracovala ve Francii po dobu 20 let, bezpochyby vykazuje – jak to ostatně uznává rovněž francouzská vláda – dostatečný stupeň integrace ve francouzské společnosti, který vylučuje, aby jí byl odmítnut nárok na odškodnění obětí.
A person like Mr Wood, who has lived and worked in France for more than 20 years, is undoubtedly — as, incidentally, even the French Government admits — sufficiently integrated into French society to preclude denying him an award of victim compensation.
Takové opatření už vůbec nemůže dosáhnout sledovaný cíl.
For a start, such a measure is not appropriate for the attainment of the objective pursued.
K tomu, aby byla vnitrostátní právní úprava tohoto druhu odůvodněná, musí však krom toho splňovat podmínky přiměřenosti 15.
However, in order to be legitimate, such a national provision also has to be proportionate.
Opatření je přiměřené, pokud je způsobilé dosáhnout cíle, který sleduje, a přitom nepřekračuje meze toho, co je k dosažení tohoto cíle nezbytné.
15 A measure is proportionate when, while appropriate for securing the attainment of the objective pursued, it does not go beyond what is necessary in order to attain it.
V tomto ohledu, pokud jde o dávky, které nejsou upraveny právem Společenství, mají členské státy při stanovení kritérií hodnocení vazby na společnost široký prostor pro uvážení, přičemž musí dodržovat meze uložené právem Společenství 16.
With regard to benefits that are not covered by Community law, Member States do enjoy a wide margin of appreciation in deciding which criteria are to be used when assessing the degree of genuine connection to society, but they must at the same time comply with the limits imposed by Community law. 16
Jedním z možných kritérií pro prokázání existence skutečného vztahu k francouzské společnosti by však mohlo být místo bydliště žadatele 17.
17 Integration of a beneficiary into the society of the relevant Member State may be regarded as established by a finding that he has resided in that host Member State for a certain length of time.
Konkrétní úprava tohoto kritéria bydliště, zejména pak délka pobytu,
18However, the actual terms of such a residence
15 — Viz rozsudky Komise v. Německo, citovaný výše v poznámce pod čarou 7 (bod 136), a Tas-Hagen, citovaný výše v poznámce pod čarou 14 (bod 35).
15 — See Commission v Germany (cited in footnote 7), paragraph 136, and Tas-Hagen and Tas (cited in footnote 14), paragraph 35.
17 — Ohledně tohoto kritéria viz rovněž stanovisko, které jsem přednesla ve věci Tas-Hagen, citované výše v poznámce pod čarou 14 (bod 62 a násl.).
17 — See, with reference to this requirement, my Opinion in Tas-Hagen and Tas (cited in footnote 16), point 62 et seq.
16 — Rozsudek Tas-Hagen, citovaný výše v poznámce pod čarou 14 (bod 36), a stanovisko, které jsem přednesla dne 30. března 2006 v této věci.
16 — Tas-Hagen and Tas (cited in footnote 14), paragraph 36, and my Opinion in Case C-192/05 Tas-Hagen and Tas [2006] ECR I-10451.
18 — Rozsudek Bidar, citovaný výše v poznámce pod čarou 10 (bod 59).
18 — Bidar (cited in footnote 10), paragraph 59.
WOOD dodržovat zásadu musí však rovněž proporcionality 19.
WOOD requirement and, in particular, the required duration of the stay, must also comply with the principle of proportionality. 19
Z tohoto rozsudku však nevyplývá, že by kritérium bydliště nebylo slučitelné s právem Společenství rovněž v projednávaném případě.
However, it does not follow from this judgment that, under the present circumstances, a residence requirement would be incompatible with Community law.
Takové kritérium bydliště není v rozporu ani s rozsudkem vydaným Soudním dvorem ve věci Cowan.
The judgment of the Court of Justice in Cowan would not conflict with such a residence requirement.
„Skutečný vztah“ mezi občanem a státem totiž ve věci Cowan existoval již z jiného důvodu.
In Cowan, the ‘genuine connection’ between the citizen and the State already existed for another reason.
Dostatečná vazba na Francii vyplývala v této věci z toho, že trestný čin byl spáchán na francouzském území a pan Cowan byl jeho přímou obětí.
In that case, the link to France was sufficient because the crime was committed on French territory and Mr Cowan was the direct victim of that crime.
Vzhledem k tomu, že v tomto případě již existoval skutečný vztah, přiznání odškodnění nemohlo být podmíněno dodatečnou „skutečnou vazbou“ v podobě kritéria bydliště.
Given that this created a genuine connection, the award of compensation could not be made conditional on the existence of a further ‘genuine connection’ in the form of a residence requirement.
Základem rozsudku Cowan byla francouzská právní norma, která vázala přiznání nároku na odškodnění obětí útoků na podmínku, že dotyčná osoba musí být držitelkou povolení k pobytu nebo musí být státní příslušnicí některého státu, který uzavřel dohodu o vzájemnosti s Francií.
The judgment in Cowan was based on a provision under French law according to which the award of victim compensation was conditional on the beneficiary holding a residence permit or being a national of a country which has entered into a reciprocal agreement with France.
Nicméně vzhledem k tomu, že v takové situaci, jaká je základem věci Wood, nevyplývá skutečný vztah z místa spáchání trestného činu, přípustnost kritéria bydliště by v projednávaném případě, narozdíl od situace ve věci Cowan, mohla přicházet v úvahu.
Given that in circumstances such as those underlying the Wood case, the genuine connection is not established by the place in which the crime was committed, the residence requirement could, unlike in Cowan, be considered permissible in this case.
Pan Cowan přijel do Francie jako turista a stal se zde obětí trestného činu.
Mr Cowan came to France as a tourist and, while in France, became the victim of a crime.
19 — Rozsudky Collins, citovaný výše v poznámce pod čarou 8 (body 66 a 72), a Tas-Hagen, citovaný výše v poznámce pod čarou 14 (body 36 a 37).
19 — Collins (cited in footnote 8), paragraphs 66 and 72, and Tas-Hagen and Tas (cited in footnote 14), paragraphs 36 and 37.
K tomuto viz rovněž stanovisko, které jsem přednesla ve věci Tas-Hagen, citované výše v poznámce pod čarou 14 (body 63 a 64).
Also see my Opinion in Tas-Hagen and Tas (cited in footnote 16), points 63 and 64.
Odmítnutí přiznat odškodnění ve prospěch obětí na základě státní příslušnosti nemůže být odůvodněno.
The refusal to pay victim compensation on grounds of nationality cannot be justified.
Vzhledem k předcházejícím úvahám navrhuji Soudnímu dvoru, aby na předběžnou otázku odpověděl následovně:
In the light of the foregoing observations, I suggest to the Court that it should answer the question as follows:
„Článek 12 odst. 1 ES musí být vykládán tak, že přiznání odškodnění z veřejných prostředků členským státem osobám, které mají bydliště na jeho území, za trestné činy spáchané mimo toto území nemůže být vázáno na podmínku státní příslušnosti uvedeného členského státu.“
‘The first paragraph of Article 12 EC has to be interpreted to the effect that a Member State cannot make the award of State compensation to persons living in its territory for crimes committed outside its territory conditional on those persons holding the nationality of that Member State.’
Ve věci C-164/07, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím commission d’indemnisation des victimes d’infractions du tribunal de grande instance de Nantes (Francie) ze dne 16. března 2007, došlým Soudnímu dvoru dne 27. března 2007, v řízení
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC, by the Commission d’indemnisation des victimes d’infractions du Tribunal de Grande Instance de Nantes (France), made by decision of 16 March 2007, received at the Court on 27 March 2007, in the proceedings
2008 – VĚC C-164/07 generální advokátka: J. Kokott, vedoucí soudní kanceláře: K. Sztranc-Sławiczek, rada, s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 31. ledna 2008, s ohledem na vyjádření předložená:
Advocate General: J. Kokott, Registrar: K. Sztranc-Sławiczek, Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 31 January 2008, after considering the observations submitted on behalf of:
– za francouzskou vládu G. de Berguesem, B. Messmerem a O. Christmann, jako zmocněnci,
— the French Government, by G. de Bergues, B. Messmer and O. Christmann, acting as Agents,
– za italskou vládu I. M. Bragugliou, jako zmocněncem, ve spolupráci s D. Del Gaizem, avvocato dello Stato,
— the Italian Government, by I.M. Braguglia, acting as Agent, assisted by D. Del Gaizo, avvocato dello Stato,
– za portugalskou vládu L. Fernandesem a I. Azevedem, jako zmocněnci,
— the Portuguese Government, by L. Fernandes and I. Azevedo, acting as Agents,
– za Komisi Evropských společenství D. Maidani, jako zmocněnkyní,
— the Commission of the European Communities, by D. Maidani, acting as Agent,
WOOD po vyslechnutí stanoviska generální advokátky na jednání konaném dne 28. února 2008, vydává tento
WOOD after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 28 February 2008, gives the following
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 12 prvního pododstavce ES.
The reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of the first paragraph of Article 12 EC.
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi J. Woodem, státním příslušníkem Spojeného království, a Fonds de garantie des victimes des actes de terrorisme et d’autres infractions (Garanční fond pro oběti teroristických činů a jiných trestných činů, dále jen „Garanční fond“) ohledně toho, že Garanční fond odmítl J. Woodovi na základě jeho státní příslušnosti přiznat nárok na odškodnění určené k náhradě škody způsobené trestným činem spáchaným mimo francouzské území.
The reference was made in the course of proceedings brought by Mr Wood, a British national, against the Fonds de garantie des victimes des actes de terrorisme et d’autres infractions (Guarantee Fund for the Victims of Acts of Terrorism and Other Crimes ‘Guarantee Fund’) concerning the latter’s refusal to grant him compensation, on the ground of his nationality, to make good damage caused by a crime committed outside French territory.
Vnitrostátní právní rámec
National legal context
Článek 706-3 trestního řádu stanoví:
Article 706-3 of the code de procédure pénale (French Code of Criminal Procedure) provides:
„Každému, kdo byl poškozen následkem úmyslného či neúmyslného jednání naplňujícího skutkovou podstatu trestného činu, může být poskytnuta neomezená náhrada újmy na zdraví a životě člověka, jsou-li splněny následující podmínky:
‘Any person who has suffered harm caused by intentional or unintentional acts which constitute the actus reus of an offence may obtain full compensation for the damage deriving from offences against the person where the following cumulative conditions are met:
2008 – VĚC C-164/07
2008 — CASE C-164/07
Toto jednání:
These acts:
– buď způsobilo smrt, trvalou pracovní invaliditu nebo plnou pracovní neschopnost delší než jeden měsíc;
— either have brought about death, permanent incapacity or total incapacity for work for more than one month;
– nebo je upraveno a zakázáno články 222-22 až 222-30, 225-4-1 až 225-4-5 a 227-25 až 227-27 trestního zákona;
— or are defined and penalised by articles 222-22 to 222-30, 225-4-1 to 225-4-5 and 227-25 to 227-27 of the Criminal Code;
Poškozený je francouzským státním příslušníkem. V opačném případě, čin byl spáchán na francouzském státním území a poškozený je:
The person injured is a French national; or if this is not the case, the acts were committed on the national territory and the person injured is:
– buď státním příslušníkem některého členského státu Evropského hospodářského společenství;
— either a citizen of one of the Member States of the European Economic Community;
– nebo, s výhradou mezinárodních smluv a dohod, v době spáchání činu nebo v době podání žádosti řádně pobývá ve Francii.
— or, subject to the provisions of international treaties and agreements, lawfully resident in France on the day of the offence or of the application.
Odškodnění může být odmítnuto nebo jeho výše může být snížena z důvodu zavinění poškozeného.“
Compensation may be refused or its amount reduced if the victim is at fault.’
Helena Wood, studentka v Londýně, zahynula při dopravní nehodě, ke které došlo dne 9. června 2004 během její studentské praxe v Austrálii.
Helena Wood, a student in London, died in a road traffic accident on 9 June 2004 while on a traineeship in Australia.
Její rodiče, James Wood a Evelyne Arraitz, podali dne 3. července 2006 ke commission d’indemnisation des victimes d’infractions du tribunal de grande instance de Nantes (komise pro odškodňování obětí trestných činů při soudu prvního stupně v Nantes) vedle žádosti o náhradu majetkové újmy ve výši 398 eur, rovněž žádost o náhradu jejich nemajetkové újmy ve výši 10 000 eur pro každého z nich a ve výši 7 500 eur pro každé z jejich dvou mladších dětí, Julii a Huga Woodovi.
Her parents, James Wood and Evelyne Arraitz, brought a claim, on 3 July 2006, before the Commission d’indemnisation des victimes d’infractions du Tribunal de Grande Instance de Nantes (Compensation Board for Victims of Crime of the Regional Court, Nantes, ‘the Compensation Board’) seeking, in addition to their material losses of EUR 398, compensation for their non-pecuniary losses in the sum of EUR 10 000 for each of them and EUR 7 500 for each of their younger children, Julia and Hugo Wood.
Předseda commission d’indemnisation des victimes d’infractions du tribunal de grande instance de Nantes úředně stvrdil dne 24. listopadu 2006 dohodu, k níž došlo s Garančním fondem, o výši požadovaného odškodnění, které má být vyplaceno právním nástupcům zesnulé Heleny Wood, avšak s výjimkou otce výše uvedené z důvodu jeho britské státní příslušnosti.
An agreement was reached with the Guarantee Fund and approved on 24 November 2006 by the President of the Compensation Board on the amount of the compensation to be paid to the persons entitled in connection with the late Helena Wood, with the exception, however, of her father, on the ground of his British nationality.
James Wood podal dne 11. ledna 2007 návrh k předkládajícímu soudu, přičemž se předně opíral o čl. 12 první pododstavec ES zakazující jakoukoli diskriminaci na základě státní příslušnosti.
Mr Wood lodged his submissions before the referring court on 11 January 2007, basing his claim on the overriding provisions of the first paragraph of Article 12 EC which prohibit all discrimination on grounds of nationality.
Podle J. Wooda, který prohlásil, že bydlí, pracuje a odvádí daně ve Francii, kde žije více než 20 let se svojí družkou, jež má francouzskou státní příslušnost, je toto nerovné zacházení spočívající v tom, že mu bylo odmítnuto odškodnění přiznané ostatním členům jeho rodiny, v rozporu se zásadou zákazu diskriminace zakotvenou v čl. 12 prvním pododstavci ES.
According to Mr Wood, who states that he lives, works and pays taxes in France where he has lived for 20 years with his partner, a French national, that discrimination, which consists in the fact that he was not awarded compensation, which was, however, paid to the other members of his family is contrary to the principle of nondiscrimination laid down by the first paragraph of Article 12 EC.
Garanční fond proti tvrzení J. Wooda namítal, že posledně zmíněný nesplňuje kritéria stanovená v článku 706-3 trestního řádu, a dovolával se ustálené judikatury Cour de cassation podporující jeho posouzení.
For its part, the Guarantee Fund opposed the claim on the ground that Mr Wood failed to meet the criteria laid down in Article 706-3 of the Code de procédure pénale and relied on traditional caselaw of the Cour de cassation favourable to its view.
Za těchto okolností se commission d’indemnisation des victimes d’infractions du tribunal de grande instance de Nantes rozhodla přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
It is against that background that the Compensation Board decided to stay proceedings and refer the following question to the Court of Justice:
„Jsou ustanovení článku 706-3 francouzského Code de Procédure Pénale (trestní řád), s ohledem na obecnou zásadu zákazu diskriminace na základě státní příslušnosti zakotvenou v článku [12 ES] slučitelná s právem Společenství, jestliže státní příslušník členského státu Evropského společenství, který bydlí ve Francii a je otcem dítěte s francouzskou státní příslušností, jež zahynulo mimo území Francie, je vyloučen z nároku na odškodnění poskytované Fonds de Garantie pouze z důvodu své státní příslušnosti?“
‘In the light of the general principle of nondiscrimination on grounds of nationality, set out in Article [12 EC], are the provisions of Article 706-3 of the French Code de procédure pénale compatible or not with Community law in that a citizen of the European Community, residing in France, the father of a child having French nationality who died outside [French] territory, does not have a right to compensation paid by the Fonds de Garantie on the sole ground of his nationality?’
Podstatou předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda právo Společenství brání právnímu předpisu členského státu, který upírá státním příslušníkům jiných členských států, kteří bydlí a pracují na území prvně zmíněného státu, nárok na odškod-
By the question referred the referring court essentially seeks to know whether Community law may be interpreted as meaning that it precludes legislation of a Member State which excludes nationals of other Member States who live and work in its territory from the grant of compensation intended to make good losses resulting from
WOOD nění určené k náhradě újmy na zdraví a životě člověka způsobené trestným činem, který nebyl spáchán na území tohoto státu, pouze z důvodu jejich státní příslušnosti.
WOOD offences against the person where the crime in question was not committed on the territory of that State, on the sole ground of their nationality.
Ve věci v původním řízení, jak vyplývá z předkládacího rozhodnutí, J. Wood, britský státní příslušník, využil svého práva na volný pohyb pracovníků ve smyslu článku 39 ES, nebo svobody usazování ve smyslu článku 43 ES, tím, že pracoval a bydlel ve Francii více než 20 let.
In the main proceedings, according to the order for reference, Mr Wood, a British national, has exercised his right to freedom of movement for workers within the meaning of Article 39 EC or freedom of establishment within the meaning of Article 43 EC by living and working in France for more than 20 years.
Situace J. Wooda tudíž spadá do rámce použití Smlouvy o ES, a posledně uvedený se tedy může dovolávat svého práva na nediskriminaci na základě státní příslušnosti.
Therefore, Mr Wood’s situation falls within the scope of application of the Treaty and he may rely on his right not to suffer discrimination by reason of his nationality.
V tomto ohledu je ustálenou judikaturou, že zásada zákazu diskriminace vyžaduje, aby se srovnatelnými situacemi nebylo zacházeno odlišně a s odlišnými situacemi stejně.
It is in this regard settled caselaw that the principle of nondiscrimination requires that comparable situations must not be treated differently and that different situations must not be treated in the same way.
Takové zacházení by mohlo být odůvodněno pouze objektivními důvody nezávislými na státní příslušnosti dotyčných osob a přiměřenými legitimně sledovanému cíli (viz rozsudek ze dne 2. října 2003, Garcia Avello, C-148/02, Recueil, s. I-11613, bod 31 a citovaná judikatura).
Such treatment may be justified only if it is based on objective considerations independent of the nationality of the persons concerned and is proportionate to the objective being legitimately pursued (see Case C-148/02 Garcia Avello [2003] ECR I-11613, paragraph 31, and the caselaw cited).
Ve věci v původním řízení J. Wood, britský státní příslušník, žije více než 20 let ve Francii a přišel o svoji dceru při nehodě, k níž došlo mimo území Společenství.
In the main proceedings, Mr Wood, a British national, has lived for more than 20 years in France and lost his daughter in an accident which occurred outside the territory of the Community.