natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Snížení celkové částky pokut uložených Komisí žalujícím podnikům, které Soud provedl ve věcech „uhlíkových elektrod“ a „ocelových bezešvých trubek“ (snížena z 207 200 000 EUR na 152 772 400 EUR ve věci „uhlíkových elektrod“ a z 90 900 000 EUR na 78 120 000 EUR ve věci „ocelových bezešvých trubek“) je výsledkem, který zasluhuje bližší pojednání, pokud jde o jeho vnitřní strukturu (viz níže).
The reduction by the Court of the overall amount of the fines imposed on the applicants by the Commission in the ‘graphite electrodes’ and ‘welded steel tubes and pipes’ cases (from EUR 207 200 200 to EUR 152 772 400) in the ‘graphite electrodes’ case and from EUR 90 900 000 to EUR 78 120 000 in the ‘seamless steel tubes and pipes’ case) is a result which merits some qualification (see below).
Vzhledem k tomu, že v žádném rozsudku nebylo rozhodnuto o legalitě rozhodnutí přijatých na základě článku 82 ES (věc mezi Microsoft a Komisí byla projednána v roce 2004 soudcem příslušným pro rozhodování o předběžných opatřeních; viz níže) a v jediném rozhodnutí týkajícím se nařízení č. 4064/89 byl učiněn závěr o nedostatku pravomoci Komise (rozsudek ze dne 28. září 2004, MCI v. Komise, T-310/00, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), představuje vývoj týkající se článku 81 ES a sankcí uložených za porušení tohoto ustanovení těžiště této části věnované soutěžnímu právu.
As no judgment has entailed an adjudication on the lawfulness of decisions adopted under Article 82 EC (as far as 2004 is concerned, Microsoft v Commission was dealt with by the judge responsible for granting interim relief; see below) and the only decision relating to Regulation No 4064/89 concluded that the Commission was not competent to deal with the matter (judgment of 28 September in Case T-310/00 MCI v Commission, not yet published in the ECR), the developments relating to Article 81 EC and the sanctions imposed for infringement of that provision will constitute the essential part of this section on competition law.
Přínos judikatury v oblasti článku 81 ES a)
Points raised in the case-law on the scope of Article 81 CE a)
Ve věci Meca-Medina a Majcen v. Komise [rozsudek ze dne 30. září 2004, T-313/02, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí; probíhá řízení o opravném prostředku (věc C-519/04 P)] měl Soud příležitost uplatnit pojem hospodářské činnosti na oblast sportu.
In Case T-313/02 Meca-Medina and Majcen v Commission (judgment of 30 September 2004, not yet published in the ECR; under appeal, Case C-519/04 P), the Court of First Instance had occasion to apply the concept of economic activity to sport.
Soud ve svém rozsudku potvrdil rozhodnutí Komise, kterým byla zamítnuta stížnost podaná dvěma profesionálními závodníky dálkového plavání.
In its judgment, the Court upheld the Commission’s decision rejecting the complaint lodged by two professional athletes who compete in long-distance swimming events.
Tito dva závodníci, kterým byla pozastavena činnost na základě antidopingového kodexu Olympijského hnutí po pozitivní kontrole na nandrolon, uplatňovali před Komisí, že antidopingová úprava Mezinárodního olympijského výboru porušuje pravidla Společenství v oblasti hospodářské soutěže a volného pohybu služeb.
Those two athletes, who were suspended under the Olympic Movement’s Anti-Doping Code after testing positive for nandrolone, had claimed before the Commission that the International Olympic Committee’s anti-doping rules infringed the Community rules on competition and the free movement of services.
Soud připomenul, že podle judikatury Soudního dvora sportspadá pod právo Společenství pouze tehdy, pokud se jedná o hospodářskou činnost ve smyslu článku 2 ES.
The Court recalled that, according to the settled case-law of the Court of Justice, sport is subject to Community law only in so far as it constitutes an economic activity within the meaning of Article 2 EC.
Ustanovení Smlouvy o ES o volném pohybu pracovníků a služeb se použijí na pravidla stanovená v oblasti sportu týkající se hospodářského rozměru, který sportovní činnost může mít. Je
That applies, in particular, to the rules providing for the payment of fees for the transfer of professional players between clubs (transfer clauses) or limiting the number of professional players who are nationals of other Member States which those clubs may field in matches.
Je namístě uvést, že toto sdělení o spolupráci z roku 1996 bylo nahrazeno v roce 2002 sdělením Komise o neuložení pokut a jejich snížení v kartelových věcech (Úř. věst. 2002, C 45, s. 3).
The 1996 Leniency Notice was replaced in 2002 by the Commission notice on immunity from fines and reduction of fines in cartel cases (OJ 2002 C 45, p. 3).
Naproti tomu se právem Společenství neřídí pravidla čistě sportovní povahy, a která tedy nesouvisí s hospodářskou činností, jako jsou pravidla ohledně složení národních družstev nebo „pravidla hry“ stanovující délku trvání zápasů nebo počet hráčů na hřišti.
Proceedings economic activity, like the rules on the composition of national teams or ‘the rules of the game’ fixing, for example, the length of matches or the number of players on the field.
Poté, co Soud konstatoval, že Soudní dvůr se nemusel ve věcech týkajících se článku 39 a následujících ES a článku 49 a následujících ES vyjádřit k podřízení sportovních pravidel ustanovením Smlouvy týkajícím se hospodářské soutěže, měl za to, že zásady stanovené judikaturou v oblasti volného pohybu osob a služeb platí rovněž pro ustanovení Smlouvy ES týkající se hospodářské soutěže a naopak.
After noting that the Court of Justice had not, in cases concerning Article 39 EC et seq. and Article 49 EC et seq., had to rule on whether sporting rules are subject to the Treaty provisions on competition, the Court of First Instance considered that the principles identified in respect of free movement of workers and services are equally valid as regards the provisions of the EC Treaty relating to competition and that the opposite is also true.
Z toho vyplývá, že čistě sportovní předpisy nespadají do působnosti ustanovení práva Společenství týkajících se volného pohybu osob a služeb ani do působnosti ustanovení týkajících se hospodářské soutěže.
It follows that purely sporting legislation does not come under either the Community provisions on free movement of persons and services or the provisions on competition.
Soutěžní řízení
Competition procedure
K přístupu ke spisu
Access to the file
Pravidlo, že podniky, které jsou předmětem vyšetřování na základě článků 81 a 82 ES, musejí mít přístup ke spisu Komise, je nyní v právu Společenství jasně uznáno.
The rule that undertakings being investigated under Articles 81 EC and 82 EC must have access to the Commission’s file is now clearly recognised in Community law.
Nachází svůj základ v zásadě rovnosti zbraní, a má tedy základní význam pro výkon práv obhajoby.
That rule has its basis in the principle of equality of arms and is therefore essential to the exercise of the rights of the defence.
Toto pravidlo má nicméně určité meze, které směřují k zachování rozhodovacího procesu Komise nebo legitimních zájmů třetích osob.
None the less, there are limits to the rule, which seek to protect the Commission’s decision-taking process or the legitimate interests of third parties.
Ve výše uvedeném rozsudku Tokai Carbon a další v. Komise Soud nejdříve připomenul, že Komise je povinna umožnit dotčeným podnikům užitečně se bránit proti výtkám formulovaným vůči nim ve sdělení výhrad, zpřístupnit jim celý vyšetřovací spis s výjimkou dokumentů obsahujících obchodní tajemství jiných podniků nebo jiné důvěrné informace a interní dokumenty Komise.
In Tokai Carbon and Others v Commission, cited above, the Court of First Instance first observed that, in order to allow the undertakings concerned to defend themselves effectively against the objections raised against them in the statement of objections, the Commission is required to make available to them the entire investigation file, except for documents containing business secrets of other undertakings, other confidential information and internal documents of the Commission.
Pokud jde o posledně uvedené dokumenty, omezení v přístupu k nim je odůvodněno nezbytností zajistit řádné fungování Komise v oblasti stíhání porušení soutěžních pravidel Smlouvy; interní dokumenty mohou být zpřístupněny, jen pokud to vyžadují výjimečné okolnosti případu na základě závažných indicií, které je povinna předložit zúčastněná strana, a to jak před soudcem Společenství, tak v rámci správního řízení vedeného Komisí.
As regards those internal documents, the restriction of access to them is justified by the need to ensure the proper functioning of the Commission when it deals with infringements of the Treaty competition rules; internal documents can be made available only if the exceptional circumstances of the case so require, on the basis of serious evidence which it is for the party concerned to provide, both before the Community Court and in the administrative procedure conducted by the Commission.
K dosahu sdělení výhrad
The scope of the Statement of Objections
Funkce sdělení výhrad je přesně stanovena: musí umožnit zúčastněným stranám skutečně se seznámit s protiprávními jednáními, která jsou jim vytýkána Komisí, a užitečným způsobem vykonávat svá práva obhajoby.
The function of the Statement of Objections is well established: it must enable those concerned to be fully aware of the conduct in respect of which the Commission criticises them and to exercise their rights of defence effectively.
Tento požadavek je dodržen, pokud konečné rozhodnutí nepřičítá zúčastněným stranám porušení jiná než porušení uvedená ve sdělení výhrad a spočívá na skutečnostech, ke kterým se zúčastněné strany mohly vyjádřit.
That requirement is satisfied where the final decision does not impute to the parties concerned infringements different from those referred to in the statement of objections and sets out only facts in respect of which the parties concerned have had the opportunity to provide an explanation.
V rozsudku ze dne 8. července 2004, Mannesmannröhren-Werke v. Komise [T-44/00, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí; probíhá řízení o opravném prostředku (věc C-411/04 P)], Soud připomenul, že práva obhajoby jsou porušena v případě nesouladu
In its judgment of 8 July 2004 in Case T-44/00 Mannesmannröhren-Werke v Commission, not yet published in the ECR (under appeal, Case C-411/04 P), the Court of First Instance recalled that the rights of the defence are infringed as a result of a discrepancy between the statement of objections and the final decision only where an objection stated in the decision was not set out in the statement of objections in a manner sufficient to enable
Soud prvního stupně
Proceedings
Činnost mezi sdělením výhrad a konečným rozhodnutím pouze za podmínky, že výhrada uvedená v konečném rozhodnutí nebyla ve sdělení výhrad dostatečně vylíčena tak, aby se jeho adresáti mohli bránit.
Court of First Instance the addressees to defend their interests.
V rámci sdělení výhrad je povinnost Komise v tomto směru omezena na vylíčení uvedených výhrad a jasné vyjádření skutkového stavu, ze kterého vychází, jakož i jejich kvalifikacitak,abysejehoadresáti mohli účinně bránit.
The obligation placed on the Commission in connection with a statement of objections is limited to setting out the objections and to specifying clearly the facts upon which it relies and its classification of those facts, so that the addressees of the statement of objections are able to defend their interests.
V tomto ohledu Soud konstatoval, že právní kvalifikaceskutkového stavu uvedená ve sdělení výhrad může být přirozeně pouze předběžná a že pozdější rozhodnutí Komise nemůže být zrušeno pouze z důvodu, že konečné závěry vycházející z tohoto skutkového stavu se neshodují přesně s touto předběžnou kvalifikací.
In that regard, the Court held that the legal classification of the facts made in the statement of objections can, by definition, be only provisional, and a subsequent Commission decision cannot be annulled on the sole ground that the definitive conclusions drawn from those facts do not correspond precisely with that intermediate classification.
Komise totiž musí adresáty sdělení výhrad vyslechnout a popřípadě vzít v úvahu jejich vyjádření, kterým odpovídají na uvedené výhrady a změnit své posouzení právě za účelem dodržení jejich práv obhajoby.
The Commission is required to hear the addressees of a statement of objections and, where necessary, to take account of any observations made in response to the objections by amending its analysis, specifically in order to respect their rights of defence.
Důsledky výslovného uznání skutkového stavu v rámci správního řízení
Consequences of an express acknowledgement of the facts during the administrative procedure
Při neexistenci výslovného uznání ze strany podniku, kterému je vytýkáno porušení soutěžních pravidel, musí Komise prokázat skutkové okolnosti, přičemž podnik může v rámci soudního řízení rozvinout veškeré důvody na svoji obranu, které považuje za užitečné.
Where the undertaking involved in an infringement of the competition rules does not expressly acknowledge the facts, the Commission must prove the facts and the undertaking is free to put forward, in the procedure before the Court, any plea in its defence which it deems appropriate.
Naopak tak tomu není v případě výslovného jasného a přesného uznání skutkových okolností dotčeným podnikem, pokud tento výslovně připustil v rámci správního řízení skutkovou podstatu činů, které jsou mu vytýkány Komisí ve sdělení výhrad, kdy tyto skutečnosti musí být proto považovány za prokázané a podnik je v zásadě nemůže zpochybnit v rámci soudního řízení před Soudem (výše uvedený rozsudek Tokai Carbon a další v. Komise, bod 108).
On the other hand, that is not the case where the undertaking expressly, clearly and specifically acknowledges the facts: where the undertaking explicitly admits during the administrative procedure the substantive truth of the facts which the Commission alleges against it in the statement of objections, those facts must thereafter be regarded as established and the undertaking estopped in principle from disputing them during the procedure before the Court (Tokai Carbon and Others v Commission, cited above, paragraph 108).
Se zřetelem k těmto kritériím se Soud domníval, že takovéto uznání nepředstavuje dovození ze strany Komise na základě souboru nepřímých důkazů, jako je objektivní jednání dotčeného podniku vůči tomuto orgánu při správním řízení a jeho velmi obecná prohlášení o nezpochybnění skutkových okolností (týž rozsudek, bod 109).
In the light of those criteria, the Court considered that an inference made by the Commission on the basis of a range of evidence such as the objective conduct of the undertaking concerned towards the Commission during the administrative procedure and its no-contest statements taken from a wide generality did not constitute such an acknowledgement (ibid., paragraph 109).
Soud tak tímto svým rozhodnutím upřesnil posouzení, ze kterého vycházel ve věcech „lyzínu“ v roce 2003, podle něhož skutkové poznatky, o které se Komise opírala, aby stanovila částku pokuty, nemohou být před Soudem zpochybněny, pokud je žalobce výslovně uznal v rámci správního řízení [rozsudek ze dne 9. července 2003, Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients v. Komise, T-224/00, Recueil 2003, s. II-2597 (probíhá řízení o opravném prostředku, věc C-397/03 P), komentovaný ve Výroční zprávě 2003].
In reaching that decision, the Court made specific reference to the finding made in 2003 in the ‘lysine’ cases that the elements of fact on which the Commission relied in determining the amount of the fine could no longer be called in question before the Court if the applicant expressly acknowledged them during the administrative procedure (Case T-224/00 Archer Daniels Midland and Archer Daniels Midland Ingredients v Commission [2003] ECR II-2597 (under appeal, Case C-397/03 P), commented on in the Annual Report 2003).
Nepřiznání práva na absolutní mlčení
No recognition of an absolute right to silence
Soudní dvůr (rozsudky ze dne 18. října 1989, Orkem v. Komise, 374/87, Recueil 1989, s.
The Court of Justice (Case 374/87
Soud prvního stupně stále rozhodovaly tak, že přiznání takového práva by šlo nad rámec toho, co je nezbytné k zachování práv obhajoby podniků, a představovalo by neodůvodněnou překážku plnění úlohy Komise dohlížet nad dodržováním soutěžních pravidel na společném trhu, a že právo mlčet může být přiznáno jen tehdy, pokud by byl dotčený podnik povinen poskytnout odpovědi, kterými by byl veden k připuštění porušení, jehož existenci je povinna prokázat Komise.
Orkem v Commission [1989] ECR 3283 and Joined Cases C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P to C-252/99 P and C-254/99 P Limburgse Vinyl Maatschappij and Others v Commission [2002] ECR I-8375) and the Court of First Instance (Case T-112/98 Mannesmannröhren-Werke v Commission [2001] ECR II-729) have consistently held that to acknowledge the existence of such a right would be to go beyond what is necessary in order to preserve the rights of defence of undertakings and would constitute an unjustified hindrance to the Commission’s performance of its duty to ensure that the rules on competition within the common market are observed and that a right to silence can be recognised only to the extent that the undertaking concerned would be compelled to provide answers which might involve an admission on its part of the existence of an infringement which it is incumbent upon the Commission to prove.
Z toho bylo vždy vyvozováno, že za účelem zachování užitečného účinku článku 11 nařízení č. 17 je tedy Komise oprávněna uložit podnikům, aby jí poskytly veškeré nezbytné informace ohledně skutečností, které mohou znát, a aby jí podle potřeby předaly relevantní dokumenty, které mají, i když mohou sloužit k prokázání existence protisoutěžního jednání.
It has always been inferred that, in order to ensure the effectiveness of Article 11 of Regulation No 17, the Commission is therefore entitled to compel the undertakings to provide all necessary information concerning such facts as may be known to them and to disclose to the Commission, if necessary, such documents relating thereto as are in their possession, even if the latter may be used to establish the existence of anticompetitive conduct.
Žalobci se nicméně dovolávali rozsudků Evropského soudu pro lidská práva17 ve snaze dosáhnout posunu v judikatuře soudů Společenství ve prospěch svých zájmů.
However, the applicants have not been deterred from invoking the judgments of the European Court of Human Rights 17 in an effort to ensure that the Community case-law develops in a way favourable to their case.
Soud připomenul, že povinnost odpovědět na čistě faktické otázky položené Komisí a vyhovět jejím žádostem o existující dokumenty každopádně nemůže porušovat základní zásadu dodržování práv obhajoby ani zásadu práva na spravedlivý proces, které poskytují v oblasti soutěžního práva ochranu rovnocennou ochraně zajištěné článkem 6 úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod.
In any event, the Court of First Instance observes, the mere fact of being obliged to answer purely factual questions put by the Commission and to comply with its requests for the production of documents already in existence cannot constitute a breach of the principle of respect for the rights of defence or impair the right to fair legal process, which offer, in the specific field of competition law, protection equivalent to that guaranteed by Article 6 of the Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms.
Nic totiž nebrání adresátu žádosti o informace později v rámci správního řízení nebo v průběhu řízení před soudcem Společenství prokázat, že skutkové okolnosti uvedené v jeho odpovědích nebo předaných dokumentech mají jiný dosah než dosah, ze kterého vycházela Komise.
There is nothing to prevent the addressee of a request for information from showing, whether later during the administrative procedure or in proceedings before the Community Courts, when exercising his rights of defence, that the facts set out in his replies or the documents produced by him have a different scope from that ascribed to them by the Commission.
Rozsudek Funke ze dne 25. února 1993 (řada A č. 256/A, § 44a), rozsudek Saunders v. Spojené království ze dne 17. prosince 1996 (Sbírka rozsudků a rozhodnutí, 1996-VI, s.
Funke v France judgment of 25 February 1993, Series A No 256-A, § 44a; Saunders v United Kingdom judgment of 17 December 1996, Reports of judgments and decisions, 1996-VI, p.
2044) a rozsudek J.B. v. Švýcarsko ze dne 3. května 2001 (dosud nezveřejněný ve Sbírce rozsudků a rozhodnutí).
2044; and J.B. v Switzerland judgment of 3 May 2001, not yet published in the Reports of judgments and decisions.
Činnost zamítla žádost o výjimku 27 let po oznámení dohody v roce 1973, toto porušení nemělo žádný dopad na legalitu zamítnutí žádosti o výjimku.
In that case, although the Commission flagrantly breached its obligation to comply with such a timelimit when examining an application for exemption under Article 81(3) EC when it rejected an application for exemption 27 years after an agreement was notified to it in 1973, the Court of First Instance held that that breach had not affected the lawfulness of the rejection of the application for exemption.
Pokud jde o lhůtu více než čtyři roky k prošetření stížnosti podané soutěžitelem strany, která oznámila dotčené dohody, Soud ji nepovažoval za příliš dlouhou s ohledem na složitost věci, která se týkala několika členských států a vztahovala se na pět porušení, a nutnost vyhotovit druhé sdělení výhrad.
As regards the period of more than four years taken to investigate the complaint lodged by a competitor of the party which notified the agreements in issue, the Court of First Instance did not find it excessive, given the complexity of the case, which involved several Member States and covered five heads of infringement, and the need to draw up a second statement of objections.
Důkaz porušení článku 81 ES
Proof of the infringement of Article 81 EC
Je věcí Komise prokázat skutečnosti zakládající porušení článku 81 ES (rozsudek Soudního dvora ze dne 8. července 1999, Komise v. Anic Partecipazioni, C-49/92 P, Recueil 1999, s. I-4125, bod 86).
It is for the Commission to demonstrate the circumstances constituting an infringement of Article 81 EC (Case C-49/92 P Commission v Anic Partecipazioni [1999] ECR I-4125, paragraph 86).
Námitky žalobkyň ve věcech „ocelových bezešvých trubek“ přispěly k objasnění některých aspektů týkajících se jednak vyžadované úrovně důkazů a jednak důkazního břemene před Soudem, pokud jsou důkazní materiály předložené Komisí zpochybňovány sankcionovanými podniky.
The challenges mounted by the applicants in the ‘seamless steel tubes and pipes’ cases helped to clarify a number of aspects relating to the level of proof required and also to the burden of proof before the Court of First Instance when the evidence adduced by the Commission is disputed by the undertakings concerned.
V těchto věcech Komise neprokázala celou délku trvání porušení.
In those cases, the Commission had not adduced evidence of the entire duration of the infringement.
Pokud jde o trvání porušení, Komise měla za to, že ačkoli se Evropsko-japonský klub scházel již od roku 1977, je pro účely stanovení výše pokut třeba jako začátek porušení stanovit rok 1990, neboť v letech 1977 až 1990 existovaly mezi Evropským společenstvím a Japonskem dohody o sebeomezeních vývozu.
In order to determine the duration of the infringement, the Commission took the view that, although the Europe-Japan club had first met in 1977, 1990 should be taken as the starting date of the infringement because, between 1977 and 1990, agreements on the voluntary restraint of exports had been concluded between the European Community and Japan.
Soud poznamenal, že žádný z účastníků řízení nezpochybnil stanovisko Komise spočívající v nestanovení začátku porušení na rok 1977 z důvodu existence těchto dohod.
The Court noted that none of the parties had challenged the Commission’s position, consisting in not setting the starting date of the infringement as 1977 because of the existence of the voluntary restraint agreements.