natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Nicméně, jak připomněl Soudní dvůr, tato judikatura musí být vykládána ve světle zásady právní jistoty, která patří mezi obecné zásady uznávané v právu Společenství.
However, as the Court has pointed out, this caselaw must be read in the light of the principle of legal certainty, which is one of the general principles recognised by Community law.
V tomto ohledu je nutno konstatovat, že konečná povaha správního rozhodnutí, kterou toto rozhodnutí získá po uplynutí přiměřené lhůty k podání opravného prostředku nebo, jako ve věci v původním řízení, vyčerpáním procesních prostředků, k této jistotě přispívá, což má za důsledek, že právo Společenství nevyžaduje, aby byl správní orgán v zásadě povinen přehodnotit správní rozhodnutí, které se takto stalo konečným (výše uvedený rozsudek Kühne & Heitz, bod 24). 38
Finality of an administrative decision, which is acquired upon expiry of reasonable timelimits for legal remedies or, as in the main proceedings, by exhaustion of those remedies, contributes to such legal certainty, with the consequence that Community law does not require that administrative bodies be placed under an obligation, in principle, to reopen an administrative decision which has become final in that way (Kühne & Heitz, paragraph 24). 38
Soudní dvůr nicméně rozhodl, že zvláštní okolnosti mohou, podle zásady spolupráce vyplývající z článku 10 ES, ukládat vnitrostátnímu správnímu orgánu, aby přezkoumal správní rozhodnutí, které se stalo konečným v důsledku vyčerpání vnitrostátních opravných prostředků, za účelem zohlednění výkladu relevantního ustanovení práva
The Court has none the less held that specific circumstances may be capable, by virtue of the principle of cooperation arising from Article 10 EC, of requiring a national administrative body to review an administrative decision that has become final following the exhaustion of domestic remedies, in order to take account of the
Společenství přijatého později Soudním dvorem (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Kühne & Heitz, bod 27, jakož i rozsudek ze dne 19. září 2006, i-21 Germany a Arcor, C-392/04 a C-422/04, Sb. rozh. s. I-8559, bod 52). 39
KEMPTER interpretation of a relevant provision of Community law given subsequently by the Court (see, to this effect, Kühne & Heitz, paragraph 27, and Joined Cases C-392/04 and C-422/04 i-21 Germany and Arcor [2006] ECR I-8559, paragraph 52). 39
Jak připomíná předkládající soud, ve světle bodů 26 a 28 výše uvedeného rozsudku Kühne & Heitz, mezi podmínkami, které mohou zakládat takovou povinnost přezkumu, zohlednil Soudní dvůr především skutečnost, že rozsudek soudu rozhodujícího v posledním stupni, na základě kterého se napadené správní rozhodnutí stalo konečným, byl s ohledem na pozdější judikaturu Soudního dvora založen na nesprávném výkladu práva Společenství přijatém, aniž by byla Soudnímu dvoru předložena předběžná otázka za podmínek stanovených v čl. 234 třetím pododstavci ES. 40
As the referring court points out, in light of paragraphs 26 and 28 of Kühne & Heitz, the conditions capable of providing the basis for such an obligation of review that have been taken into account by the Court include the fact that the judgment of the court of final instance, by virtue of which the contested administrative decision became final, was, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling under the third paragraph of Article 234 EC. 40
Projednávaná předběžná otázka se přitom týká pouze toho, zda je taková podmínka splněna pouze tehdy, dovolával-li se žalobce v původním řízení v rámci své žaloby podané proti dotčenému správnímu rozhodnutí práva Společenství.
The present question referred for a preliminary ruling is designed to ascertain solely whether such a condition is met only if the claimant relied on Community law in the legal action brought by him against the administrative decision in question.
Jak upřesňuje generální advokát v bodech 100 až 104 svého stanoviska, řízení o předběžné otázce totiž spočívá na dialogu mezi soudy, jehož zahájení zcela závisí na tom,
As the Advocate General explains in points 100 to 104 of his Opinion, the system of references for a preliminary ruling is based on a dialogue between one court and
2008 – VĚC C-2/06 jak vnitrostátní soud posoudí relevanci a nezbytnost předběžné otázky (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 16. června 1981, Salonia, 126/80, Recueil, s. 1563, bod 7).
2008 — CASE C-2/06 another, the initiation of which depends entirely on the national court’s assessment as to whether a reference is appropriate and necessary (see, to this effect, Case 126/80 Salonia [1981] ECR 1563, paragraph 7).
Ostatně, jak uvádějí Komise a generální advokát v bodech 93 až 95 svého stanoviska, samotné znění výše uvedeného rozsudku Kühne & Heitz v žádném případě neuvádí, že by žalobce byl povinen uplatnit v rámci svého opravného prostředku podle vnitrostátního práva otázku práva Společenství, která je předmětem pozdějšího rozsudku Soudního dvora vydaného v řízení o předběžné otázce. 44
Moreover, as observed by the Commission and by the Advocate General in points 93 to 95 of his Opinion, the wording of Kühne & Heitz does not in any way indicate that the claimant is required to have raised, in his legal action under domestic law, the point of Community law that was subsequently the subject of the Court’s preliminary ruling. 44
Z výše uvedeného rozsudku Kühne & Heitz tedy nelze dovodit, že pro účely třetí podmínky stanovené tímto rozsudkem museli účastníci řízení uplatnit dotčenou otázku práva Společenství před vnitrostátním soudem. Aby totiž tato podmínka byla naplněna, stačí, aby uvedená otázka práva Společenství, jejíž výklad se ve světle pozdějšího rozsudku Soudního dvora projevil jako nesprávný, buďto byla posouzena vnitrostátním soudem rozhodujícím v posledním stupni, nebo aby jím bývala mohla být uplatněna i bez návrhu. 45
It cannot therefore be inferred from Kühne & Heitz that, for the purposes of the third condition established by that judgment, the parties must have raised before the national court the point of Community law in question. In order for that condition to be satisfied, it is sufficient if either the point of Community law the interpretation of which proved to be incorrect in light of a subsequent judgment of the Court was considered by the national court ruling at final instance or it could have been raised by the latter of its own motion. 45
Proto je třeba na první položenou otázku odpovědět tak, že v rámci řízení před správním orgánem týkajícího se přezkumu správního rozhodnutí, které se stalo konečným na základě rozsudku vydaného soudem rozhodujícím v posledním stupni, přičemž tento rozsudek je z pohledu pozdější judikatury Soudního dvora založen na nesprávném výkladu práva Společenství, toto právo neukládá, aby se žalobce v původním řízení v rámci opravného prostředku podle vnitrostátního práva, který podal proti tomuto rozhodnutí, dovolával práva Společenství.
Accordingly, the answer to the first question referred must be that, in the context of a procedure before an administrative body for review of an administrative decision that became final by virtue of a judgment, delivered by a court of final instance, which, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, was based on a misinterpretation of Community law, Community law does not require the claimant to have relied on Community law in the legal action under domestic law which he brought against the administrative decision.
Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda právo Společenství ukládá časové meze pro podání žádosti o přezkum konečného správního rozhodnutí.
By its second question, the referring court essentially asks whether Community law imposes a limit in time for making an application for review of an administrative decision that has become final.
Kempter nejprve zdůrazňuje, že právo Společenství neobsahuje žádné specifické ustanovení týkající se prekluzivní nebo promlčecí lhůty pro žádost o přezkum.
Kempter notes first of all that Community law does not contain any specific provision relating to a timelimit or limitation period for an application for review.
Dále dodává, že podle výše uvedeného rozsudku Kühne & Heitz může dotyčný uplatnit své právo na přezkum konečného správního rozhodnutí pouze tehdy, umožňují-li to vnitrostátní předpisy. Pro rozhodnutí, zda je toto právo v čase omezeno, či nikoliv, je tedy třeba zohlednit vnitrostátní předpisy v oblasti promlčení. I - 463
It adds that, in accordance with Kühne & Heitz, the person concerned can assert his right to review of the administrative decision that has become final only in so far as a national provision so permits. Therefore, in order to decide whether or not this right is subject to a time-limit, the national provisions concerning limitation should be referred to. I - 463
Kempter rovněž poukazuje na to, že v případě, kdy by byla obdobně použita ustanovení Společenství upravující prekluzivní nebo promlčecí lhůty, neměla by být její žádost považována za opožděnou vzhledem ke skutečnosti, že byla podána před uplynutím tří let od přednesení stanoviska generálního advokáta ve věci, v níž byl vydán výše uvedený rozsudek Emsland-Stärke, což je okamžik, od kterého bylo možné předpokládat zvrat ustálené judikatury německých soudů.
Kempter also submits that, if Community provisions governing timelimits or limitation periods were to be applied by analogy, its application should still not be regarded as out of time, in view of the fact that it was lodged less than three years after the date of the Advocate General’s Opinion in Emsland-Stärke, that is to say the time from which a change in the German courts’ settled caselaw could have been envisaged.
Pokud jde o čtvrtou podmínku stanovenou Soudním dvorem ve výše uvedeném rozsudku Kühne & Heitz, česká a finská vláda sdílejí názor vyjádřený předkládajícím soudem, podle kterého lhůta takto zavedená Soudním dvorem pro podání žádosti o změnu konečného správního rozhodnutí musí být svázána se skutečným obeznámením se dotyčného s touto judikaturou. 51
In the case of the fourth condition established by the Court in Kühne & Heitz, the Czech and Finnish Governments agree with the view expressed by the referring court that the timelimit which the Court thereby created for applying for review of an administrative decision that has become final should be linked to positive awareness of the caselaw on the part of the person concerned. 51
Mimoto se domnívají, že právo Společenství nebrání tomu, aby bylo právo podat žádost o přezkum protiprávního správního rozhodnutí časově omezené.
They further submit that Community law does not prevent the right to apply for review of an unlawful administrative decision from being limited in time.
Vnitro -státní procesní pravidla tedy mohou platně stanovit, že tento druh žádosti musí být podán ve specifických lhůtách, pokud budou ovšem dodrženy zásady rovnocennosti a efektivity.
National procedural rules may thus legitimately provide that this type of application must be made within a specific period, provided that the principles of equivalence and effectiveness are observed.
Podle Komise se druhá předběžná otázka týká pouze období mezi vyhlášením rozsudku Soudního dvora, ze kterého vyplývá protiprávnost správního rozhodnutí, a žádostí o přezkum a zrušení uvedeného rozhodnutí předloženou společností Kempter.
According to the Commission, the second question referred for a preliminary ruling concerns only the interval between delivery of the Court’s judgment causing the administrative decision to be unlawful and the application submitted by Kempter for review and withdrawal of that decision.
Krom toho Komise uvádí, že zásada procesní autonomie členských států brání stanovení lhůty na úrovni Společenství.
In addition, the Commission states that the principle of procedural autonomy of the Member States precludes the setting of a timelimit at Community level.
Z důvodů právní jistoty navrhuje doplnit čtvrtou podmínku stanovenou výše uvedeným rozsudkem Kühne & Heitz tím, že tato I - 464
It suggests that, for reasons of legal certainty, the fourth condition established by Kühne & Heitz I - 464
KEMPTER podmínka vyžaduje, aby se dotyčná osoba obrátila na správní orgán neprodleně poté, co se dozvěděla o rozsudku Soudního dvora vydaném v řízení o předběžné otázce, z něhož vyplývá protiprávnost konečného správního rozhodnutí, a v časovém úseku od vyhlášení uvedeného rozsudku, který se jeví být přiměřený s ohledem na zásady vnitrostátního práva a v souladu se zásadami rovnocennosti a efektivity.
KEMPTER be supplemented so as to require the person concerned to have complained to the administrative body immediately after becoming aware of the preliminary ruling of the Court causing the administrative decision that has become final to be unlawful, and within a period of time after delivery of the Court’s judgment which appears to be reasonable in light of the principles of national law and consistent with the principles of equivalence and effectiveness.
Pokud jde o otázku časových mezí pro podání žádosti o přezkum, je třeba nejprve připomenout, že ve věci, v níž byl vydán výše uvedený rozsudek Kühne & Heitz, požádal žalující podnik o přezkum a změnu správního rozhodnutí ve lhůtě nepřesahující tři měsíce od okamžiku, kdy se seznámil s rozsudkem ze dne 5. října 1994, Voogd Vleesimport en -export (C-151/93, Recueil, s. I-4915), z něhož vyplývala protiprávnost správního rozhodnutí. 55
With regard to the question of timelimits for making an application for review, it should be noted first of all that, in the case which gave rise to the judgment in Kühne & Heitz, the claimant undertaking applied for review and amendment of the administrative decision within a period not exceeding three months after it had become aware of the judgment in Case C-151/93 Voogd Vleesimport en -export [1994] ECR I-4915 which caused the administrative decision to be unlawful. 55
Soudní dvůr sice při svém posouzení skutkových okolností věci, v níž byl vydán výše uvedený rozsudek Kühne & Heitz, rozhodl, že délka lhůty, ve které byla žádost o přezkum podána, musí být zohledněna a odůvodňuje, spolu s dalšími podmínkami uvedenými předkládajícím soudem, přezkum napadeného správního rozhodnutí. Nicméně Soudní dvůr nepožadoval, aby žádost o přezkum byla nezbytně podána neprodleně poté, co se žalobce seznámil s judikaturou Soudního dvora, na které byla žádost založena. I - 465
It is true that, in its assessment of the factual circumstances of the case which gave rise to the judgment in Kühne & Heitz, the Court held that the length of the period within which the application for review had been made was to be taken into consideration and, in conjunction with the other circumstances indicated by the referring court, justified review of the contested administrative decision. Nevertheless, the Court did not require that an application for review necessarily had to be made immediately after the applicant had become aware of the decision of the Court on which the application was based. I - 465
Přitom je nutno konstatovat, jak uvádí generální advokát v bodech 132 a 134 svého stanoviska, že právo Společenství neukládá pro podání žádosti o přezkum žádnou přesnou lhůtu.
It is clear that, as the Advocate General notes in points 132 and 134 of his Opinion, Community law does not impose any specific timelimit for making an application for review.
V důsledku toho nemůže být čtvrtá podmínka uvedená Soudním dvorem ve výše uvedeném rozsudku Kühne & Heitz vykládána jako povinnost podat dotčenou žádost o přezkum v určitém přesném časovém úseku poté, co se žalobce seznámí s judikaturou Soudního dvora, na které je tato žádost založena. 57
Consequently, the fourth condition referred to by the Court in Kühne & Heitz cannot be interpreted as an obligation to make the application for review in question within a certain specific period after the applicant has become aware of the decision of the Court on which the application itself is based. 57
Povaha těchto lhůt totiž není taková, aby prakticky znemožňovala nebo nadměrně ztěžovala výkon práv přiznaných právním řádem Společenství (výše uvedený rozsudek Grundig Italiana, bod 34).
Such timelimits are not liable to render practically impossible or excessively difficult the exercise of rights conferred by Community law (Grundig Italiana, paragraph 34).
Z této ustálené judikatury vyplývá, že členské státy mohou ve jménu zásady právní jistoty vyžadovat, aby žádost o přezkum a zrušení konečného správního rozhodnutí, které je v rozporu s právem Společenství, tak jak bylo později vyloženo Soudním dvorem, byla příslušným správním orgánům podána v přiměřené lhůtě.
It follows from that settled caselaw that the Member States may, on the basis of the principle of legal certainty, require an application for review and withdrawal of an administrative decision that has become final and is contrary to Community law as interpreted subsequently by the Court to be made to the competent administrative authority within a reasonable period.
V důsledku toho je třeba na druhou položenou otázku odpovědět tak, že právo Společenství neukládá žádné časové meze pro podání žádosti o přezkum konečného správního rozhodnutí.
Consequently, the answer to the second question referred must be that Community law does not impose any limit in time for making an application for review of an administrative decision that has become final.
Věc C-199/06
Case C-199/06
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d’État (Francie)]
(Reference for a preliminary ruling from the Conseil d’État (France))
3 ES – Vnitrostátní soudy – Navrácení protiprávně poskytnutých podpor – Podpory prohlášené za slučitelné se společným trhem“
(State aid — Article 88(3) EC — National courts — Recovery of unlawfully implemented aid — Aid declared compatible with the common market)
(Článek 88 odst. 3 ES)
(Art. 88(3) EC)
SHRNUTÍ – VĚC C-199/06
SUMMARY — CASE C-199/06
3 ES, čl. 231 první pododstavec ES a článek 249 ES)
(Arts 88(3) EC, 231, first para., EC and 249 EC)
88 odst. 3 poslední větě ES přezkoumáván poté, co Komise přijala kladné rozhodnutí, je vnitrostátní soud povinen, bez ohledu na prohlášení dotčené podpory za slučitelnou se společným trhem, rozhodnout o platnosti prováděcích aktů a o navrácení poskytnutých finančních podpor.
In a situation where a claim based on the last sentence of Article 88(3) EC is examined after the Commission has adopted a positive decision, the national court, notwithstanding the declaration of the compatibility of the aid in question with the common market, must adjudicate on the validity of the implementing measures and on the recovery of the financial support granted.
V takovém případě právo Společenství tomuto soudu ukládá povinnost nařídit vhodná opatření pro účinné zhojení důsledků protiprávnosti.
In such a case, Community law requires that court to order the measures appropriate effectively to remedy the consequences of the unlawfulness.
Vnitrostátní soud však není povinen nařídit navrácení protiprávní podpory v plném rozsahu, a to ani v případě, kdy neexistují mimořádné okolnosti.
However, even in the absence of exceptional circumstances, Community law does not impose an obligation of full recovery of the unlawful aid.
jiných subjektů, než je příjemce takové podpory, má protiprávnost uvedené podpory za následek jednak to, že tyto subjekty jsou vystaveny riziku, že dojde k poskytnutí neslučitelné podpory, ke kterému v konečném důsledku nedojde, a jednak to, že z hlediska hospodářské soutěže musí případně snášet následky slučitelné podpory dříve, než by bylo nutné.
payment of the aid. In that case, from the point of view of operators other than the recipient of such aid, its unlawfulness will, first, expose them to the risk, in the result unrealised, of the implementation of incompatible aid, and, second, make them suffer, depending on the circumstances earlier than they would have had to, in competition terms, the effects of compatible aid.
Z pohledu příjemce podpory neoprávněné zvýhodnění spočívá jednak v tom, že neplatí úroky, které by platil z dotčené částky slučitelné podpory, pokud by si musel tuto částku vypůjčit na trhu do doby rozhodnutí Komise, a jednak ve zlepšení jeho soutěžního postavení vůči jiným subjektům na trhu po dobu trvání protiprávního stavu.
From the aid recipient’s point of view, the undue advantage will have consisted, first, in the nonpayment of the interest which it would have paid on the amount in question of the compatible aid, had it had to borrow that amount on the market pending the Commission’s decision, and, second, in the improvement of its competitive position as against the other operators in the market while the unlawfulness lasts.
Vnitrostátní soud má proto podle práva Společenství povinnost nařídit, aby příjemce podpory zaplatil z této podpory úroky za dobu trvání protiprávního stavu.
The national court must therefore, applying Community law, order the aid recipient to pay interest in respect of the period of unlawfulness.
88 odst. 3 poslední věty ES je totiž preventivní a má zabezpečit, aby byly poskytnuty pouze slučitelné podpory.
The last sentence of Article 88(3) EC is based on the preservative purpose of ensuring that compatible aid alone is implemented.
Pro uskutečnění tohoto cíle se provedení záměru podpory odkládá do doby, než jsou konečným rozhodnutím Komise odstraněny pochybnosti o jeho slučitelnosti.
In order to achieve that purpose, the implementation of planned aid is to be deferred until the doubt as to its compatibility is resolved by the Commission’s final decision.
Pokud Komise přijme kladné rozhodnutí, zdá se tedy, že předčasné vyplacení podpory nebylo v rozporu s tímto cílem. V tomto případě z pohledu
When the Commission adopts a positive decision, it is then apparent that such purpose has not been frustrated by the premature
V rámci svého vnitrostátního práva může případně vnitrostátní soud krom toho nařídit navrácení protiprávní pod-
Within the framework of its domestic law, the national court may, if appropriate, also order the recovery of the
CELF A MINISTRE DE LA CULTURE ET DE LA COMMUNICATION pory, aniž by bylo dotčeno právo členského státu tuto podporu později znovu poskytnout.
CLEF AND MINISTRE DE LA CULTURE ET DE LA COMMUNICATION unlawful aid, without prejudice to the Member State’s right to re-implement it, subsequently.
Taktéž může být veden k tomu, aby vyhověl žalobám na náhradu škod způsobených protiprávní povahou podpory.
It may also be required to uphold claims for compensation for damage caused by reason of the unlawful nature of the aid.
(viz body 45–53, 55, výrok 1)
(see paras 45-53, 55, operative part 1)
I když je pravda, že tudíž nelze vyloučit možnost, aby se příjemce dovolával mimořádných okolností, které mohly legitimně odůvodnit jeho očekávání, že při poskytování podpor byla zachována příslušná pravidla, a z toho důvodu odmítl jejich navrácení, na druhé straně pouhá existence kladného rozhodnutí, které bylo později zrušeno, nemůže být považována za okolnost, která může vyvolat takové očekávání.
Whilst it is true that a recipient cannot be precluded from relying on exceptional circumstances on the basis of which it had legitimately assumed the aid to be lawful and thus from declining to refund that aid, on the other hand the mere existence of the subsequently annulled positive decision cannot be regarded as capable of having caused such an expectation.
Pokud totiž byla podána žaloba na neplatnost kladného rozhodnutí, příjemce nemá jistotu, pokud jde o legalitu podpory, která jako jediná může u něho vyvolat legitimní očekávání, dokud soud Společenství nepřijme konečné rozhodnutí.
Where an action for annulment has been brought against a positive decision, the recipient is not entitled to harbour any assurance as to the lawfulness of the aid so long as the Community court has not delivered a definitive ruling.