natgillin/translations-raw huggingface dataset:
přiznává právní řád Společenství, přičemž právo na takovou ochranu je součástí obecných právních zásad vyplývajících ze společných ústavních tradic členských států“ 51.
Individuals are therefore entitled to effective judicial protection of the rights they derive from the Community legal order, and the right to such protection is one of the general principles of law stemming from the constitutional traditions common to the Member States’.
Mimoto ze stejné judikatury vyplývá, že jak fyzické, tak i právnické osoby požívají práva být vyslechnut a práva na účinný soudní přezkum.
51 Moreover, it follows from the same caselaw that both natural persons and legal persons enjoy the right to be heard and the right to effective judicial review.
Stačí říct, že ačkoli o některých omezeních tohoto práva lze uvažovat z důvodů veřejné bezpečnosti, v projednávané věci orgány Společenství nedaly navrhovatelce žádnou příležitost, aby mohla vyjádřit své stanovisko ohledně toho, zda sankce proti ní jsou odůvodněny a zda by měly zůstat v platnosti.
Suffice it to say that, although certain restrictions on that right may be envisaged for public security reasons, in the present case the Community institutions have not afforded any opportunity to the appellant to make known its views on whether the sanctions against it are justified and whether they should be kept in force.
Existence řízení o výmazu ze seznamu na úrovni OSN není v tomto ohledu žádnou útěchou.
The existence of a de-listing procedure at the level of the United Nations offers no consolation in that regard.
Toto řízení umožňuje žadatelům předložit žádost o výmaz ze seznamu Výboru pro sankce nebo své vládě 52.
That procedure allows petitioners to submit a request to the Sanctions Committee or to their government for removal from the list.
Řízení o této žádosti je ale zcela věcí mezivládních konzultací.
52Yet, the processing of that request is purely a matter of intergovernmental consultation.
Mimoto v rámci řízení o výmazu není poskytnut ani minimální přístup k informacím, na kterých bylo založeno rozhodnutí zapsat žadatele na seznam.
Moreover, the de-listing procedure does not provide even minimal access to the information on which the decision was based to include the petitioner in the
Odpůrci nicméně argumentují, že v rozsahu, ve kterém jsou právo být vyslechnut a právo na účinný soudní přezkum omezena, tato omezení jsou odůvodněna.
The respondents argue, however, that in so far as there have been restrictions on the right to be heard and the right to effective judicial review, these restrictions are justified.
V souladu s tímto názorem nepředložili žádná vyjádření, která by tomuto Soudu
In consonance with that view, they have not made any submissions that would enable this Court to exercise review
52 — Řízení o výmazu doznalo několika změn od doby původního přijetí opatření proti navrhovatelce.
52 — The de-listing procedure has undergone several changes since the original adoption of the measures against the appellant.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA M. POIARESE MADURA – VĚC C-415/05 P soudní kontrola nabízí nejlepší záruky nezávislosti, nestrannosti a řádného procesu“ 53.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-415/05 P antees of independence, impartiality and a proper procedure’.
chránit jejich důvěrnost.
53 list.
Jedním ze zásadních důvodů, na základě kterého musí být právo být vyslechnut dodržováno, je umožnit dotčeným účastníkům řízení účinně bránit svá práva, zejména v právních řízeních, která mohou být zahájena po ukončení správního přezkumného řízení.
In fact, access to such information is denied regardless of any substantiated claim as to the need to protect its confidentiality. One of the crucial reasons for which the right to be heard must be respected is to enable the parties concerned to defend their rights effectively, particularly in legal proceedings which might be brought after the administrative control procedure has come to a close.
Neexistence takových správních záruk má však i tak značné negativní důsledky na právo navrhovatelky na účinnou soudní ochranu.
Yet, the absence of such administrative safeguards has significant adverse affects on the appellant’s right to effective judicial protection.
Navrhovatelka je uvedena na seznamu v příloze I napadeného nařízení několik let a orgány Společenství jí stále odmítají poskytnout příležitost zpochybnit důvody pro její další setrvání na seznamu.
The appellant has been listed for several years in Annex I to the contested regulation and still the Community institutions refuse to grant the appellant an opportunity to dispute the grounds for its continued inclusion on the list.
Ve skutečnosti proti ní vznesly velmi vážná obvinění a podrobily jí na základě toho přísným sankcím.
They have, in effect, levelled extremely serious allegations against the appellant and have, on that basis, subjected the appellant to severe sanctions.
V důsledku tohoto odmítnutí existuje reálná možnost, že sankce uložené navrhovatelce v rámci Společenství mohou být nepřiměřené nebo dokonce uložené nesprávné osobě, a přesto mohou platit bez časového omezení.
As a result of this denial, there is a real possibility that the sanctions taken against the appellant within the Community may be disproportionate or even misdirected, and might nevertheless remain in place indefinitely.
Soudní dvůr nemá žádnou možnost zjistit, zda tomu tak ve skutečnosti je, ale pouhá existence této možnosti je nepřijatelná ve společnosti, která dodržuje pravidla právního státu.
The Court has no way of knowing whether that is the case in reality, but the mere existence of that possibility is anathema in a society that respects the rule of law.
Jak Evropský soud pro lidská práva uvedl ve věci Klass a další, „právní stát mimo jiné znamená, že zásah výkonných orgánů do práv jednotlivce musí podléhat účinné kontrole, která by měla být za normálních okolností zajištěna soudně, přinejmenším v poslední instanci, jelikož
As the European Court of Human Right held in Klass and Others, ‘the rule of law implies, inter alia, that an interference by the executive authorities with an individual’s rights should be subject to an effective control which should normally be assured by the judiciary, at least in the last resort, judicial control offering the best guar-
AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v. RADA A KOMISE dotčených rezolucí Rady bezpečnosti v rámci právního řádu Společenství.
AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION cannot dispense with proper judicial review proceedings when implementing the Security Council resolutions in question within the Community legal order.
Jak samotná Komise i Rada zdůraznily ve svých vyjádřeních, rozhodnutí, zda vymazat osobu ze sankčního seznamu OSN, zůstává zcela v diskreční pravomoci Výboru pro sankce – diplomatického orgánu.
As the Commission and the Council themselves have stressed in their pleadings, the decision whether or not to remove a person from the United Nations sanctions list remains within the full discretion of the Sanctions Committee — a diplomatic organ.
Za těchto okolností je třeba mít za to, že právo na soudní přezkum nezávislým soudem není na úrovni OSN zajištěno.
In those circumstances, it must be held that the right to judicial review by an independent tribunal has not been secured at the level of the United Nations.
V důsledku toho se orgány Společenství nemohou vzdát řádného soudního přezkumu při provádění
As a consequence, the Community institutions
Z toho vyplývá, že navrhovatelčin žalobní důvod tkvící v tom, že napadené rozhodnutí porušuje právo být vyslechnut, právo na soudní přezkum a právo na ochranu majetku, je opodstatněný.
It follows that the appellant’s claim that the contested regulation infringes the right to be heard, the right to judicial review, and the right to property is well founded.
Soudní dvůr by měl zrušit napadené nařízení v rozsahu, ve kterém se týká navrhovatelky.
The Court should annul the contested regulation in so far as it concerns the appellant.
1) zrušil rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 21. září 2005 ve věci T-306/01 Yusuf a Al Barakaat International Foundation v. Rada a Komise; a
(1) set aside the judgment of the Court of First Instance of 21 September 2005 in Case T-306/01 Yusuf and Al Barakaat International Foundation v Council and Commission;
Afghánistánu, zesiluje zákaz letů a rozšiřuje zmrazení prostředků a jiných finančních zdrojů afghánského Talibanu v rozsahu, ve kterém se týká navrhovatelky.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-415/05 P prohibiting the export of certain goods and services to Afghanistan, strengthening the flight ban and extending the freeze of funds and other financial resources in respect of the Taliban of Afghanistan.
3. září 2008 *
3 September 2008 *
Ve spojených věcech C-402/05 P a C-415/05 P, jejichž předmětem jsou dva kasační opravné prostředky podle článku 56 statutu Soudního dvora, podané 17. a 21. listopadu 2005,
TWO APPEALS under Article 56 of the Statute of the Court of Justice, lodged on 17 and 21 November 2005, respectively,
Yassin Abdullah Kadi, s bydlištěm v Jeddah (Saudská Arábie), zastoupený I. Brownliem a D. Andersonem, QC, jakož i P. Sainim, barrister, pověřenými G. Martinem, solicitor, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,
Yassin Abdullah Kadi, residing in Jeddah (Saudi Arabia), represented by I. Brownlie QC, D. Anderson QC and P. Saini, Barrister, instructed by G. Martin, Solicitor, with an address for service in Luxembourg,
Al Barakaat International Foundation, se sídlem v Spånga (Švédsko), zastoupená L. Silberskym a T. Olssonem, advokater, navrhovateli,
Al Barakaat International Foundation, established in Spånga (Sweden), represented by L. Silbersky and T. Olsson, advokater, appellants,
* Jednací jazyky: angličtina a švédština.
* Languages of the case: English and Swedish.
ROZSUDEK ZE DNE 3. 9.
JUDGMENT OF 3. 9.
2008 – SPOJENÉ VĚCI C-402/05 P a C-415/05 P přičemž dalšími účastníky řízení jsou:
2008 — JOINED CASES C-402/05 P AND C-415/05 P the other parties to the proceedings being:
Rada Evropské unie, zastoupená M. Bishopem, jakož i E. Finnegan a E. Karlsson, jako zmocněnci, žalovaná v prvním stupni, podporovaná
Council of the European Union, represented by M. Bishop, E. Finnegan and E. Karlsson, acting as Agents, defendant at first instance, supported by
Španělským královstvím, zastoupeným J. Rodríguez Cárcamem, jako zmocněncem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,
Kingdom of Spain, represented by J. Rodríguez Cárcamo, acting as Agent, with an address for service in Luxembourg,
Francouzskou republikou, zastoupenou G. de Berguesem, jakož i E. Belliard a S. Gasri, jako zmocněnci,
French Republic, represented by G. de Bergues, E. Belliard and S. Gasri, acting as Agents,
Nizozemským královstvím, zastoupeným H. G. Sevenster a M. de Mol, jako zmocněnkyněmi, vedlejšími účastníky v řízení o kasačním opravném prostředku,
Kingdom of the Netherlands, represented by H.G. Sevenster and M. de Mol, acting as Agents, interveners on appeal,
Komise Evropských společenství, zastoupená C. Brownem, J. Enegrenem a P. J. Kuijperem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, žalovaná v prvním stupni, podporovaná
Commission of the European Communities, represented by C. Brown, J. Enegren and P.J. Kuijper, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg, defendant at first instance, supported by:
Francouzskou republikou, zastoupenou G. de Berguesem, jakož i E. Belliard a S. Gasri, jako zmocněnci, vedlejší účastnicí v řízení o kasačním opravném prostředku,
French Republic, represented by G. de Bergues, E. Belliard and S. Gasri, acting as Agents, intervener on appeal,
Spojené království Velké Británie a Severního Irska, zastoupené R. Caudwel, E. Jenkinson a S. Behzadi-Spencer, jako zmocněnkyněmi, ve spolupráci s C. Greenwoodem, QC, a A. Dashwoodem, barrister, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, vedlejší účastník v prvním stupni,
United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland, represented by R. Caudwell, E. Jenkinson and S. Behzadi-Spencer, acting as Agents, assisted by C. Greenwood QC and A. Dashwood, Barrister, with an address for service in Luxembourg, intervener at first instance,
SOUDNÍ DVŮR (velký senát), ve složení V. Skouris, předseda, C. W. A. Timmermans (zpravodaj), A. Rosas a K. Lenaerts, předsedové senátů, J. N. Cunha Rodrigues, R. Silva de Lapuerta, K. Schiemann, J. Makarczyk, P. Kūris, P. Lindh, J.-C. Bonichot, T. von Danwitz a A. Arabadžev, soudci,
THE COURT (Grand Chamber), composed of: V. Skouris, President, C.W.A. Timmermans (Rapporteur), A. Rosas and K. Lenaerts, Presidents of Chambers, J.N. Cunha Rodrigues, R. Silva de Lapuerta, K. Schiemann, J. Makarczyk, P. Kūris, P. Lindh, J.-C. Bonichot, T. von Danwitz and A. Arabadjiev, Judges,
2008 – SPOJENÉ VĚCI C-402/05 P a C-415/05 P generální advokát: M. Poiares Maduro, vedoucí soudní kanceláře: J. Swedenborg, rada, s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 2. října 2007, po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednáních konaných ve dnech 16. ledna 2008 (C-402/05 P) a 23. ledna 2008 (C-415/05 P), vydává tento
Advocate General: M. Poiares Maduro,Registrar: J. Swedenborg, Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 2 October 2007, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 16 January 2008 (C-402/05 P) and 23 January 2008 (C-415/05 P), gives the following
KADI A AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v. RADA A KOMISE vývoz určitého zboží a služeb do Afghánistánu, zesiluje zákaz letů a rozšiřuje zmrazení prostředků a jiných finančních zdrojů afghánského Talibanu (Úř. věst. L. 139, s.
KADI AND AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION and repealing Council Regulation (EC) No 467/2001 prohibiting the export of certain goods and services to Afghanistan, strengthening the flight ban and extending the freeze of funds and other financial resources in respect of the Taliban of Afghanistan (OJ 2002 L 139, p.
9, dále jen „sporné nařízení“), podané Y. A. Kadim a Al Barakaat v rozsahu, v němž jsou tímto aktem dotčeni.
9, ‘the contested regulation’), in so far as that act relates to them.
Článek 24 odst. 1 a 2 Charty Spojených národů stanoví:
Under Article 24(1) and (2) of the Charter of the United Nations:
Členové Organizace [Spojených národů (OSN)] svěřují Radě bezpečnosti [Organizace spojených národů (dále jen ‚Rada bezpečnosti‘)] základní odpovědnost za zachování mezinárodního míru a bezpečnosti a je mezi nimi shoda o tom, že Rada bezpečnosti, vykonávajíc své povinnosti v rámci této odpovědnosti, jedná jejich jménem.
In order to ensure prompt and effective action by the United Nations, its Members confer on the Security Council primary responsibility for the maintenance of international peace and security, and agree that in carrying out its duties under this responsibility the Security Council acts on their behalf.
Vykonávajíc tyto povinnosti, Rada bezpečnosti postupuje podle cílů a zásad Spojených národů.
In discharging these duties the Security Council shall act in accordance with the Purposes and Principles of the United Nations.
2008 – SPOJENÉ VĚCI C-402/05 P a C-415/05 P
2008 — JOINED CASES C-402/05 P AND C-415/05 P
Článek 25 Charty Spojených národů stanoví, že „[m]ezi členy [OSN] je shoda o tom, že přijmou a splní rozhodnutí Rady bezpečnosti podle této charty“.
Article 25 of the Charter of the United Nations provides that ‘[t]he Members of the United Nations agree to accept and carry out the decisions of the Security Council in accordance with the present Charter’.
Články 39, 41 a 48 Charty Spojených národů jsou součástí její kapitoly VII, nazvané „Akce při ohrožení míru, porušení míru a činech útočných“.
Articles 39, 41 and 48 of the Charter of the United Nations form part of Chapter VII thereof, headed ‘Action with respect to threats to the peace, breaches of the peace, and acts of aggression’.
Článek 39 Charty Spojených národů stanoví:
In accordance with Article 39 of the Charter of the United Nations:
„Rada bezpečnosti určí, zda jde o ohrožení míru, jeho porušení nebo útočný čin, a doporučí nebo rozhodne, jaká opatření mají býti učiněna podle článků 41 a 42, aby byl zachován nebo obnoven mezinárodní mír a bezpečnost.“
‘The Security Council shall determine the existence of any threat to the peace, breach of the peace, or act of aggression and shall make recommendations, or decide what measures shall be taken in accordance with Articles 41 and 42, to maintain or restore international peace and security.’
Článek 41 Charty Spojených národů zní:
Article 41 of the Charter of the United Nations is worded as follows:
„Aby Rada bezpečnosti svým usnesením dodala účinnosti, může rozhodnouti, jakých opatření, vyjma užití ozbrojené síly, má býti použito, a může vyzvati členy Spojených národů, aby taková opatření provedli.
‘The Security Council may decide what measures not involving the use of armed force are to be employed to give effect to its decisions, and it may call upon the Members of the United Nations to apply such measures.
Mohou mezi nimi býti i úplné nebo částečné přerušení hospodářských styků, spojů železničních, námořních, leteckých, poštovních, telegrafních, radiových nebo jiných a přerušení styků diplomatických.“
These may include complete or partial interruption of economic relations and of rail, sea, air, postal, telegraphic, radio, and other means of communication, and the severance of diplomatic relations.’
Článek 103 Charty Spojených národů stanoví: „Jestliže by došlo ke střetu mezi závazky členů Spojených národů podle této charty a jejich závazky podle kteréhokoli jiného mezinárodního ujednání, mají vrch závazky podle Charty.“
Article 103 of the Charter of the United Nations states that ‘[i]n the event of a conflict between the obligations of the Members of the United Nations under the present Charter and their obligations under any other international agreement, their obligations under the present Charter shall prevail’.
Skutečnosti předcházející sporu
Background to the disputes
Skutečnosti předcházející sporům jsou vylíčeny v bodech 10 až 36 napadeného rozsudku Kadi a v bodech 10 až 41 napadeného rozsudku Yusuf a Al Barakaat.
The background to the disputes has been set out in paragraphs 10 to 36 of Kadi and in paragraphs 10 to 41 of Yusuf and Al Barakaat.
Pro účely tohoto rozsudku mohou být shrnuty následovně.
For the purposes of this judgment it may be summarised as follows.
Dne 15. října 1999 přijala Rada bezpečnosti rezoluci 1267 (1999), kterou mimo jiné odsoudila skutečnost, že na afgánském území jsou nadále přijímáni a cvičeni teroristé a jsou zde připravovány teroristické činy, opětovně potvrdila své přesvědčení, že potlačení mezinárodního terorismu je nezbytné pro zachování mezinárodního míru a bezpečnosti, a vyjádřila politování nad tím, že Taliban nadále poskytuje útočiště Usámovi bin Ládinovi a umožňuje mu, jakož i jeho společníkům řídit z území, které ovládají, síť táborů k výcviku teroristů a využívat Afghánistán jako základnu k provádění mezinárodní teroristické činnosti.
On 15 October 1999 the Security Council adopted Resolution 1267 (1999), in which it, inter alia, condemned the fact that Afghan territory continued to be used for the sheltering and training of terrorists and planning of terrorist acts, reaffirmed its conviction that the suppression of international terrorism was essential for the maintenance of international peace and security and deplored the fact that the Taliban continued to provide safe haven to Usama bin Laden and to allow him and others associated with him to operate a network of terrorist training camps from territory held by the Taliban and to use Afghanistan as a base from which to sponsor international terrorist operations.
V odstavci 2 této rezoluce Rada bezpečnosti požadovala, aby Taliban vydal neprodleně Usámu bin Ládina přímo či nepřímo příslušným orgánům státu, v němž byl obviněn, nebo příslušným orgánům státu, v němž bude zadržen a postaven před soud. Za účelem zajištění dodržení této povinnosti odst.
In the second paragraph of the resolution the Security Council demanded that the Taliban should without further delay turn Usama bin Laden over to appropriate authorities in a country where he has been indicted, or to appropriate authorities in a country where he will be arrested and effectively brought to justice.
4 písm. b) uvedené rezoluce stanoví, že všechny státy musí zejména „[z]mrazit prostředky a jiné finanční zdroje plynoucí mimo jiné z majetku ve vlastnictví Talibanu nebo přímo či nepřímo jím ovládaného nebo vlastněného či ovládaného jakýmkoliv podnikem ve vlastnictví Talibanu nebo jím ovládaným, jak byly určeny výborem vytvořeným na základě dále uvedeného odstavce 6, a zajistit, aby ani dotčené prostředky nebo jiné finanční zdroje, ani jakékoliv další takto určené prostředky nebo jiné finanční zdroje nebyly, ať už jejich občany, nebo kteroukoliv jinou osobou nacházející se na jejich území, zpřístupněny Talibanu ani jakémukoliv podniku, který je v jeho vlastnictví nebo je Talibanem přímo či nepřímo ovládán, nebo použity v jejich prospěch, ledaže by výbor v konkrétním případě z humanitárních důvodů rozhodl jinak“.
In order to ensure compliance with that demand, paragraph 4(b) of Resolution 1267 (1999) provides that all the States must, in particular, ‘freeze funds and other financial resources, including funds derived or generated from property owned or controlled directly or indirectly by the Taliban, or by any undertaking owned or controlled by the Taliban, as designated by the Committee established by paragraph 6 below, and ensure that neither they nor any other funds or financial resources so designated are made available, by their nationals or by any persons within their territory, to or for the benefit of the Taliban or any undertaking owned or controlled, directly or indirectly, by the Taliban, except as may be authorised by the Committee on a case-by-case basis on the grounds of humanitarian need’.
V odstavci 6 téže rezoluce Rada bezpečnosti rozhodla v souladu s článkem 28 svého prozatímního jednacího řádu o zřízení výboru Rady bezpečnosti (dále jen „Výbor pro sankce“) složeného ze všech jejích členů a pověřeného zejména dohledem nad prováděním opatření uložených v odstavci 4 této rezoluce členskými státy, určením prostředků a jiných finančních zdrojů uvedených v odstavci 4 a přezkoumáváním žádostí o výjimku z opatření uložených v témže odstavci 4.
In paragraph 6 of Resolution 1267 (1999), the Security Council decided to establish, in accordance with rule 28 of its provisional rules of procedure, a committee of the Security Council composed of all its members (‘the Sanctions Committee’), responsible in particular for ensuring that the States implement the measures imposed by paragraph 4, designating the funds or other financial resources referred to in paragraph 4 and considering requests for exemptions from the measures imposed by paragraph 4.
Protože se Rada domnívala, že k provedení rezoluce 1267 (1999) je nezbytná činnost Evropského společenství, přijala dne 15. listopadu 1999 společný postoj 1999/727/SZBP o omezujících opatřeních proti Talibanu (Úř. věst. L 294, s. 1).
Taking the view that action by the Community was necessary in order to implement Resolution 1267 (1999), on 15 November 1999 the Council adopted Common Position 1999/727/CFSP concerning restrictive measures against the Taliban (OJ 1999 L 294, p. 1).
Článek 2 tohoto společného postoje nařizuje zmrazit prostředky a jiné finanční zdroje, které jsou v držbě Talibanu v zahraničí, za podmínek vymezených v uvedené rezoluci.
Article 2 of that Common Position prescribes the freezing of funds and other financial resources held abroad by the Taliban under the conditions set out in Security Council Resolution 1267 (1999).