natgillin/translations-raw huggingface dataset:
– rozhodnutí přijatých výběrovými komisemi, jimiž byla uchazečům odepřena účast na zkouškách ve výběrových řízeních (rozsudky ze dne 20. ledna 2004, Briganti v. Komise, T-195/02; ze dne 19. února 2004, Konstantopoulou v. Soudní dvůr, T-19/03; ze dne 25. března 2004, Petrich v. Komise, T-145/02; ze dne 21. října 2004, Schumann v. Komise, T-49/03; ze dne 26. října 2004, Falcone v. Komise, T-207/02, a ze dne 28. října 2004, Lutz Herrera v. Komise, T-219/02 a T-337/02, dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí), kterými byly uděleny vylučující známky (rozsudek ze dne 9. listopadu 2004, Vega Rodríguez v. Komise, T-285/02 a T-395/02, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí) nebo kterými zkušební komise výběrového řízení odmítla zapsat žalobce na seznam rezerv (rozsudky ze dne 28. dubna 2004, Pascall v. Rada, T-277/02, a ze dne 10. listopadu 2004, Vonier v. Komise, T-165/03, dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí);
– decisions taken by competition selection boards not to admit candidates to tests (judgments of 20 January 2004 in Case T-195/02 Briganti v Commission, of 19 February 2004 in Case T-19/03 Konstantopoulou v Court of Justice, of 25 March 2004 in Case T-145/02 Petrich v Commission, of 21 October 2004 in Case T-49/03 Schumann v Commission, of 26 October 2004 in Case T-207/02 Falcone v Commission and of 28 October 2004 in Joined Cases T-219/02 and T-337/02 Lutz Herrera v Commission, none yet published in the ECR), awarding a number of marks
Činnost úředníka (rozsudky ze dne 3. března 2004, Vainker a Vainker v. Parlament, T-48/01, a ze dne 14. října 2004, I v. Soudní dvůr, T-256/02, a Sandini v. Soudní dvůr, T-389/02, dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí).
Other judgments rule on claims for compensation for the damage suffered as a result of delay in drawing up staff reports (judgments of 6 July 2004 in Case T-281/01 Huygens v Commission and of 30 September 2004 in Case T-16/03 Ferrer de Moncada v Commission, neither yet published in the ECR), or as a result of an occupational disease of an official (judgments of 3 March 2004 in Case T-48/01 Vainker and Vainker v Parliament and of 14 October 2004 in Case T-256/02 I v Court of Justice and in Case T-389/02 Sandini v Court of Justice, none yet published in the ECR).
Je třeba uvést rovněž rozsudky ze dne 5. října 2004, Sanders a další v. Komise (T-45/01) a Eagle v. Komise (T-144/02) (dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí), kterými byly žalované orgány odsouzeny k náhradě škody vzniklé žalobcům tím, že nebyli zaměstnáni jako dočasní zaměstnanci Společenství pro výkon své činnosti ve společném podniku Joint European Tours (JET).
Also of interest are the judgments of 5 October 2004 in Case T-45/01 Sanders and Others v Commission and in Case T-144/02 Eagle v Commission, neither yet published in the ECR, which order the defendant institution to pay damages for the loss sustained by the applicants as a result of the fact that they were not recruited as temporary servants of the Communities during the time they worked at the Joint European Tours (JET) Joint Undertaking.
Soudní agenda v oblasti náhrady škody 55
Actions for damages 55
Založení mimosmluvní odpovědnosti Společenství za protiprávní jednání je podmíněno splněním tří podmínek, a sice protiprávností jednání vytýkaného orgánům Společenství, vznikem skutečné škody a existencí příčinné souvislosti mezi tímto jednáním a touto škodou.
For the Community to incur non-contractual liability for an unlawful act, three conditions must be fulfilled: the conduct alleged against the Community institutions must be unlawful, there must be actual damage and there must be a causal link between that conduct and that damage.
Tyto tři podmínky založení odpovědnosti byly považovány za splněné ve věci, ve které byl vydán mezitímní rozsudek ze dne 23. listopadu 2004, Cantina sociale di Dolianova a další v. Komise (T-166/98, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí).
The concurrence of those three conditions allowing the non-contractual liability of the Community to be incurred was regarded as established by the Court in its interlocutory judgment of 23 November 2004 in Case T-166/98 Cantina sociale di Dolianova and Others v Commission, not yet published in the ECR.
Jelikož v případě ostatních žalob na náhradu škody nebyla splněna jedna nebo více těchto podmínek, Soud všechny ostatní žaloby podané na základě článku 288 ES zamítl.
As one or more of those conditions were not met in the other actions for damages, the Court of First Instance dismissed all the other actions brought under Article 288 EC.
Pokud jde o podmínku spočívající v protiprávnosti jednání vytýkaného orgánům Společenství, v rozsudku ze dne 10. února 2004, Afrikanische Frucht-Compagnie a Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. v. Komise (T-64/01 a T-65/01, dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí), a ve výše uvedeném rozsudku ze dne 23. listopadu 2004, Cantina sociale di Dolianova a další v. Komise, bylo připomenuto, že judikatura vyžaduje, aby bylo prokázáno dostatečně závažné porušení právního pravidla, jehož cílem je přiznání práv jednotlivcům (rozsudek Soudního dvora ze dne 4. července 2000, Bergaderm a Goupil v. Komise, C-352/98 P, Recueil, s. I-5291). Rozhodující kritérium pro posouzení, zda porušení může být považováno za dostatečně závažné, je splněno, jestliže dotyčný orgán Společenství překročil zjevným a závažným způsobem meze, které jsou stanoveny pro jeho posuzovací pravomoc. Jestliže tento orgán má pouze podstatně omezený prostor pro uvážení, či dokonce žádný prostor pro uvážení nemá, může prosté porušení práva Společenství postačit k tomu, aby založilo existenci dostatečně závažného porušení. Pojem „právního pravidla, jehož cílem je přiznání práv jednotlivcům“ byl předmětem několika posouzení Soudu.
As regards the condition that the conduct alleged against the Community institutions should be unlawful, it was recalled in the judgment of 10 February 2004 in Joined Cases T-64/01 and T-65/01 Afrikanische Frucht-Compagnie and Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. v Commission, not yet published in the ECR, and in Cantina sociale di Dolianova and Others v Commission, cited above, that the case-law requires that a sufficiently serious breach of a rule of law intended to confer rights on individuals 55
Kromě soudní agendy v oblasti veřejné služby Společenství.
The expression ‘rule of law intended to confer rights on individuals’ has been analysed on several occasions by the Court of First Instance.
Naopak ve výše uvedeném rozsudku Cantina sociale di Dolianova a další v. Komise měl Soud za to, že cílem zásady zákazu bezdůvodného obohacení, jakož i zásady zákazu diskriminace je přiznání práv jednotlivcům.
Finally, the order of 7 June 2004 in Case T-338/02 Segi and Others v Council, not yet published in the ECR (under appeal, Case C-355/04 P) 56 is interesting and important.
Porušení těchto zásad Komisí bylo kvalifikováno jako dostatečně závažné, což je závěr, k němuž Soud nedošel v žádném jiném případě žaloby na náhradu škody, o kterých v roce 2004 rozhodoval.
By their action, the applicants seek compensation for damage suffered as a result of their being included in the list annexed to Council Common Position 2001/931/CFSP of 27
Krom toho Soud ve výše uvedeném rozsudku Afrikanische Frucht-Compagnie a Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. v. Komise připomenul podmínky založení mimosmluvní odpovědnosti Společenství z důvodu jednání, které není protiprávní, za předpokladu, že by takový režim měl být v právu Společenství uznán (viz rovněž k této otázce Výroční zprávy 2001, 2002 a 2003). S odkazem na svá předchozí rozhodnutí se tak Soud domníval, že by tato odpovědnost předpokládala splnění třech podmínek, a sice skutečnou existenci tvrzené škody, příčinnou souvislost mezi touto škodou a jednáním vytýkaným orgánům Společenství, jakož i neobvyklý a zvláštní charakter škody, přičemž škoda je „zvláštní“, pokud postihuje zvláštní kategorii hospodářských subjektů nepřiměřeným způsobem ve vztahu k ostatním subjektům, a škoda je „neobvyklá“, pokud překračuje meze hospodářského rizika, které je vlastní činnostem v daném odvětví, aniž by jednání, které představuje původ dovolávané škody bylo odůvodněno obecným hospodářským zájmem. V daném případě měl Soud za to, že „kvalifikovaná“ škoda nebyla zjevně prokázána. Konečně důležité a zajímavé je usnesení ze dne 7. června 2004, Segi a další v. Rada [T-338/02, dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí; probíhá řízení o opravném prostředku (věc C-355/04 P)] 56
Holding that the provision 59 of the Common Position which affects the applicants entails no measure coming under the CFSP and that, therefore, Article 34 of the Treaty on European Union is the only relevant legal basis as regards the measures which, it is claimed, give rise to the alleged damage, the Court of First Instance declared that it was clear that it had no jurisdiction to take cognisance of the action for damages since the only remedies provided for under Title VI of the Treaty on European Union are a reference for a preliminary ruling, an action for annulment and a ruling in disputes between Member States and, therefore, there is no provision for an action for damages under Title VI. The Court of First Instance points out that the fact that the applicants ‘probably have no effective judicial remedy’ cannot of itself found a claim to Community jurisdiction proper in a legal system based on the principle of specific jurisdiction.
27. prosince 2001 o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu57, aktualizovaný společnými postoji 2002/340 a 2002/462 58.
The number of applications for interim relief submitted in 2004 was lower than for the previous year, since 26 were registered, compared with 39 in 2003.
Společný postoj 2001/931/SZBP byl přijat na základě článku 15 Smlouvy o Evropské unii, který je součástí hlavy V této smlouvy, nazvané „Ustanovení o společné zahraniční a bezpečnostní politice“ (SZBP), a článku 34 Smlouvy o Evropské unii, který je součástí hlavy VI téže smlouvy, nazvané „Ustanovení o policejní a soudní spolupráci v trestních věcech“ (běžně označována jako spravedlnost a vnitřní záležitosti) (SVZ).
Contrary to what had been observed in 2002, the fall in the number of applications for interim relief was not offset by a large number of applications for expedited procedures in the main proceedings, since, as indicated previously, only 13 applications for expedited procedure were lodged.
Viz rovněž usnesení z téhož dne, Gestoras Pro-Amnistía a další v. Rada [T-333/02, dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí; probíhá řízení o opravném prostředku (věc C-354/04 P)].
See also the order of the same date in Case T-333/02 Gestoras Pro-Amnistía and Others v Council, not yet published in the ECR; under appeal, Case C-354/04 P.
Společné postoje 2002/340/SZBP a 2002/462/SZBP přijaté Radou na základě článků 15 a 34 Smlouvy o Evropské unii, ze dne 2. května a 17. června 2002 (Úř. věst. L 116, s. 75, a Úř. věst. L 160, s. 32).
Common Positions 2002/340/CFSP and 2002/462/CFSP adopted by the Council pursuant to Articles 15 and 34 of the Treaty on European Union of 2 May and 17 June 2002 respectively (OJ 2002 L 116, p.
Jednalo se o článek 4, podle kterého si členské státy vzájemně v co nejširší míře pomáhají prostřednictvím policejní a soudní spolupráce v trestních věcech v rámci hlavy VI Smlouvy o Evropské unii při předcházení teroristickým činům a boji proti nim.
Namely, Article 4, according to which the Member States are, through police and judicial cooperation in criminal matters within the framework of Title VI of the Treaty on European Union, to afford each other the widest possible assistance in preventing and combating terrorist acts.
Činnost jelikož jediné právní prostředky upravené v rámci hlavy VI Smlouvy o Evropské unii odpovídají řízení o předběžných otázkách, žalobám na neplatnost a řešení sporů mezi členskými státy, a že v důsledku toho není žádná žaloba na náhradu škody v rámci této hlavy VI upravena.
The President of the Court of First Instance, in his capacity as judge responsible for granting interim relief, completed 34 interim relief cases.
Soud zdůraznil, že skutečnost, že žalobci „nemají pravděpodobně k dispozici žádný efektivní procesní prostředek“, nemůže sama o sobě zakládat vlastní pravomoc Společenství v právním systému spočívajícím na zásadě svěřených pravomocí.
Apart from cases in which provisional measures were ordered for a limited period (orders of 21 January 2004 in Case T-217/03 R FNCBV v Commission and Case T-245/03 R FNSEA and Others v Commission and of 12 May 2004 in Case T-198/01 R III Technische Glaswerke Ilmenau v Commission, none yet published in the ECR) and the cases in which suspension of operation pending final judgment was granted, the applications with which the President dealt in 2004 were dismissed, in particular the application by the Autonomous Region of the Azores for suspension of the new fisheries rules applicable to Azorean waters (order of 8 July 2004 in Case T-37/04 R Região autónoma dos Açores v Council, not yet published in the ECR) and the application by Microsoft.
Pokud jde o žalobu na náhradu škody žalobců v rozsahu, v němž se domáhali určení neoprávněného zásahu Rady, pokud jde o oblast SVZ, do pravomocí Společenství, Soud určil, že je příslušný rozhodnout, ale posoudil žalobu jako zjevně právně neopodstatněnou, jelikož relevantním právním základem pro přijetí ustanovení, které jim způsobilo škodu, byl ve skutečnosti článek 34 Smlouvy o Evropské unii.
In the latter case, the President of the Court of First Instance, by order of 22 December 2004 in Case T-201/04 R Microsoft v Commission, not yet published in the ECR, the President of the Court of First Instance found that the evidence adduced by Microsoft was not sufficient to show that the immediate enforcement of the remedies imposed by the Commission might cause Microsoft serious and irreparable damage.
Návrhy na předběžná opatření
The Commission also fined Microsoft more than EUR 497 million.
Počet návrhů na předběžná opatření podaných v roce 2004 je relativně nižší ve srovnání s počtem za předchozí rok, neboť jich bylo zapsáno do rejstříku 26 oproti 39 v roce 2003.
The first type of conduct concerned Microsoft’s refusal to provide its competitors with certain ‘interoperability information’ and to authorise its use in the development and distribution of products competing with its own products on the work group server operating system market during the period October 1998 to the date of adoption of the decision.
Je třeba uvést, že na rozdíl od toho, jak tomu bylo v roce 2002, není snížení počtu návrhů na předběžná opatření vyrovnáno zvýšeným počtem návrhů na rozhodnutí ve zrychleném řízení ve věcech v hlavních řízeních, neboť, jak bylo uvedeno výše, v tomto smyslu bylo podáno jen třináct návrhů.
By way of remedy, the Commission ordered Microsoft to disclose the ‘specifications’ for its client-to-server and server-to-server communications protocols to any undertaking wishing to develop and distribute work group server operating systems.
Předseda Soudu, jakožto soudce příslušný pro rozhodování o předběžných opatřeních, ukončil 34 věcí v řízení o předběžných opatřeních.
The specifications describe certain characteristics of a program and must therefore be distinguished from the program’s ‘source code’, which designates the software code actually run by the computer.
Původ této věci leží v rozhodnutí Komise ze dne 24. března 2004 konstatujícím, že Microsoft porušila článek 82 ES tím, že se dopustila ve dvou různých případech zneužití dominantního postavení.
On 7 June 2004, Microsoft brought an action before the Court of First Instance for annulment of the Commission’s decision (Case T-201/04).
Komise Microsoft uložila pokutu ve výši více než 497 milionů EUR.
On 25 June 2004, Microsoft sought suspension of operation of the remedies imposed by that decision.
Rozhodnutí Komise C(2004) 900 konečné ze dne 24. března 2004 o řízení k uplatnění článku 82 ES (věc COMP/C-3/37.792)
Commission Decision C(2004) 900 final of 24 March 2004 relating to a proceeding under Article 82 of the EC Treaty (Case COMP/C-37.792 Microsoft).
Dne 7. června 2004 podala společnost Microsoft k Soudu žalobu na zrušení rozhodnutí Komise (věc T-201/04). Dne 25. června 2004 podala společnost Microsoft návrh na odklad vykonatelnosti opatření na nápravu uložených tímto rozhodnutím.
In his order of 22 December 2004, the President of the Court of First Instance, after examining the circumstances of the case, held that Microsoft had not shown that it might suffer serious and irreparable damage if the contested decision should be enforced.
Ohledně odmítnutí poskytnutí informací týkajících se interoperability měl předseda za to, že věc v hlavním řízení nastoluje několik zásadních otázek týkajících se podmínek, za kterých může Komise důvodně dojít k závěru, že odmítnutí zpřístupnit informace představuje zneužití dominantního postavení v rozporu s článkem 82 ES.
As regards the refusal to provide the interoperability information, the President considered that the main action raised a number of questions of principle relating to the conditions in which the Commission is justified in concluding that a refusal to disclose information constitutes an abuse of a dominant position contrary to Article 82 EC.
Předseda Soudu zdůraznil, že přísluší pouze soudci ve věci samé tyto otázky vyřešit, a došel k závěru, že žaloba na zrušení podaná Microsoft není na první pohled neopodstatněná a že podmínka týkající se fumus boni juris (spočívající v posouzení opodstatněnosti žaloby v hlavním řízení z prvního pohledu) je v důsledku toho splněna.
Emphasising that it is solely for the court dealing with the substance of the application to answer those questions, the President of the Court of First Instance concluded that the application for annulment lodged by Microsoft was not at first sight unfounded and that the prima facie requirement (which entails an assessment of whether the main action is prima facie well founded) was therefore satisfied.
Nicméně předseda Soudu rozhodl, že podmínka naléhavosti není splněna, neboť Microsoft neprokázala, že zpřístupnění informací, které byly až do té doby utajovány, by jí způsobilo vážnou a nenapravitelnou škodu.
However, the President of the Court of First Instance held that the condition relating to urgency was not satisfied, since Microsoft had not adduced evidence that disclosure of the information thus far kept secret would cause serious and irreparable harm.
Po skutkovém přezkumu konkrétních důsledků zpřístupnění, jak byly tvrzeny společností Microsoft, předseda zejména konstatoval, že zpřístupnění informace do té doby tajné nutně nezpůsobuje vznik vážné újmy a že s ohledem na okolnosti daného případu takováto újma není prokázána.
Following a factual examination of the actual consequences of disclosure as alleged by Microsoft, the President found, in particular, that disclosure of information thus far kept secret does not necessarily entail serious harm and that, regard being had to the circumstances of the case, such damage had not been demonstrated in the present case.
Microsoft rovněž neprokázala zaprvé, že používání zpřístupněných informací jejími konkurenty by vedlo k tomu, že by se tyto informace staly veřejně dostupnými, zadruhé, že by ponechání konkurenčních produktů v distribučních sítích po případném zrušení napadeného rozhodnutí představovalo vážnou a nenapravitelnou újmu, zatřetí, že by konkurenti Microsoft mohli „naklonovat“ její produkty, začtvrté, že by Microsoft musela
Nor had Microsoft demonstrated, first, that the use of the disclosed information by its competitors would have the effect of placing the information in the public domain; second, that the fact that the competing products would remain in distribution channels after annulment of the decision would constitute serious and irreparable damage; third, that Microsoft’s competitors would be able to ‘clone’ its products; fourth, that Microsoft would have to make a fundamental change to its business policy; and, fifth, that the decision would cause an irreversible development on the market.
Pokud jde o vázaný prodej Windows a Windows Media Player, předseda se nejprve domníval, že některé argumenty Microsoft nastolují složité otázky, jako je otázka protisoutěžního účinku vázaného prodeje plynoucího z „nepřímých síťových účinků“, jejichž řešení je věcí rozhodnutí Soudu v hlavní věci.
As regards the tying of Windows and Windows Media Player, the President considered, first of all, that certain of Microsoft’s arguments raised complex issues, such as that of the anticompetitive effect of the tying resulting from ‘indirect network effects’, which it was for the Court of First Instance to resolve in the main action.
Předseda došel k závěru, že podmínka týkající se fumus boni juris je splněná a přezkoumal naléhavost nařízení navrhovaného odkladu vykonatelnosti.
The President concluded that the prima facie requirement was satisfied and then considered whether the requested suspension must be ordered as a matter of urgency.
Po provedení skutkové analýzy údajné škody rozhodl, že Microsoft neprokázala konkrétním způsobem, že jí hrozí vážná a nenapravitelná újma z důvodu zásahu do její obchodní svobody a dobré pověsti.
On the basis of a factual analysis of the alleged damage, the President held that Microsoft had not demonstrated in concrete terms that it might suffer serious and irreparable damage owing to interference with its commercial freedom or harm to its reputation.
Obsah činnosti Soudu prvního stupně Evropských společenství
Table of Contents for the Proceedings of the Court of First Instance in 2004
I. SOUDNÍ AGENDA V OBLASTI PŘEZKUMU LEGALITY .........................................77
I. PROCEEDINGS CONCERNING THE LEGALITY OF MEASURES....................... 79
Přezkum důvodu veřejného pořádku z úřední povinnosti................................78 ................................78
Raising of an absolute bar to proceedings by the Court of its own motion............................................................................................................. 81
B. Přípustnost žalob podaných na základě článku 230 ES .....................................80
B. Admissibility of actions brought under Article 230 EC..........................................83
Lhůta pro podání žaloby..................................................................................81 ..................................................................................81
Timelimit for bringing an action...................................................................... 84
C. Pravidla hospodářské soutěže použitelná na podniky .........................................86
86 b) Measures of general application................................................................ 88
– K přístupu ke spisu ..................................................................................88
Points raised in the case-law on the scope of Article 81 CE.......................... 90 a) Scope ratione materiae..............................................................................
– Důsledky výslovného uznání skutkového stavu v rámci správního řízení ......................................................................................89
90 b) Competition procedure................................................................................91
– Nepřiznání práva na absolutní mlčení ....................................................89
– Access to the file ....................................................................................91
Činnost d) Pokuty.........................................................................................................92 .........................................................................................................92
– Consequences of an express acknowledgement of the facts during the administrative procedure...................................................................92
– Ke sdělení o spolupráci............................................................................95 ............................................................................95
Court of First Instance d) Fines...........................................................................................................95