natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tato žádost byla předložena v rámci řízení o výkonu evropského zatýkacího rozkazu, který vydal dne 18. dubna 2007 Sąd Okręgowy w Bydgoszczy (krajský soud Bydgoszcz, dále jen „polský vystavující justiční orgán“) prováděného Generalstaatsanwaltschaft Stuttgart (dále jen „německý vykonávající justiční orgán“) proti Sz. Kozłowskému, polskému státnímu příslušníkovi.
The reference was made in proceedings concerning the execution by the Generalstaatsanwaltschaft Stuttgart (‘the German executing judicial authority’) of a European arrest warrant issued on 18 April 2007 by the Sąd Okręgowy w Bydgoszczy (Regional Court, Bydgoszcz; ‘the Polish issuing judicial authority’) against Mr Kozłowski, a Polish national.
Podle pátého bodu odůvodnění rámcového rozhodnutí:
Recital 5 in the preamble to the Framework Decision states:
„Z cíle stanoveného pro Evropskou unii stát se prostorem svobody, bezpečnosti a práva vyplývá zrušení vydávání mezi jednotlivými členskými státy a jeho nahrazení systémem předávání mezi justičními orgány.
‘The objective set for the Union to become an area of freedom, security and justice leads to abolishing extradition between Member States and replacing it by a system of surrender between judicial authorities.
Dále zavedení zjednodušeného systému předávání odsouzených nebo podezřelých osob za účelem trestního řízení nebo výkonu soudních rozhodnutí ve věcech trestních umožňuje odstranit složitost a možné prodlení spojené se stávajícími postupy vydávání.
Further, the introduction of a new simplified system of surrender of sentenced or suspected persons for the purposes of execution or prosecution of criminal sentences makes it possible to remove the complexity and potential for delay inherent in the present extradition procedures.
Tradiční vztahy spolupráce, které až dosud převládaly mezi jednotlivými členskými státy, by měly být nahrazeny systémem volného pohybu soudních rozhodnutí ve věcech trestních, zahrnujícím jak rozhodnutí předcházející odsouzení, tak i pravomocná rozhodnutí, v prostoru svobody, bezpečnosti a práva.“
Traditional cooperation relations which have prevailed up till now between Member States should be replaced by a system of free movement of judicial decisions in criminal matters, covering both pre-sentence and final decisions, within an area of freedom, security and justice.’
Sedmý bod odůvodnění rámcového rozhodnutí upřesňuje:
Recital 7 of the Framework Decision provides:
„Jelikož cílů týkajících se nahrazení systému mnohostranného vydávání založeného na Evropské úmluvě o vydávání ze dne 13. prosince 1957 nelze dostatečně dosáhnout jednostranným jednáním členských států, a proto, z důvodu jejich rozsahu a účinků, jich může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Rada přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity ve smyslu článku 2 Smlouvy o Evropské unii a článku 5 Smlouvy o založení Evropského společenství. […]“
‘Since the aim of replacing the system of multilateral extradition built upon the European Convention on Extradition of 13 December 1957 cannot be sufficiently achieved by the Member States acting unilaterally and can therefore, by reason of its scale and effects, be better achieved at Union level, the Council may adopt measures in accordance with the principle of subsidiarity as referred to in Article 2 of the Treaty on European Union and Article 5 of the Treaty establishing the European Community …’
2008 – VĚC C-66/08
2008 — CASE C-66/08
Osmý bod odůvodnění rámcového rozhodnutí stanoví:
Recital 8 to the Framework Decision provides:
„Rozhodnutí o výkonu evropského zatýkacího rozkazu musí podléhat dostatečné kontrole, což znamená, že justiční orgán členského státu, ve kterém byla vyžádaná osoba zatčena, bude muset přijmout rozhodnutí o jejím předání.“
‘Decisions on the execution of the European arrest warrant must be subject to sufficient controls, which means that a judicial authority of the Member State where the requested person has been arrested will have to take the decision on his or her surrender.’
Článek 1 odst. 1 a 2 rámcového rozhodnutí vymezuje evropský zatýkací rozkaz a povinnost jej vykonat následujícím způsobem:
Article 1(1) and (2) of the Framework Decision define the European arrest warrant and refer to the obligation to execute it as follows:
Článek 2 odst. 1 rámcového rozhodnutí stanoví:
Article 2(1) of the Framework Decision provides:
„Evropský zatýkací rozkaz lze vydat v případech jednání […], nebo byl-li již rozsudkem uložen trest nebo nařízeno ochranné opatření, v případě trestu nebo ochranného opatření v délce nejméně čtyř měsíců.“
‘A European arrest warrant may be issued for acts … where a sentence has been passed or a detention order has been made, for sentences of at least four months.’
Článek 3 rámcového rozhodnutí vyjmenovává tři „[d]ůvody pro povinné odmítnutí výkonu evropského zatýkacího rozkazu“.
Article 3 of the Framework Decision lists three ‘[g]rounds for mandatory nonexecution of the European arrest warrant’.
Článek 4 rámcového rozhodnutí, nazvaný „Důvody, pro které je možné odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu“, v sedmi bodech uvádí zmiňované důvody.
Article 4 of the Framework Decision, entitled ‘Grounds for optional nonexecution of the European arrest warrant’ sets out those grounds in seven numbered paragraphs.
Bod 6 v tomto ohledu stanoví:
Paragraph 6 provides in that regard:
„Vykonávající justiční orgán může odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu:
‘The executing judicial authority may refuse to execute the European arrest warrant:
6) byl-li evropský zatýkací rozkaz vydán za účelem výkonu trestu odnětí svobody nebo ochranného opatření spojeného s odnětím osobní svobody, vyžádaná osoba se zdržuje ve vykonávajícím členském státě, je jeho státním příslušníkem nebo zde má trvalé bydliště a tento stát se zaváže provést výkon trestu odnětí svobody nebo ochranného opatření spojeného s odnětím osobní svobody v souladu se svým vnitrostátním právem.“
(6) if the European arrest warrant has been issued for the purposes of execution of a custodial sentence or detention order, where the requested person is staying in, or is a national or a resident of the executing Member State and that State undertakes to execute the sentence or detention order in accordance with its domestic law’.
Článek 5 rámcového rozhodnutí s názvem „Záruky, které musí v určitých případech poskytnout vystavující členský stát“ zní takto:
Article 5 of the Framework Decision, entitled ‘Guarantees to be given by the issuing Member State in particular cases’, is worded as follows:
„Výkon evropského zatýkacího rozkazu vykonávajícím justičním orgánem může podle práva vykonávajícího členského státu podléhat těmto podmínkám:
‘The execution of the European arrest warrant by the executing judicial authority may, by the law of the executing Member State, be subject to the following conditions:
3) je-li osoba, na kterou se vztahuje evropský zatýkací rozkaz za účelem trestního stíhání, státním příslušníkem vykonávajícího členského státu nebo zde má trvalé bydliště, může být předání podmíněno tím, že osoba bude po vyslechnutí vrácena do vykonávajícího členského státu, aby zde vykonala trest odnětí svobody nebo
(3) where a person who is the subject of a European arrest warrant for the purposes of prosecution is a national or resident of the executing Member State, surrender may be subject to the condition that the person, after being heard, is returned
2008 – VĚC C-66/08 ochranné opatření spojené s odnětím osobní svobody uložené ve vystavujícím členském státě.“
2008 — CASE C-66/08 to the executing Member State in order to serve there the custodial sentence or detention order passed against him in the issuing Member State.’
Článek 6 rámcového rozhodnutí s názvem „Určení příslušných justičních orgánů“ stanoví:
Article 6 of the Framework Decision, entitled ‘Determination of the competent judicial authorities’, provides:
Z informace o datu vstupu Amsterodamské smlouvy v platnost zveřejněné v Úředním věstníku Evropských společenství ze dne 1. května 1999 (Úř. věst. L 114, s.
It is apparent from the information concerning the date of entry into force of the Treaty of Amsterdam, published in the Official Journal of the European Communities of 1 May 1999 (OJ 1999 L 114, p.
Rámcové rozhodnutí bylo do německého právního řádu provedeno § 78 až 83k zákona o mezinárodní právní pomoci v trestních věcech (Gesetz über die internationale Rechtshilfe in Strafsachen) ze dne 23. prosince 1982, ve znění zákona o evropském zatýkacím rozkazu (Europäisches Haftbefehlsgesetz) ze dne 20. července 2006 (BGBl. 2006 I, s.
The Framework Decision was transposed into the German legal system by Paragraphs 78 to 83k of the Law on international mutual legal assistance in criminal matters (Gesetz über die internationale Rechtshilfe in Strafsachen) of 23 December 1982, as amended by the Law on the European arrest warrant (Europäisches Haftbefehlsgesetz) of 20 July 2006 (BGBl. 2006 I, p.
1721, dále jen „IRG“), přičemž byla dodržena obvyklá terminologie v německém právu, podle níž je „předávání“ ve smyslu rámcového rozhodnutí označeno výrazem „vydávání“.
1721; ‘the IRG’), while retaining the usual German legal terminology — a ‘surrender’ within the meaning of the Framework Decision being described as an ‘extradition’.
IRG rozlišuje mezi rozhodnutím o přípustnosti žádosti o vydání a rozhodnutím o samotné žádosti a o povolení vydání.
The IRG distinguishes between the decision concerning the admissibility of the extradition request and the decision to grant or refuse extradition.
Podle § 29 až 32 IRG jsou Oberlandesgerichte (vrchní zemské soudy) v každém případě příslušné k přezkumu přípustnosti žádosti o vydání, na základě žádosti vykonávajícího justičního orgánu.
According to Articles 29 to 32 of the IRG, it is in any event for the Oberlandesgerichte (Higher Regional Courts) to examine the admissibility of the extradition request, on application by the executing judicial authority.
Naproti tomu, vykonávající justiční orgán je příslušný pro rozhodnutí o povolení vydání, pokud jde o žádosti o vydání předložené vystavujícím justičním orgánem členského státu.
By contrast, the decision to grant or refuse extradition, in the case of extradition requests submitted by an issuing judicial authority of another Member State, is a matter for the executing judicial authority.
Článek 4 bod 6 rámcového rozhodnutí byl, co se týče jiných osob než německých státních příslušníků, ať již jsou občany členského státu jiného než Spolková republika Německo nebo občany třetího státu, proveden § 83b odst. 2 písm. b) IRG.
Article 4(6) of the Framework Decision was transposed, in relation to persons other than German nationals — whether nationals of another Member State or of a third State — by Article 83b(2)(b) of the IRG.
Podle tohoto ustanovení s názvem „Překážky pro vydání povolení“:
According to that provision, entitled ‘Grounds for non-execution’:
„Povolení k vydání cizince, který má své obvyklé bydliště v tuzemsku, může být dále odmítnuto, když
‘The extradition of a foreign national whose habitual residence is in Germany may also be refused, if
[…] b) při vydání za účelem výkonu trestu cizinec po poučení nedá do soudního protokolu k vydání souhlas a převažuje jeho zájem hodný ochrany na výkonu trestu v tuzemsku […]“
(b) in the case of extradition for the purpose of execution of sentence, he does not consent to such extradition after being informed of his rights (such information being minuted by the judge) and if he has an interest in execution of the sentence in Germany that deserves protection and predominates …’
2 IRG podmínky, za kterých je rozhodováno o žádosti o vydání, následujícím způsobem:
Paragraph 79(2) of the IRG lays down the procedures for the ruling on the extradition request as follows:
„Před rozhodnutím Oberlandesgericht o přípustnosti [žádosti o vydání] rozhodují orgány příslušné pro povolení [‚Generalstaatsanwaltschaften‘] o tom, zda zamýšlí uplatnit překážky pro vydání povolení podle § 83b.
‘Before the Oberlandesgericht has ruled on the admissibility of the [extradition] request, the body competent to grant or refuse the request [the ‘Generalstaatsanwaltschaften’ — General Prosecutor’s Offices] shall indicate whether it intends to raise any grounds of nonexecution under Paragraph 83b.
Rozhodnutí o neuplatnění překážek pro vydání povolení musí být odůvodněno.
Reasons shall be given for a decision not to raise any such ground.
Toto rozhodnutí podléhá přezkoumání Oberlandesgericht […]“
That decision is subject to review by the Oberlandesgericht … ’
Původní řízení a předběžné otázky
The main proceedings and the questions referred for a preliminary ruling
Rozsudkem ze dne 28. května 2002, který vydal Sąd Rejonowy w Tucholi (obvodní soud v Tuchole) (Polsko) byl Sz. Kozłowski odsouzen k trestu odnětí svobody v trvání pěti měsíců za trestný čin poškozování cizí věci.
By judgment of 28 May 2002 of the Sąd Rejonowy w Tucholi (Local Court of Tuchola, Poland), Mr Kozłowski was sentenced to five months’ imprisonment for destruction of another person’s property.
Trest uložený tímto rozsudkem se stal pravomocným, nicméně nebyl dosud vykonán.
The sentence imposed by that judgment has become final, but has not yet been executed.
Od 10. května 2006 se Sz. Kozłowski nachází ve věznici Stuttgart (Německo), kde vykonává trest odnětí svobody v trvání tří let a šesti měsíců, ke kterému byl odsouzen
Since 10 May 2006, Mr Kozłowski has been imprisoned in Stuttgart (Germany), where he is serving a custodial sentence of three years and six months, to which he
KOZŁOWSKI dvěma rozsudky Amtsgericht Stuttgart ze dne 27. července 2006 a 25. ledna 2007, za 61 podvodů spáchaných v Německu.
KOZŁOWSKI was sentenced by two judgments of the Amtsgericht Stuttgart, dated 27 July 2006 and 25 January 2007, in respect of 61 fraud offences committed in Germany.
Polský vystavující justiční orgán evropským zatýkacím rozkazem ze dne 18. dubna 2007 požádal německý vykonávající justiční orgán o předání Sz. Kozłowského pro účely výkonu trestu odnětí svobody v trvání pěti měsíců, který posledně uvedenému uložil Sąd Rejonowy w Tucholi.
The Polish issuing judicial authority requested the German executing judicial authority, by a European arrest warrant issued on 18 April 2007, to surrender Mr Kozłowski for the purposes of execution of the sentence of imprisonment of five months imposed on him by the Sąd Rejonowy w Tucholi.
Szymon Kozłowski byl v této věci dne 5. června 2007 vyslechnut Amtsgericht Stuttgart.
On 5 June 2007, Mr Kozłowski was heard on the matter by the Amtsgericht Stuttgart.
Během tohoto výslechu posledně uvedenému soudu sdělil, že nesouhlasí se svým předáním polskému vystavujícímu justičnímu orgánu.
He stated to the latter, in the course of that hearing, that he did not consent to his surrender to the Polish issuing judicial authority.
Dne 18. června 2007 německý vykonávající justiční orgán Sz. Kozłowskému oznámil, že nezamýšlí uplatňovat překážky pro vydání povolení.
On 18 June 2007, the German executing judicial authority informed Mr Kozłowski that it did not intend to raise any ground for nonexecution.
Podle tohoto orgánu totiž neexistuje překážka pro vydání povolení ve smyslu § 83b IRG a zejména dotyčný nemá obvyklé bydliště v Německu.
According to that authority, there is no ground for nonexecution within the meaning of Paragraph 83b of the IRG and, in particular, Mr Kozłowski does not have his habitual residence in Germany.
Opakované pobyty dotyčného na německém území se vyznačovaly pácháním trestných činů, aniž by byla vykonávána jakákoli legální činnost.
His successive periods of presence on German territory were characterised by the commission of several crimes, without any lawful activity.
V důsledku toho požádal německý vydávající justiční orgán Oberlandesgericht Stuttgart o povolení výkonu tohoto evropského zatýkacího rozkazu, maje za to, že není třeba zahájit šetření, kde, u koho a za jakým účelem se Sz. Kozłowski zdržoval v Německu.
Consequently, since it considered that it was not necessary to initiate enquiries in order to discover where, with whom and why Mr Kozłowski was staying in Germany, the executing judicial authority requested the Oberlandesgericht Stuttgart to authorise the execution of the European arrest warrant in question.
Co se týče osobní situace Sz. Kozłowského, z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že podle rozsudků, na základě kterých byl odsouzen v Německu, je svobodný a bezdětný.
With regard to Mr Kozłowski’s personal situation, the order for reference indicates that, according to the convictions against him in Germany, he is single and childless.
Německý jazyk ovládá jen omezeně, či spíše ho neovládá.
He has little or even no command of the German language.
Vyrostl a následně pracoval v Polsku až do konce roku 2003.
He grew up, then worked, in Poland until the end of 2003.
Následně pobíral v tomto členském státě po dobu přibližně jednoho roku podporu v nezaměstnanosti.
Thereafter, for approximately one year, he drew unemployment benefit in that Member State.
Předkládající soud vychází z předpokladu, že od února 2005 do 10. května 2006, což je datum jeho zatčení v Německu, Sz.
The national court proceeds on the assumption that from February 2005 until 10 May 2006, the date of his arrest in Germany, Mr Kozłowski lived predominantly in Germany.
Kozłowski pobýval převažující dobu na německém území. Tento pobyt byl přerušen během vánočního volna v roce 2005 a snad rovněž v měsíci červnu 2005, jakož i v měsících únoru a březnu 2006.
That stay was interrupted during the 2005 Christmas holidays, and possibly even in the month of June 2005 and the months of February and March 2006.
Příležitostně pracoval na stavbách, ale svou obživu si zajišťoval hlavně pácháním trestné činnosti.
He worked occasionally on building sites but earned his living essentially by committing crimes.
V případě záporné odpovědi na tuto otázku by zmíněný soud měl povolit výkon evropského zatýkacího rozkazu na základě německého práva, protože jsou splněny všechny ostatní podmínky dle tohoto práva.
If that question is answered in the negative, the national court must according to German law authorise the execution of the European arrest warrant, since all the other conditions required under that law are fulfilled.
Za těchto podmínek se Oberlandesgericht Stuttgart rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
In those circumstances, the Oberlandesgericht Stuttgart decided to stay the proceedings and to refer to the Court of Justice the following questions for a preliminary ruling:
„1) Odporuje domněnce, že osoba se ve smyslu čl.
(a) his stay in the Member State [of execution] has not been uninterrupted;
4 bodu 6 rámcového rozhodnutí […] ‚zdržuje‘ nebo ‚má trvalé bydliště‘ ve [vykonávajícím] členském státě, skutečnost, že dotčená osoba a) se ve [vykonávajícím] členském státě nezdržuje nepřetržitě; b) se v něm nezdržuje v souladu s vnitrostátními předpisy upravujícími vstup a pobyt cizinců; c) zde opakovaně páchá trestnou činnost nebo
(b) his stay there does not comply with the national legislation on residence of foreign nationals;
Úvodem je třeba připomenout, že, jak vyplývá z bodu 12 tohoto rozsudku, Soudní dvůr je v projednávaném případě příslušný k provedení výkladu rámcového rozhodnutí na základě článku 35 EU.
As a preliminary point, it should be recalled that, as noted in paragraph 12 of this judgment, the Court has jurisdiction, in the present case, to rule on the interpretation of the Framework Decision under Article 35 EU.
Podstatou první předběžné otázky předkládajícího soudu je, jaký je rozsah pojmů „má trvalé bydliště“ a „zdržuje se“ obsažených v čl. 4 bodu 6 rámcového rozhodnutí, a konkrétněji, zda v okolnostech, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, může být osoba vyžádaná v rámci řízení o výkonu evropského zatýkacího rozkazu považována za osobu, na kterou se uplatní toto ustanovení.
By its first question, the national court seeks, in essence, to ascertain what is the scope of the terms ‘resident’ and ‘staying’ contained in Article 4(6) of the Framework Decision and, in particular, whether in circumstances such as those in the main proceedings, a requested person in proceedings relating to the execution of a European arrest warrant can be considered as covered by that provision.
1 odst. 2 rámcového rozhodnutí musí členské státy vykonat evropský zatýkací rozkaz na základě zásady vzájemného uznávání a v souladu s ustanoveními tohoto rámcového rozhodnutí.
According to Article 1(2) of the Framework Decision, Member States are to execute any European arrest warrant on the basis of the principle of mutual recognition and in accordance with the provisions of that Framework Decision.
V tomto ohledu čl. 4 bod 6 rámcového rozhodnutí uvádí důvod, pro který je možné odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu, na základě kterého může vykonávající justiční orgán odmítnout vykonat takový rozkaz vydaný za účelem výkonu trestu odnětí svobody, pokud se vyžádaná osoba „zdržuje ve vykonávajícím členském státě, je jeho státním příslušníkem nebo zde má trvalé bydliště“, a pokud se tento stát zaváže provést výkon tohoto trestu odnětí svobody v souladu se svým vnitrostátním právem.
In that regard, Article 4(6) of the Framework Decision sets out a ground for optional nonexecution of the European arrest warrant pursuant to which the executing judicial authority may refuse to execute such a warrant issued for the purposes of execution of a sentence where the requested person ‘is staying in, or is a national or a resident of, the executing Member State’, and that State undertakes to execute that sentence in accordance with its domestic law.
Podle čl. 4 bodu 6 rámcového rozhodnutí je tak rozsah tohoto důvodu, pro který je možné odmítnout výkon, omezen na osoby, které, pokud nejsou státními příslušníky vykonávajícího členského státu, se v něm „zdržují“ nebo v něm „mají trvalé bydliště“.
Thus, according to Article 4(6) of the Framework Decision, the scope of that ground for optional nonexecution is limited to persons who, if not nationals of the executing Member State, are ‘staying’ or ‘resident’ there.
Nicméně význam a rozsah těchto dvou pojmů nejsou v rámcovém rozhodnutí vymezeny.
However, the meaning and scope of those two terms are not defined in the Framework Decision.
V tomto ohledu je zajisté pravdou, že pojem „zdržuje se“ nelze vykládat natolik extenzivně, aby to znamenalo, že vykonávající justiční orgán může odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu z pouhého důvodu, že vyžádaná osoba se dočasně nachází na území vykonávajícího členského státu.
In that regard, it is certainly true that the term ‘staying’ cannot be interpreted in a broad way which would imply that the executing judicial authority could refuse to execute a European arrest warrant merely on the ground that the requested person is temporarily located on the territory of the executing Member State.
Nicméně čl. 4 bod 6 rámcového rozhodnutí nelze vykládat ani tak, že na vyžádanou osobu, která, aniž by byla státním příslušníkem vykonávajícího členského státu nebo by v něm měla trvalé bydliště, se v něm zdržuje od určité doby, nelze v žádném případě nahlížet tak, že si mohla s tímto státem vytvořit pouta, která mohou odůvodnit možnost uplatnění tohoto důvodu, pro který je možné odmítnout výkon.
However, Article 4(6) of the Framework Decision equally cannot be interpreted as meaning that a requested person who, without being a national or resident of the executing Member State, has been staying there for a certain period of time is not in any circumstances capable of having established connections with that State which could enable him to invoke that ground for optional nonexecution.