natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Z toho vyplývá, že projednávaný kasační opravný prostředek stojí v podstatě na následující otázce: poskytuje Smlouva nějaký základ pro závěr, že na napadené nařízení se nevztahují ústavní omezení, která jsou běžně uložena právem Společenství, jelikož zavádí režim sankcí uložených rezolucemi Rady bezpečnosti?
It follows that the present appeal turns fundamentally on the following question: is there any basis in the Treaty for holding that the contested regulation is exempt from the constitutional constraints normally imposed by Community law, since it implements a sanctions regime imposed by Security Council resolutions?
Nebo, jinak řečeno: přiznává právní řád Společenství opatřením, která jsou nezbytná pro provedení rezolucí přijatých Radou bezpečnosti, postavení, které je nadřazeno ústavním zásadám Společenství?
Or, to put it differently: does the Community legal order accord supra-constitutional status to measures that are necessary for the implementation of resolutions adopted by the Security Council?
Rada, Komise a Spojené království nicméně tvrdí, že z rozsudku Bosphorus nelze vyvodit to, co se mu navrhovatel snaží přičíst.
Nevertheless, the Council, the Commission and the United Kingdom claim that the judgment in Bosphorus does not provide the authority the appellant seeks to ascribe to it.
Argumentují, že v rozsudku se neřeší rozsah soudní pravomoci Soudního dvora, jelikož nařízení každopádně neporušilo základní práva.
They argue that the judgment is silent on the matter of the scope of the Court’s jurisdiction, because, at any rate, the regulation did not infringe fundamental rights.
Nepovažuji tento argument za velmi přesvědčivý.
I do not consider this argument very persuasive.
Je pravdou, že ačkoli generální advokát tuto myšlenku mimochodem zavrhnul, Soudní dvůr se výslovně nezabýval tím, zda skutečnost, že nařízení provádí rezoluci Rady bezpečnosti, může zabránit
True, while the Advocate General dismissed the idea in passing, the Court did not explicitly address whether the fact that the
Navrhovatel tvrdí, že odpověď na tuto otázku lze vyvodit z rozsudku Soud-
The appellant argues that the answer to that question can be inferred from the ruling
28 — Zabavení letadla Bosphorus Airways bylo provedeno v souladu s rezolucí Rady bezpečnosti 820(1993).
28 — The impounding of the aircraft of Bosphorus Airways took place in accordance with Security Council Resolution 820(1993).
Výbor pro sankce OSN rozhodl, že nezabavení letadla ze strany orgánů by se rovnalo porušení rezoluce.
The UN Sanctions Committee had decided that a failure on the part of the authorities to impound the aircraft would amount to a breach of the resolution.
25 — Viz, například, posudek 2/94, uvedený v poznámce pod čarou 22, body 30, 34 a 35.
25 — See, for instance, Opinion 2/94, cited in footnote 22, paragraphs 30, 34 and 35.
KADI v. RADA A KOMISE jeho soudnímu přezkumu.
KADI v COUNCIL AND COMMISSION regulation implemented a Security Council resolution could preclude it from exercising judicial review.
Nicméně předpokládám, že Soudní dvůr místo toho, aby úmyslně ponechal tuto otázku bez odpovědi, akceptoval jako samozřejmé to, co generální advokát považoval za užitečné zmínit, tedy, že „dodržování základních práv je […] podmínkou legality aktů Společenství“ 29.
None the less, I would suppose that, instead of deliberately leaving the matter undecided, the Court accepted as self-evident what the Advocate General had felt useful to spell out, namely that ‘respect for fundamental rights is … a condition of the lawfulness of Community acts’. 29
Soudní dvůr by se tedy měl zdržet soudního přezkumu napadeného nařízení.
In consequence, the Court should abstain from judicial review of the contested regulation.
Hned zkraje uvedu, že nejsem tímto argumentem přesvědčen, ale bude přesto užitečné zabývat se touto věcí podrobněji zejména vzhledem k tomu, že článek 307 ES má prvořadý význam v odůvodnění Soudu prvního stupně 30.
I shall state at the outset that I am not convinced by that argument, but it is nevertheless worth looking into the matter in some detail, particularly since Article 307 EC figured prominently in the reasoning of the Court of First Instance. 30
V každém případě, i když bychom souhlasili s tím, že Soudní dvůr se v rozsudku Bosphorus vyhnul otázce své jurisdikce, skutečností zůstává, že Rada, Komise a Spojené království nenašly ve Smlouvě žádný právní základ, ze kterého by mohlo logicky vyplývat, že opatření přijatá za účelem provedení rezolucí Rady bezpečnosti mají postavení, které je nadřazeno ústavním zásadám Společenství, a požívají tudíž imunity, pokud jde o soudní přezkum.
In any event, even if one were to accept the suggestion that the Court sidestepped the problem of its jurisdiction in Bosphorus, the fact remains that the Council, the Commission and the United Kingdom fail to identify any basis in the Treaty from which it could logically follow that measures taken for the implementation of Security Council resolutions have supra-constitutional status and are hence accorded immunity from judicial review.
Spojené království má za to, že takovou imunitu lze odvodit z článku 307 ES. První
The United Kingdom suggests that such immunity from review can be derived from
Na první pohled není zcela jasné, jak by členským státům mohlo být zabráněno ve splnění jejich povinností podle Charty OSN, pokud by Soudní dvůr zrušil napadené nařízení.
At first sight, it may not be entirely clear how Member States would be prevented from fulfilling their obligations under the United Nations Charter if the Court were to annul the contested regulation.
V případě neexistence opatření Společenství by totiž v zásadě mohly členské státy přijmout vlastní prováděcí opatření, jelikož jsou podle Smlouvy oprávněny přijmout opatření, která, i když je jimi dotčeno fungování společného trhu, mohou být nezbytná k zachování mezinárodního míru a bezpeč-
Indeed, in the absence of a Community measure, it would in principle be open to the Member States to take their own implementing measures, since they are allowed, under the Treaty, to adopt measures which, though affecting the functioning of the common market, may be necessary for the maintenance of inter-
29 — Stanovisko přednesené generálním advokátem F. G. Jacobsem ve věci Bosphorus, uvedené v poznámce pod čarou 16, bod 53.
29 — Opinion of Advocate General Jacobs in Bosphorus, cited in footnote 16, paragraph 53.
Viz také bod 34 posudku 2/94, uvedeného v poznámce pod čarou 22.
See also paragraph 34 of Opinion 2/94, cited in footnote 22.
Ve světle rozsudku Soudního dvora ve věci ERT 33 a právního státu“.
Thus, the argument based on Article 307 EC is of indirect relevance only.
Nevidím žádný důvod pro takový výklad článku 307 ES.
I see no basis for such an interpretation of Article 307 EC.
Mimoto by případně umožňoval vnitrostátním orgánům využívat Společenství k obcházení základních práv, která jsou zaručena v jejich vnitrostátních právních řádech, dokonce i pokud jde o akty provádějící mezinárodní závazky 34.
Furthermore, it would potentially enable national authorities to use the Community to circumvent fundamental rights which are guaranteed in their national legal orders even in respect of acts implementing international obligations.
To by bylo zcela v rozporu s ustálenou judikaturou Soudního dvora, podle níž Společenství zaručuje úplný systém soudní ochrany, ve kterém jsou základní práva chráněna ve shodě s ústavními tradicemi členských států.
34This would plainly run counter to firmly established caselaw of this Court, according to which the Community guarantees a complete system of judicial protection in which fundamental rights are safeguarded in consonance with the constitutional traditions of the Member States.
Jak Soudní dvůr uvedl v rozsudku Les Verts, „Evropské společenství je společenstvím práva v tom, že ani jeho členské státy, ani jeho orgány nejsou vyňaty z přezkumu souladu opatření, která přijaly, se základní ústavní lze usuzovat, že v rozsahu, ve kterém jejich akce spadají do rozsahu působnosti práva Společenství, členské státy podléhají stejným pravidlům Společenství na ochranu základních práv jako samotné orgány Společenství.
As the Court stated in Les Verts, ‘the European Community is a community based on the rule of law inasmuch as neither its Member States nor its institutions can avoid a review of the question whether the measures adopted by them are in conformity with the basic
31 — Článek 297 ES a čl. 60 odst. 2 ES.
31 — Articles 297 EC and 60(2) EC.
32 — Rozsudek ze dne 14. ledna 1997, Centro-Com (C-124/95, Recueil, s. I-81, bod 25).
32 — Case C-124/95 Centro­Com [1997] ECR I-81, paragraph 25.
34 — V některých právních systémech se zdá velmi nepravděpodobně, že by vnitrostátní opatření k provedení rezolucí Rady bezpečnosti požívala imunity, pokud jde o soudní přezkum (což ostatně ukazuje, že rozhodnutí Soudního dvora vyloučit taková opatření, jakým je napadené nařízení, ze soudního přezkumu by mohlo způsobit těžkosti pro přijetí práva Společenství v některých vnitrostátních právních řádech).
34 — In certain legal systems, it seems very unlikely that national measures for the implementation of Security Council resolutions would enjoy immunity from judicial review (which incidentally shows that a decision by this Court to exclude measures such as the contested regulation from judicial review might create difficulties for the reception of Community law in some national legal orders).
Viz, například, následující prameny.
See, for instance, the following sources. Germany: Bundesverfassungsgericht, Order of 14 October 2004 (Görgülü) 2 BvR 1481/04, reported in NJW 2004, p. 3407-3412. The Czech Republic: Ústavní soud, 15 April 2003 (I. ÚS 752/02); Ústavní soud, 21 February 2007 (I. ÚS 604/04). Italy: Corte Costituzionale, 19 March 2001, No 73.
33 — Rozsudek ze dne 18. června 1991 (C-260/89, Recueil, s. I-2925).
33 — Case C-260/89 [1991] ECR I-2925.
KADI v. RADA A KOMISE listinou, kterou je Smlouva“ 35.
KADI v COUNCIL AND COMMISSION constitutional charter, the Treaty’.
Konkrétněji, v rozsudku Schmidberger Soudní dvůr potvrdil, že „opatření, která nejsou slučitelná s dodržováním lidských práv […] nejsou ve Společenství přijatelná“ 36.
35More straightforwardly, in Schmidberger, the Court reaffirmed that ‘measures which are incompatible with the observance of human rights … are not acceptable in the Community’.
Stručně řečeno, výklad článku 307 ES podávaný Spojeným královstvím se rozchází se základními zásadami, na kterých je Unie založena, zatímco ve Smlouvě nic nenasvědčuje tomu, že by měl článek 307 ES zvláštní postavení – a tím méně zvláštní postavení tohoto významu – v ústavním rámci Společenství.
36In short, the United Kingdom’s reading of Article 307 EC would break away from the very principles on which the Union is founded, while there is nothing in the Treaty to suggest that Article 307 EC has a special status — let alone a special status of that magnitude — in the constitutional framework of the Community.
v mezinárodní organizaci, jakou je Organizace spojených národů, způsobem, který je slučitelný s podmínkami stanovenými základními pravidly a obecnými zásadami práva Společenství 38.
Member States to exercise their powers and responsibilities in an international organisation such as the United Nations in a manner that is compatible with the conditions set by the primary rules and the general principles of Community law.
Jakožto členové Organizace spojených národů musí členské státy, a zejména – v kontextu projednávané věci – ty, které jsou členy Rady bezpečnosti, jednat tak, aby pokud možno zabránily tomu, aby orgány OSN přijaly rozhodnutí, která by se mohla dostat do rozporu se základními zásadami právního řádu Společenství.
38As Members of the United Nations, the Member States, and particularly — in the context of the present case — those belonging to the Security Council, have to act in such a way as to prevent, as far as possible, the adoption of decisions by organs of the United Nations that are liable to enter into conflict with the core principles of the Community legal order.
Samotné členské státy tudíž nesou odpovědnost za minimalizaci rizika střetů mezi právním řádem Společenství a mezinárodním právem.
The Member States themselves, therefore, carry a responsibility to minimise the risk of conflicts between the Community legal order and international law.
Mimoto povinnosti podle článku 307 ES a související povinnost loajální spolupráce působí obousměrně: vztahují se jak na Společenství, tak i na členské státy 37.
Besides, the obligations under Article 307 EC and the related duty of loyal cooperation flow in both directions: they apply to the Community as well as to the Member States.
Druhý odstavec článku 307 ES stanoví, že „příslušný členský stát či členské státy [použijí] všech vhodných prostředků k odstranění […] neslučitelností“ mezi jejich dřívějšími smluvními povinnostmi a jejich povinnosti podle práva Společenství.
37 The second paragraph of Article 307 EC provides that ‘the Member State or States concerned shall take all appropriate steps to eliminate … incompatibilities’ between their prior treaty obligations and their obligations under Community law.
Za tímto účelem si mají členské státy „[poskytnout] vzájemnou pomoc […] a [zaujmout] případně společný postoj“.
To this end, Member States shall ‘assist each other … and shall, where appropriate adopt a common attitude’.
Tato povinnost vyžaduje, aby členské státy vykonávaly své pravomoci a povinnosti
That duty requires
Pokud to není článek 307 ES, na základě kterého lze vyjmout napadené nařízení ze soudního přezkumu, existují případně nějaká jiná pravidla Společenství, na základě kterých to možné je?
If Article 307 EC cannot render the contested regulation exempt from judicial review, are there perhaps any other rules of Community law that can?
Rada, Komise a Spojené království tvrdí, že Soudnímu dvoru obecně nepřísluší zpochybňovat opatření Společenství, která provádějí rezoluce, které Rada bezpečnosti považovala za nezbytné pro zachování mezinárodního míru a bezpečnosti.
The Council, the Commission and the United Kingdom argue that, as a matter of general principle, it is not for the Court to cast doubt on Community measures that implement resolutions which the Security Council has considered necessary for the maintenance of international peace and security.
V této
In this connection, the
35 — Rozsudek Les Verts uvedený v poznámce pod čarou 18, bod 23.
35 — Les Verts, cited in footnote 18, paragraph 23.
38 — Viz, obdobně, pokud jde o požadavek jednotnosti v mezinárodním zastoupení Společenství, posudek 1/94 ze dne 15. listopadu 1994 (Recueil, s.
36 — Case C-112/00 paragraph 73.
I-5267, body 106 až 109); a rozsudek Komise v. Rada, uvedený v poznámce pod čarou 23, body 40 až 51.
37 — For a recent example of a case concerning the obligations of Member States under Article 307 EC, see Case C-203/03 Commission v Austria [2005] ECR I-935, paragraph 59.
37 — Pro nedávný příklad věci týkající se povinností členských států podle článku 307 ES, viz rozsudek ze dne 1. února 2005, Komise v. Rakousko (C-203/03, Sb. rozh. s. I-935, bod 59).
38 — See, in a similar vein, on the requirement of unity in the international representation of the Community, Opinion 1/94 [1994] ECR I-5267, paragraphs 106 to 109, and Commission v Council, cited in footnote 23, paragraphs 40 to 51.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA M. POIARESE MADURA – VĚC C-402/05 P souvislosti se Komise dovolává pojmu „politické otázky“ 39.
Commission evokes the notion of ‘political questions’.
Stručně by se dalo říct, že
39In brief, one could say that the
Komise, Rada a Spojené království tvrdí, že zvláštní předmět, o který se jedná v projednávané věci, není vhodný pro soudní přezkum.
Commission, the Council and the United Kingdom contend that the specific subjectmatter at issue in the present case does not lend itself to judicial review.
Tvrdí, že Evropský soud pro lidská práva zastává podobný názor.
They claim that the European Court of Human Rights takes a similar position.
Murphy ve svém separátním vótu ve věci Korematsu projednávané Nejvyšším soudem Spojených států: „Tak jako jiná tvrzení, která jsou v rozporu s dovolávanými právy jednotlivce, musí [toto] tvrzení samo o sobě podléhat soudnímu procesu sestávajícímu z určení jeho důvodnosti a vyřešení jeho rozporu s jinými zájmy.
and with the protection of which the courts are entrusted. As Justice Murphy rightly stated in his dissenting opinion in the Kore­matsu case of the United States Supreme Court: ‘Like other claims conflicting with the asserted constitutional rights of the individual, [that] claim must subject itself to the judicial process of having its reasonableness determined and its conflicts with other interests reconciled.
Jaká jsou přípustná omezení [volného uvážení] nebo zda byla nebo nebyla překročena v konkrétním případě, jsou otázky pro soud.“ 40
What are the allowable limits of [discretion], and whether or not they have been overstepped in a particular case, are judicial questions.’ 40
Naznačovat, že se projednávaná věc týká „politické otázky“, ve vztahu ke které by i nejnižší stupeň soudního zásahu byl nepřijatelný, je podle mého názoru neobhajitelné.
The implication that the present case concerns a ‘political question’, in respect of which even the most humble degree of judicial interference would be inappropriate, is, in my view, untenable.
Tvrzení, že opatření je nezbytné pro zachování mezinárodního míru a bezpečnosti, nemůže mít za následek umlčení obecných zásad práva Společenství a zbavení jednotlivců jejich základních práv.
The claim that a measure is necessary for the maintenance of international peace and security cannot operate so as to silence the general principles of Community law and deprive individuals of their fundamental rights.
Nezlehčuje se tím důležitost zájmu na zachování mezinárodního míru a bezpečnosti; pouze to znamená, že povinností soudů zůstává posuzovat legalitu opatření, která mohou být v rozporu s ostatními zájmy, které mají rovněž značnou důležitost, a jejichž ochrana je soudům svěřena. Jak správně uvedl soudce
This does not detract from the importance of the interest in maintaining international peace and security; it simply means that it remains the duty of the courts to assess the lawfulness of measures that may conflict with other interests that are equally of great importance
Zajisté, výjimečné okolnosti mohou odůvodnit omezení svobody jednotlivců, jež by nebylo za normálních podmínek přijatelné.
Certainly, extraordinary circumstances may justify restrictions on individual freedom that would be unacceptable under normal conditions.
To by nás ale nemělo svádět k tomu, abychom prohlásili, že „jsou případy, ve kterých je třeba na chvíli přehodit závoj přes svobodu, tak jak se zakrývají sochy bohů“ 41.
However, that should not induce us to say that ‘there are cases in which a veil should be drawn for a while over liberty, as it was customary to cover the statues of the gods’.
Neznamená to ani, jak tvrdí Spojené království, že soudní přezkum takových případů by měl být pouze „velmi okrajový“.
41 Nor does it mean, as the United Kingdom submits, that judicial review in those cases should be only ‘of the most marginal kind’.
Naopak, tam, kde se má za to, že rizika pro veřejnou bezpečnost jsou mimořádně vysoká, je vyvíjen skutečně velký tlak na přijetí opatření, která nezohledňují práva jednotlivců,
On the contrary, when the risks to public security are believed to be
40 — Nejvyšší soud Spojených států, Korematsu v. Spojené státy, 323 U.S. 214, 233-234 (1944) (Murphy, J., separátní votum) (uvozovky vynechány).
40 — United States Supreme Court, Korematsu v. United States, 323 U.S. 214, 233-234 (1944) (Murphy, J., dissenting) (internal quotation marks omitted).
39 — Pojem „politická otázka“ byl vytvořen předsedou Nejvyššího soudu Spojených států Taneyem ve věci Luther v. Borden, 48 U.S. 1 (1849), 46-47.
39 — The term ‘political question’ was coined by United States Supreme Court Chief Justice Taney in Luther v. Borden, 48 U.S. 1 (1849), 46-47.
Přesný význam tohoto pojmu v rámci Společenství je více než nejasný.
The precise meaning of this notion within the Community context is far from clear.
Komise dále nerozvedla tento argument, který vznesla při jednání, ale Soudní dvůr by se snad podle ní měl zdržet provedení soudního přezkumu, jelikož neexistují žádná soudní kritéria, na základě kterých by se mohly projednávané věci posoudit.
The Commission did not dwell upon the argument, which it raised at the hearing, but the suggestion appears to be that the Court should abstain from exercising judicial review, since there are no judicial criteria by which the matters presently under consideration may be measured.
KADI v. RADA A KOMISE práva svou pravomoc tímto způsobem omezoval 42.
KADI v COUNCIL AND COMMISSION its own jurisdiction in that way.
Navíc, i kdyby tomu tak bylo, zejména ve vztahu k jednotlivcům, kteří mají omezený nebo žádný přístup k politickému procesu.
42 Moreover, even if it were to do so, I do not think that extraordinarily high, the pressure is particularly strong to take measures that disregard individual rights, especially in respect of individuals who have little or no access to the political process.
V takových případech by proto soudy měly plnit svou povinnost dbát na dodržování pravidel právního státu se zvýšenou ostražitostí.
Therefore, in those instances, the courts should fulfil their duty to uphold the rule of law with increased vigilance.
Ty samé okolnosti, které mohou odůvodnit výjimečná omezení základních práv, tedy rovněž vyžadují, aby soudy pečlivě zvážily, zda tato omezení nepřesahují rámec toho, co je nezbytné.
Thus, the same circumstances that may justify exceptional restrictions on fundamental rights also require the courts to ascertain carefully whether those restrictions go beyond what is necessary.
Jak to níže rozvedu, Soudní dvůr musí ověřit, zda tvrzení, že existují mimořádně vysoká bezpečnostní rizika, je důvodné a musí se ujistit, že přijatá opatření jsou vyvážená, pokud jde o povahu bezpečnostního rizika a rozsah, v jakém zasahují do základních práv jednotlivců.
As I shall discuss below, the Court must verify whether the claim that extraordinarily high security risks exist is substantiated and it must ensure that the measures adopted strike a proper balance between the nature of the security risk and the extent to which these measures encroach upon the fundamental rights of individuals.
42 — Evropský soud pro lidská práva (dále také „ESLP“) rozhodl, že „smluvní státy nemohou ve jménu boje proti […] terorismu přijmout jakákoliv opatření, která se jim zdají vhodná“ (rozsudek Klass a další v. Německo ze dne 6. září 1978, Řada A, č. 28, bod 49).
42 — The European Court of Human Rights has held that ‘the Contracting States may not, in the name of the struggle against … terrorism, adopt whatever measures they deem appropriate’ (Klass and Others, judgment of 6 September 1978, Series A no. 28, § 49).
Mimoto ve svém rozsudku ve věci Bosphorus Airways se tento soud obšírně zabýval otázkou své vlastní pravomoci, bez toho, aniž by jen zmínil možnost, že by nemusel být oprávněn provést přezkum, jelikož napadená opatření provádějí rezoluci Rady bezpečnosti (věc Bosphorus Hava Yolları Turizm ve Ticaret Anonim Şirketi (Bosphorus Airways) v. Irsko, č. 45036/98).
Moreover, in its judgment in Bosphorus Airways, the same Court discussed the issue of its jurisdiction at length, without even hinting at the possibility that it might not be able to exercise review because the impugned measures implemented a resolution of the Security Council (Bosphorus Hava Yolları Turizm ve Ticaret Anonim Şirketi (Bosphorus Airways) v. Ireland [GC], no. 45036/98).
Zdá se tedy, že rozsudek ve věci Bosphorus Airways podporuje argument ve prospěch soudního přezkumu.
Therefore, the judgment in Bosphorus Airways seems to bolster the argument in favour of judicial review.