natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I pro daň z převodu/přechodu majetku tedy platí, že její sazba je ve dvojitě progresivní, a to v závislosti na vztahu mezi poplatníkem a jeho právním předchůdcem a od uvedeného data v závislosti na hodnotě nabytého majetku.
As a consequence, the rate at which transfer duties are applied is also dually progressive, being determined on the basis of the link between the taxpayer and the deceased and, from that date, in accordance with the value of the acquisition.
Manžel D. Arens-Sikken zemřel dne 8. listopadu 1998.
Ms Arens-Sikken’s husband died on 8 November 1998.
V okamžiku své smrti již více než deset let neměl bydliště v Nizozemsku, ale v Itálii.
At the time of his death, he had been living outside the Netherlands for more than 10 years and was residing in Italy.
Vzhledem k tomu, že zůstavitel pořídil o svém majetku pro případ smrti závětí, byla jeho pozůstalost rozdělena rovným dílem mezi navrhovatelku v původním řízení a jejich čtyři děti ze společného manželství.
As the deceased had made a will, his estate was divided in equal shares between Ms Arens-Sikken and the four children of their marriage.
Nicméně na základě institutu testamentárního rodičovského rozdělení pozůstalosti (testamentaire ouderlijke boedelverdeling) ve smyslu bývalého článku 1167 Burgerlijke Wetboek (občanský zákoník) přešla veškerá aktiva a pasiva pozůstalosti na pozůstalou manželku, tedy na D. Arens-Sikken.
However, as a result of a testamentary parental partition inter vivos, as provided for under the former Article 1167 of the Netherlands Civil Code, all assets and liabilities of the estate passed to Ms Arens-Sikken, as the surviving spouse.
Z předkládacího rozhodnutí a vyjádření nizozemské vlády vyplývá, že navrhovatelce v původním řízení připadla v důsledku tohoto dělení aktiva a pasiva, jejichž hodnota přesáhla hodnotu jejího dědického podílu stanoveného zákonem.
According to the order for reference and the observations of the Netherlands Government, Ms Arens-Sikken received, as a result of that partition, assets and liabilities to a value exceeding the value of her legal share of the estate.
Na její straně tedy došlo k navýšení dědického podílu.
In other words, she received an overendowment.
Naopak na straně jejích dětí došlo ke zkrácení, neboť děti nedostaly žádnou část majetku spadajícího do pozůstalosti.
Her children, on the other hand, incurred a deficit, as they did not receive any of the assets included in the estate.
Podle testamentárního rodičovského rozdělení pozůstalosti měla navrhovatelka v původním
According to the testamentary parental partition inter vivos, Ms Arens-Sikken was obliged to pay her children the
ARENS-SIKKEN řízení povinnost vyplatit svým dětem v penězích hodnotu odpovídající jejich příslušným dědickým podílům.
ARENS-SIKKEN value of their shares of the inheritance in cash.
Přijala tedy vůči každému ze svých dětí závazek, který se váže k navýšení dědického podílu a na straně dětí zároveň vznikla v důsledku zkrácení jejich dědických podílů vůči navrhovatelce pohledávka.
She therefore assumed an overendowment debt in respect of each of her children, and they had claims against her as a result of their underendowment.
Součástí pozůstalosti byla zejména zůstavitelova část nemovitosti nacházející se v Nizozemsku, přičemž hodnota této části činila 475 000 NLG.
The estate included the deceased’s share in an immovable property situated in the Netherlands; that share was worth NLG 475 000.
Zůstavitelovi dědici podali přiznání k dani z přechodu majetku. Za základ daně vzali částku 95 000 NLG, kterou každý z nich nabyl, tj. pětinu z hodnoty nemovitosti ve výši 475 000 NLG.
The deceased’s heirs made a declaration for the purpose of transfer duties, taking as a basis the value of NLG 95 000 acquired by each of them, that is, one-fifth of the value of the immovable property of NLG 475 000.
Nicméně nizozemské orgány daňové správy byly toho názoru, že navrhovatelka v původním řízení nabyla celou část uvedené nemovitosti spadající do pozůstalosti a vyzvala jí, aby zaplatila daň z přechodu majetku vypočítanou ze základu ve výši 475 000 NLG.
However, the tax authority took the view that Ms Arens-Sikken had acquired the whole of the share of that immovable property included in the estate, and issued her with an assessment to transfer duty based on a value of NLG 475 000.
Po dětech D. Arens-Sikken nebylo požadováno zaplacení žádné daně z přechodu majetku.
Ms Arens-Sikken’s children were not asked to pay any transfer duty.
O odvolání podaném navrhovatelkou v původní věci orgány daňové správy rozhodly tak, že potvrdily původní rozhodnutí.
The tax authority’s decision was confirmed following an objection lodged by Ms Arens-Sikken.
Paní Arens-Sikken napadla potvrzující rozhodnutí uvedených orgánů žalobou u Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch (odvolací soud ’s-Hertogenbosch).
Ms Arens-Sikken appealed to the Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch (the ’s-Hertogen-bosch Regional Court of Appeal) against the confirmation decision taken by the tax authority.
V této žalobě tvrdí, že neměla povinnost zaplatit daň z přechodu majetku vypočítanou ze základu
In that appeal, she submitted that she should not be required to pay
2008 – VĚC C-43/07 ve výši 475 000 NLG, ale že bylo namístě tuto částku snížit vzhledem k závazku vyplývajícímu z dluhů, které váznou na jejím navýšeném dědickém podílu.
2008 — CASE C-43/07 transfer duty assessed on the basis of a value of NLG 475 000, and that a lower value was appropriate on account of the overendowment debts.
Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch rozhodl, že daní z přechodu majetku je v případě navrhovatelky v původním řízení zatíženo nabytí nemovitosti na základě dědického nároku.
The Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch held that, as far as Ms Arens-Sikken was concerned, the transfer duty attached to the inheritance of the immovable property under inheritance law.
Tento soud rozhodl, že v rámci rodičovského testamentárního rozdělení představoval majetek odkázaný navrhovatelce zůstavitelův podíl na předmětné nemovitosti.
It ruled that the asset attributed to Ms Arens-Sikken by virtue of the testamentary parental partition inter vivos was the deceased’s share in the immovable property in question.
Navrhovatelka proti tomuto rozsudku Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch podala kasační stížnost k Hoge Raad der Nederlanden (nejvyšší soud Nizozemska).
Ms Arens-Sikken brought an appeal in cassation against the judgment of the Gerechts- hof te ’s-Hertogenbosch before the Hoge Raad der Nederlanden (Supreme Court of the Netherlands).
Tento soud ve svém předkládacím rozhodnutí dospěl k závěru, že Gerechtshof te ’s-Herto-genbosch právem rozhodl, že navrhovatelka v původní věci je pro účely výběru daně z přechodu majetku považována podle nizozemského dědického práva za osobu, které připadla celá část nemovitosti, která jí byla odkázána.
In the order for reference, the Hoge Raad der Nederlanden held that the Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch was right to rule that, for the purposes of collecting transfer duty, Ms Arens-Sikken was deemed to have acquired, in its entirety, the share in the immovable property assigned to her by virtue of Netherlands inheritance law.
Tento soud uvádí, že v nizozemském systému daní z převodu/přechodu majetku nemůže povinná osoba pro účely určení výše daňového základu odečíst dluhy, které váznou na navýšeném dědickém podílu (stejně tak jako nemůže odečíst poměrnou část souboru dluhů, které jsou součástí pozůstalosti).
It held that, under the Netherlands rules on transfer duty, Ms Arens-Sikken may not deduct overendowment debts for the purposes of determining the basis of assessment (just as she may not deduct a proportion of all debts included in the estate).
Kdyby však měl manžel D. Arens-Sikken v okamžiku své smrti bydliště v Nizozemsku, mohla by dotyčná své dluhy, které váznou na navýšeném dědickém podílu (jako v případě veškerých dluhů, které spadají do pozůstalosti), zohlednit při výpočtu základu dědické daně, ke které by v takovém případě byla povinná.
By contrast, if Ms Arens-Sikken’s husband had been residing in the Netherlands at the time of his death, she would have been able to have the overendowment debts (and all debts attaching to the estate) taken into account in the determination of the basis of assessment for the inheritance duties which would have been payable in that situation.
Za těchto okolností si předkládající soud položil otázku, zda nemožnost odečíst dluhy, které váznou na navýšeném dědickém podílu, při určování základu daně z přechodu majetku, představuje protiprávní omezení volného pohybu kapitálu.
In those circumstances, the Hoge Raad der Nederlanden was uncertain whether the non-deductibility of overendowment debts in the determination of the basis of assessment for transfer duty amounts to an unlawful restriction on the free movement of capital.
Vzhledem k tomu, že Hoge Raad der Nederlanden měl za to, že spor vzbuzuje nejasnosti ohledně výkladu práva Společenství, rozhodl se přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
Since it considered that the dispute raised questions of interpretation of Community law, the Hoge Raad der Nederlanden decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
„1) Musí být články 73b a 73d Smlouvy o ES […] vykládány v tom smyslu, že brání členskému státu, aby v případě nemovitého majetku nacházejícího se v tomto členském státě, který tvoří pozůstalost osoby, která měla v okamžiku své smrti bydliště v jiném členském státě, vybíral daň z nabytí tohoto nemovitého majetku děděním vyměřovanou v závislosti na hodnotě tohoto nemovitého majetku, aniž by zohledňoval dluhy nabyvatele, které váznou na dědickém podílu, který byl navýšen na základě testamentárního rodičovského rozdělení pozůstalosti?
‘(1) Must Articles 73b and 73d of the … Treaty … be interpreted as precluding a Member State from taxing the inheritance under inheritance law of immovable property situated in that Member State and forming part of the estate of a person resident in another Member State at the time of his death on the basis of the value of the immovable property without account being taken of overendowment debts owed by the inheritor by reason of a testamentary parental partition inter vivos?
2) V případě kladné odpovědi na první otázku a v případě, že by bylo dále třeba na základě porovnání určit, zda a do jaké míry musí být zohledněny dluhy, které váznou na navýšeném dědickém podílu, jakou srovnávací metodu […] je pak třeba použít v takovém případě, jako je projednávaný případ, ke zjištění, zda by dědická daň, která by byla vybrána, pokud by měl zůstavitel v okamžiku své smrti bydliště v Nizozemsku, byla nižší než daň z přechodu majetku?
(2) If the answer to the previous question is in the affirmative and if it must also be determined by means of a comparison whether and, if so, to what extent overendowment debts must be taken into account, what method of comparison… must be used in a case such as the present to determine whether the inheritance duty which would have been levied if the testator had been resident in the Netherlands at the time of his death would have been less than the transfer duty?
3) Je třeba při posuzování případné existence povinnosti připustit zcela nebo zčásti odpočet dluhů, které váznou na navýšeném dědickém podílu, kterou členský stát, ve kterém se nemovitost nachází, může mít na základě Smlouvy o [ES], přihlížet k tomu, že odpočet může vést ve členském státě, který se, pokud jde o pozůstalost, považuje z důvodu bydliště zůstavitele za stát oprávněný k výběru daně, k nižšímu zápočtu pro účely zamezení dvojímu zdanění?“
(3) Does it make any difference to the analysis of the obligation possibly imposed by the EC Treaty on the Member State in which the immovable property is situated to permit the deduction of the overendowment debts in whole or in part whether that deduction leads to a smaller concession to prevent double taxation in the Member State which considers itself to have authority to tax the estate by virtue of the testator’s place of residence?’
K první a druhé otázce
Questions 1 and 2
Podstatou těchto otázek předkládajícího soudu je, zda ustanovení článků 73b a 73d Smlouvy o ES (nyní článek 56 ES a článek 58 ES) musí být vykládána tak, že brání takové právní úpravě členského státu, jaká je předmětem původního řízení, kterou se řídí výpočet dědické daně a daně z přechodu majetku, které jsou vybírány z nemovitého majetku nacházejícího se v tomto členském státě, a která nestanoví možnost odečíst při výpočtu těchto daní dluhy, které váznou na dědickém podílu navýšeném na základě testamentárního rodičovského rozdělení pozůstalosti, pokud osoba, která po sobě zanechala pozůstalost, měla v okamžiku své smrti bydliště nikoli ve státě, v němž se nachází tato nemovitost, ale v jiném členském státě, ačkoli je stanoveno, že takovýto odpočet je možný v případě, že dotyčná osoba měla v okamžiku své smrti bydliště ve členském státě, kde se uvedená nemovitost nachází.
By those questions, the referring court asks, in essence, whether the combined provisions of Articles 73b and 73d of the Treaty are to be interpreted as precluding rules of a Member State, such as those at issue in the main proceedings, concerning the assessment of inheritance duties and transfer duties payable in respect of an immovable property situated in that Member State which, for the assessment of those duties, make no provision for the deductibility of overendowment debts resulting from a testamentary parental partition inter vivos where the person whose estate is being administered was residing, at the time of death, not in that State, in which the immovable property is situated, but in another Member State, whereas provision is made for such deductibility where the person concerned was residing, at the time of death, in the firstmentioned State.
V případě kladné odpovědi na tuto otázku a s ohledem na výše citované rozsudky ve věcech Gerritse a Barbier se předkládající soud dále táže, jakou srovnávací metodu je třeba použít v takovém případě, jako je projednávaný případ, ke zjištění, zda by výše dědické daně, která by byla vybrána, pokud by měl zůstavitel v okamžiku své smrti bydliště v Nizozemsku, byla nižší než daň z přechodu majetku.
If the answer to that question is in the affirmative and in the light of Gerritse and Barbier, the referring court also asks what method of comparison must be used in a situation such as that at issue in the main proceedings in order to determine whether the inheritance duty which would have been levied if the person whose estate is being administered had been resident in the Netherlands at the time of death would have been less than the transfer duty.
V tomto ohledu Soudní dvůr zejména připomněl, že dědění, jež je přechodem majetku zanechaného zemřelou osobou na jednu či více osob, či jinými slovy přechodem vlastnictví k jednotlivým věcem, právům atd. tvořícím tento majetek na dědice, spadá do položky XI přílohy I směrnice 88/361, nazvané „Osobní pohyb kapitálu“, a judikoval, že dědění je pohybem kapitálu ve smyslu článku 56 ES, s výjimkou těch případů, kdy se prvky zakládající dědictví nacházejí pouze v jediném členském státě (viz výše citované rozsudky Barbier, bod 58, van Hilten-van der Heijden, bod 42, a Jäger, bod 25).
In that regard, the Court — noting, in particular, that inheritances consisting in the transfer to one or more persons of assets left by a deceased person or, in other words, a transfer to the heirs of ownership of the various items of property, rights, and so on which make up those assets fall under heading XI of Annex I to Directive 88/361, entitled ‘Personal capital movements’ — has held that an inheritance is a movement of capital for the purposes of Article 56 EC, except in cases where its constituent elements are confined within a single Member State (see Barbier, paragraph 58; van Hilten-van der Heijden, paragraph 42; and Jäger, paragraph 25).
Situace, kdy osoba, která měla v okamžiku smrti bydliště v Itálii, odkáže jiným osobám s bydlištěm v Itálii, případně v jiném členském státě, nemovitost, která se nachází v Nizozemsku a je z ní v Nizozemsku počítána daň z přechodu majetku, není v žádném případě čistě vnitrostátní situací.
A situation in which a person resident in Italy at the time of death leaves to persons resident in Italy or, as the case may be, in other Member States, an immovable property situated in the Netherlands and the subject of a transfer duty assessment in the Netherlands is certainly not a situation purely internal to a Member State.
Na prvním místě je třeba zkoumat, zda, jak tvrdí Komise, taková vnitrostátní právní úprava, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, zakládá omezení volného pohybu kapitálu.
It is necessary to examine, first, whether, as the Commission of the European Communities maintains, national rules such as those at issue in the main proceedings amount to a restriction on the movement of capital.
K tomu je třeba úvodem připomenout, že nizozemská právní úprava stanoví, že měla-li osoba, která po sobě zanechala pozůstalost, v okamžiku své smrti bydliště v jiném členském státě než v Nizozemském království, pak takové dluhy, které váznou na navýšeném dědickém podílu, jaké nese D. Arens-Sikken ve věci v původním řízení, nemohou být při výpočtu daně z přechodu majetku vztahující se ke zděděné nemovitosti odečteny.
In that regard, it should be borne in mind from the outset that, under the Netherlands rules, where the person whose estate is being administered was residing, at the time of death, in a Member State other than the Kingdom of the Netherlands, the overendowment debts resulting from a testamentary parental partition inter vivos, such as those assumed by Ms Arens-Sikken in the case in the main proceedings, cannot be deducted in the assessment of transfer duties relating to an immovable property left by way of inheritance.
Daň z přechodu majetku, kterou měla navrhovatelka v původním řízení zaplatit z nabytí nemovitého věci děděním, tak musela být počítána z hodnoty 475 000 NLG, tj. z celkové hodnoty věci.
Consequently, the transfer duties which Ms Arens-Sikken was required to pay as a result of acquiring the immovable property through inheritance had to be assessed on the basis of a value of NLG 475 000, that is, the full value of that property.
Naopak, má-li tatáž osoba v okamžiku své smrti bydliště v Nizozemsku, pak výpočet dědické daně z nemovitosti nabyté děděním tyto dluhy zohledňuje.
By contrast, if the person whose estate is being administered was residing in the Netherlands at the time of death, the assessment of inheritance duties payable in respect of an immovable property acquired by way of inheritance does take such debts into account.
V totožné situaci, jako je situace, v níž se nachází navrhovatelka v původní řízení, pro kterou je charakteristické, že v ní figurují čtyři dědicové a jediná zůstavená nemovitost v hodnotě 475 000 NLG, by manžel zatížený dluhy, které váznou na navýšeném dědickém podílu, musel zaplatit dědickou daň vypočtenou z částky 95 000 NLG, tj. z jedné pětiny hodnoty věci.
Thus, in a situation identical to that of Ms Arens-Sikken, in which there are four other heirs and an immovable property worth NLG 475 000 left by way of inheritance, the inheritance duties payable by the spouse assuming the overendowment debts would be assessed on the basis of NLG 95 000, representing one-fifth of the value of that property.
Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že vnitrostátní ustanovení, kterými se řídí určování hodnoty nemovitého majetku pro účely výpočtu výše daňové povinnosti v případě nabytí majetku děděním, mohou nejen odrazovat od koupě nemovitostí v daném členském státě, ale mohou mít rovněž za následek snížení hodnoty dědictví osoby s bydlištěm v jiném členském státě, než kde se předmětný majetek nachází (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Barbier, bod 62, a Jäger, bod 30).
It follows from the caselaw of the Court that the effect of national rules which determine the value of immovable property for the purposes of assessing the amount of tax payable when it is acquired through inheritance may be not only to discourage the purchase of immovable property situated in the Member State concerned, but also to reduce the value of the inheritance of a resident of a Member State other than that in which that property is situated (see, to that effect, Barbier, paragraph 62, and Jäger, paragraph 30).
Pokud jde o případ nabytí majetku děděním, judikatura potvrdila, že mezi opatření zakázaná článkem 56 odst. 1 ES z toho důvodu, že představují omezení volného pohybu kapitálu, se řadí i opatření, jejichž následkem se snižuje hodnota dědictví osoby s bydlištěm v jiném státě, než je členský stát, v němž se předmětný majetek nachází a který zdaňuje nabytí tohoto majetku děděním (výše uvedený rozsudek van Hilten-van der Heijden, bod 44, a Jäger, bod 31).
As regards inheritances, the caselaw has confirmed that the measures prohibited by Article 56(1) EC as being restrictions on the movement of capital include those the effect of which is to reduce the value of the inheritance of a resident of a State other than the Member State in which the assets concerned are situated and which taxes the inheritance of those assets (van Hilten-van der Heijden, paragraph 44, and Jäger, paragraph 31).
Je sice pravda, že v takové situaci, jaká je předmětem původního řízení, je pro účely použití vnitrostátní právní úpravy zdanitelná hodnota zůstavené nemovitosti stejná bez ohledu na to, zda je či není přípustné provést odpočet, aby tak bylo zohledněno testamentární rodičovské rozdělení pozůstalosti.
It is true that, in circumstances such as those of the case before the referring court, for the purposes of applying the national rules, the taxable value of the immovable property left by way of inheritance remains the same, whether or not deductions are allowed in order to take account of a testamentary parental partition inter vivos.
Nicméně, jak správně uvedla Komise, pokud jde o metodu výpočtu použitou pro stanovení výše daňové povinnosti, rozlišuje nizozemská právní úprava mezi osobami, které v okamžiku své smrti měly bydliště v Nizozemsku, a osobami, které v tomto státě v témže okamžiku bydliště neměly.
Nevertheless, as the Commission correctly maintained, as regards the method of assessment used to determine the amount of tax actually payable, the Netherlands rules make a distinction between persons who, at the time of death, were residing in the Member State concerned and those who, at the time of death, were not.
Jak totiž vyplývá z bodů 34 a 35 tohoto rozsudku, pokud rezident zůstavil ve prospěch pěti dědiců nemovitost nacházející se v Nizozemsku a zároveň sjednal testamentární rodičovské rozdělení pozůstalosti, pak by se celková daňová povinnost vztahující se k této nemovitosti rozdělila mezi všechny dědice, zatímco v případě smrti nerezidenta, jak je tomu v případě manžela navrhovatelky v původním řízení, nese daňovou povinnost v plné výši jediný dědic.
As is apparent from paragraphs 34 and 35 of the present judgment, if a resident of the Netherlands had left an immovable property situated there to five heirs, and had also entered into a testamentary parental partition inter vivos, the overall tax burden linked to that property would be shared by all the heirs, whereas, following the death of a nonresident, such as the husband of Ms Arens-Sikken, the overall tax burden is borne by one heir alone.
Jak uvedla Komise, v prvním případě vstupuje do hry několik dědiců a částka, kterou každý z nich získá nemusí vzhledem k hodnotě předmětné nemovitosti nutně přesáhnout hranice pásem, v nichž se uplatní vyšší daňové sazby.
As the Commission noted, in the first situation there would be a number of heirs and the amount paid by each of them would not necessarily exceed the threshold(s) for a higher rate of taxation, depending on the value of the immovable property concerned.