natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Prefektura, která se vyslovila ve prospěch této žádosti, však dotčenou činnost považovala spíše za spalování odpadů.
The regional authority, which stated that it favoured the application, nevertheless took the view that the activity in question corresponded more closely to that of a waste incineration plant.
Soud prvního stupně potvrdil kvalifikaci navrženou Gävle Kraftvärme, když měl za to, že hlavním účelem zařízení je výroba energie.
The court of first instance confirmed the classification proposed by Gävle Kraftvärme, taking the view that the essential purpose of the plant was the prod -uction of energy.
Gävle Kraftvärme podala proti tomuto rozhodnutí kasační opravný prostředek k Högsta domstolen (nejvyšší soud), přičemž tvrdila, že odvolací soud nesprávně posuzoval kotle samostatně.
Gävle Kraftvärme brought an appeal against the latter decision to the Högsta domstolen (Supreme Court), submitting that the court of appeal erred in classifying the furnaces separately.
Předkládající soud uvádí, že kvalifikace zařízení je důležitá, neboť požadavky na provozování jsou odlišné podle typu zařízení, o něž se jedná.
The referring court notes that the classification of a plant is important, since the requirements for its operation differ according to the type of installation in question.
V důsledku toho se soud, maje za to, že řešení sporu v původním řízení závisí na výkladu práva Společenství, rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
Consequently, taking the view that the resolution of the dispute depends on the interpretation of Community law, it decided to stay the proceedings and refer the following questions to the Court of Justice for a preliminary ruling:
„1) Je třeba při výkladu směrnice […] 2000/76/ES […] vycházet z toho, že pokud zařízení na kombinovanou výrobu tepla a elektřiny sestává z několika jednotek (kotlů), je nutno každou jednotku posuzovat jako jedno zařízení, nebo posuzovat zařízení na kombinovanou výrobu tepla a elektřiny jako celek?
‘(1) Where a combined power and heating plant consists of a number of units (furnaces) for the purposes of the interpretation of Directive 2000/76 …, is each unit to be assessed as a separate plant or is the assessment to cover the combined power and heating plant as a whole?
2) Je při výkladu směrnice [2000/76] třeba kvalifikovat zařízení, které je vybudováno pro spalování odpadů, jehož hlavním účelem je nicméně výroba energie, jako spalovací zařízení, nebo jako spoluspalovací zařízení?“
(2) For the purposes of the interpretation of Directive [2000/76], is a plant constructed for waste incineration but having as its main purpose the production of energy to be classified as an incineration plant or as a co-incineration plant?’
Pojmy „spalovací zařízení“ a „spoluspalovací zařízení“ jsou vymezeny v čl. 3 bodech 4 a 5 směrnice 2000/76.
The concepts of ‘incineration plant’ and ‘co-incineration’ plant are defined in Article 3(4) and (5) of Directive 2000/76.
V rámci uvedeného čl. 3 bodu 4 je zařízení vymezeno jako „technická jednotka a zařízení“.
Under Article 3(4), a plant is defined as ‘any… technical unit or equipment’.
Výraz „zařízení“ není v rámci definice „spoluspalovacího zařízení“ uvedené v čl. 3 bodě 5 směrnice 2000/76 vysvětlen, ale je zjevné, že toto ustanovení odkazuje implicitně na předcházející bod téhož článku.
The term ‘plant’ is not expressly defined within the definition of ‘co-incineration plant’ in Article 3(5) of Directive 2000/76, but it is clear that that provision refers by implication to the preceding paragraph of that article.
Ze znění uvedeného bodu 5 totiž vyplývá, že definice „spoluspalovacího zařízení“ vychází z pojmu „spalovací zařízení“ obsaženého v uvedeném čl. 3 bodě 4 a že se tato ustanovení neliší, pokud jde o souhrn technických prvků, které musí být pro účely kvalifikace spalovací jednotky zohledněny.
It is apparent from the wording of Article 3(5) that the definition of ‘co-incineration plant’ is based on the concept of ‘incineration plant’ in Article 3(4) and that those provisions do not differ with regard to all the technical elements which must be taken into account for the classification of an incineration unit.
Základní technické prvky spalovacího a spoluspalovacího zařízení jsou uvedeny v čl. 3 bodě 4 druhém pododstavci a v bodě 5 třetím pododstavci směrnice 2000/76.
The technical elements which constitute an incineration plant and a co-incineration plant are listed in the second subparagraph of Article 3(4) and the third subparagraph of Article 3(5) of Directive 2000/76.
K těmto prvkům patří „kotel“.
Included in those elements is the ‘boiler’.
Jak zdůraznila generální advokátka v bodě 20 svého stanoviska, na rozdíl od ostatních uvedených prvků, které se vyskytují v množném čísle, je výraz „kotel“ (a ještě výraz „komín“) uveden v čísle jednotném.
As the Advocate General observed in point 20 of her Opinion, in contrast to other elements listed which appear in the plural, the term ‘boiler’ (and also the term ‘stack’) is referred to in the singular.
Znění čl. 3 bodů 4 a 5 směrnice 2000/76 svědčí tedy ve prospěch výkladu, podle něhož představuje každý jednotlivý kotel se svým příslušenstvím samostatné zařízení ve smyslu této směrnice.
The wording of Article 3(4) and (5) of Directive 2000/76 therefore strongly supports the interpretation that each individual boiler, together with its associated equipment, constitutes a separate plant for the purposes of that directive.
Tento výklad je podpořen systematikou a účelem směrnice 2000/76.
That interpretation is supported by the scheme and purpose of Directive 2000/76.
Pokud jde jednak o systematiku směrnice, je nesporné, že spalovací a spoluspalovací zařízení podléhají odlišným pravidlům, co se týče provozních podmínek, jakož i mezních hodnot emisí do ovzduší, které jsou pro ně použitelné.
With regard, firstly, to its scheme, it is established that incineration plants and co-incineration plants are subject to different rules as regards the operating conditions and emissions limit values which apply to them.
Obecně podléhají spoluspalovací zařízení méně přísným pravidlům.
In general, co-incineration plants are subject to less restrictive rules.
Co se týče zvláště provozních podmínek, pak podmínky použitelné na spalovací zařízení zahrnují požadavky ohledně obsahu celkového organického uhlíku ve zbytkovém popelu a ve strusce, jakož i ohledně jejich ztráty po spálení, které pro spoluspalovací zařízení stanoveny nejsou.
As regards operating conditions in particular, those applicable to incineration plants include requirements relating to the slag and bottom ashes total organic carbon content and their loss on ignition which are not laid down for co-incineration plants.
Krom toho pro oba typy zařízení sice uvedené podmínky obsahují určité požadavky týkající se teploty spalin v průběhu přísunu odpadu, nicméně pouze spalovací zařízení musí být vybavena nejméně jedním pomocným hořákem.
Moreover, although for both types of plant those conditions include certain requirements regarding the temperature of the combustion gases when waste is added, only incineration plants must be equipped with at least one auxiliary burner.
Jak uvedla generální advokátka v bodě 21 svého stanoviska, některá pravidla pro spalovací zařízení se mohou použít pouze na jednotlivé kotle.
As the Advocate General observed in point 21 of her Opinion, certain provisions relating to incineration plants can be applied only to individual boilers.
Z toho vyplývá, že výklad, podle nějž musí být ve spoluspalovacím zařízení každý kotel považován za samostatné zařízení, je v souladu se systematikou směrnice 2000/76.
It follows that an interpretation by which, in a co-generation plant, each boiler is to be considered a separate plant accords with the scheme of Directive 2000/76.
Takový závěr je navíc potvrzen pravidly upravujícími získání povolení k provozování spalovacího nebo spoluspalovacího zařízení.
Such a conclusion is, furthermore, supported by the rules governing the issue of an operating permit for an incineration plant or a co-incineration plant.
Článek 3 bod 12 směrnice 2000/76 totiž výslovně stanoví předpoklad, podle něhož se povolení týká více různých zařízení provozovaných v téže lokalitě týmž provozovatelem.
Article 3(12) of Directive 2000/76 expressly provides that a permit may cover one or more plants or parts of a plant on the same site operated by the same operator.
Co se dále týče účelu směrnice 2000/76, vyplývá z jejího článku 1, že jejím cílem je předcházet negativním účinkům spalování a spoluspalování odpadu na životní prostředí, nebo tyto účinky podle možností omezit stanovením přísnějších provozních podmínek a technických požadavků, jakož i mezních hodnot emisí.
With regard, secondly, to the purpose of Directive 2000/76, it is apparent from Article 1 thereof that it seeks to prevent or to limit as far as practicable negative effects on the environment of incineration or co-incineration of waste by means of stringent operational conditions and technical requirements and through setting emissions limit values.
Jak uvedly rakouská vláda a Komise Evropských společenství ve svých vyjádřeních, je výklad směrnice 2000/76, který vylučuje samostatnou kvalifikaci každého kotle, způsobilý tento účel ohrozit.
As was stated by the Austrian Government and the Commission of the European Communities in their observations, an interpretation of Directive 2000/76 which excludes the separate classification of each boiler is likely to hinder achievement of that objective.
Kdyby zařízení na kombinovanou výrobu tepla a elektřiny zahrnující jednotku spalování i jednotku spoluspalování bylo kvalifikováno jako celek jako „spoluspalovací zařízení“, mohlo by se takové zařízení vyhnout přísnějším povinnostem, které se uplatňují na spalovací zařízení.
Thus, if a co-generation plant comprising incineration and co-incin-eration units were to be classified, in its entirety, as a ‘co-incineration plant’, such a power station would be in a position to avoid the stricter obligations which apply to an incineration plant.
Vzhledem k výše uvedenému je třeba na první otázku odpovědět tak, že pokud zařízení na kombinovanou výrobou tepla a elektřiny zahrnuje více kotlů, je třeba každý kotel včetně jeho příslušenství považovat pro účely použití směrnice 2000/76 za samostatné zařízení.
Having regard to the foregoing, the answer to the first question must be that, for the purposes of applying Directive 2000/76, where a co-generation plant comprises a number of boilers, each boiler and its associated equipment is to be regarded as constituting a separate plant.
Podle čl. 3 bodu 4 prvního pododstavce směrnice 2000/76 je spalovacím zařízením každé zařízení určené k tepelnému zpracování odpadů.
Under the first subparagraph of Article 3(4) of Directive 2000/76, a plant dedicated to the thermal treatment of waste constitutes an incineration plant.
Podle bodu 5 prvního pododstavce téhož článku musí být zařízení, jehož hlavním účelem je výroba energie nebo hmotných produktů a které využívá odpad jako
In accordance with the first subparagraph of Article 3(5), a plant whose main purpose is the generation of energy or production of material products and which either uses
GÄVLE KRAFTVÄRME normální nebo přídavné palivo nebo ve kterém je odpad tepelně zpracován za účelem jeho odstranění, považováno za spoluspalovací zařízení.
GÄVLE KRAFTVÄRME waste as a regular or additional fuel or in which waste is thermally treated for the purpose of disposal is to be regarded as a co-incineration plant.
Ze znění těchto ustanovení jasně vyplývá, že spoluspalovací zařízení představuje zvláštní formu spalovacího zařízení a že otázku, zda zařízení je spalovacím, nebo spoluspalovacím zařízením, je třeba posoudit podle jeho hlavního účelu.
It is clear from the wording of those provisions that a co-incineration plant constitutes a particular form of incineration plant and that it is on the basis of the main purpose of a plant that the assessment of whether it is an incineration plant or a co-incineration plant is to be made.
Je třeba upřesnit, že posouzení hlavního účelu zařízení se týká faktických prvků, jež existují v okamžiku tohoto posuzování, a sice výkonu a chodu tohoto zařízení, nebo pokud dotčené zařízení není dosud vybudováno, základu pro plán, se zřetelem k němuž bylo požádáno o povolení provozu.
Assessment of the main purpose of a plant is made on the basis of facts existing at the time of that assessment, that is to say, on the capacity and function of that plant or, if the plant in question has not yet been built, on the basis of the plan in relation to which the application for an operating permit was made.
Ve svém písemném vyjádření tvrdí švédská vláda, že přístup ke kvalifikaci zařízení, který se zakládá výlučně na jeho základním účelu, představuje nebezpečí, že bude obcházen účel směrnice 2000/76.
In its written observations, the Swedish Government submits that an approach to classification of a plant based solely on the main purpose of that plant could circumvent the purpose of Directive 2000/76.
Mnohá spalovací zařízení, která byla původně navržena a vybudována ke spalování odpadů, mohou totiž být překvalifikována na spoluspalovací zařízení, když je zachycené teplo používáno k výrobě energie.
Many incineration units originally designed and built to incinerate waste could be reclassified as co-incineration plants where the recovered heat is used to produce energy.
Tyto jednotky se takto vyhýbají přísnějším podmínkám použitelným pro spalovací zařízení.
Those units would thus avoid the stricter conditions applicable to incineration plants.
Podle této vlády je k rozlišení obou druhů zařízení třeba opírat se spíše o účel, k němuž byla dotčená jednotka vybudována.
According to that Government, in order to distinguish between the two types of plant, it is more appropriate to base the assessment on the purpose for which the unit in question was built.
Takový výklad však nemůže být přijat.
Such an interpretation cannot, however, be accepted.
Zaprvé je zde rozpor s jasným zněním směrnice 2000/76.
Firstly, it conflicts with the clear wording of Directive 2000/76.
Jak uvedla Komise ve svých vyjádřeních před Soudním dvorem, z výslovného znění čl. 3 bodu 5 této směrnice vyplývá, že spoluspalovací zařízení se odlišují od zařízení spalovacích právě svým hlavním účelem.
As the Commission pointed out in its observations before the Court, it is apparent from the express wording of Article 3(5) of that directive that it is on the basis of their main purpose that co-incineration plants are to be distinguished from incineration plants.
Toto ustanovení naopak nestanoví žádné kritérium, pokud jde o cíl, s nímž bylo zařízení budováno.
However, that provision does not specify any criterion with regard to the purpose for which the plant was built.
Příliš restriktivní výklad pojmu „spoluspalovací zařízení“ by byl tedy způsobilý ohrozit tento účel.
An overly restrictive interpretation of the concept of ‘co-incineration plant’ would be likely to hinder achievement of that objective.
Použití přísnějších pravidel pro zařízení, jejichž hlavním účelem je skutečně výroba energie nebo hmotných produktů, by totiž mohlo odradit provozovatele těchto jednotek od zahájení či pokračování v takové činnosti.
The application of stricter rules to plants whose main purpose is effectively the gener -ation of energy or production of material products could dissuade operators of such units from commencing or continuing an activity of that kind.
A konečně je třeba připomenout, že směrnice 2000/76 ukládá přísné podmínky pro oba typy zařízení a stanoví zvláštní ochranná opatření pro spoluspalovací zařízení. Například podle čl.
Finally, it must be recalled that Directive 2000/76 imposes strict conditions for both types of plant and lays down specific safeguards for co-incineration plants.
7 odst. 2 druhého pododstavce této směrnice se mezní hodnoty emisí stanovené pro spalovací zařízení použijí rovněž pro spoluspalovací zařízení, pokud více než 40 % vznikajícího tepla pochází z nebezpečných odpadů.
For example, under the second subparagraph of Article 7(2), the emissions limit values laid down for incineration plants also apply to co-incineration plants when more than 40% of the released heat produced comes from hazardous waste. Furthermore,
GÄVLE KRAFTVÄRME vyplývá z třináctého bodu odůvodnění této směrnice, pokud zařízení, na něž se tato směrnice vztahuje, spadají z důvodu svého výkonu rovněž do oblasti působnosti směrnice 96/61, musí rovněž respektovat ustanovení posledně zmíněné směrnice, zejména pokud jde o mezní hodnoty emisí.
GÄVLE KRAFTVÄRME as is apparent from recital 13 in the preamble to that directive, if, because of their capacity, the plants referred to therein also fall within the scope of Directive 96/61, they must also comply with the provisions of that directive, in particular with regard to emissions limit values.
Jak uvedla generální advokátka v bodech 43 až 47 svého stanoviska, hlavní účel spalovací jednotky musí objektivním způsobem vyplývat z několika faktických prvků.
As the Advocate General observed in points 43 to 47 of her Opinion, the main purpose of an incineration unit must be assessed objectively on the basis of a number of facts.
V rámci takového posouzení je úkolem příslušných orgánů přezkoumat zvláštní okolnosti každého zařízení.
In the context of such an assessment, it is for the competent authorities to examine the specific circumstances of each plant.
Zejména je třeba zohlednit rozsah výroby energie nebo hmotných produktů se zřetelem k množství spalovaného odpadu v dotčeném zařízení, jakož i stabilitu nebo kontinuitu této výroby.
In particular, they are to take account of the volume of energy generated or material products produced in relation to the quantity of waste incinerated in the plant in question and the stability or continuity of that production.
Vzhledem k výše uvedenému je třeba na druhou otázku odpovědět tak, že zařízení musí být kvalifikováno jako „spalovací zařízení“, nebo „spoluspalovací zařízení“ ve smyslu čl. 3 bodů 4 a 5 směrnice 2000/76 podle svého hlavního účelu.
Having regard to the foregoing, the answer to the second question must be that it is on the basis of its main purpose that a plant is to be classified as an ‘incineration plant’ or a ‘co-incineration plant’ within the meaning of Article 3(4) and (5) of Direct- ive 2000/76.
Je věcí příslušných orgánů, aby identifikovaly tento účel na základě posouzení faktických prvků existujících v okamžiku, kdy je toto posuzování prováděno.
It is for the competent authorities to identify that purpose on the basis of an assessment of the facts existing at the time at which that assessment is carried out.
3 bodů 4 a 5 směrnice 2000/76 podle svého hlavního účelu.
It is on the basis of its main purpose that a plant is to be classified as an ‘incineration plant’ or a ‘co-incineration plant’ within the meaning of Article 3(4) and (5) of Directive 2000/76.
Věc C-265/07
Case C-265/07
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale civile di Roma)
(Reference for a preliminary ruling from the Tribunale civile di Roma)
„Obchodní transakce – Směrnice 2000/35/ES – Postup proti opožděným platbám – Vymáhání nesporných pohledávek“
(Commercial transactions — Directive 2000/35/EC — Combating of late payment — Procedures for recovery of unchallenged claims)
Sbližování právních předpisů – Postup proti opožděným platbám v obchodních transakcích – Směrnice 2000/35 – Vymáhání nesporných pohledávek
Approximation of laws — Combating late payments in commercial transactions — Direct- ive 2000/35 — Procedures for recovery of unchallenged claims
(Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/35, článek 5)
(European Parliament and Council Directive 2000/35, Art. 5)
SHRNUTÍ – VĚC C-265/07
SUMMARY — CASE C-265/07
Pokud jde o vymáhání nesporných pohledávek, směrnice 2000/35 harmonizuje pouze délku lhůty pro získání zmíněného exekučního titulu, aniž by upravovala řízení o výkonu rozhodnutí, na něž se nadále vztahuje vnitrostátní právo členských států.
Directive 2000/35 on combating late payments in commercial transactions harmonises only the period within which an enforceable title can be obtained, but does not govern forced execution procedures, which remain subject to the national law of the Member States.
Směrnice 2000/35/ES o postupu proti opožděným platbám v obchodních transakcích musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání vnitrostátnímu ustanovení, podle kterého věřitel, jenž má exekuční titul vztahující se k nesporné pohledávce, kterou má vůči veřejné správě a která představuje úhradu za obchodní transakci, nemůže zahájit řízení o výkonu rozhodnutí proti této správě před uplynutím lhůty 120 dnů ode dne doručení exekučního titulu uvedené správě.
Directive 2000/35 on combating late payment in commercial transactions is to be interpreted as not precluding a national provision, pursuant to which a creditor in possession of an enforceable title in respect of an unchallenged claim against a public authority as remuneration for a commercial transaction cannot proceed to forced execution against the public authority before a period of 120 days has elapsed since service of the enforceable title on the authority.
(viz body 18, 24 a výrok)
(see paras 18, 24, operative part)
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKYVERICI TRSTENJAK přednesené dne 24. dubna 2008 1
OPINION OF ADVOCATE GENERALTRSTENJAK delivered on 24 April 2008 1
Předkládající soud se v projednávané věci táže, zda směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/35/ES ze dne 29. června 2000 o postupu proti opožděným platbám v obchodních transakcích (dále jen „směrnice 2000/35“) 2 brání vnitrostátním právním
In the present case, the national court asks whether Directive 2000/35/EC of the European Parliament and of the Council of 29 June 2000 on combating late payment
Čtvrtý bod odůvodnění směrnice 2000/35 uvádí: předpisům, na základě kterých se nucený výkon nesporných pohledávek vůči veřejné správě může uskutečnit až po uplynutí lhůty 120 dnů od doručení exekučního titulu veřejné správě.
Recital 4 in the preamble to Direct- ive 2000/35 states that: in commercial transactions (‘Direct- ive 2000/35’) 2precludes national legislation under which the forced execution of unchallenged claims may be initiated against public authorities only after a period of 120 days has elapsed from the date on which the enforceable title was served on the public authority.
„Dne 29. května 1997 přijal Hospodářský a sociální výbor stanovisko k Zelené knize Komise o veřejných zakázkách v Evropské unii: Zkoumání cesty vpřed.“
‘On 29 May 1997 the Economic and Social Committee adopted an opinion on the Commission’s Green Paper on Public procurement in the European Union: Exploring the way forward …’
Tato otázka byla položena v rámci řízení o výkonu rozhodnutí před Tribunale civile di Roma, které zahájila společnost Caffaro s.r.o. (dále jen „Caffaro“) proti komunálnímu podniku veřejného práva v Římě, Azienda Unità Sanitaria Locale RM/C (dále jen „USL“) na základě exekučního titulu, který Caffaro získala podle vnitrostátních právních předpisů, které provádějí směrnici 2000/35 do vnitrostátního práva.
That question was raised in enforcement proceedings brought before the Tribunale civile di Roma (Rome Civil District Court) by the company Caffaro Srl (‘Caffaro’) against Azienda Unità Sanitaria Locale RM/C (the ‘USL’) under an enforceable title obtained by Caffaro in accordance with the national legislation incorporating Directive 2000/35 into national law.
„Dne 4. června 1997 zveřejnila Komise akční plán pro jednotný trh, který zdůrazňuje, že opožděné platby stále více představují závažnou překážku pro úspěšné fungování jednotného trhu.“
‘On 4 June 1997 the Commission published an action plan for the single market, which underlined that late payment represents an increasingly serious obstacle for the success of the single market.’
Podle sedmého bodu odůvodnění směrnice 2000/35: podnikům má být umožněno obchodovat v rámci celého vnitřního trhu za podmínek, které zajišťují, že přeshraniční operace nemají za následek vyšší rizika než v případě tuzemského prodeje.
Treaty as entrepreneurs should be able to trade throughout the internal market under conditions which ensure that transborder operations do not entail greater risks than domestic sales.