natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Za těchto podmínek musí soud přihlédnout k vůli vnitrostátního zákonodárce, který si přál rychlé provedení, a vykládat prováděcí ustanovení v souladu se směrnicí 10.
In those circumstances, in interpreting the implementing provisions in accordance with the Directive, the court must take account of the intention of the national legislature which sought rapid implementation.
I-7411, bod 50), potvrzený poté zejména v rozsudku ze dne 8. května 2003, ATRAL (C-14/02, Recueil, s. I-4431, bod 58).
7 — Case C-129/96 [1997] ECR I-7411, paragraph 50, since confirmed by, inter alia, Case C-14/02 ATRAL [2003] ECR I-4431, paragraph 58.
9 — Výše citovaný rozsudek Pfeiffer a další (bod 113).10 — Výše citované rozsudky Pfeiffer a další a Adeneler a další.
9 — Pfeiffer and Others, paragraph 113.10 — Pfeiffer and Others and Adeneler and Others.
8 — Výše citovaný rozsudek Adeneler a další (bod 123).
8 — Adeneler and Others, paragraph 123.
Soudní dvůr je v podstatě žádán, aby určil, od jaké operace může být platba uskutečněná bankovním převodem považována za správně provedenou v rámci určité obchodní transakce, a tudíž nemůže vést k platbě úroků z prodlení ve smyslu směrnice 2000/35.
The Court is asked essentially to determine on the basis of which operation a payment made by bank transfer may be regarded as correctly executed in the context of a commercial transaction and, accordingly, as not giving rise to the charging of interest for late payment within the meaning of Directive 2000/35.
Na podporu tohoto tvrzení lze rovněž uvést, že tento požadavek se dokonale začleňuje do rámce cíle zajistit účinnou ochranu věřitele proti opožděným platbám, jak jasně vyplývá ze sedmého, šestnáctého, devatenáctého a dvacátého bodu odůvodnění směrnice 2000/35, neboť zmíněné opožděné platby představují „překážku řádného fungování vnitřního trhu“ 11.
In support of that argument, it will also be noted that that requirement tallies perfectly with the objective of ensuring that creditors have effective protection against late payment, as is clear from recitals 7, 16, 19 and 20 in the preamble to Directive 2000/35, late payment constituting ‘an obstacle to the proper functioning of the internal market’.
Jak doslovný, tak teleologický výklad tedy prima facie svědčí ve prospěch požadavku skutečné platby splatné částky v tom smyslu, že příjemce musí mít možnost disponovat částkou připsanou na jeho účet.
11The textual and teleological interpretations thus, at first sight, concur in favour of the requirement of effective payment of the amount due in the sense that the beneficiary should have at his disposal the amount credited to his account.
3 odst. 1 písm. c) bodu ii) směrnice 2000/35 a mají za to, že toto ustanovení ukládá dlužníku povinnost zajistit, aby věřitel mohl splatnou částkou včas disponovat.
The claimant and the Commission of the European Communities argue for a rigorous interpretation of Article 3(1)(c)(ii) of Directive 2000/35, taking the view that the provision requires the debtor to ensure that the creditor has the amount due at his disposal on the due date.
Jinými slovy, pouze okamžik, kdy jsou finanční prostředky fakticky připsány na účet věřitele, může prodlení ukončit nebo zamezit platbě úroků z prodlení.
In other words, only when the funds are actually credited to the creditor’s account will entitlement to payment of interest for late payment be brought to an end or avoided.
Tento výklad však zatěžuje dlužníka odpovědností, kterou není jak se zdá povinen nést.
However, that interpretation imposes a responsibility on the debtor which does not appear to be his.
Zavazuje totiž dlužníka, aby s přesností předvídal lhůty nezbytné pro provedení transakce jednotlivými na ní se podílejícími finančními institucemi.
It requires him to anticipate exactly the time necessary for the transaction to be handled by the various financial institutions involved.
I když lze mít přitom za to, že příkazce musí nést odpovědnost za prodlení přičitatelné jeho finanční instituci, totéž neplatí pro prodlení vyvolané finanční institucí věřitele nebo samotným
Although the view may be taken that the originator of the transfer must accept responsibility for delays in payment attributable to his financial institution, that
11 — Viz zejména devátý a desátý bod odůvodnění směrnice 2000/35, jak byly uvedeny již v doporučení Komise 95/198/ES ze dne 12. května 1995 o platebních lhůtách v obchodních transakcích (Úř. věst. L 127, s. 19).
11 — See, inter alia, recitals 9 and 10 in the preamble to Directive 2000/35 as set out in Commission Recommendation 95/198/EC of 12 May 1995 on payment periods in commercial transactions (OJ 1995 L 127, p. 19).
Je pravda, že doslovný výklad uvedeného článku ve většině jazykových verzí jak se zdá potvrzuje tento postoj, když uvádí, že věřitel má právo na úroky z prodlení, pokud „neobdržel splatnou částku včas“.
It is true that a literal interpretation of the article, in most language versions, appears to confirm that position by stating that the creditor is entitled to interest for late payment if he ‘has not received the amount due on time’.
To, že zákonodárce Společenství zvolil toto slovo, vybízí totiž k úsudku, že k tomu, aby došlo k ukon-
The choice of that verb by the Community legislature leads to the view that
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA M. POIARESE MADURA – VĚC C-306/06 okolnosti, za kterých dlužník není za prodlení odpovědný, neurčité.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-306/06 parts of Article 3(1)(c)(ii), between the principle and the exception, which leaves open the circumstances in which the debtor will not be held responsible for the delay.
Takový výklad je ostatně v rozporu s výkladem zvoleným směrnicí Evropského parlamentu a Rady 97/5/ES ze dne 27. ledna 1997 o přeshraničních převodech 12, podle něhož odpovědnost finanční instituce příjemce v případě opožděné platby musí nést věřitel, a nikoli dlužník 13.
Furthermore, such an interpretation is contrary to that adopted by Direct- ive 97/5/EC of the European Parliament and of the Council of 27 January 1997 on crossborder credit transfers, 12 according to which responsibility for late payment caused by the financial institution of the beneficiary must be accepted by the creditor and not by the debtor. 13
Takový výklad musí být podle mého názoru vyloučen ze dvou hlavních důvodů.
It seems to me that such an interpretation must be excluded for two main reasons.
Zaprvé, navzdory zřetelnému pokroku v oblasti lhůt a transparentnosti bankovních transakcí 14není v současnosti možné, aby dlužník s jistotou určil datum, kdy finanční instituce věřitele převede prostředky na účet věřitele.
Firstly and despite clear progress on delays and transparency in banking transactions, 14it remains impossible, at the present time, for the debtor accurately to determine the date on which the creditor’s financial institution will transfer the funds to the creditor’s account.
Povýšit požadavek, který může každopádně spočívat pouze na odhadu, na úroveň zásady tudíž porušuje zásadu právní jistoty.
Accordingly, to elevate into a principle a requirement that, in any event, can be based only on an estimation undermines the principle of legal certainty.
Uvedený přístup by navíc mohl být, v závislosti na kritériích stanovených pro určení neexistence odpovědnosti dlužníka, zdrojem právní nejistoty jak pro dlužníka, tak pro věřitele.
What is more, according to the criteria adopted to determine whether the debtor is not responsible, the approach indicated is liable to be a source of legal uncertainty both for the debtor and for the creditor.
Řešení lze nicméně nalézt ve druhé části článku předloženého k výkladu Soudního dvora, podle které věřitel, který neobdržel splatnou částku včas, má právo na úroky z prodlení, „s výjimkou případu, kdy za takové prodlení není dlužník odpovědný“. Na jednání tak Komise zastávala názor, že čl.
Nevertheless, the solution could be found in the second part of the article submitted for interpretation by the Court, according to which a creditor who has not received the amount due on time is entitled to interest for late payment, ‘unless the debtor is not responsible for the delay’.
1 písm. c) bod ii), a to mezi zásadou a výjimkou ponechávající
However, such a reading supposes a split between the two
14 — V tomto ohledu se lze odvolat na zprávu Komise Evropskému parlamentu a Radě o uplatnění směrnice 97/5 (KOM/2002/663 konečná).
14 — In this regard, reference may be made to the Report from the Commission to the European Parliament and to the Council on the application of Directive 97/5 (COM/2002/663 final).
Tato zpráva tedy uvádí, že téměř 90 % převodů došlo na místo určení ve stanoveném čase a 8 % došlo do tří dnů po uvedeném datu (bod 3.7.2.1).
This report thus states that nearly 90% of credit transfers arrived within the time indicated by the executing institution. A further 8% arrived within 3 days after the time indicated (paragraph 3.7.2.1).
Krom toho je zjištěno, že tyto převody trvaly v průměru 2,97 dnů; 95,4 % došlo do šesti pracovních dnů v souladu se standardní lhůtou stanovenou ve směrnici 97/5 (bod 3.8.2).
Furthermore, it is established that transfers took on average x2.97 days. 95.4% of transfers arrived within 6 working days, which is the default time specified in Directive 97/5 (paragraph 3.8.2).
Návrh rovněž usiluje o to, aby plátcův poskytovatel platebních služeb připsal na platební účet příjemce částku uvedenou v platebním příkazu nejpozději do konce prvního pracovního dne po okamžiku přijetí (článek 60).
The draft also seeks to require the payer’s payment service provider to credit the payee’s payment account at the latest at the end of the first working day following the point in time of acceptance (Article 60).
7 odst. 3 směrnice 97/5.
13 — See, inter alia, Article 6(2) and (3) and Article 7(3) of Directive 97/5.
01051 TELECOM povinnosti, rovněž tak věřitel by mohl být nucen nést riziko, které nemůže mít pod kontrolou, pokud by prodlení bylo přičitatelné finanční instituci dlužníka.
01051 TELECOM the principle of equality that the definition of responsibility with regard to late payment thus represents an autonomous Community law definition which is to be interpreted in a uniform manner.
jednotného uplatňování práva Společenství, tak zásady rovného zacházení vyplývá, že pojem odpovědnosti v oblasti opožděných plateb tudíž představuje autonomní pojem práva Společenství, který musí být vykládán jednotně 15.
15 may find it impossible to determine the point from which he is free of his obligation, the creditor too could be forced to accept a risk which he cannot control, where delays in payment were caused by the debtor’s financial institution.
V poslední řadě je každopádně třeba připomenout, že směrnice 2000/35 byla přijata na základě článku 95 ES.
Lastly, in any event, I would point out that the Directive was adopted on the basis of Article 95 EC.
V důsledku toho je hlavním cílem, který sleduje, vskutku sblížení právních předpisů členských států.
Consequently, the main object- ive which it pursues is indeed the approximation of the laws of the Member States.
Za tímto účelem usiluje o odstranění překážek řádného fungování vnitřního trhu, které plynou zejména z rozdílů mezi vnitro -státními právními řády. Výklad čl.
To that end, it seeks to eliminate obstacles to the smooth running of the internal market arising in particular as a result of divergences between the national legal orders.
3 odst. 1 písm. c) bodu ii), který by ponechal na členských státech, aby vymezily pojem „obdržení splatné částky včas“, stejně jako případy, kdy je odpovědnost dlužníka v oblasti opožděných plateb vyloučena, by přitom, jak již bylo zdůrazněno, opětovně zavedl nerovnosti mezi vnitrostátními právními úpravami, kterým chtěl zákonodárce Společenství právě zamezit.
An interpretation of Article 3(1)(c)(ii) which left to the Member States the task of determining what is meant by ‘receipt of the amount due on time’ as cases where the debtor cannot be held responsible for late payment would amount, as has already been emphasised, to reintroducing disparities between the national rules which the Community legislature wished precisely to avoid.
Zadruhé, zamýšlený výklad vede k tomu, že posouzení okolností, za kterých není dlužník odpovědný za opožděnou platbu, je ponecháno na členských státech.
Secondly, the interpretation envisaged means that the circumstances in which the debtor would not be responsible for late payment are left to the discretion of the Member States.
Přestože výjimky musí být vykládány restriktivně, mohlo by to opětovně zavést nerovnosti mezi členskými státy, které jsou přímo v rozporu s harmonizačním cílem směrnice 2000/35 a obecněji s řádným fungováním společného trhu.
Although exceptions are to be interpreted strictly, that could reintroduce disparities between the Member States which would be directly contrary to the objective of harmonisation pursued by Direct- ive 2000/35 and, more generally, to the smooth functioning of the common market.
Jak uvádí desátý bod odůvodnění: „jsou-li tuzemské a přeshraniční operace prováděny podle značně odlišných pravidel, může dojít k narušení hospodářské soutěže“.
As stated in recital 10 in the preamble to that directive: ‘distortions of competition would ensue if substantially different rules applied to domestic and transborder operations’.
Tak by tomu bylo v případě, kdy by se o zproštění odpovědnosti rozhodovalo v rámci vnitrostátních práv, jejichž právní úpravy dané oblasti se liší.
That would be the case if exoneration from responsibility had to be decided in the context of national laws under which the rules on the subject differed.
Cílům směrnice by však neodpovídal ani úsudek, že pouhý příkaz k převodu, přijatý finanční institucí dlužníka, zbavuje dlužníka jeho povinnosti.
None the less, it cannot meet the objectives of the Directive either to take the view that mere execution of the transfer order, accepted by the debtor’s financial institution,
Navíc, přestože směrnice pravidelně odkazuje na vnitrostátní práva a třebaže se omezuje na stanovení minimálních požadavků v oblasti postupu proti opožděným platbám, v čl. 3 odst.
Moreover, although the Directive regularly refers back to national law and confines itself to laying down minimal requirements for the combating of late payment, there is no such reference in Article 3(1)(c)(ii).
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA M. POIARESE MADURA – VĚC C-306/06 sleduje cíl spočívající v zákazu „zneužití smluvní svobody v neprospěch věřitele“ 16.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-306/06 the creditor in an uncertain legal position with regard to the date on which interest for late payment may be claimed.
Jsou-li tyto úroky splatné automaticky tehdy, pokud je příkaz k převodu podán opožděně, je ještě třeba, aby věřitel znal datum, kdy byl příkaz předán finanční instituci plátce.
Although such interest is due automatically when the transfer order is late, the creditor also needs to know the date on which the order was passed to the payer’s financial institution.
K tomu, aby tyto informace získal, by tedy věřiteli příslušelo učinit nezbytné kroky k získání opisu smlouvy, kterou došlo k přijetí příkazu k převodu, s cílem ověřit přesné datum platby.
To obtain that information, the creditor would therefore have to take the steps necessary to obtain a copy of the contract by which the transfer order was accepted in order to check the exact date of payment.
Toto zneužití se vyznačuje zejména „dosažením další dlužníkovy likvidity na úkor věřitele“ 17.
17 To consider that only a late transfer order rather than the late receipt of the sum due entails the charging of interest for late payment amounts to authorising the debtor not to issue the transfer order until the last day of the period for payment, assuming that his financial institution accepts the order within the period.
Usoudit, že pouze opožděný příkaz k převodu, a nikoli opožděné obdržení splatné částky má za následek platbu úroků z prodlení, přitom znamená dovolit dlužníkovi podat příkaz k převodu až poslední den splatnosti, jestliže jeho finanční instituce tento příkaz přijme v těchto lhůtách.
Such opportunistic conduct brings to mind the abuse of freedom of contract referred to by the Directive in allowing the debtor to enjoy liquidity at the expense of the creditor during the day or days preceding a transfer order submitted on the last day of the period for payment, when the amount should have been ‘received’ on that date according to the Directive.
Takové oportunistické chování připomíná zneužití smluvní svobody, na které se vztahuje směrnice, tím, že dlužníkovi povoluje disponovat hotovostí na úkor věřitele po jeden či více dnů předcházejících příkazu k převodu podanému poslední den splatnosti, zatímco částka měla být podle znění směrnice „obdržena“ k tomuto datu 18.
18 Thus the German Government’s argument that to treat the transfer order as the equivalent of payment is not contrary to the Directive’s objectives appears to be incorrect.
Cílem sledovaným tímto textem není zvýhodnit dlužníka tím, že mu bude povoleno disponovat hotovostí až do posledního dne splatnosti, nýbrž zaručit věřiteli, že obdrží splatnou částku v platební lhůtě.
The object- ive pursued by the text is not to favour the debtor by allowing him to enjoy liquidity until the final day of the period for payment, but to guarantee the creditor receipt of the sum due within the period for payment.
Navrhuji tedy Soudnímu dvoru, aby se přiklonil k prostřednímu řešení, které by zaručilo rovnoměrné rozložení rizik mezi věřitele a dlužníka.
I would therefore invite the Court to adopt an intermediate solution that would ensure a fair distribution of the risk between the creditor and the debtor.
Z důvodu relativní stálosti, se kterou je výraz „obdržel částku“ používán ve většině jazykových verzí směrnice 2000/35,
Given the relative consistency with which the expression ‘has received the amount’ is used in most language versions
16 — Devatenáctý bod odůvodnění směrnice 2000/35.17 — Tamtéž.
16 — Recital 19 in the preamble to Directive 2000/35.17 — Idem.
19 — Sedmý bod odůvodnění směrnice 2000/35.
19 — Recital 7 in the preamble to Directive 2000/35.
01051 TELECOM finanční instituci příjemce, není naproti tomu schopen předvídat lhůty k převodu prostředků finanční institucí věřitele na účet posledně uvedeného.
01051 TELECOM tion the date on which the funds will have been received by the beneficiary’s institution, it is, however, impossible for him to anticipate the time taken to transfer the funds from the creditor’s financial institution to the creditor’s account.
a z důvodu cíle této směrnice se zdá, že lze jen stěží takovýto požadavek nechápat jako znamenající, že částka byla odečtena z účtu dlužníka, aby byla připsána na účet věřitele.
of Directive 2000/35, together with its purpose, it seems difficult not to construe such a requirement as implying that the sum must have left the debtor’s account to reach the creditor.
Jelikož však Soudní dvůr připouští, v souladu se směrnicí o přeshraničních převodech a zvyklostmi v mezinárodním právu soukromém, že dlužník nemůže být považován za odpovědného za smluvní vztahy mezi věřitelem a jeho finanční institucí, zdá se, že je důvodné mít za to, že tato povinnost je splněna, došla-li daná částka finanční instituci příjemce, aniž by však již byla nutně připsána na jeho účet.
However, if the Court accepts, in accordance with the directive on crossborder transfers and usage in private international law, that the debtor cannot be held responsible for the contractual relationship between the creditor and his financial institution, it appears justifiable to take the view that that obligation is met when the sum has reached the beneficiary’s financial institution, without necessarily having already been credited to his account.
Zatímco dlužník může v rámci smluvního vztahu založeného s jeho finanční institucí určit přesně a správně datum, kdy prostředky dojdou
Although he can ascertain precisely and accurately in the contractual framework he has established with his financial institu-
3 odst. 1 písm. c) bodu ii) směrnice 2000/35 ve světle druhé části tohoto ustanovení umožňuje zajistit relativní právní jistotu ve vztazích mezi věřitelem a dlužníkem, neboť dlužník má na základě smlouvy uzavřené se svou finanční institucí záruku ohledně data, kdy splnil svou povinnost, a věřitel má stejnou záruku poskytnutou jeho finanční institucí, pokud jde o obdržení splatné částky na jeho účet, aniž by jejich vztahy s jejich finančními institucemi narušily hlavní vztah založený mezi oběma smluvními stranami.
Such an interpretation of the first part of Article 3(1)(c)(ii) of Directive 2000/35 in the light of the second part of that provision would mean that relative legal certainty in the relations between the creditor and the debtor would be ensured; the debtor would have an assurance, on the basis of the contract which he concludes with his own financial institution, as to the date on which he has met his obligation and the creditor would have the same guarantee with regard to his own financial institution as to receipt of the amount due on his account, without their relationships with their respective financial institutions affecting the principal relationship established between the two parties.
Navrhovaný výklad podle mého názoru zaručuje rovnoměrné rozložení rizik podle kritéria zohledňujícího to, jaká smluvní strana je lépe schopna předvídat a kontrolovat vznik rizika.
The proposed interpretation appears to me to guarantee an equitable distribution of the risks by virtue of a criterion which takes account of the contracting party best placed to foresee and control the risk in question.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA M. POIARESE MADURA – VĚC C-306/06
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-306/06
S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji Soudnímu dvoru, aby na předběžnou otázku Oberlandesgericht Köln odpověděl následovně:
Having regard to the foregoing considerations, I propose that the Court should answer the question referred by the Oberlandesgericht Köln for a preliminary ruling as follows:
„Článek 3 odst. 1 písm. c) bod ii) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/35/ES ze dne 29. června 2000 o postupu proti opožděným platbám v obchodních transakcích znamená, že k tomu, aby platba učiněná prostřednictvím bankovního převodu zamezila úrokům z prodlení nebo aby ukončila jejich další nabíhání, musí splatná částka dojít finanční instituci věřitele včas.“
‘Article 3(1)(c)(ii) of Directive 2000/35/EC of the European Parliament and of the Council of 29 June 2000 on combating late payment in commercial transactions implies that, for a payment made by bank transfer to exclude or put an end to interest for late payment, the sum due must have reached the creditor’s financial institution on time.’
Ve věci C-306/06, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Oberlandesgericht Köln (Německo) ze dne 26. května 2006, došlým Soudnímu dvoru dne 14. července 2006, v řízení
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC, by the Oberlandesgericht Köln (Germany), made by decision of 26 May 2006, received at the Court on 14 July 2006, in the proceedings
SOUDNÍ DVŮR (první senát), ve složení P. Jann, předseda senátu, A. Tizzano (zpravodaj), A. Borg Barthet, M. Ilešič a E. Levits, soudci,
THE COURT (First Chamber), composed of P. Jann, President of the Chamber, A. Tizzano (Rapporteur), A. Borg Barthet, M. Ilešič and E. Levits, Judges,
2008 – VĚC C-306/06 generální advokát: M. Poiares Maduro, vedoucí soudní kanceláře: B. Fülöp, rada, s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 6. září 2007, s ohledem na vyjádření předložená:
Advocate General: M. Poiares Maduro, Registrar: B. Fülöp, Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 6 September 2007, after considering the observations submitted on behalf of:
– za německou vládu M. Lummou a A. Güntherem, jako zmocněnci,
— the German Government, by M. Lumma and A. Günther, acting as Agents,
– za finskou vládu A. Guimaraes-Purokoski, jako zmocněnkyní,
— the Finnish Government, by A. Guimaraes-Purokoski, acting as Agent,