natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Toto omezení je odůvodněno ochranou veřejného zdraví, pokud důsledkem dotčených vnitrostátních právních předpisů není zakázat poskytovatelům péče o zuby uvést jednoduchým, nezatraktivňujícím nebo nepodněcujícím způsobem v telefonním seznamu nebo jiných informačních prostředcích přístupných veřejnosti takové údaje, které umožňují dozvědět se o jejich existenci jakožto odborníků, jako jsou jejich totožnost, činnosti, které jsou oprávněni vykonávat a místo jejich výkonu, jejich pracovní doba a způsob, jak je kontaktovat.“
That restriction is justified on the ground of the protection of public health where the national legislation in question does not have the effect of prohibiting dental care providers from giving, in a telephone directory or other source of information accessible by the public, basic details, free from enticements or incentives, making known their existence as professionals, such as their name, the activities they are permitted to pursue, the place where they pursue them, their hours of business and their contact details.’
ROZSUDEK ZE DNE 13. 3.
JUDGMENT OF 13. 3.
2008 – VĚC C-446/05
2008 — CASE C-446/05
13. března 2008 *
13 March 2008 *
Ve věci C-446/05, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím tribunal de première instance de Bruxelles (Belgie), rozhodujícím v trestní věci, ze dne 7. prosince 2005, došlým Soudnímu dvoru dne 14. prosince 2005, v trestním řízení proti
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Tribunal de Première Instance de Bruxelles (Belgium), adjudicating on a criminal matter, made by decision of 7 December 2005, received at the Court on 14 December 2005, in the criminal proceedings against
SOUDNÍ DVŮR (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, K. Schiemann, J. Makarczyk (zpravodaj), J.-C. Bonichot a C. Toader, soudci,
THE COURT (Second Chamber), composed of C.W.A. Timmermans, President of the Chamber, K. Schiemann, J. Makarczyk (Rapporteur), J.-C. Bonichot and C. Toader, Judges,
DOULAMIS generální advokát: Y. Bot, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, s přihlédnutím k písemné části řízení, s ohledem na vyjádření předložená:
Advocate General: Y. Bot, Registrar: R. Grass, having regard to the written procedure, after considering the observations submitted on behalf of:
– za italskou vládu I. M. Bragugliou, jako zmocněncem, ve spolupráci s S. Gentilim, avvocato dello Stato,
— the Italian Government, by I.M. Braguglia, acting as Agent, and P. Gentili, avvocato dello Stato,
– za Komisi Evropských společenství F. Arbaultem, jakož i O. Beynet a K. Mojze-sowicz, jako zmocněnci, po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 22. listopadu 2007, vydává tento
— the Commission of the European Communities, by F. Arbault, O. Beynet and K. Mojzesowicz, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 22 November 2007, gives the following
Tato žádost byla předložena v rámci trestního řízení zahájeného proti I. Doulamisovi, technikovi zubních protéz, za porušení jednak právní úpravy týkající se výkonu zubařské profese a výkonu lékařské profese, a jednak právních předpisů týkajících se reklamy v oblasti péče o zuby.
This reference was made in criminal proceedings brought against Mr Doulamis, a dental technician, for infringement of, first, legislation governing the exercise of the dental profession and the medical profession and, secondly, legislation governing advertising in dental care matters.
Článek 3 zákona ze dne 15. dubna 1958 o reklamě v oblasti zubařské péče (Moniteur belge ze dne 5. května 1958, s.
Article 3 of the Law of 15 April 1958 on advertising in dental care matters (Moniteur belge of 5 May 1958, p.
3542, dále jen „zákon ze dne 15. dubna 1958“) ukládá sankce za jednání, které porušuje článek 1 tohoto zákona, který zní následovně:
3542) (‘the Law of 15 April 1958’) imposes penalties on those who infringe Article 1 of that law, which is worded as follows:
„Nikdo nemůže využít přímo, nebo nepřímo jakoukoli reklamu za účelem léčení chorob, poruch nebo anomálií ústní dutiny nebo zubů osobou kvalifikovanou nebo nekvalifikovanou, v Belgii nebo v zahraničí, zejména prostřednictvím výloh nebo vývěsních tabulí, nápisů nebo cedulí způsobilých vyvolat omyl ohledně legality inzerované činnosti, prospektů, oběžníků, letáků, brožur, v tisku, vysílání, kině, příslibem poskytnutí výhod jakékoli povahy, jako jsou slevy, převoz pacientů zdarma nebo prostřednictvím akvizitérů nebo podomních prodejců.
‘No person may, whether directly or indirectly, engage in advertising of any kind with a view to treating or providing treatment, whether or not by a qualified person, in Belgium or abroad, for dental or oral ailments, lesions or abnormalities, by means, inter alia, of displays or signs, inscriptions or plaques liable to be misleading as to the lawful nature of the activity advertised, leaflets, circulars, handouts and brochures, via the media of the press, radio or the cinema, by conferring or promising to confer benefits of any kind such as discounts or the provision of free transport for patients, or through the intermediary of canvassers or other such intermediaries.
Reklamu vymezenou tímto článkem nepředstavuje skutečnost, že kliniky a polikliniky vzájemných pojišťoven oznamují svým členům dny a hodiny, kdy jednotliví lékaři ordinují nebo jejich změny.“
The act on the part of mutual clinics and hospitals of informing their members of the dates and times of consultations, the names of those holding consultations and any changes to these shall not constitute advertising for the purposes of this article.’
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že I. Doulamis je stíhán zejména proto, že v telefonním seznamu uvedl reklamu na Zubní laboratoř Jean DOULAMIS a Zubní kliniku Jean DOULAMIS, což je reklama zakázaná zákonem ze dne 15. dubna 1958.
It is apparent from the order for reference that Mr Doulamis is charged, inter alia, with having placed advertisements in a telephone directory for the ‘John Doulamis Dental Laboratory’ and the ‘John Doulamis Dental Clinic’, which is prohibited under the Law of 15 April 1958.
Jeden z reklamních inzerátů byl zveřejněn na stránkách věnovaných zubním laboratořím, druhý na stránkách věnovaných zubním klinikám.
The first advertising insert was published in the dental laboratories section and the second in the dental clinics section.
Tyto inzeráty obsahují objektivní informace, jako jsou nabízené služby, adresa, telefonní číslo a otvírací hodiny obou zařízení.
Those inserts contained factual information, such as the services provided, the address, telephone number and opening hours of the two establishments.
Ioannis Doulamis před předkládajícím soudem uvedl, že reklama je nástrojem nezbytným pro volnou hospodářskou soutěž.
Before the national court, Mr Doulamis submitted that advertising is an indispensable instrument for free economic competition.
Poukázal na ustanovení článku 10 ES ve spojení s článkem 81 ES a na rozsudek ze dne 21. září 1988, Van Eycke (267/86, Recueil, s. 4769), a tvrdil, že s ohledem na povinnost uloženou členským státům, aby nepřijímaly nebo nezachovávaly v platnosti opatření způsobilá zmařit užitečný účinek pravidel hospodářské soutěže uplatnitelných na podniky, je vůči němu vedené stíhání, co se týče reklamy v oblasti péče o zuby, neopodstatněné.
Thus, having invoked the combined provisions of Articles 10 EC and 81 EC, he relied on the judgment in Case 267/86 Van Eycke [1988] ECR 4769 to assert that, in view of the obligation upon the Member States not to introduce or maintain in force measures which may render ineffective the competition rules applicable to undertakings, that part of the criminal proceedings brought against him which relate to advertising in health care matters are unfounded.
V tomto ohledu I. Doulamis tvrdil, že s ohledem na činnost, která je v ní vykonávána, odpovídá zubní klinika, jejímž je vlastníkem, kritériím pojmu „podnik“ ve smyslu článku 81 ES, který se použije na členy svobodných povolání.
Mr Doulamis maintained that, in view of the activities in which he is engaged, the dental clinic of which he is the proprietor meets the criteria for constituting an ‘undertaking’ for the purpose of Article 81 EC, which applies to members of the liberal professions.
Předkládající soud se přiklání k tomu, že obviněný jednal v rámci výkonu svobodného povolání, jakož i v postavení provozovatele a vlastníka zubní kliniky.
The national court is inclined to the view that the defendant was engaged in the supply of professional services and in the capacity of operator and proprietor of a dental clinic.
V tomto ohledu konstatuje, že nelze vyloučit, že ustanovení zákona ze dne 15. dubna 1958 jsou způsobilá zpochybnit svobodu obchodu mezi členskými státy v rozsahu, v němž mohou bránit uskutečňování cílů jednotného trhu mezi těmito státy.
In that connection, it states that the possibility that the provisions in the Law of 15 April 1958 are liable to undermine free trade between the Member States, in so far as they may jeopardise the attainment of the objectives of a single market between those States, cannot be excluded.
Podle předkládajícího soudu, který se v tomto ohledu odvolává na bod 89 stanoviska generálního advokáta Jacobse ve věci, ve které byl vydán rozsudek ze dne 12. září 2000, Pavlov a další (C-180/98 až C-184/98, Recueil, s. I-6451), se s ohledem na rozmanitost svobodných povolání a na charakteristiky vlastní trhům, na nichž působí, jeví jako nezbytné posoudit případ od případu, zda omezení svobody jednat vede ve skutečnosti na dotčeném trhu k omezení hospodářské soutěže ve smyslu článku 81 ES, případně s přihlédnutím k jiným ustanovením Smlouvy o ES, jako jsou články 152 ES a 153 ES, týkající se ochrany veřejného zdraví a spotřebitelů.
According to the national court, which refers in that regard to point 89 of the Opinion of Advocate General Jacobs in the case which gave rise to the judgment in Joined Cases C-180/98 to C-184/98 Pavlov and Others [2000] ECR I-6451, owing to the heterogeneity of the professions and the specificities of the market in which they operate, it is necessary to assess, on a case by case basis, whether a restriction of conduct leads in fact on the market in issue to a restriction on competition within the meaning of Article 81 EC, when considered in the light of other Treaty provisions, such as Article 152 EC and Article 153 EC on the protection of public health and consumer protection, respectively.
Předkládající soud konečně poznamenává, že ze zprávy Komise Evropských společenství ze dne 9. února 2004 o hospodářské soutěži v odvětví svobodných povolání [KOM(2004) 83 konečná] vyplývá, že omezení v oblasti reklamy v rámci svobodných povolání představují zásah do volné hospodářské soutěže.
Lastly, the national court observes that it is apparent from the Report of the Commission of the European Communities of 9 February 2004 on Competition in Professional Services [COM(2004) 83 final] that restrictions on advertising in that sector constitute interference with free competition.
Za těchto podmínek se tribunal de première instance de Bruxelles rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
In those circumstances, the Tribunal de Première Instance de Bruxelles decided to stay the proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
Belgická a italská vláda vyjadřují pochybnosti, pokud jde o přípustnost této žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce.
The Belgian and Italian Governments express doubts as to the admissibility of the present request for a preliminary ruling.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že v souladu s ustálenou judikaturou přísluší v rámci spolupráce mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudy založené článkem 234 ES pouze vnitrostátnímu soudci, kterému byl spor předložen a který musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které bude vydáno, aby s ohledem na konkrétní okolnosti věci posoudil jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání svého rozsudku, tak i relevanci otázek, které klade Soudnímu dvoru.
In that regard, it must be borne in mind that, in accordance with settled caselaw, in the context of the cooperation between the Court of Justice and the national courts under Article 234 EC, it is solely for the national court, before which the dispute has been brought and which must assume responsibility for the subsequent judicial decision, to determine in the light of the particular circumstances of the case both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court.
Ve výjimečných případech nicméně přísluší Soudnímu dvoru, aby za účelem ověření vlastní pravomoci přezkoumal podmínky, za kterých se na něj vnitrostátní soud obrátil.
Nevertheless, in exceptional circumstances, the Court can examine the conditions in which the case was referred to it by the national court, in order to assess whether it has jurisdiction.
Soudní dvůr může odmítnout rozhodnout o předběžné otázce položené vnitrostátním soudem pouze tehdy, pokud je zjevné, že žádaný výklad práva Společenství nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém, nebo tehdy, pokud Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny (viz zejména rozsudky Arduino, uvedený výše, bod 25, a ze dne 21. února 2008, Part Service, C-425/06, Sb. rozh. s. I-897, bod 34).
The Court may refuse to rule on a question referred for a preliminary ruling by a national court only where it is quite obvious that the interpretation of Community law that is sought bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose, where the problem is hypothetical, or where the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it (see, inter alia, Arduino, paragraph 25, and Case C-425/06 Part Service [2008] ECR I-897, paragraph 34).
V projednávaném případě však není splněna žádná z těchto podmínek.
However, none of those conditions is satisfied in this case.
Je totiž nutno uvést, že předkládací rozhodnutí vymezuje vnitrostátní skutkový a právní rámec, do něhož spadá položená otázka.
It must be noted that the order for reference defines the national factual and legislative context in which the question referred arises.
Krom toho předkládající soud uvádí konkrétní důvody, které jej vedly k tomu, aby si položil otázku ohledně výkladu práva Společenství, a usoudil, že je nezbytné, aby Soudní dvůr rozhodl o předběžné otázce.
Moreover, the referring court has set out the precise reasons why it was unsure as to the interpretation of Community law and why it considered it necessary to refer questions to the Court for a preliminary ruling.
V důsledku toho je třeba konstatovat, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal de première instance de Bruxelles je přípustná.
The reference for a preliminary ruling from the Tribunal de Première Instance de Bruxelles is therefore admissible.
Podle ustálené judikatury sice platí, že se články 81 ES a 82 ES samy o sobě týkají pouze chování podniků a nevztahují se na právní či správní předpisy vydané členskými státy, nic to však nemění na skutečnosti, že tyto články vykládané ve spojení s článkem 10 ES, který zavádí povinnost spolupráce, ukládají členským státům, aby nepřijímaly nebo nezachovávaly v platnosti opatření, byť by se jednalo o právní či správní předpisy, způsobilá zmařit užitečný účinek pravidel hospodářské soutěže uplatnitelných na podniky (viz rozsudek ze dne 5. prosince 2006, Cipolla a další, C-94/04 a C-202/04, Sb. rozh. s. I-11421, bod 46).
According to settled caselaw, although it is true that Articles 81 EC and 82 EC are, in themselves, concerned solely with the conduct of undertakings and not with laws or regulations emanating from Member States, those articles, read in conjunction with Article 10 EC, which lays down a duty to cooperate, none the less require Member States not to introduce or maintain in force measures, even of a legislative or regulatory nature, which may render ineffective the competition rules applicable to undertakings (see Joined Cases C-94/04 and C-202/04 Cipolla and Others [2006] ECR I-11421, paragraph 46).
Soudní dvůr rozhodl, že články 10 ES a 81 ES jsou porušeny, jestliže členský stát buď nařídí nebo podpoří uzavírání kartelových dohod v rozporu s článkem 81 ES, nebo posílí účinky takových dohod, anebo zbaví svou vlastní právní úpravu jejího státního charakteru tím, že přenese odpovědnost za přijetí intervenčních rozhodnutí hospodářského významu na soukromé hospodářské subjekty (rozsudek Cipolla a další, uvedený výše, bod 47).
The Court has held that Articles 10 EC and 81 EC are infringed where a Member State requires or encourages the adoption of agreements, decisions or concerted practices contrary to Article 81 EC or reinforces their effects, or where it divests its own rules of the character of legislation by delegating to private economic operators responsibility for taking decisions affecting the economic sphere (Cipolla and Others, paragraph 47).
Přitom je třeba uvést, že takový zákon, jako je zákon ze dne 15. dubna 1958, nespadá v rozsahu, v němž zakazuje poskytovatelům péče o zuby uvádět reklamu, pod žádný případ uplatnění článku 10 ES ve spojení s článkem 81 ES.
It must be noted that a law such as the Law of 15 April 1958, in so far as it prohibits dental care providers from advertising, does not fall within any of the situations for the combined application of Articles 10 EC and 81 EC.
Jak uvedl generální advokát v bodě 71 svého stanoviska, ve věci v původním řízení totiž neexistuje žádná skutečnost, která by mohla prokázat, že zákon ze dne 15. dubna 1958 podporuje, posiluje nebo kodifikuje kartelovou dohodu nebo rozhodnutí podniků.
As the Advocate General stated at point 71 of his Opinion, there is no evidence in the case in the main proceedings to show that the Law of 15 April 1958 encourages, reinforces or codifies concerted practices or decisions by undertakings.
Z předkládacího rozhodnutí nevyplývá ani to, že by dotčené zákonné ustanovení bylo zbaveno své státní povahy tím, že by dotčený členský stát přenesl odpovědnost za intervenčních rozhodnutí hospodářského významu na soukromé hospodářské subjekty.
Nor is there anything in the order for reference to suggest that the law at issue has been divested of the character of legislation in that the Member State in question has delegated to private economic operators responsibility for taking decisions affecting the economic sphere.
Konečně i za předpokladu, že by I. Doulamis mohl být, jakožto majitel zubní kliniky, kvalifikován jako „podnik“ ve smyslu článku 81 ES, tak jak jej vykládá Soudní dvůr (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 23. dubna 1991, Höfner a Elser, C-41/90, Recueil, s. I-1979, bod 21), z předkládacího rozhodnutí nevyplývá, že by zde byly dotčeny jakékoli dohody mezi podniky, rozhodnutí o sdružení podniků nebo jednání ve vzájemné shodě způsobilé ovlivnit obchod mezi členskými státy a jejichž cílem nebo výsledkem je vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže na společném trhu.
Lastly, even if it were possible to classify Mr Doulamis, in his capacity as proprietor of a dental clinic, as an ‘undertaking’ for the purpose of Article 81 EC, as interpreted by the Court (see, to that effect, Case C-41/90 Höfner and Elser [1991] ECR I-1979, paragraph 21), it does not follow from the order for reference that what is at issue here is any kind of agreement between undertakings, decision by associations of undertakings or concerted practice which may affect trade between the Member States, the object or effect of which is to prevent, restrict or distort competition within the common market.
2008 – VĚC C-446/05 vnitrostátním právním předpisům, jako je zákon ze dne 15. dubna 1958, které zakazují každému a poskytovatelům péče o zuby v rámci svobodného povolání nebo zubařské praxe využít jakoukoli reklamu v oblasti péče o zuby.
2008 — CASE C-446/05 not preclude a national law, such as the Law of 15 April 1958, which prohibits any person or dental care providers, in the context of professional services or a dental surgery, from engaging in advertising of any kind in the dental care sector.
Věc C-96/06
Case C-96/06
„Nařízení (ES) č. 615/98 – Směrnice 91/628/EHS – Vývozní náhrady – Odmítnutí – Nedodržení směrnice 91/628/EHS – Dotčené dobré životní podmínky – Důkazní břemeno – Neexistence důkazů“
(Regulation (EC) No 615/98 — Directive 91/628/EEC — Export refunds — Refusal — Noncompliance with Directive 91/628/EEC — Adverse effect on animal welfare — Burden of proof — Lack of evidence)
Stanovisko generálního advokáta P. Mengozziho přednesené dne 15. listopadu 2007 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Opinion of Advocate General Mengozzi delivered on 15 November 2007 . . Judgment of the Court (Third Chamber), 13 March 2008 . . . . . . . .
Zemědělství – Společná organizace trhů – Vývozní náhrady – Podmínky poskytnutí
Agriculture — Common organisation of the markets — Export refunds — Conditions for granting
5 odst. 2 a 3; směrnice Rady 91/62 ve znění směrnice 95/29)
(Commission Regulation No 615/98, Arts 4 and 5(2) and (3); Council Directive 91/628, as amended by Directive 95/29)
SHRNUTÍ – VĚC C-96/06
SUMMARY — CASE C-96/06
Zemědělství – Společná organizace trhů – Vývozní náhrady (Nařízení Komise č.
Agriculture — Common organisation of the markets — Export refunds
5 odst. 3; směrnice Rady 91/628 ve znění směrnice 95/29)
(Commission Regulation No 615/98, Art. 5(3); Council Directive 91/628, as amended by Directive 95/29)
Zákonodárce Společenství měl totiž na základě vědeckých a veterinárních studií, jakož i hodnocení uplatňování právních předpisů Společenství v oblasti ochrany zvířat za to, že dobré životní podmínky zvířat mohou být ohroženy a nemohou již být zajištěny, jakmile
The Community legislature considered, on the basis of scientific and veterinary studies as well as assessments of the application of Community legislation carried out in the animal protection field, that once the provisions of Direct- ive 91/628 concerning the health of those animals are no longer complied with, the welfare of the animals is liable
(viz body 36, 39–42, 44, výrok 1)
(see paras 36, 39-42, 44, operative part 1)
VIAMEX AGRAR HANDEL poraněna z důvodu nedodržení zmíněných ustanovení.
VIAMEX AGRAR HANDEL as a result of noncompliance with those provisions.
nejsou dodržována ustanovení směrnice 91/628 týkající se zdraví zvířat.
to be endangered and can no longer be guaranteed.
Takový přístup se ostatně jeví zcela odůvodněn okolností, že v praxi není vždy možné, aby příslušný orgán zjistil, že zvířata skutečně trpěla nebo byla
Such an approach appears moreover to be fully justified by the circumstance that, in practice, it is not always possible for the competent authority to ascertain that the animals have actually suffered, or been injured,
(viz body 48–49, 52, výrok 2)
(see paras 48, 49, 52, operative part 2)
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA P. MENGOZZIHO – VĚC C-96/06
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-96/06
Podstatou projednávané žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce předložené Soudnímu dvoru soudem a quo je upřesnit vztah mezi ustanovením čl.
MENGOZZIdelivered on 15 November 2007 with the Community legislation concerning animal welfare and, in particular, the protection of animals during transport.
2 tohoto nařízení, pokud jde o důkaz o dodržení podmínek stanovených výše uvedeným nařízením v oblasti vývozních náhrad.
In these proceedings, the national court essentially asks the Court of Justice to clarify the relationship between the provisions of Article 5(3) and those of Article 5(2) of Commission Regulation (EC) No 615/98 2in relation to proof of compliance with the conditions laid down by that regulation with regard to export refunds.
1968 o společné organizaci trhů v odvětví hovězího masa, ve znění nařízení č. 2634/97 4,
Council of 27 June 1968 on the common organisation of the market in beef and veal, 3as amended by Regulation (EC) No 2634/97, 4