natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tato spojitost, pokud jde o právní nástroje, stanovená mezi právem na respektování rodinného života a svobodami pohybu vedlo Soudní dvůr zejména k rozhodnutí, že ustanovení článku 52 Smlouvy o ES (nyní po změně článku 43 ES) a ustanovení směr- nice 73/148/EHS 11 musí být vykládána v tom smyslu, že ukládají členskému státu povinnost povolit vstup a pobyt na jeho území manželovi nebo manželce, bez ohledu na jejich státní příslušnost, státního příslušníka tohoto státu, který se přestěhuje se svým manželem nebo se svou manželkou na území jiného členského státu za účelem výkonu zaměstnání ve smyslu článku 48 Smlouvy o ES (nyní po změně článku 39 ES) a který se po návratu zpět usadí ve smyslu článku 52 Smlouvy na území členského státu svého původu; podle Soudního dvora by státní příslušník členského státu mohl být odrazen od opuštění svého státu původu za účelem výkonu zaměstnání nebo samostatně výdělečné činnosti na území jiného členského státu, pokud by po návratu do členského státu, jehož je státním příslušníkem, za účelem výkonu zaměstnání nebo samostatně výdělečné činnosti jeho manžel nebo manželka a děti nemohly společně s ním vstoupit na území tohoto státu a pobývat zde za podmínek přinejmenším rovnocenných s podmínkami, které jim jsou přiznány právem Společenství na území jiného členského státu 12.
EC) and Directive 73/148/EEC 11must be construed as requiring a Member State to grant leave to enter and reside in its territory to the spouse, of whatever nationality, of a national of that State who has gone, with that spouse, to another Member State in order to work there as an employed person as envisaged by Article 48 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 39 EC), and returns to establish himself or herself as envisaged by Article 52 of the Treaty in the territory of his or her State of origin; in the view of the Court, a national of a Member State might be deterred from leaving his country of origin in order to pursue an activity as an employed or selfemployed person in the territory of another Member State if, on returning to the Member State of which he is a national in order to pursue an activity there as an employed or selfemployed person, his spouse and children were not also permitted to enter and reside in the territory of his Member State of origin under conditions at least equivalent to those granted them by Community law in the territory of another Member State.
Uvedená spojitost, pokud jde o právní nástroje, rovněž vysvětluje, že Soudní dvůr rozhodl, že článek 49 ES, ve světle základního práva na respektování rodinného života, musí být chápán tak, že brání tomu, aby členský stát původu poskytovatele služeb usazeného v témže státě, který poskytuje služby příjemcům usazeným v jiných členských státech, nepovolil pobyt na svém území manželovi nebo manželce tohoto poskytovatele, kteří jsou státními příslušníky třetí země 13.
12 This connection of purpose also explains why the Court has ruled that Article 49 EC, read in the light of the fundamental right to respect for family life, is to be construed as precluding a refusal, by the Member State of origin of a provider of ser -vices established in that State who provides services to recipients established in other Member States, of the right to reside in its territory to that provider’s spouse, who is a national of a nonmember country.
Dokonce i v rozsudku Akrich 14, ve kterém Soudní dvůr odmítl přiznat na základě nařízení č. 1612/68 právo pobytu
13Even in Akrich, 14in which the Court refused to grant, under Regulation No 1612/68, a right of residence in the Member State of origin to which a Union citizen had returned to
15) ve svém článku 10 stanoví právo rodinných příslušníků bez ohledu na jejich státní příslušnost usadit se společně s pracovníkem, který je státním příslušníkem členského státu a je zaměstnán na území jiného členského státu.
475), lays down, in Article 10 thereof, the right of family members, irrespective of their nationality, to install themselves with a worker who is a national of one Member State and who is employed in the territory of another Member State.
Podobně pátý bod odůvodnění směrnice 2004/38 připomíná, že „[m]á-li být právo všech občanů Unie svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států vykonáváno v objektivně existujících podmínkách svobody a důstojnosti, je třeba je zaručit také jejich rodinným příslušníkům bez ohledu na jejich státní příslušnost“.
Recital 5 in the preamble to Directive 2004/38 points out, in very similar terms, that ‘[t]he right of all Union citizens to move and reside freely within the territory of the Member States should, if it is to be exercised under objective conditions of freedom and dignity, be also granted to their family members, irrespective of nationality’.
11 — Směrnice Rady 73/148/EHS ze dne 21. května 1973 o odstranění omezení pohybu a pobytu státních příslušníků členských států uvnitř Společenství v oblasti usazování a pohybu služeb (Úř. věst. L 172, s. 14; Zvl. vyd. 05/01, s. 167).
11 — Council Directive 73/148/EEC of 21 May 1973 on the abolition of restrictions on movement and residence within the Community for nationals of Member States with regard to establishment and the provision of services (OJ 1973 L 172, p. 14).
I-6279, bod 38); výše uvedený MRAX (bod 53); výše uvedený ze dne 14. dubna 2005, Komise v. Španělsko (bod 26); ze dne 31. ledna 2006, Komise v. Španělsko (C-503/03, Sb. rozh. s. I-1097, bod 41) a výše uvedený Eind (bod 44).
10 — See Case C-60/00 Carpenter [2002] ECR I-6279, paragraph 38; MRAX, paragraph 53; Case C-157/03 Commission v Spain, paragraph 26; Case C-503/03 Commission v Spain [2006] ECR I-1097, paragraph 41; and Eind, paragraph 44.
13 — Viz výše uvedený rozsudek Carpenter.14 — Rozsudek ze dne 23. září 2003 (C-109/01, Recueil, s. I-9607).
12 — See Case C-370/90 Singh [1992] ECR I-4265.13 — See Carpenter.14 — Case C-109/01 [2003] ECR I-9607.
2004/38 jeho rodinným příslušníkům, kteří nejsou státními příslušníky žádného členského státu, tak, že zahrnuje právo jej následovat, včetně případu výkonu tohoto práva přímo z území mimo Unii.
METOCK AND OTHERS in a Member State other than his State of origin requires that the consequential right of residence conferred on non-EU national members of his family by Directive 2004/38 must be construed as entailing the right to join him, including directly from outside the Union.
Z toho vyplývá, že k tomu, aby se mohli uvedení rodinní příslušníci dovolávat ustanovení uvedené směrnice, nemůže od nich členský stát platně vyžadovat, aby předtím legálně pobývali v jiném členském státě.
It follows that a Member State cannot legitimately require those family members to have previously been lawfully resident in another Member State in order to be able to rely on the provisions of that directive.
v členském státě původu, do kterého se občan Unie vrátil, aby se zde usadil se svým manželem, který je státním příslušníkem třetí země, pokud tento předtím legálně nepobýval v členském státě, Soudní dvůr nicméně příslušným orgánům členského státu původu uložil posoudit žádost manžela o vstup a pobyt na jeho území ve světle základního práva na respektování rodinného života ve smyslu článku 8 EÚLP 15, vzhledem k tomu, že je dotčena svoboda pohybu občana Unie.
establish herself with her spouse who was a national of a nonmember country, since he had not previously been lawfully resident in a Member State, it nevertheless required the competent authorities of the Member State of origin to assess the application by the spouse to enter and remain in their territory in the light of the fundamental right to respect for family life within the meaning of Article 8 of the European Convention, 15as the freedom of movement of the Union citizen was at issue.
Proti takovému výkladu směrnice 2004/38 irská vláda a členské státy, které předložily vyjádření, namítají řešení vycházející z rozsudku Akrich 16, podle kterého je požívání práva pobytu přiznaného článkem 10 nařízení č. 1612/68 státnímu příslušníkovi třetí země, který je manželem nebo manželkou občana Unie a který se stěhuje do členského státu, do kterého se občan Unie přistěhoval, podmíněno předchozím legálním pobytem v jiném členském státě, jelikož uvedené nařízení se týká pouze volného pohybu uvnitř Společenství a neupravuje práva uvedeného státního příslušníka třetí země, který je manželem nebo manželkou občana Unie, pokud jde o vstup na území Společenství.
Such an interpretation of Direct- ive 2004/38 is disputed by Ireland and the intervening Member States on the basis of the approach taken in Akrich, 16according to which the benefit of the right of residence conferred by Article 10 of Regulation No 1612/68 on a national of a nonmember country, who is the spouse of a Union citizen and moves to a Member State to which the Union citizen has migrated, is subject to the condition of prior lawful residence in another Member State, since that regulation relates solely to freedom of movement within the Community and says nothing about the rights of that national of a nonmember country who is the spouse of a Union citizen as regards access to the territory of the Community.
Na základě tohoto přístupu je třeba uznat, že výklad směrnice 2004/38 v tom smyslu, že právo pobytu, které přiznává státním příslušníkům třetí země, kteří jsou rodinnými příslušníky občana Unie, v hostitelském členském státě jim nezaručuje právo vstupu na území Společenství, tedy, že toto právo požívají pouze v případě, že předtím legálně pobývali v jiném členském státě, by porušoval právo občana Unie vést normální rodinný život a tedy i jeho právo pobytu v hostitelském členském státě.
If this approach is followed, then it must be acknowledged that interpreting Direct- ive 2004/38 as meaning that the right of residence which it confers on nationals of nonmember countries, who are members of the family of a Union citizen in the host Member State, does not guarantee them a right of access to the territory of the Community, that is to say applies only if they have previously been lawfully resident in another Member State, would infringe the right of the Union citizen to lead a normal family life and, therefore, his right to reside in the host Member State.
Ve věcech dotčených v původních řízeních může skutečnost, že občanům Unie usazeným v Irsku není umožněn příchod jejich manžela nebo manželky z území mimo Společenství, zpochybnit jejich svobodnou volbu pobývat v tomto členském státě, jelikož je podněcuje k tomu, aby opustili irské území za účelem přestěhování se do členského státu nebo třetí země, kde budou moci vést se svým manželem nebo se svou manželkou společný život.
In the cases in the main proceedings, the fact that Union citizens established in Ireland are unable to have their spouses join them from outside the Community is such as to undermine their free choice to reside in that Member State since it will tend to induce them to leave Ireland and go to a State, whether a Member State or not, where they will be able to live together with their spouses.
V důsledku toho účinný výkon práva pobytu občana Unie v jiném členském státě, než ve státě původu, vyžaduje pojímat odvozené právo pobytu přiznané směrnicí
Consequently, the effectiveness of the right of a Union citizen to reside
Řešení vyplývající z výše uvedeného rozsudku Akrich však nemůže mít z několika důvodu obecný dosah, který mu přiznávají členské státy.
However, for a number of reasons, the approach taken in Akrich cannot have the general scope that the Member States ascribe to it.
Toto řešení je v rozporu se směrem v judikatuře, který právo pobytu přiznané právními předpisy Společenství státnímu příslušníkovi třetí země, který je rodinným příslušníkem občana Unie, podmiňuje pouze zjištěním existence „rodinného
It conflicts with a trend in caselaw, which makes the right of residence conferred by Community legislation on a national of a nonmember country who is the family member of a Union citizen conditional solely on the existence of a ‘family relationship’.
15 — Evropská úmluva o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsaná dne 4. listopadu 1950 v Římě.
15 — European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms, signed in Rome on 4 November 1950.
16 — Uvedený výše (body 49 až 51).
16 — Paragraphs 49 to 51.
NÁZOR GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA M. POIARESE MADURA – VĚC C-127/08 vztahu“.
VIEW OF MR POIARES MADURO — CASE C-127/08
Takto o tom rozhodoval Soudní dvůr před rokem 2003 17. A takto o tom rozhoduje poté 18.
That was the judgment of the Court before 2003.
Z tohoto práva pobytu přímo přiznaného právem Společenství pouze na základě existence rodinného vztahu Soudní dvůr vyvodil, že členský stát nemůže přijmout opatření o odloučení rodinného příslušníka občana Unie, který není státním příslušníkem žádného členského státu, pouze z důvodu nesplnění legálních formalit týkajících se kontroly cizinců 19 a že vydání povolení k pobytu uvedenému příslušníkovi má jen uznávací povahu 20.
18It has inferred from this right of residence conferred directly by Community law solely on the basis of a family relationship that a Member State is unable to adopt measures to expel a non-EU family member of a Union citizen solely on the basis of a failure to comply with legal formalities concerning the control of aliens 19and that the issue of a residence permit to that member serves purely to acknowledge rights already conferred. 20
Krom toho samotný Soudní dvůr v rozsudku Jia 21výslovně spojil podmínku předchozího legálního pobytu stanovenou v rozsudku Akrich se zvláštním skutkovým kontextem věci v původním řízení, kdy státní příslušník třetí země, který byl manželem občana Unie, pobýval ilegálně v členském státě a usiloval o to, aby se protiprávně vyhnul uplatnění vnitrostátních právních předpisů v oblasti přistěhovalectví.
Furthermore, in Jia, 21the Court itself explicitly linked the condition of previous lawful residence formulated in Akrich to the specific factual circumstances of the case in the main proceedings, in which a national of a nonmember country who was the spouse of a Union citizen had been residing unlawfully in a Member State and was seeking to evade national immigration legislation illicitly.
Hacene Akrich, který uzavřel manželství s britskou státní příslušnicí a který neměl právo pobytu ve Spojeném království, totiž souhlasil se svým vyhoštěním do Irska, kam následoval svou manželku, která se zde nedávno usadila, a hodlal se společně s ní vrátit do Spojeného království, když se dovolával práva pobytu přiznaného právem Společenství jakožto manžel občanky Unie, která využila svou svobodu pohybu.
Mr Akrich, who was married to a British national and did not have the right to remain in the United Kingdom, had in fact agreed to be deported to Ireland, where he joined his wife who had installed herself there shortly before, and intended to return to the United Kingdom with his wife by taking advantage of the right of residence conferred by Community law as the spouse of a citizen of the Union who had exercised her right to free movement.
20 — Viz výše uvedený rozsudek ze dne 14. dubna 2005, Komise v. Španělsko (bod 28).
17 — See MRAX, paragraph 59.18 — See Case C-157/03 Commission v Spain, paragraph 28.19 — See MRAX, paragraphs 73 to 80.20 — See Case C-157/03 Commission v Spain, paragraph 28.21 — Case C-1/05 [2007] ECR I-1.
Konečně je třeba zohlednit novou skutečnost, kterou představuje směrnice 2004/38.
Finally, account should be taken of the changes introduced by Directive 2004/38.
I za předpokladu, že by řešení vyplývající z výše uvedeného rozsudku Akrich mělo dosah neomezený na zvláštní kontext případu (zneužití práva), bylo vydáno v době platnosti a na základě uplatnění nařízení č. 1612/68.
Even if the approach in Akrich had a scope which was not limited to the specific circumstances of the case (abuse of rights), it was adopted under and in pursuance of Regulation No 1612/68.
Jak přitom uvádí třetí bod odůvodnění směrnice 2004/38, jejím cílem je nejen kodifikovat, ale také revidovat stávající legislativní nástroje, aby se právo volného pohybu a pobytu všech občanů Unie „posílilo“.
As stated in recital 3 in the preamble thereto, Directive 2004/38 seeks not only to codify but also to review the existing legislative instruments in order to ‘strengthen’ the right of free movement and residence of all Union citizens.
Mimoto, zatímco nařízení č. 1612/68 upravovalo, jak uvádí jeho název, pouze „volný pohyb“ pracovníků uvnitř Společenství, směrnice 2004/38 se v souladu s právem stanoveným článkem 18 ES týká nejen práva občanů Unie „pohybovat se“, ale také „pobývat“ svobodně na území členských států.
Furthermore, whereas Regulation No 1612/68 concerned, to cite its title, only ‘freedom of movement’ for workers within the Community, Direct- ive 2004/38 relates, in line with the right set out in Article 18 EC, to the right of Union citizens not only to ‘move’ but also to ‘reside’ freely within the territory of the Member States.
Jinak řečeno, svoboda pohybu pracovníků a prováděcí právní úprava měly v podstatě odstranit překážky mobility pracovníků.
In other words, freedom of movement for workers and the rules adopted pursuant thereto were essentially intended to remove obstacles to mobility for workers.
Důraz byl tedy kladen na odrazující účinek při opuštění členského státu nebo vstupu na jeho území, který mohla mít opatření přijatá členskými státy.
Emphasis was therefore placed on the deterrent effect on leaving or entering a Member State which could be caused by the measures taken by the Member States.
Právě z tohoto hlediska vychází ratio decidendi výše uvedeného rozsudku Akrich.
It is ultimately this view which inspired the ratio decidendi in Akrich.
Soudní dvůr poté, co připomenul, že cílem systematiky právních předpisů Společenství je zajistit svobodu pohybu pracovníků ve Společenství, jejíž výkon nemůže postihovat migrujícího pracovníka a jeho rodinu, z toho totiž vyvodil, že, pokud se občan Unie usazený v členském státě, který uzavřel manželství se státním příslušníkem třetí země, který nemá právo pobytu v tomto členském státě, přestěhuje do jiného členského státu za účelem výkonu zaměstnání, nemůže neexistence práva jeho manžela nebo manželky vycházejícího z článku 10 nařízení č. 1612/68 usadit se s ním v tomto jiném členském státě představovat méně příznivé zacházení než bylo zacházení, které požívali předtím, než uvedený občan Unie využil možností poskytnutých Smlouvou v oblasti pohybu osob, a tudíž nemůže občana Unie odrazovat od výkonu práv pohybu přiznaných
After pointing out that the scheme of the Community law provisions seeks to secure freedom of movement for workers within the Community, whose exercise must not penalise the migrant worker and his family, the Court in fact inferred from this that where a citizen of the Union, established in a Member State and married to a national of a nonmember country without the right to remain in that Member State, moves to another Member State in order to work there as an employed person, the fact that that person’s spouse has no right under Article 10 of Regulation No 1612/68 to install himself with that person in the other Member State cannot constitute treatment which is less favourable than that which they enjoyed before the Union citizen made use of the opportunities afforded by the Treaty as regards movement of persons and,
1612/68 poskytuje uvedenému manželovi nebo uvedené manželce právo usadit se v tomto jiném členském státě 22.
METOCK AND OTHERS whether they hinder the freedom of a Union citizen to move to another Member State or the freedom to reside in another Member State.
Konečně je třeba připomenout, že ačkoliv právo pobytu přiznané směrnicí 2004/38 státním příslušníkům třetí země, kteří jsou rodinnými příslušníky občana Unie, zahrnuje právo vstupu na území Společenství, neznamená to, že by toto právo vstupu nemohlo být členskými státy omezeno.
Finally, it hardly needs to be pointed out that the fact that the right of residence conferred by Directive 2004/38 on nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen includes a right of access to the territory of the Community does not mean that that latter right may not be subject to limitations by the Member States.
Tato omezení jsou výslovně stanovena.
Those limitations are explicitly provided for.
Článek 27 uvedeného předpisu připomíná ve vztahu ke svobodě pohybu a pobytu občana Unie a jeho rodinných příslušníků, bez ohledu na jejich státní příslušnost, tradiční výhradu veřejného pořádku.
Article 27 of the directive refers to the traditional public policy restriction on the freedom of movement and residence of Union citizens and their family members, irrespective of nationality.
Článek 35 upravuje výhradu pro případy zneužití práva nebo podvodu.
Article 35 imposes restrictions in cases of abuse of rights or fraud.
Samozřejmě, jde především o případy účelových sňatků, ale lze se také domnívat, že zneužití práva zahrnuje rovněž snahu o protiprávní vyhnutí se uplatnění vnitrostátních právních
If his family life changes and a family member is unable to rely on Community law in order to join him because he has not been lawfully resident in another Member State, the Union citizen will be induced to leave the territory of the Member State in which he had chosen to establish himself in favour of a State, whether a Member State or not, in which he will be able to reunite the family unit.
23 — Viz rozsudek ze dne 18. května 1989, Komise v. Německo (249/86, Recueil, s. 1263, bod 10) a výše uvedený rozsudek Baumbast a R (bod 72).
23 — See Case 249/86 Commission v Germany [1989] ECR 1263, paragraph 10, and Baumbast and R, paragraph 72.
22 — Viz výše uvedený rozsudek Akrich (body 51 až 54).
22 — See Akrich, paragraphs 51 to 54.
NÁZOR GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA M. POIARESE MADURA – VĚC C-127/08 předpisů v oblasti přistěhovalectví v případě Akrich.
VIEW OF MR POIARES MADURO — CASE C-127/08
1 směrnice vyhrazuje požívání výhod ustanovení této směrnice občanům Unie a „jeho rodinným příslušníkům […], kteří jej doprovázejí nebo následují“.
24 because Article 3(1) of the directive reserves the benefit of the directive to Union citizens and ‘to their family members … who accompany or join them’.
Je třeba se domnívat, že tato formulace vyžaduje, aby státní příslušník třetí země získal postavení rodinného příslušníka před příchodem do hostitelského členského státu? Takové je stanovisko irské vlády.
Should this wording not be considered to require the national of a nonmember country to have obtained the status of family member before coming to the host Member State?
Pokud by tomu tak nebylo, jak by mohl být státní příslušník třetí země považován za osobu, která občana Unie doprovází nebo následuje jakožto jeho rodinný příslušník?
Otherwise, how could the national of a nonmember country be regarded as accompanying or joining the Union citizen as a family member?
Na první předběžnou otázku je tedy třeba odpovědět tak, že směrnice 2004/38 neopravňuje členský stát k tomu, aby požívání práva pobytu, které poskytuje státním příslušníkům třetích zemí, kteří jsou rodinnými příslušníky občana Unie, podmínil předchozím legálním pobytem uvedených státních příslušníků v jiném členském státě.
Therefore, the answer to the first question should be that Directive 2004/38 does not authorise a Member State to make the benefit of the right of residence which it grants to nationals of nonmember countries who are the family members of a Union citizen subject to the condition that those nationals must have previously been lawfully resident in another Member State.
B – Vliv data uzavření manželství na požívání práva pobytu přiznaného směrnicí 2004/38
B — Effect of the date of the marriage on the benefit of the right of residence conferred by Directive 2004/38