natgillin/translations-raw huggingface dataset:
V důsledku reformy byl však na všechny důchodce uplatněn minimální koeficient ve výši 100 %: to znamená, že žádnému důchodci, bez ohledu na jeho místo bydliště, nebude již vyplácen důchod nižší než důchod vyplácený důchodcům s bydlištěm v Belgii.
As a result of the reform, however, a minimum correction coefficient of 100% was applied to all pensioners, which means that no pensioner, irrespective of his place of residence, will henceforth be paid a lower pension than that paid to pensioners living in Belgium.
Soud rozhodl, že argument navrhovatele je nepřípustný, jelikož kdyby mu vyhověl, znamenalo by to pouze snížení důchodů bývalých vyhověl návrhovým žádáním předloženým navrhovatelem ve stadiu stížnosti,
The Court of First Instance held the appellant’s argument to be inadmissible,
7 — Napadený rozsudek, body 131 až 139.
7 — Ibid., paragraphs 131 to 139.
– a v důsledku toho zrušil rozhodnutí o stížnosti a jeho daňové výměry; uložil navrhovateli náhradu nákladů řízení.
— order the appellant to pay the costs.
– uložil Komisi náhradu nákladů řízení před Soudem i nákladů řízení před Soudním dvorem.
annulling the decision on the complaint and his pension statements;
VI – Právní analýza
VI — Legal analysis
– zamítl kasační opravný prostředek jako nepřípustný;
— declare that the appeal is inadmissible;
Pro účely tohoto řízení navrhovatel přebírá, mezi řadou žalobních důvodů, které uplatnil před Soudem, pouze důvod týkající se porušení zásady rovného zacházení.
In these appeal proceedings, the appellant pursues, among the many pleas in law relied on before the Court of First Instance, only the plea alleging infringement of the principle of equal treatment.
– podpůrně zamítl kasační opravný prostředek v plném rozsahu jako neopodstatněný;
— in the alternative, dismiss the appeal in its entirety as unfounded;
– uložil navrhovateli náhradu nákladů řízení v souladu s článkem 122 jednacího řádu Soudního dvora.
— order the appellant to pay the costs in accordance with Article 122 of the Rules of Procedure of the Court.
Konkrétněji se kritika navrhovatele soustřeďuje na odpověď danou Soudem na tři ze čtyř argumentů, které u tohoto Soudu uvedl na podporu tohoto důvodu: navrhovatel totiž výslovně prohlašuje, že nezamýšlí zpochybnit posouzení Soudem druhého z výše uvedených argumentů, který se týká tvrzené diskriminace mezi důchodci a úředníky ve službě 8.
More specifically, the appellant focuses his criticism on the response of the Court of First Instance to three of the four arguments adduced in support of that plea: the appellant expressly states that he does not intend to call into question the findings of the Court of First Instance on the second of those arguments, relating to alleged discrimination between pensioners and serving officials. 8
Předtím, než přezkoumám kritiku navrhovatele napadeného rozsudku, je nicméně
Before examining the appellant’s criticism of the judgment under appeal, however,
– zamítl kasační opravný prostředek jako neopodstatněný;
— dismiss the appeal as unfounded;
8 — Viz bod 14 kasačního opravného prostředku.
8 — See paragraph 14 of the appeal.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA P. MENGOZZIHO – VĚC C-71/07 P jedinými argumenty převzatými navrhovatelem do kasačního opravného prostředku.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-71/07 P the outset are, as we have seen, the only ones repeated by the appellant in the appeal.
třeba posoudit „vzájemný kasační opravný prostředek“ podaný Komisí.
it is necessary to assess the ‘cross-appeal’ brought by the Commission.
B – Ke „vzájemnému kasačnímu opravnému prostředku“ Komise
B — The Commission’s ‘cross-appeal’
Navrhovatel ve své replice tvrdí, že „vzájemný kasační opravný prostředek“ je nepřípustný, jelikož Komisi nebylo před Soudem v žádném bodě jejích návrhových žádání nevyhověno, jak to vyžaduje článek 56 statutu Soudního dvora.
The appellant, in his reply, maintains that the ‘cross-appeal’ is inadmissible, since the Commission was not unsuccessful in any of its submissions before the Court of First Instance, as required by Article 56 of the Statute of the Court of Justice.
Komise totiž před Soudem tuto námitku nepřípustnosti nevznesla, a nebylo jí tudíž v tomto bodě nevyhověno.
Indeed, according to the appellant, the Commission did not raise the present objection of inadmissibility before the Court of First Instance and was therefore not unsuccessful on that point.
Mimoto se Komise nedomáhá zrušení nebo změny rozsudku Soudu, nýbrž pouze toho, aby byl kasační opravný prostředek prohlášen za nepřípustný.
Furthermore, the appellant asserts that the Commission is not seeking the annulment or amendment of the judgment of the Court of First Instance but simply a ruling that the appeal is inadmissible.
V poslední části své kasační odpovědi na kasační opravný prostředek Komise navrhuje „vzájemný kasační opravný prostředek“, ve kterém uvádí, že Soud měl prohlásit za nepřípustný především čtvrtý argument týkající se porušení zásady rovného zacházení, jelikož byl poprvé uplatněn až v replice.
In the final part of its defence, the Commission lodges a ‘cross-appeal’, in which it claims that the Court of First Instance should have ruled, first and foremost, that the fourth argument alleging infringement of the principle of equal treatment was inadmissible because it had been raised for the first time only in the reply.
Touto specifickou otázkou se budu zabývat níže coby východiskem k diskusi o meritu samotného argumentu.
I shall deal with this specific question below, as a preface to discussion of the substance of the argument itself.
Navrhovatel se krom toho domnívá, že vzájemný kasační opravný prostředek Komise je rovněž neopodstatněný, co se týče merita, jelikož již v rámci stížnosti podle článku 90 služebního řádu byl uplatněn důvod vycházející z porušení zásady rovného zacházení.
The appellant maintains, moreover, that the Commission’s cross-appeal is unfounded as to the substance, since infringement of the principle of equal treatment had previously been alleged in the complaint lodged under Article 90 of the Staff Regulations.
Všechny argumenty uplatněné v rámci soudní žaloby na podporu existence této nerovnosti, i když nebyly specificky uplatněny již ve stížnosti, byly nicméně úzce spojeny s dřívějšími tvrzeními.
All of the arguments put forward in the proceedings before the Court in support of the claim alleging unequal treatment, although not specifically previously presented in the complaint, were nevertheless closely connected with the assertions previously made.
Komise dále tvrdí, že Soud měl prohlásit za nepřípustný rovněž první, třetí a (opět) čtvrtý argument, jelikož nebyly uplatněny v rámci správní stížnosti podané navrhovatelem před předložením věci Soudu.
The Commission then maintains that the Court of First Instance should also have ruled that the first, third and (again) fourth arguments were inadmissible, since they had not been presented in the administrative complaint lodged by the appellant before bringing proceedings before the Court of First Instance.
Tyto tři argumenty, o nichž Komise tvrdí, že je měl Soud bez dalšího prohlásit za nepřípustné, jsou ostatně, jak jsme viděli,
Moreover, the three arguments which the Commission maintains the Court of First Instance should have ruled inadmissible from
Ve své duplice Komise potvrzuje, že cílem jejího vzájemného kasačního opravného prostředku není zrušení nebo změna
In its reply, the Commission confirms that the aim of its cross-appeal is not to obtain the annulment or amendment of the
„Vzájemný kasační opravný prostředek“ Komise by se tudíž mohl zdát nepřípustný pro nedostatek podmínky neúspěchu ve smyslu článku 56 statutu Soudního dvora, který ve svém druhém pododstavci stanoví, že opravný prostředek může podat „kterýkoli účastník řízení, jehož návrhovému žádání nebylo zcela nebo zčásti vyhověno“.
The Commission’s ‘cross-appeal’ could therefore appear to be inadmissible, since it fails to satisfy the requirement of having been unsuccessful within the meaning of Article 56 of the Statute of the Court of Justice, the second paragraph of which provides that an appeal may be brought ‘by any party which has been unsuccessful, in whole or in part, in its submissions’.
rozsudku Soudu 9. Komise nicméně tvrdí, že počáteční nepřípustnost části argumentů dovolávaných navrhovatelem u Soudu se mění ve vztahu k týmž argumentům na důvod nepřípustnosti kasačního opravného prostředku podaného samotným navrhovatelem u Soudního dvora.
inadmissibility of part of the arguments put forward by the appellant before the Court of First Instance translates into a ground of inadmissibility, in relation to the same arguments, of the appeal lodged by the appellant before the Court of Justice.
Jelikož předmětné argumenty jsou ve svém celku argumenty přeformulovanými do kasačního opravného prostředku, musí být samotný kasační opravný prostředek prohlášen za nepřípustný v plném rozsahu.
Since the arguments in question constitute the totality of those repeated in the appeal, in the view of the Commission the appeal itself should be declared inadmissible in its entirety.
Domnívám se nicméně, že řešení, které jsem právě nastínil, není správné, a že k vyřešení uvedeného problému je vhodnější jiný přístup.
I consider, however, that the solution I have just outlined is not correct and that a different approach to resolving the problem in question is to be preferred.
„Vzájemný kasační opravný prostředek“ Komise je založen na zásadě shody mezi jednak obsahem služební stížnosti předložené navrhovatelem na základě článku 90 služebního řádu úředníků, a jednak obsahem žaloby podané u Soudu prvního stupně.
The Commission’s ‘cross-appeal’ is based on the principle that there should be consistency between, on the one hand, the content of the administrative complaint lodged by the appellant under Article 90 of the Staff Regulations and, on the other, the content of the action brought before the Court of First Instance.
„Vzájemný kasační opravný prostředek“ podaný Komisí je nepochybně netypický, jak sám tento orgán uznal v rámci své dupliky 10.
The ‘cross-appeal’ lodged by the Commission is undoubtedly unconventional, as that institution itself recognises in its reply.
Je zejména významné, že Komise v rámci tohoto „vzájemného kasačního opravného prostředku“ nenavrhla zrušení napadeného rozsudku.
10 In particular, it is significant that the Commission has not sought, as a consequence of such a ‘cross-appeal’, the annulment of the judgment under appeal.
To nepopiratelně ukazuje, že Komisi před Soudem nebylo v žádném případě v jejích návrhových žádáních nevyhověno.
This shows incontrovertibly that, before the Court of First Instance, the Commission was not unsuccessful in any of its own submissions.
Význam této zásady byl zkoumán a objasněn v řadě rozhodnutí soudů Společenství.
The scope of that principle has been examined and clarified in a long series of rulings by the Community Courts.
Konkrétně Soudní dvůr potvrdil, že postup před zahájením soudního řízení stanovený ve služebním řádu, zejména pak podání stížnosti, jsou „podstatnými procesními náležitostmi“ 11.
In particular, the Court of Justice has stated that the pre-litigation procedure laid down in the Staff Regulations and, in particular, the lodging of a complaint are an ‘essential procedural requirement’.
Soudní dvůr rovněž potvrdil, že dodržení lhůt ve zmíněném postupu před zahájením soudního řízení má povahu nepominutelné podmínky řízení, kterou může soud přezkoumat bez
11The Court has also stated that compliance with the timelimits for the pre-litigation procedure in question is a matter of public policy, which
9 — Viz v tomto smyslu návrhová žádání a dupliku Komise, jakož i bod 31 dupliky.
9 — That is the sense of the conclusions of the Commission’s reply and point 31 thereof.
Krom toho poznamenávám, že v bodě 40 téhož aktu Komise naopak tvrdí: „[…] Soudní dvůr tudíž musí z těchto důvodů zrušit rozsudek Soudu v části, v níž neprohlásil první a třetí část žalobního důvodu za nepřípustné, jelikož nebyly uplatněny ve stížnosti před zahájením soudního řízení, a stejně tak čtvrtou část, jelikož byla uplatněna až v replice“.
I note, however, that at point 40 of that document the Commission states that ‘… the Court of Justice should therefore annul the part of the judgment of the Court of First Instance in which it did not rule that the first and third parts of the plea were inadmissible in that they were not raised in the pre-litigation complaint, and also the fourth part since it was raised only in the reply’.
Krom toho ve světle postoje, který hodlám zaujmout ve vztahu ke „vzájemnému kasačnímu opravnému prostředku“, není nutné určovat, zda Komise ve vzájemném kasačním opravném prostředku navrhla zrušení napadeného rozsudku, či nikoliv.
However, in the light of the position that I intend to adopt with regard to the ‘cross-appeal’, it is not necessary to determine whether the Commission does or does not, as a preliminary matter, seek the annulment of the judgment under appeal.
11 — Rozsudek ze dne 3. února 1977, de Lacroix v. Soudní dvůr (91/76, Recueil, s. 225, bod 11).
11 — Case 91/76 de Lacroix v Court of Justice [1977] ECR 225, paragraph 11.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA P. MENGOZZIHO – VĚC C-71/07 P návrhu 12.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-71/07 P the Court can verify of its own motion.
Soud prvního stupně na základě této judikatury Soudního dvora potvrdil, že tato otázka shody mezi služební stížností a soudní žalobou je rovněž nepominutelnou podmínkou řízení, a z tohoto důvodu může být přezkoumána soudem bez návrhu 13.
12 The Court of First Instance, for its part, on the basis of that caselaw of the Court of Justice, has stated that the question of consistency between the prior complaint through official channels and the application to the Court is also a public policy issue and may therefore be examined by the Court of its own motion.
Domnívám se, že tuto judikaturu Soudu, jež úzce souvisí s judikaturou Soudního dvora, můžeme zcela sdílet.
13I consider that that caselaw of the Court of First Instance, which is closely linked to the doctrine of the Court of Justice, can be wholeheartedly endorsed.
Co se týče přesné definice pojmu a mezí zásady shody, ustálená judikatura Soudního dvora stanoví, že služební stížnost zpravidla nezavazuje případnou soudní žalobu striktně a absolutně, avšak žaloba zároveň nemůže měnit důvod ani předmět služební stížnosti 14.
With regard to the precise definition of the concept and limits of the principle of consistency, according to the settled caselaw of the Court of Justice, in general, a complaint through administrative channels does not bind any judicial proceedings strictly and absolutely, but, at the same time, claims submitted at this latter stage may change neither the cause nor the object of the complaint.
Soudní dvůr navíc upřesnil, že v soudní žalobě jsou přípustné žalobní důvody a argumenty, které, i když nejsou uvedeny ve služební stížnosti, s ní jsou úzce spojené 15.
14The Court of Justice has also stated that, in an action before the Courts, submissions and arguments which do not appear in the administrative complaint but are closely linked to it are admissible. 15
Co se týče předmětu služební stížnosti a předmětu soudní žaloby v případě, který je zde zkoumán, není pochyb o tom, že se dokonale shodují: z tohoto hlediska tedy nevzniká problém přípustnosti.
As regards the subjectmatter of the administrative complaint and that of the application in the case under examination, there can be no doubt that they are exactly the same: hence, from that point of view, no problem of admissibility arises.
Jestliže je tedy přezkoumání shody mezi obsahem služební stížnosti a soudní žaloby nepominutelnou podmínkou řízení, jež může být přezkoumána bez návrhu, je podle mého názoru možné kvalifikovat „vzájemný kasační opravný prostředek“ podaný Komisí, nehledě na nomen iuris, prostě jako skutečnost týkající se otázky, která může být přezkoumána i bez návrhu.
Hence, if verification of the consistency between the content of the administrative complaint and the application to the Court is a matter of public policy that can be raised of the Court’s own motion, it is, in my opinion, possible to classify the ‘cross-appeal’ brought by the Commission, leaving aside the nomen iuris, simply as a matter that can be examined by the Court of its own motion.
Problematičtější se jeví určení „důvodu“, o nějž se opírá návrh na zrušení obsažený v úřední stížnosti.
Identification of the ‘cause’ underlying the request for annulment contained in the administrative complaint is more problematic.
Podle této logiky může být otázka týkající se v projednávaném případě shody mezi služební stížností podanou navrhovatelem podle článku 90 služebního řádu a soudní žalobou podanou později u Soudu předmětem přezkumu Soudního dvora.
Following that line of reasoning, the question of the consistency, in the present case, between the administrative complaint lodged by the appellant under Article 90 of the Staff Regulations and the action subsequently brought before the Court of First Instance can be examined by the Court of Justice.
Co se týče důvodu vycházejícího z nerovného zacházení, který je jediným důvodem, který navrhovatel znovu uplatňuje v rámci tohoto řízení o kasačním opravném prostředku, je pravdou, že stížnost podaná
With regard to the plea alleging a difference in treatment — the only plea repeated by the appellant in the present appeal proceedings — the complaint lodged under
14 — Viz například rozsudky Razzouk a Beydoun v. Komise, citovaný výše, bod 9, a ze dne 19. listopadu 1998, Parlament v. Gaspari (C-316/97 P, Recueil, s. 7597, bod 17).
14 — See, for example Razzouk and Beydoun v Commission, paragraph 9, and Case C-316/97 P Parliament v Gaspari [1998] ECR I-7597, paragraph 17.
15 — Rozsudky ze dne 7. května 1986, Rihoux a další v. Komise (52/85, Recueil, s. 1555, bod 13); ze dne 20. května 1987, Geist v. Komise (242/85, Recueil, s.
13 — Case T-57/89 Alexandrakis v Commission [1990] ECR II-143, paragraph 8.
CAMPOLI v. KOMISE podle článku 90 služebního řádu byla velice syntetická, neboť se omezila na následující tvrzení:
Article 90 of the Staff Regulations was, in fact, extremely brief, being confined to the following points:
Komise tudíž správně uvedla, že z řady argumentů uplatněných navrhovatelem na podporu existence nerovného zacházení byl ve služební stížnosti uveden pouze argument vycházející z tvrzené diskriminace mezi úředníky ve službě a bývalými úředníky.
The Commission has therefore correctly stated that, of the various arguments put forward by the appellant to support the claim of a difference in treatment, only that based on alleged discrimination between serving officials and former officials appeared in the administrative complaint.
„b) Porušení zásady rovného zacházení
‘(b) Infringement of the principle of equal treatment
Nový důchodový systém zavedený Komisí Evropského společenství dne 1. května 2004 není přípustný rovněž z hlediska zásady rovného zacházení.
The new pension scheme established by the European Commission on 1 May 2004 is not even justified in the light of the principle of equal treatment.
Je tudíž třeba určit, zda v projednávaném případě lze ostatní argumenty, jichž se navrhovatel u soudu dovolává na podporu exi -stence nerovného zacházení považovat za „úzce spojené“ s argumentem uplatněným v rámci služební stížnosti.
It must therefore be ascertained whether, in the case in point, the other arguments presented by the appellant in the judicial proceedings to support the claim of a difference in treatment can be regarded as being ‘closely linked’ to that set out in the administrative complaint.
Účelem koeficientu je totiž zajistit stejnou kupní sílu pro úředníky a bývalé úředníky, kteří se nacházejí ve stejné situaci.
The purpose of the correction coefficient is to guarantee the same purchasing power to officials and former officials in the same situation.
Situace se v konkrétním případě jeví velice citlivou, jelikož se jedná o úzkou hranici, která dělí přípustnost a nepřípustnost.
The situation in the case in point is rather delicate, being situated on the fine line between admissibility and inadmissibility.
Je přitom zřejmé, že tím, že se vytvoří dva koeficienty pro totéž místo, v projednávaném případě Londýn, vzniká diskriminace mezi úředníky s bydlištěm v Londýně z profesních důvodů a bývalými úředníky, kteří tam bydlí jako důchodci.
It is clear that creating two correction coefficients for the same place, in this case London, gives rise to discrimination between officials living in London for professional reasons and former officials living there in retirement.
Jak jsem již výše připomněl, judikatura se opakovaně vyjádřila k otázce shody mezi služební stížností a soudní žalobou a přijala postoj, který se snaží smířit protichůdné zájmy navrhovatele a úřadu.
As I have pointed out above, the Community Courts have ruled repeatedly on the question of consistency between the administrative complaint and the application to the Court, adopting a position that seeks to reconcile the interests of the appellant and those of the administration, which tend to be conflicting.
Je totiž třeba připomenout, že Soudní dvůr upřesnil, že jedním z účelů služební stížnosti je dát úřadu možnost obeznámit se s dostatečnou přesností s tím, co stěžovatel zpochybňuje a čeho se domáhá. Avšak je-li úřadu podána
The Court of Justice has stated that one of the purposes of the administrative complaint is to allow the administration to know with sufficient certainty what the complainant is contesting and what his requests are.
Bývalí úředníci, mezi než patří F. Campoli, žijící v tomtéž městě Londýně, na něž se uplatňuje nižší koeficient, než je koeficient uplatňovaný na úředníky, jsou zjevně diskriminováni, neboť se jim od 1. května 2004 nedostává stejného zacházení.“
Former officials, including Mr Campoli, who live in the same city of London, who have a lower correction coefficient than that applied to officials, are clearly discriminated against because, since 1 May 2004, they no longer enjoy the same treatment.’
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA P. MENGOZZIHO – VĚC C-71/07 P klijke Coöperatie Cosun UA v. Komise 17, v němž byl důvod, uplatněný ve stadiu kasač- služební stížnost, je úřad povinen nevykládat ji restriktivně a projevit „vstřícnost“ 16.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-71/07 P not interpret it restrictively, but with an ‘open mind’. 16
ního opravného prostředku, vycházející z nerovného zacházení ve srovnání s jinými subjekty, než byly uvedeny v žalobě podané k Soudu, považován, a to opět ve vztahu k nerovnému zacházení, za nový důvod.
Coöperatie Cosun v Commission, 17in which a plea introduced on appeal alleging a difference in treatment in relation to persons other than those indicated in the action before the Court of First Instance, in which a difference in treatment was also alleged, was considered a new plea in law.
Je možné se ztotožnit s tvrzením Komise, jehož podstatou je, že i když argumenty navrhovatele uváděné na podporu existence diskriminace ve srovnání s jinými bývalými úředníky sdílejí stejný právní základ, a sice porušení zásady rovného zacházení, nemohou být považovány za argumenty nastíněné ve služební stížnosti, a to ani nepřímo nebo implicitně.
It could be maintained, as essentially does the Commission, that despite being based on the same legal premiss, that is to say infringement of the principle of equal treatment, the appellant’s arguments in support of his claim of discrimination in relation to other former officials cannot be considered to have been foreshadowed, even indirectly or implicitly, in the administrative complaint.
V této stížnosti, jak jsme viděli, byla totiž jedinou situací, která byla ve stížnosti zmíněna jako reference pro posouzení existence diskriminace v neprospěch navrhovatele, situace úředníků, kteří jsou dosud ve službě.
As we have seen, the only situation cited in that complaint as a point of reference for assessing whether the appellant is the victim of discrimination is that of officials still in employment.