natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Je tedy třeba posoudit, zda se těžký topný olej stal odpadem.
It must therefore be examined whether the heavy fuel oil became waste.
Uvedené tvrzení ovšem protiřečí výkladu Total ke druhé dílčí otázce.
This argument contradicts Total’s submissions on the second part of the question, however.
Tam zastává Total názor, že na směs těžkého topného oleje, vody a usazenin, která znečistila pobřeží, lze pohlížet jako na odpad jen tehdy, pokud existuje povinnost se těžkého topného oleje zbavit.
Total takes the view that the mixture of heavy fuel oil, water and sediment which polluted the coast is to be treated as waste only if there is an obligation to discard the heavy fuel oil.
Taková povinnost, vztahující se na svém počátku výhradně na těžký topný olej, může ovšem existovat pouze tehdy, pokud se těžký topný olej stal odpadem již před smíšením.
Such an obligation — which relates to heavy fuel oil alone at its origin — can only arise, however, if the heavy fuel oil became waste prior to being mixed.
První dílčí otázka je tedy podle vlastního podání Total veskrze podstatná, a musí být proto zodpovězena.
Consequently, the first part of the question is perfectly relevant according to Total’s own submissions and must be answered.
Příloha I směrnice 75/442 – „kategorie odpadů“ – uvádí ve svém bodu Q4 „látky náhodně rozsypané [vypuštěné], ztracené nebo znehodnocené nehodou, včetně všech látek, vybavení atd. znečištěných v důsledku uvedené nehody“.
Annex I to Directive 75/442, entitled ’Categories of waste’, refers in heading Q4 to ‘materials spilled, lost or having undergone other mishap, including any materials, equipment, etc., contaminated as a result of the mishap’.
To je určitý ukazatel toho, že takové látky jsou zahrnuty pod pojem „odpad“.
This merely indicates that such materials may be waste.
Samo o sobě to ale neumožňuje kvalifikovat náhodně vypuštěná paliva, která způsobila znečištění zeminy a podzemních vod, jako odpady 48.
However, it is not possible per se to classify as waste hydrocarbons which are spilled by accident and which cause contamination.
Látky či předměty, jak již bylo konstatováno v rámci první otázky, totiž podle čl. 1 písm. a) první odrážky rámcové směrnice o odpadech, jsou jen tehdy odpadem, pokud se jich držitel zbavuje, má v úmyslu se jich zbavit nebo se od něho požaduje, aby se jich zbavil 49.
48 As has already been stated in connection with the first question, substances and objects are waste under Article 1(a)(1) of the Waste Framework Directive only if their holder discards, intends to discard or is required to discard them. 49
Total mimo jiné hájí názor, jejž jsem v podobné formě již zastávala, totiž že uniklou látku je třeba posuzovat společně s látkou znečištěnou 47.
Total also takes a view which I have already held in a similar form, namely that the leaked substance should be considered together with the contaminated substance.
Potom by záleželo na tom, zda se člověk směsi zbavuje nebo má v úmyslu se jí zbavit nebo se od něho požaduje, aby se jí zbavil.
47The matter would then hinge on whether the holder discards, intends to discard or is required to discard the mixture.
Takový úhel pohledu může za určitých okolností dávat smysl, zejména pokud již není možné objasnit původ složek směsi.
This viewpoint may be reasonable under certain circumstances, in particular where the origin of the elements of a mixture can no longer be clarified.
Pro únik těžkého topného oleje při havárii tankeru – bez dalších zvláštních vodítek – není charakteristický ani úmysl, ani povinnost zbavit se jej.
The spillage of heavy fuel oil in a tanker accident does not characterise — without further special indications — either an intention to discard or an obligation to discard.
Je třeba ovšem zvážit, zda se držitel těžkého topného oleje jeho únikem nezbavil.
It must be examined, however, whether the holder did discard as a result of the spillage of the heavy fuel oil.
Zkoumání směsi ovšem postrádá užitek, pokud – o což se jedná ve třetí otázce – má být určena odpovědnost za vytvoření odpadu.
The examination of the mixture is of no benefit, however, if — as in the context of the third question in the present case — responsibility for the generation of waste is to be
48 — Rozsudek Van de Walle a další (uvedený v poznámce pod čarou 27, bod 43).
48 — Van de Walle and Others (cited in footnote 27, paragraph 43).
49 — Viz výše, bod 39 a násl.
49 — See above, point 39.
V tomto ohledu Soudní dvůr připustil v rozsudku Van de Walle a další na podobnost s ustálenou judikaturou k výrobním reziduím.
In this respect, in Van de Walle the Court drew a parallel with the caselaw on production residues.
Šlo zde o paliva, která byla vypuštěna z uskladňovacích zařízení čerpací stanice do okolní půdy.
That case concerned hydrocarbons leaked from a service station’s storage facilities into the surrounding ground.
Jeho upotřebitelnost je přinejmenším nejistá, pokud ne zcela vyloučená.
Its usability is at least uncertain, if not completely ruled out.
Držitel se tak těžkého topného oleje při přepravě – byť nechtěně – zbavil.
Thus the holder of the heavy fuel oil did discard it in the course of transportation, albeit involuntarily.
Soudní dvůr poukázal na to, že výrobek, který sám o sobě nebyl požadován pro následné použití a který držitel nemůže za hospodářsky výhodných podmínek bez předchozího zpracování znovu použít, musí být považován za zátěž, které se držitel zbavuje 50.
The Court pointed out that a product which is not itself wanted for subsequent use and which the holder cannot economically reuse without prior processing must be considered to be a burden which the holder seeks to discard. 50
Soudní dvůr v rozsudku Van de Walle a další dále konstatoval, že kontaminovanou půdu je v důsledku náhodného vypuštění paliv rovněž třeba kvalifikovat jako odpad.
The Court also held in Van de Walle that the same classification as ‘waste’ applies to soil contaminated as the result of an accidental spill of hydrocarbons.
V takovém případě totiž nejsou paliva oddělitelná od zeminy, kterou znečistila, a mohou být využita nebo odstraněna pouze tehdy, pokud je i tato zemina podrobena opatřením nezbytných k dekontaminaci 52.
In that case, the hydrocarbons cannot be separated from the land which they have contaminated and cannot be recovered or disposed of unless that land is also subject to the necessary decontamination. 52
Také tyto úvahy se dotýkají projednávaného případu.
These considerations also apply in the present case.
S těžkým topným olejem bude jen tehdy nakládáno v souladu s právními předpisy o odpadech, pokud také voda a usazeniny s ním smíchané budou podrobeny nezbytné úpravě, ať již k oddělení jednotlivých složek, či ke společnému odstranění nebo zužitkování.
The heavy fuel oil can be treated on the basis of the law on waste only if the water mixed with it and the sediment were subject to the necessary treatment, either to separate the different elements or to be disposed of or recovered together.
Podle Soudního dvora je zřejmé, že náhodně vypuštěná paliva, která způsobí znečištění zeminy a podzemních vod, (rovněž) nepředstavují výrobek, který by byl znovu použitelný bez dalšího zpracování.
As France, Italy, the United Kingdom and the Commission also argue, the same applies to heavy fuel oil which is discharged in a
Rozsudek Van de Walle a další byl v literatuře kritizován, často pro jeho prak-
The judgment in Van de Walle and Others has been criticised in legal literature,
50 — Rozsudek Van de Walle a další (uvedený v poznámce po čarou 27, bod 46).
50 — Van de Walle and Others (cited in footnote 27, paragraph 46).
51 — Rozsudek Van de Walle a další (uvedený v poznámce pod čarou 27, bod 47), potvrzen rozsudkem Thames Water Utilities (uvedeným v poznámce pod čarou 19, bod 28).
51 — Van de Walle and Others (cited in footnote 27, paragraph 47), confirmed by Thames Water Utilities (cited in footnote 19, paragraph 28).
52 — Rozsudek Van de Walle a další (uvedený v poznámce pod čarou 27, bod 52).
52 — Van de Walle and Others (cited in footnote 27, paragraph 52).
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY J. KOKOTT – VĚC C-188/07 by vyloučení použití právních předpisů o odpadech cíli zakotvenému v témže bodu odůvodnění – totiž uplatňování účinných a důsledných předpisů o odstraňování odpadů – pokud se tyto věci z důvodu smíchání s půdou stanou nemovitými.
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-188/07 often because of its practical consequences.
Je třeba spíše zabránit tomu, aby odpady tohoto typu byly vyjímány z působnosti právních předpisů o odpadech 55.
53In addition to arguments which were dis- on waste disposal laid down in the same recital to preclude the application of the law on waste where movable property becomes immovable as a result of being mixed with the ground.
Vedle argumentů, které byly diskutovány již v rozsudku nebo přinejmenším ve stanoviscích, nebo jsou spíše okrajové, se také – správně – namítalo, že šestý bod odůvodnění rámcové směrnice o odpadech nenašel uplatnění 54.
55 cussed or were less apparent in the judgment or at least in the Opinion, the objection has also been raised — rightly — that the sixth recital in the preamble to the Waste Framework Directive is not mentioned.
Podle něj „je třeba uplatnit účinné a důsledné předpisy o odstraňování odpadů […] na všechen movitý majetek, kterého se majitel podle platných vnitrostátních právních předpisů zbavuje nebo se od něho vyžaduje, aby se ho zbavil […].“
54It states that ‘effective and consistent regulations on waste disposal … should be applied to movable property which the owner disposes of or is required to dispose of under the provisions of national law in force …’.
Nicméně Rada a Parlament konzultují v současné době návrh novelizace rámcové směrnice o odpadech, který mimo jiné stanoví, že směrnice se na půdy (in situ), včetně nevytěžených kontaminovaných půd a s půdou trvale spojených budov, nebude uplatňovat 56.
Nevertheless the Council and Parliament are at present considering a proposal for the revision of the Waste Framework Directive, which provides inter alia that the directive does not apply to land (in situ) including unexcavated contaminated soil and buildings permanently connected with land. 56
Tento bod odůvodnění však z oblasti působnosti rámcové směrnice o odpadech nutně nevylučuje nemovité věci.
However, that recital does not necessarily exclude immovable property from the scope of the Waste Framework Directive.
Je možné nanejvýš shledat, že směrnice není primárně zaměřena na nemovité věci.
At most it can be inferred that the directive is not aimed at immovable property in principle.
Pokud se movité věci přece jen stanou odpadem, odporovalo
It would however be contrary to the aim of effective and consistent regulations
Již vzhledem k tomuto probíhajícímu legislativnímu procesu by Soudní dvůr neměl předbíhat zákonodárce tím, že svou judikaturu v tomto bodě zpochybní.
In view of the ongoing legislative procedure, the Court should not anticipate the legislature by calling into question its caselaw on this point.
2 odst. 1 písm. b) bod iv) rámcové směrnice o odpadech nevyjímá ropné odpady
It should also be pointed out that Article 2(1)(b)(iv) of the Waste Framework Directive does not exclude oil waste from the
55 — Viz také Hamer (uvedený v poznámce pod čarou 54, s. 482).
55 — See also Hamer (cited in footnote 54, p. 482).
Evropský parlament naproti tomu toto omezení v prvním čtení dne 13. února 2007, patrně v rozporu se zprávou příslušného výboru, zamítl, Úř. věst. C 287 E, s. 136 (141).
On the other hand, at first reading on 13 February 2007 the European Parliament rejected that restriction, apparently going against the report of the competent committee, OJ 2007 C 287 E p. 136 (141).
Článek 15 rámcové směrnice o odpadech stanoví, kdo nese odpovědnost za náklady na odstranění odpadů.
Article 15 of the Waste Framework Directive lays down rules governing responsibility for bearing the cost of disposing of waste.
Odkaz na toto ustanovení ukazuje, že třetí otázka je zaměřena na to, zda společnosti skupiny Total musí nést náklady na odstranění uniklého těžkého topného oleje.
The reference to that provision shows that the third question is intended to ascertain whether companies in the Total Group have to bear the cost of disposing of the spilled heavy fuel oil.
z oblasti působnosti směrnice.
scope of the directive.
Podle tohoto ustanovení jsou odpadní vody s výjimkou odpadů v kapalné formě z působnosti rámcové směrnice o odpadech vyjmuty, pokud pro odpadní vody již platí jiné právní předpisy.
Under that provision, waste waters, with the exception of waste in liquid form, are excluded from the scope of the Waste Framework Directive where waste waters are already covered by other legislation.
Ropné odpady nejsou odpadní vodou, neboť nejsou důsledkem používání či spotřeby vody.
Oil waste does not constitute waste waters since it does not result from the use or consumption of water.
Pokud jsou (ještě) vůbec tekuté, jedná se spíše o tekuté odpady.
In so far as it is (still) liquid at all, it is in fact liquid waste.
Ke vztahu rámcové směrnice o odpadech a úmluvy o odpovědnosti
The relationship between the Waste Framework Directive and the Liability Convention
Na druhou otázku je proto třeba odpovědět, že těžký topný olej se považuje za odpad ve smyslu rámcové směrnice o odpadech, pokud během havárie tankeru vyteče a smísí se s vodou a usazeninami.
The answer to the second question must therefore be that heavy fuel oil is to be treated as waste for the purposes of the Waste Framework Directive if it is discharged in a tanker accident and is mixed with water and sediment.
D – Ke třetí otázce – Odpovědnost za náklady na odstranění uniklého těžkého topného oleje
D — The third question — Responsibility for costs in connection with the leaked heavy fuel oil
Total a Belgie argumentují proti použití článku 15 rámcové směrnice o odpadech tím, že podle jejich názoru je odpovědnost za náklady na odstranění škod způsobených ropným znečištěním na moři komplexně upravena v úmluvě o odpovědnosti a v úmluvě o fondu.
Total and Belgium are opposed to the application of Article 15 of the Waste Framework Directive, since responsibility for costs in connection with oil pollution damage at sea is regulated definitively in the Liability Convention and in the Fund Convention.
Odpovědnost za škody způsobené ropným znečištěním je směrována k vlastníkovi lodi, zatímco nároky proti ostatním – zejména proti nájemci, jako je Total International Ltd – jsou vyloučeny.
Liability for oil pollution damage is ‘channelled’ to the owner of the ship, whilst claims against others, in particular against a charterer like Total International Ltd, are precluded.
K doplnění omezené odpovědnosti vlastníka lodi jsou škody způsobené ropným znečištěním, podle úmluvy o fondu až do výše tam definovaného celkového úhrnu odpovědnosti, kryty prostřednictvím fondu.
In addition to the limited liability on the part of the owner of the ship, oil pollution damage is covered by an international fund under the Fund Convention up to a total liability sum defined therein.
Tato právní úprava má v uvedeném případě přednost před použitím článku 15 rámcové směrnice o odpadech.
These rules take precedence over the application of Article 15 of the Waste Framework Directive in the present case.
Obě úmluvy byly sice ratifikovány téměř všemi členskými státy, nikoli však
The two conventions have been ratified by nearly all the Member States, but not by
Třetí otázkou chce Cour de cassation zjistit, zda lze Total jakožto výrobce těžkého topného oleje nebo jeho prodávajícího a nájemce lodi, ve smyslu článku 1 písm. b) a c) rámcové směrnice o odpadech a pro účely použití článku 15 téže směrnice, považovat za původce nebo držitele odpadu, ačkoli byl výrobek v okamžiku havárie, v jejímž důsledku se přeměnil na odpad, přepravován třetí osobou.
With the third question the Cour de Cassation is seeking to ascertain whether Total, as the producer of heavy fuel oil and/or the seller and carrier, can be regarded as the producer and/or holder of waste within the meaning of Article 1(b) and (c) of the Waste Framework Directive and for the purposes of applying Article 15 of that directive, even though at the time of the accident which transformed it into waste the product was being transported by a third party.
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY J. KOKOTT – VĚC C-188/07 v zájmu Evropského společenství přistoupit k výchozím dokumentům.
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-188/07 the interest of the European Community, to accede to the underlying instruments.
Společenstvím.
the Community.
Nejsou proto součástí práva Společenství, a tedy – na rozdíl od tvrzení Total na jednání – nejsou pro Společenství závazné 57.
They do not therefore form part of Community law and thus — contrary to the arguments made by Total at the hearing — are not binding on the Community.
Také Komise na jednání správně zdůraznila, že obě mezinárodní smlouvy nejsou pro Společenství závazné jako mezinárodní obyčejové právo 58. Soudní dvůr tudíž nemůže tyto mezinárodní smlouvy v rámci řízení o žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce vykládat 59.
57The Commission also rightly stated at the hearing that the two conventions are not binding on the Community as customary international law. 58 As a result, the Court cannot interpret the conventions in preliminary ruling proceedings.
Může ovšem zkoumat, jak dalece mohou tyto mezinárodní smlouvy i přes jejich chybějící závazné účinky bránit použití článku 15 rámcové směrnice o odpadech.
59It may, however, examine the extent to which, even though those conventions are not binding on the Community, they can preclude the application of Article 15 of the Waste Framework Directive.
Tomuto rozhodnutí lze rozumět tak, že Společenství dovolilo členským státům odchýlit se od práva Společenství potud, pokud to bylo nevyhnutelné pro přistoupení k protokolu o doplňkovém fondu.
That decision can be construed as meaning that the Community has permitted the Member States to derogate from Community law in so far as this was necessary for accession to the Supplementary Protocol.
K rozhodnutí 2004/246
Decision 2004/246
V rozsahu, v němž se úmluva o odpovědnosti odchyluje od rámcové směrnice o odpadech, by se sice rozhodnutí 2004/246 muselo pravděpodobně opírat o působnost článku 175 Smlouvy o ES v oblasti životního prostředí.
In so far as the Liability Convention departs from the Waste Framework Directive, Decision 2004/246 should possibly have been based on the environmental competence under Article 175 of the Treaty.
Dokud však rozhodnutí nebude zrušeno nebo prohlášeno za neplatné, hovoří mnohé pro to, že se alespoň postižení mohou spolehnout na použitelnost některé z úmluv, jejichž ratifikace byla členským státům ze strany Společenství povolena.
However, unless the decision is repealed or annulled, there is much evidence to suggest that at least the interested parties may rely on the applicability of a convention entered into by the Member State concerned which is approved by the Community.
Total se odvolává na rozhodnutí 2004/246, kterým se členské státy zmocňují v zájmu Evropského společenství podepsat nebo ratifikovat Protokol z roku 2003 k Mezinárodní úmluvě o zřízení Mezinárodního fondu pro náhradu škod způsobených ropným znečištěním z roku 1992 nebo k němu přistoupit a kterým se Rakousko a Lucembursko zmocňují
Total relies on Decision 2004/246 authorising the Member States to sign, ratify or accede to, in the interest of the European Community, the Protocol of 2003 to the International Convention on the Establishment of an International Fund for Compensation for Oil Pollution Damage, 1992, and authorising Austria and Luxembourg, in
57 — Viz mé stanovisko ze dne 20. listopadu 2007, Intertanko a další (C-308/06, dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí), bod 37 a násl., s dalšími odkazy) k Mezinárodní úmluvě o zabránění znečišťování z lodí (Marpol 73/78).
57 — See my Opinion in Case C-308/06 Intertanko and Others, point 37 et seq., with further references, on the International Convention for the Prevention of Pollution from Ships (Marpol 73/78).
Rozhodnutí 2004/246 však bylo přijato teprve několik let po ztroskotání tankeru Erika.
Nevertheless, Decision 2004/246 was adopted only several years after the sinking of the Erika.
Povinnost nést náklady na odstranění ropných odpadů naproti tomu vznikla v okamžiku havárie.
On the other hand, the obligation to bear the cost of disposing of oil waste essentially arose when the accident occurred.
Rozhodnutí 2004/246 neuvádí, že by tuto povinnost za určitých okolností mělo se zpětnou platností zrušit.
Decision 2004/246 does not contain any indication that it is intended to cancel that obligation retroactively under certain circumstances.
Protože odpovědnost za náklady na odstranění odpadu není trestem, neexistuje také
Since responsibility for costs is not a penalty, there is also no reason to assume that the principle of the most lenient
COMMUNE DE MESQUER žádný důvod k domněnce, že zásada použití nejmírnějšího trestního zákona 60odporuje článku 15 rámcové směrnice o odpadech.
COMMUNE DE MESQUER penalty 60runs counter to Article 15 of the Waste Framework Directive.
Nelze vyloučit, že směrnice 2004/35 konkretizuje článek 15 rámcové směrnice o odpadech a výjimka v ní obsažená, vztahující se na úmluvu o odpovědnosti, má tedy možná také účinky na článek 15 rámcové směrnice o odpadech.
It is possible that Directive 2004/35 clarifies Article 15 of the Waste Framework Directive and the exception contained therein for the Liability Convention might therefore also have repercussions on Article 15 of the Waste Framework Directive.
V projednávaném případě to však Soudní dvůr nemusí rozhodnout.
The Court does not have to decide on this in the present case, however.
Směrnice 2004/35 byla vydána po předmětné události a měla být provedena do 30. dubna 2007.
Directive 2004/35 was adopted after the events at issue and had to be transposed by 30 April 2007.
Nevztahuje se na škody, které byly způsobené emisemi, událostí nebo nehodou, ke kterým došlo před tímto datem.
It does not apply to damage caused by an emission, event or incident that took place before that date.
Rozhodnutí 2004/246 je tak v daném případě bez významu.
Directive 2004/35/EC
K článku 235 úmluvy o mořském právu
Article 235 of the Law of the Sea Convention
Na jednání se Total dále odvolávala na čl.
Total and Belgium also cite Directive 2004/35 on environmental liability 61as
3 úmluvy o mořském právu.
At the hearing Total also relied on Article 235(3) of the Law of the Sea Convention.
Podle něj státy spolupracují při dodržování a dalším rozvíjení mezinárodního práva, aby zajistily okamžitou a přiměřenou náhradu za veškeré škody způsobené znečištěním mořského prostředí.
Under that provision, States must cooperate in the implementation and further development of international law with the objective of assuring prompt and adequate compensation in respect of all damage caused by pollution of the marine environment.
Článek 4 odst. 2 této směrnice vylučuje z oblasti její působnosti škody na životním prostředí nebo bezprostřední hrozby takových škod, které vznikly při události, za kterou spadá odpovědnost a náhrada škody do působnosti úmluvy o odpovědnosti, pokud tato mezinárodní smlouva v daném členském státě vstoupila v platnost.
Article 4(2) of that directive precludes its application to environmental damage or to any imminent threat of such damage arising from an incident in respect of which liability or compensation falls within the scope of the Liability Convention, which is in force in the Member State concerned.
60 — K tomu viz rozsudek ze dne 3. května 2005, Berlusconi a další (C-387/02, C-391/02 a C-403/02, Sb. rozh. s. I-3565, bod 66 a násl.).
60 — See Joined Cases C-387/02, C-391/02 and C-403/02 Berlusconi and Others [2005] ECR I-3565, paragraph 66 et seq.
61 — Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/35/ES ze dne 21. dubna 2004 o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí (Úř. věst. L 143, s. 56; Zvl. vyd. 15/08, s. 357).
61 — Directive 2004/35/EC of the European Parliament and of the Council of 21 April 2004 on environmental liability with regard to the prevention and remedying of environmental damage (OJ 2004 L 143, p. 56).