natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Podíl rozpočtu na rozvoj venkova na celkových výdajích společné zemědělské politiky od roku 1991 pomalu roste: pro EU-15 to bylo v letech 1991 a 1993 v průměru 9 % (22 EUR na hektar), což se v letech 2000–2002 zvýšilo na 13 % (53 EUR na hektar).
The share of the rural development budget in total common agricultural policy (CAP) spending has risen slowly since 1991: for EU-15 it averaged 9 % (EUR 22 per hectare) between 1991 and 1993, rising to 13 % (EUR 53 per hectare) in 2000–2002.
Zhruba 30–40 % finančních prostředků na rozvoj venkova se používá na eko-zemědělské programy, ale míra výdajů se v jednotlivých zemích značně liší.
Some 30–40 % of rural development funding is used for agrienvironment schemes but levels of spending vary widely between countries.
Například Španělsko a Řecko vydaly na eko-zemědělské programy v letech 2000–2002 kolem 4 EUR na hektar, zatímco ve Finsku a Rakousku byla tato částka zhruba 80 EUR na hektar.
Spain and Greece, for example, spent around EUR 4 per hectare on agri-environmental schemes in 2000–2002 while in Finland and Austria the figure was around EUR 80 per hectare.
Zatímco ve Finsku a v Rakousku se eko-zemědělské programy uplatňují na více než 70 % zemědělské půdy, ve Španělsku a Řecku je tento poměr pouze kolem 5 %.
More than 70 % of farming area in Finland and Austria is covered by agri- environment schemes but only about 5 % in Spain and Greece.
* Evropský zemědělský záruční a orientační fond včetně spolufinancování členských států
* European Agricultural Guarantee and Guidance Fund including Member State cofinancing
Ptačí populace
Bird populations
Oblasti s organickým zemědělstvím
Organic farming area
Organické zemědělství nepoužívá chemická hnojiva a pesticidy (s výjimkou mědi a síry na vinicích).
Organic farming does not use chemical fertilisers and pesticides.
Místo toho se spoléhá na zvířecí mrvu, střídavé hospodářství a vhodné postupy kultivace půdy, které zvýšují úrodnosti půdy a usnadňují potírání škůdců a chorob rostlin.
It relies instead on animal manure, crop rotation and appropriate soil cultivation practices for building up soil fertility and combating pests and plant diseases.
Organické zemědělství má nižší výnosy než běžné zemědělské systémy, ale snižuje riziko znečištění vody dusičnany a obecně podporuje vyšší výskyt živočichů.
Organic agriculture has lower yields than conventional farming systems but reduces the risk of nitrate pollution of water and generally promotes more wildlife.
Ve většině z 10 nových a 3 kandidátských zemí nedosahuje podíl organicky obdělávané půdy v důsledku malé nebo vůbec žádné státní podpory a nízké poptávky spotřebitelů po bioproduktech ani 1 %.
The share of organic land remains far below 1 % in most of the New-10 and the CC-3 due to li�le or no state support and low consumer demand for organic products.
V EEA-31 jako celku však výměr organicky obdělávané půdy vzrostl v letech 1997 až 2000 o zhruba jednu pětinu, z 2.4 milionu na 4.4 milionu hektarů.
Across the EEA-31 as a whole, however, organic farming area increased by around four fi�hs between 1997 and 2000, to 4.4 million hectares from 2.4 million.
* EFTA-4 bez Švýcarska
* EFTA-4 without Switzerland
Znečištění vod: Nakládání s dusičnany
Water pollution: Managing nitrate
Rozptýlene znečištění ze zemědělské půdy je stále hlavním zdrojem dusičnanů ve vodě.
Diffuse pollution from agricultural land is still the main source of nitrate in water.
Dusičnany nadále poškozují životní prostředí, přispívají k eutrofizaci pobřežních a mořských vod a znečištění pitné vody, zejména tam, kde dochází ke kontaminaci podzemních vod.
Nitrates continue to damage the environment, contributing to eutrophication in coastal and marine waters and pollution of drinking water, especially where groundwaters have become contaminated.
Členské státy dosahují při řešení problémů s dusičnany různé úrovně úspěšnosti.
Member States' success in tackling nitrate pollution has been mixed.
Znečištění dusičnany je způsobeno převážně zemědělstvím.
Nitrate pollution is caused mainly by agriculture.
Pokud nejsou hnojiva nebo mrva vstřebány plodinami nebo odstraněny během sklizně, mohou být nadbytečné dusičnany spláchnuty do podzemních vod nebo i do povrchových vodních ploch (13).
Unless fertiliser and manure are absorbed by crops or removed during harvesting, excess nitrate can be washed into groundwater as well as surface water bodies (13).
Opatření na snížení znečištění dusičnany však mohou být účinná.
Measures to reduce nitrate pollution can be effective however.
Nejvýraznější zlepšení bylo zaznamenáno v Dánsku, které koncem 80. let zahájilo národní program pro nakládání s dusíkem.
The greatest improvements have occurred in Denmark, which began a national nitrogen management programme in the late 1980s.
Tento program kombinuje osvětu zemědělců s přidělováním ročního dusíkového 'rozpočtu' každé farmě a je prosazován prostřednictvím pravidelných kontrol polí.
This combines advice to farmers with the allocation of an annual nitrogen 'budget' to each farm, enforced through regular field checks.
Konkrétní dopady změn na kvalitu podzemních vod mohou být podstatně zpožděny, a to v závislosti na typu půdy a konkrétních hydrogeologických podmínkách v zásobárnách podzemních vod a nadložním substrátu.
Substantial time lags can occur before changes in agricultural practices are reflected in groundwater quality, depending on the soil type and the specific hydrogeological conditions of the groundwater body and overlying substrate.
Protože stáří podzemních vod se může pohybovat od několika desítek až po tisíce let (ačkoliv podzemní voda používaná jako pitná voda je v průměru 40 let stará), zanechá v podstatě současná praxe dědictví v podobě znečištěné podzemní vody pro nadcházející generace.
As groundwater ranges in age from decades to millennia (although groundwater used for drinking water is on average 40 years old), current practices are in effect leaving a legacy of groundwater pollution for coming generations.
Kolem jedné třetiny zásobáren podzemních vod (14) nyní překračuje doporučené hodnoty dusičnanů.
Around one third of groundwater bodies (14) now exceed nitrate guideline values.
Náklady na redukci obsahu dusičnanů v půdě se pohybují v rozmezí 50–150 EUR na hektar ročně (15). Podle oficiálních odhadů je to však stále 5 až
The cost of nitrate reduction lies in the range of EUR 50-150 per hectare per year (15), but this is estimated to be 5 to 10 times cheaper than removing
Studie z roku 2002 (16) udává, že denitrifikace pitné vody ve Spojeném království stojí
16) estimates that denitrification of nitrate from polluted water. A 2002 study (
19 milionů GBP ročně a předpokládá, že na dosažení norem stanovených Evropskou unií na pitnou vodu (17) bude muset Spojené království vynaložit celkem 199 milionů GBP po dobu více než 20 let (18).
UK drinking water costs £19 million a year and projects the total UK cost of achieving the European Union nitrate standard for potable water (17) at £199 million over the next 20 years (18).
Téměř všechny tyto náklady platí spotřebitelé, a ne znečišťovatelé (tj. zemědělci).
Consumers, rather than the polluters (i.e. farmers), pay almost all of the bill.
Zemědělská činnost v 10 nových členských státech EU je v současnosti méně intenzivní než v 15 starších.
Agricultural practices are currently less intensive in the ten new EU Member States than in the 15 older ones.
Pokud však bude zemědělství v nových členských státech následovat prognózy a rozvíjet se směrem k intenzivnější výrobě, může se koncentrace dusičnanů v povrchových a podzemních vodách zvýšit.
However, if farming becomes more intensive in the new Member States, as predicted, nitrate concentrations in surface and ground waters could increase.
Aby se v těchto zemích v nadcházejících letech zabránilo vzniku rozsáhlého, dlouhodobého a nákladného problému se znečištěním, bude nezbytné správné zavádění směrnice Evropské unie o dusičnanech, podpořené dalšími opatřeními.
Good implementation of the European Union nitrates directive, supported by additional measures as necessary, will be essential to avoid creating an extensive, long-lived and costly pollution problem in these countries over the coming years.
0 Koncentrace dusičnanů v řekách souvisí s podílem orné půdy v povodích: nejvyšší úrovně se objevují tam, kde se používá velké množství dusíkatých hnojiv a zvířecí mrvy.
0 0 < 10 > 50 Nitrate concentrations in rivers are linked to the proportion of arable land in the upstream catchment: highest levels occur where large amounts of nitrogenous fertilisers and animal manure are used.
V roce 2001 byla úroveň dusičnanů v řekách, kde orná půda pokrývá více než 50 % povodí, třikrát vyšší, než v povodích, kde orná půda pokrývá méně než 10 %.
In 2001, nitrate levels in rivers where arable land covers more than 50 % of the upstream catchment area were three times higher than in catchments with arable land cover of less than 10 %.
V rámci plnění cílů směrnice EU o dusičnanech se členské státy zavázaly určit zóny ohrožené dusičnany a realizovat příslušná programová opatření v oblasti snížení znečištění vody způsobeného nebo vyvolaného dusičnany ze zemědělských zdrojů.
Member States are required to designate nitrate vulnerable zones and implement programmes of measures to reach the EU nitrates directive's objective of reducing water pollution caused or induced by nitrates from agricultural sources.
Orná půda(% celkového povodí horního toku)
Arable land cover (% of total upstream catchment)
Koncentrace dusičnanů v řekách
Nitrate concentrations in rivers
Stoupající trend Klesající trend
Upward trend Downward trend
0 – 20 a ce dusičnanů v řekách cí ch stanic 1992 – 2001 ) a v
0 at ec on ce n tr
Znečištění řek dusičnany je v EU-15 vyšší než v nových 10 členských státech (nejnižší ze všech je však v severských zemích).
Nitrate pollution in rivers is higher in the EU-15 than in the New-10 (but lowest of all in the Nordic countries).
To odráží rozdíly v intenzitě zemědělství a v zemědělských postupech.
This reflects differences in agricultural intensity and practices.
V letech 2000/2001 překračovaly řeky ve 14 evropských zemích (z celkového počtu 24 zemí s dostupnými údaji) koncentrace dusičnanů doporučené směrnicí EU pro pitnou vodu; pět z nich rovněž překračovalo maximální přípustné koncentrace.
In 2000/2001, rivers in 14 European countries (out of 24 with available information) exceeded the EU drinking water directive's guide concentration for nitrate; five also exceeded the maximum allowable concentration.
Celkově se koncentrace dusičnanů v řekách snižují: 25 % monitorovacích stanic na evropských řekách zaznamenalo v období 1992 až 2001 snížení, což odráží úspěch směrnice o dusičnanech i národních opatření na snížení znečištění dusičnany.
In general nitrate concentrations in rivers are declining: 25 % of monitoring stations on Europe's rivers recorded a decrease between 1992 and 2001.
Avšak kolem 15 % monitorovacích stanic na řekách ukázalo za stejné období zvyšující se trend koncentrace dusičnanů.
However, around 15 % of river monitoring stations showed an increasing trend in nitrate concentrations over the same period.
Všech v po jen é
Germ anD en ak R
Stoupající trend o dá ch
Upward trend
Koncentrace dusičnanů v podzemních vodách
Nitrate concentrations in groundwater
Klesající trend
Downward trend a ti on
Znečištění podzemních vod dusičnany se na evropské úrovni jeví jako stabilní.
Nitrate pollution of groundwater appears stable at the European level.
Pokud se však údaje rozdělí podle jednotlivých zemí, 24 % (z celkového počtu 142) jednotlivých zásobáren podzemní vody vykazuje pokles koncentrace dusičnanů, zatímco v 19 % se koncentrace dusičnanů zvyšují.
However, when the data are broken down by country, 24 % (out of 142) individual groundwater bodies show decreasing nitrate concentrations while in 19 % concentrations are increasing.
Nejvýraznější nárůst je v Maďarsku, Švédku, Finsku a Německu.
The most marked rises are in Hungary, Sweden, Finland and Germany.
Zvýšení může odrážet buď časové zpoždění mezi změnami v zemědělských postupech a jejich dopady na kvalitu podzemních vod nebo ukazovat na potřebu dalších opatření.
Increases may either reflect the time-lag between changes in agricultural practices and their effects on groundwater quality or show a need for additional measures.
Ně
German
Všechny země v
All countries
Příroda: Maximalizace hodnoty chráněných oblastí
Nature: Maximising the value of protected areas
Vyhlašování oblastí pro ochranu ohrožených druhů a přírodních stanovišť je dlouhodobě základním prvkem politiky v oblasti biodiverzity. Zřizování nových chráněných oblastí se ale stává obtížnějším v důsledku protikladných tlaků vyvíjených na využití půdy.
Designating sites to protect threatened species and habitats has long been a core element of biological diversity policy but conflicting pressures on available land are now making it more difficult to establish new sites.
Budoucnost ochrany přírody spočívá v integraci problematiky biologické rozmanitosti do sektorových politik a politik životního prostředí a v maximalizaci využití existujících chráněných území.
The future of nature protection lies in integrating biodiversity considerations into sectoral and environmental policies and maximising the utility of existing protected sites.
Je třeba udělat více pro ochranu biodiverzity v mořích a oceánech.
More needs to be done to protect marine biodiversity.
Od 70. let 20. století se v souvislosti s postupným zaváděním národních legislativních opatření na ochranu přírody neustále zvyšuje počet chráněných oblastí.
Since the 1970s, the number of national sites has increased substantially as countries have progressively implemented national laws on nature protection.
Mezinárodní nástroje a nástroje Evropské unie rovněž pro země stanovily povinnost vyhlašování chráněných oblastí (19).
International and European Union instruments have also made it compulsory for countries to designate sites for protection (19).
V důsledku toho je nyní v 31 členských zemích EEA téměř 600 různých kategorií ochrany a více než 42 000 jednotlivých chráněných oblastí.
As a result there are now nearly 600 different categories of protection and more than 42 000 individual protected sites in the European Environment Agency's 31 member countries.
Do konce roku 2003 tvořila 15 % území Evropské unie místa vyhlášená jako zvláštní chráněné oblasti na základě směrnice o ochraně ptáků nebo jako oblasti zájmu Společenství na základě směrnice o přírodních stanovištích.
By the end of 2003, sites designated as special protection areas under the birds directive or proposed as sites of Community interest under the habitats directive covered around 15 % of the territory of the European Union.
Navíc byly ve všech regionálních mořích a na pobřežích mnoha evropských zemí vytvořeny mořské chráněné oblasti.
Additionally, marine protected areas have been created in all of the regional seas and on the coasts of many European countries.
V ochraně mořských a pobřežních oblastí však nadále zůstává značná mezera.
However, there remain substantial gaps in the protection of marine and coastal areas.
Díky obrovskému bohatství druhů by mořské oblasti měly být chráněny, ale tato ochrana může být v rozporu s jejich jiným využitím, včetně plavby či rybolovu.
Marine areas should be protected according to the richness of their biodiversity, but this protection may conflict with other uses including shipping or fishing.
Dohoda o přiměřené úrovni ochrany a její následné prosazování je tudíž často obtížné.
Agreeing on an appropriate level of protection and then enforcing it is therefore o�en difficult.
Chráněné oblasti nemohou být izolovány od života místních lidí a jejich ekonomické činnosti (20).
Protected areas cannot be sustained in isolation from the communities and economic activities in and around them (20).
Abychom maximalizovali jejich hodnotu, musí být chráněné oblasti integrovány do širšího využití krajiny a musí být propojeny s jinými oblastmi s podobnými vlastnostmi.
To maximise their value, protected areas need to be integrated into wider landscape uses and be connected to other areas of similar qualities.
Propojování chráněných oblastí zajistí přežití živočišných druhů tím, že jim umožní — například v reakci na narušení prostředí nebo klimatickou změnu — přesídlit.
Connecting sites ensures that species have the possibility to survive by moving in response to disturbances and climate change.
Při dosahování této integrace se očekává významné uplatnění sítě Natura 2000.
The Natura 2000 network can play a role in achieving such integration.
V současnosti existuje pro vyhlašování nových chráněných oblastí méně prostoru, protože ochrana biologické rozmanitosti se dostává do konfliktu s rostoucími tlaky na využití půdy.
There is now less scope for designating new sites as protecting biodiversity competes with growing and conflicting pressures on available land.
Tento problém je třeba v rostoucí míře řešit prostřednictvím maximalizace hodnoty již vyhlášených chráněných oblastí a integrace problematiky biologické rozmanitosti do sektorových politik (např. eko-zemědělská opatření nebo politika udržitelného lesnictví), stejně jako do dalších politik životního prostředí .
Policies will increasingly have to deal with this by maximising the value of areas already protected and by integrating biodiversity concerns into sectoral policies (e.g. agri-environmental measures or sustainable forestry policies) as well as into other environmental policies.
Zavádění směrnice o přírodních stanovištích
Implementation of the habitats directive
V listopadu 2003 bylo více než 80 % přírodních stanovišť a druhů uvedených ve směrnici EU o přírodních stanovištích dostatečně (21) pokryto
As of November 2003, more than 80 % of the habitats and species listed in the EU habitats directive were sufficiently (21) covered by sites in r e
60 n ýc h v př íl o ze v
60 v
Implementace směrnice o st ano
( estimated on the b as is of co
0 o o o o o o o o o o o oblastmi navrženými členskými státy.
Italy s e an proposed by the Member States.
Obecně je nyní patrný pokrok: například Nizozemsko dosáhlo 100 % pokrytí.
Generally progress is now good: the Netherlands, for example, has reached 100 % sufficiency.
Německo dosáhlo do listopadu 2003 jen 27 % pokrytí, ale od té doby byl předložen návrh, od kterého se v případě oficiálního schválení očekává zdvojnásobení počtu chráněných oblastí a zároveň zvýšení úrovně pokrytí.
Germany reached only 27 % sufficiency by November 2003, but dra� proposals have since been received which, if officially confirmed, are expected to double the number of sites and increase the sufficiency level.
Indikátor mapuje pokrok při navrhování suchozemských oblastí pro ochranu cílových přírodních stanovišť a druhů dané směrnice.
The indicator charts progress in proposing terrestrial sites for the protection of the targeted habitats and species of the directive.
Spojené králo
United Kingdom
Úlovky ryb překračující bezpečné limity
Fish catches above safe limits
Úlovky mimo bezpečné limity Úlovky v rámci bezpečných limitů
Catches outside safe limits Catches within safe limits
0 Celkem 60 % evropských úlovků ryb překračuje bezpečné limity, tj. úrovně, kdy biomasa odstraněná rybolovem již není nahrazována nárůstem populace.
0 Overall 60 % of European fish catches exceed safe limits, i.e. levels above which the biomass removed by fishing is no longer replaced by population growth.
Rybolov na otevřeném moři představuje téměř dvě třetiny celkových úlovků. Asi polovina těchto úlovků je mimo bezpečné limity.
Catches of open sea fish account for almost two thirds of all catches; about half of these catches are outside safe limits.
Průmyslový rybolov představuje dalších 20 % celkového množství.
Industrial fishing catches account for another 20 % of the total.
Ryby tvoří nedílnou součást mořského prostředí, které je pod tlakem lodní dopravy, znečištění, pobřežní eutrofizace a klimatických změn.
Fish play an integral role within the wider marine environment, which is experiencing pressures from shipping, pollution, coastal eutrophication and climate change.
Pokračování současných trendů nadměrného rybolovu proto pravděpodobně povede k podstatným změnám v celém mořském ekosystému.
The continuation of present trends of over-fishing will therefore probably lead to substantial changes across the entire marine ecosystem.
Šprot, smáček (průmyslové ryby)
Sprat, sand eel(industrial fish)
Přebytek zooplanktonu
Zooplankton abundance
Druhy chladných vod
Cold water species
Druhy teplých vod
Warm water species
Za poslední desetiletí došlo při relativním přebytku k výrazné změně složení zooplanktonu v Severním moři.
The past decade has seen a marked change in the relative abundance of zooplankton in the North Sea.
Klanonožci druhu Calanus helgolandicus, kteří dávají přednost teplejším vodám, se zde rozmnožili více než dvojnásobně v porovnání se studenomilnými druhy Calanus finmarchicus.
The warm-water copepod Calanus helgolandicus has become more than twice as abundant as the cold-water species Calanus finmarchicus.
Tyto údaje ilustrují všeobecnou tendenci populace zooplanktonu přesouvat se v reakci na změnu klimatických podmínek na sever.
These data are illustrative of a general trend for zooplankton populations to shi� northwards in response to changing climatic conditions.
Složení ekosystému Severního moře se mění od poloviny 80. let, což má přímé dopady na populace ryb a následně i na rybářský průmysl.
The composition of the marine ecosystem has been changing since the mid 1980s in the North Sea, a trend that directly affects fish populations and consequently fisheries.
Prognózy ukazují, že v důsledku globálního oteplování se bude postupně měnit složení ekosystémů v oceánech a teplomilné druhy se budou přesunovat do vyšších zeměpisných šířek.
Projections show that global warming will increasingly change the composition of the ecosystems in the oceans and cause a shi� by warm-water species towards higher latitudes.
Údaje o dvou druzích klanonožců žijících v centrálním Severním mořipro teplou vodu: Calanus helgolandicusa chladnou vodu: Calanus finmarchicus finmarchicus
Data on two species of Copepod found in the Central North Sea warm water: Calanus helgolandicus and cold water: Calanus finmarchicus
Odpadní obaly: Stále přibývají
Packaging waste: Still increasing
Dlouhodobě nejvyšší prioritou v odpadové politice Evropské unie je prevence: pouze tam, kde je produkce odpadů nevyhnutelná by měly přijít na řadu recyklace a opětné zužitkování.
Prevention has long been the highest priority of European Union waste policy: only where the production of waste is unavoidable should recycling and reuse of waste be encouraged.
I přesto udělala Evropa v prevenci produkce odpadních obalů jen malé pokroky.
Yet Europe has made li�le progress in preventing packaging waste.
I když mnohé země splnily cíle pro recyklaci stanovené Směrnicí o odpadních obalech z roku 1994, množství odpadních obalů stále roste.
While many countries have met the targets for recycling set under the 1994 packaging waste directive, the amount of packaging waste is still increasing.
Údaje naznačují, že celkový objem odpadů v Evropě stále roste.
Data suggest overall volumes of waste are continuing to grow in Europe.
Odpad pochází z několika zdrojů.
Total waste is made up of several waste streams.
Největším zdrojem je odpad ze staveb a demolic, ale nejlépe zdokumentovány jsou z hlediska produkovaného a zpracovávaného množství odpadní obaly.
The largest is construction and demolition waste, but packaging waste is the best documented in terms of quantities produced and treated.
Produkce odpadních obalů je úzce spojena s hospodářským růstem a vzorci spotřeby.
The generation of packaging waste is closely coupled to economic growth and consumption pa�erns.
V období 1997 až 2001 se množství odpadních obalů zvýšilo v 10 z 15 starších členských států EU a v Evropské unii jako celku byl zaznamenán nárůst o 7 %.
From 1997 to 2001 the amount of packaging waste increased in 10 of the 15 older EU Member States, and by 7 % in the then European Union as a whole.
Předběžné prognózy naznačují, že objemy odpadních obalů budou v budoucnu nadále podstatně vzrůstat (22).
Preliminary projections suggest that volumes of packaging waste are likely to continue rising substantially in the future (22).