natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Odvolávání se na pojem „vládní kontrola“ jako na rozlišující faktor nicméně ukazuje na rozpor v odůvodnění Soudu prvního stupně.
However, the reliance on the notion of government control as a distinguishing factor highlights an underlying tension in the reasoning of the Court of First Instance.
Soud prvního stupně vykládal článek 308 ES jako „most“ mezi pilířem SZBP a pilířem Společenství.
The Court of First Instance construed Article 308 EC as a ‘bridge’ between the CFSP and the Community pillar.
Avšak zatímco článek 301 ES může být považován za most spojující pilíře, článek 308 ES zcela jistě tuto funkci plnit nemůže.
However, while Article 301 EC might be seen as a cross-pillar bridge, Article 308 EC surely cannot fulfil that function.
Článek 308 ES, stejně jako čl. 60 odst.
Article 308 EC, like Article 60(1) EC, is strictly an enabling
Mimoto omezující výklad článku 301 ES Soudem prvního stupně zbavuje toto
Moreover, the Court of First Instance’s restrictive reading of Article 301 EC deprives
12 — Bod 133 napadeného rozsudku.
12 — Paragraph 133 of the judgment under appeal.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA M. POIARESE MADURA – VĚC C-402/05 P
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-402/05 P
III – Pravomoc soudů Společenství rozhodnout, zda napadené nařízení porušuje základní práva tyto cíle jsou ve vztahu k článku 308 ES vnější; nemohou být zavedeny samotným článkem 308 ES.
III — The jurisdiction of the Community Courts to determine whether the contested regulation breaches fundamental rights provision: it provides the means, but not the objective. Even though it refers to ‘objectives of the Community’, these objectives are exogenous to Article 308 EC; they cannot be introduced by Article 308 EC itself.
Pokud tedy někdo vyloučí přerušení hospodářských vztahů s nestátním činitelem z oblasti přijatelných prostředků k dosažení cílů povolených článkem 301 ES, nemůže použít článek 308 ES, aby tyto prostředky vrátil zpět do hry.
Hence, if one excludes the interruption of economic relations with non-State actors from the realm of acceptable means to achieve the objectives permitted by Article 301 EC, one cannot use Article 308 EC to bring those means back in.
Buď opatření směřující proti nestátním činitelům odpovídá cílům SZBP, kterých Společenství může dosáhnout prostřednictvím článku 301 ES, nebo tomu tak není a potom článek 308 ES nemůže představovat žádnou pomoc.
Either a measure directed against non-State actors fits the objectives of the CFSP which the Community can pursue by virtue of Article 301 EC, or, if it does not, then Article 308 EC is of no help.
V řízení před Soudem prvního stupně navrhovatel tvrdil, že napadené nařízení porušuje právo na spravedlivý proces, právo na ochranu majetku, zásadu proporcionality a právo na účinný soudní přezkum 13.
In the proceedings before the Court of First Instance, the appellant claimed that the contested regulation breached the right to a fair hearing, the right to respect for property and the principle of proportionality, and the right to effective judicial review.
Soud prvního stupně však před meritorním posouzením těchto tvrzení přezkoumal rozsah své vlastní pravomoci posoudit slučitelnost napadeného nařízení se základními právy 14.
13 However, before assessing the substance of these claims, the Court of First Instance examined the scope of its own jurisdiction to assess the conformity of the contested regulation with fundamental rights.
Za účelem zjištění odpovídajícího rozsahu soudního přezkumu Soud prvního stupně posuzoval vztah mezi právním řádem Společenství a právním řádem zřízeným podle Charty OSN.
14In order to ascertain the appropriate scope of judicial review, the Court of First Instance considered the relationship between the Community legal order and the legal order established under the UN Charter.
Odůvodnění Soudu prvního stupně je rozsáhlé a sofistikované, nicméně může být shrnuto následovně.
The reasoning of the Court of First Instance is extensive and sophisticated, but may be summarised as follows.
Zaprvé, Soud prvního stupně určil to, co se v zásadě rovná pravidlu přednosti, vyplývajícímu ze Smlouvy o ES, podle něhož rezoluce Rady bezpečnosti přijaté podle kapitoly VII Charty OSN mají přednost před pravidly práva Společenství.
First, the Court of First Instance identified what essentially amounts to a rule of primacy, flowing from the EC Treaty, according to which Security Council resolutions adopted under Chapter VII of the UN Charter prevail over rules of Community law.
Soud prvního stupně v zásadě shledal, že právo Společenství uznává a akceptuje, že v souladu s článkem 103 Charty OSN mají rezoluce Rady bezpečnosti přednost před
The Court of First Instance essentially found that Community law recognises and accepts that, in keeping with Article 103 of the UN Charter, Security Council resolutions take
13 — Bod 59 napadeného rozsudku.14 — V bodech 181 až 232 napadeného rozsudku.
13 — Paragraph 59 of the judgment under appeal.14 — In paragraphs 181 to 232 of the judgment under appeal.
Můj závěr tedy je, že rozsudek Soudu prvního stupně je stižen právní vadou.
My conclusion, therefore, is that the judgment of the Court of First Instance is vitiated by an error in law.
Pokud Soudní dvůr bude souhlasit s mou analýzou týkající se právního základu, bude mít dostatečné odůvodnění pro zrušení napadeného rozsudku.
If the Court were to follow my analysis concerning the legal basis it would have enough ground to set aside the judgment under appeal.
Přesto se domnívám, že pokud jsou vzneseny žalobní důvody týkající se údajných porušení základních práv, je vhodnější, aby Soud využil možnosti přezkoumat rovněž tyto žalobní důvody, a to jak z důvodu právní jistoty, tak i z důvodu zamezení tomu, aby možné porušení základních práv přetrvávalo v právním řádu Společenství, třebaže prostřednictvím opatření, které má pouze odlišnou formu nebo právní základ.
I none the less believe that, where pleas are raised concerning alleged breaches of fundamental rights, it is preferable for the Court to make use of the possibility of reviewing those pleas as well, both for reasons of legal certainty and in order to prevent a possible breach of fundamental rights from subsisting in the Community legal order, albeit by virtue of a measure that merely has a different form or legal basis.
Přejdu tudíž k posouzení zbývajících žalobních důvodů navrhovatele.
I shall accordingly proceed to assess the appellant’s remaining pleas in law.
Smlouvou 15. Zadruhé, Soud prvního stupně rozhodl, že tudíž nemá žádnou pravomoc přezkoumávat, ani nepřímo, rezoluce Rady bezpečnosti za účelem posouzení jejich slučitelnosti se základními právy, která jsou chráněna právním řádem Společenství.
15 Secondly, the Court of First Instance held that, in consequence, it had no authority to review, even indirectly, Security Council resolutions in order to assess their conformity with fundamental rights as protected by the Community legal order.
Uvedl, že dotčené rezoluce Rady bezpečnosti neponechávají žádný prostor pro uvážení, a že tudíž nemůže posoudit napadené nařízení bez toho, aby provedl takový nepřímý přezkum.
It observed that the Security Council resolutions at issue left no margin of discretion and, therefore, that it could not assess the contested regulation without engaging in such indirect review.
Zatřetí, Soud prvního stupně měl přesto za to, že je oprávněn přezkoumat dotčené rezoluce Rady bezpečnosti za účelem posouzení jejich slučitelnosti s ochranou základních práv v rozsahu, ve kterém tato práva tvoří součást zásady jus cogens.
None the less, the Court of First Instance considered, thirdly, that it was empowered to review the Security Council resolutions at issue in order to assess their conformity with the protection of fundamental rights, in so far as those rights formed part of the principle of jus cogens.
přezkoumaly vnitrostátní prováděcí opatření za účelem posouzení jejich souladu se základními právy.
nor those resolutions could have the effect of precluding the courts from reviewing domestic implementing measures in order to assess their conformity with fundamental rights.
Ve své replice a při jednání navrhovatel upravil své argumenty a přizpůsobil je, aby více odpovídaly právu Společenství a judikatuře tohoto Soudu.
In his rejoinder and at the hearing, the appellant refined his arguments and tailored them to fit more closely with Community law and the caselaw of this Court.
Navrhovatel má za to, že vzhledem k tomu, že Organizace spojených národů nemá mechanismus nezávislého soudního přezkumu, který by zaručil, že rozhodnutí přijímaná Radou bezpečnosti a Výborem pro sankce dodržují základní práva, soudy Společenství by měly přezkoumávat opatření přijatá orgány Společenství za účelem provedení těchto rozhodnutí ohledně jejich slučitelnosti se základními právy, jak jsou uznány právním řádem Společenství.
The appellant maintains that, so long as the United Nations do not provide a mechanism of independent judicial review that guarantees compliance with fundamental rights of decisions taken by the Security Council and the Sanctions Committee, the Community Courts should review measures adopted by the Community institutions with a view to implementing those decisions for their conformity with fundamental rights as recognised in the Community legal order.
Navrhovatel uvádí jako precedent rozsudek Soudního dvora ve věci Bosphorus 16.
The appellant cites the ruling of this Court in Bosphorus 16as a precedent.
Navrhovatel zpochybňuje tuto část napadeného rozsudku kombinací argumentů odvozených z mezinárodního práva a práva Společenství.
The appellant challenges this part of the judgment under appeal with a combination of arguments derived from international law and Community law.
Ve svém kasačním opravném prostředku mimo jiné uvádí, že odůvodnění Soudu prvního stupně ohledně závazného účinku a výkladu relevantních rezolucí Rady bezpečnosti je z pohledu mezinárodního práva chybné.
In his statement of appeal, he argues, inter alia, that the reasoning of the Court of First Instance in respect of the binding effect and the interpretation of the relevant Security Council resolutions is flawed from the perspective of international law.
Navrhovatel tvrdí, že ani článek 103 Charty OSN, ani tyto rezoluce nemohou bránit soudům v tom, aby
The appellant claims that neither Article 103 of the UN Charter
Spojené království vzneslo námitku nepřípustnosti, pokud jde o argument založený výslovně na právu Společenství, na základě toho, že představuje nový žalobní důvod.
The United Kingdom has raised a plea of inadmissibility as regards the line of argument based expressly on Community law on the ground that it would amount to a new plea in law.
S tím nesouhlasím.
I do not take the same view.
Odůvodnění Soudu prvního stupně vyvolává oprávněné pochybnosti, pokud jde o to, jak může být přednost rezolucí Rady bezpečnosti zakotvena v právu Společenství prostřednictvím požadavku, který je převzatý z mezinárodního práva.
The reasoning of the Court of First Instance gives rise to legitimate confusion as to how the primacy of Security Council resolutions can be grounded in Community law by virtue of a requirement that is an import from international law.
V tomto ohledu jsou argumenty odvozené z mezinárodního práva a argumenty odvozené z práva Společenství v zásadě dvě strany jedné mince. Navrhovatel
In that respect, the arguments derived from international law and those derived from Community law are,
15 — Článek 103 Charty OSN stanoví: „[j]estliže by došlo ke střetu mezi závazky členů Spojených národů podle této charty a jejich závazky podle kteréhokoli jiného mezinárodního ujednání, mají vrch závazky podle této charty“.
15 — Article 103 of the UN Charter provides: ‘In the event of a conflict between the obligations of the Members of the United Nations under the present Charter and their obligations under any other international agreement, their obligations under the present Charter shall prevail.’
Obecně se uznává, že tato povinnost se vztahuje rovněž na závazná rozhodnutí Rady bezpečnosti.
It is generally recognised that this obligation extends to binding Security Council decisions.
Viz usnesení Mezinárodního soudního dvora ze dne 14. dubna 1992 ve věci Otázky výkladu a uplatnění Montrealské úmluvy z roku 1971 vyplývající z leteckého neštěstí v Lockerbie (Libyjská arabská džamáhíríje v. Spojené království), usnesení ze dne 14. dubna 1992 o předběžných opatřeních, I.C.J. Reports 1992, s. 3, bod 39.
See the Order of 14 April 1992 of the International Court of Justice in Questions of Interpretation and Application of the 1971 Montreal Convention arising from the Aerial Incident at Lockerbie (Libyan Arab Jama­hiriya v. United Kingdom), Provisional Measures, Order of 14 April 1992, I.C.J. Reports 1992, p.
16 — Rozsudek ze dne 30. července 1996 (C-84/95, Recueil, s. I-3953).
16 — Case C-84/95 [1996] ECR I-3953.
Soudní dvůr rozhodl, že Smlouva není pouze dohodou mezi státy, ale i dohodou mezi občany Evropy.
Treaty is not merely an agreement between States, but an agreement between the peoples of Europe.
Měl za to, že Smlouva zavedla „nový právní řád“, který se váže na existující právní řád mezinárodního práva veřejného, ale zároveň se od něho odlišuje.
It considered that the Treaty had established a ‘new legal order’, beholden to, but distinct from the existing legal order of public international law.
Jinak řečeno, Smlouva vytvořila vnitřní právní řád transnárodních dimenzí, jehož tvoří „základní ústavní listinu“ 18.
In other words, the Treaty has created a municipal legal order of trans-national dimensions, of which it forms the ‘basic constitutional charter’. 18 fundamentally, two sides of the same coin.
by nepochybně udělal lépe, kdyby od počátku podporoval svůj žalobní důvod oběma typy argumentů.
Admittedly, the appellant would have been better advised to support his plea, from the outset, with both lines of argument.
Avšak i když původně formuloval většinu svých argumentů z hlediska mezinárodního práva, nikdy neexistovalo nedorozumění mezi účastníky řízení o ústředním bodu jeho žalobního důvodu, a sice že Soud prvního stupně nesprávně vylíčil povahu povinností Společenství podle mezinárodního práva a vztah mezi těmito povinnostmi a povinnostmi soudů Společenství podle Smlouvy.
Yet, even though he initially directed most of his arrows from the angle of international law, there was never a misunderstanding among the parties about the thrust of his claim, namely, that the Court of First Instance wrongly portrayed the nature of the Community’s obligations under international law and the relationship of those obligations with the duties of the Community Courts under the Treaty.
Rada a Komise, jakož i Spojené království se totiž v každém ze svých písemných i ústních vyjádření k tomuto Soudu široce zabývaly klíčovou otázkou vznesenou navrhovatelem: vztahem mezi mezinárodním právním řádem a právním řádem Společenství.
Indeed, in each of their written and oral submissions to this Court, the Council and the Commission, as well as the United Kingdom, have given ample consideration to the key issue raised by the appellant: the relationship between the international legal order and the Community legal order.
Nevidím tedy žádný důvod, proč by měl Soudní dvůr charakterizovat část argumentů navrhovatele jako dodatečný žalobní důvod.
I fail to see, therefore, why the Court should characterise part of the appellant’s arguments as an additional plea in law.
Naopak se domnívám, že Soudní dvůr by měl považovat jeho žalobní důvod za přípustný v plném rozsahu.
Instead, I believe the Court should consider his plea to be admissible in its entirety.
To však neznamená, že vnitřní právní řád Společenství a mezinárodní právní řád se míjejí jako dvě lodi v noci.
This does not mean, however, that the Community’s municipal legal order and the international legal order pass by each other like ships in the night.
Naopak, Společenství hraje tradičně aktivní a konstruktivní roli na mezinárodní scéně.
On the contrary, the Community has traditionally played an active and constructive part on the international stage.
Použití a výklad práva Společenství jsou tudíž vedeny předpokladem, že Společenství chce dostát svým mezinárodním závazkům 19.
The application and interpretation of Community law is accordingly guided by the presumption that the Community wants to honour its international commitments.
Soudy Společenství tudíž pečlivě přezkoumávají povinnosti, kterými je Společenství vázáno na
19The Community Courts therefore carefully examine the obligations by which
To nás přivádí k otázce, jak musí být popsán vztah mezi mezinárodním právním řádem a právním řádem Společenství.
This brings us to the question of how the relationship between the international legal order and the Community legal order must be described.
Logickým výchozím bodem diskuse by samozřejmě měl být zásadní rozsudek Van Gend en Loos, ve kterém Soudní dvůr stanovil autonomii právního řádu Společenství 17.
The logical starting point of our discussion should, of course, be the landmark ruling in Van Gend en Loos, in which the Court affirmed the autonomy of the Community legal order. 17The Court held that the
18 — Rozsudek ze dne 23. dubna 1986, Les Verts v. Parlament (294/83, Recueil, s. 1339, bod 23).
18 — Case 294/83 Les Verts [1986] ECR 1339, paragraph 23.
17 — Rozsudek ze dne 5. února 1963 (26/62, Recueil, s. 12).
17 — Case 26/62 Van Gend en Loos [1963] ECR 1, at p. 12.
KADI v. RADA A KOMISE mezinárodní scéně, a právně tyto závazky zohledňují 20.
KADI v COUNCIL AND COMMISSION
Pokud je mezinárodní dohoda uzavřena v rozporu s touto povinností, může jí být odepřen účinek v právním řádu Společenství.
20 an international agreement is concluded in breach of that duty, it can be denied effect in the Community legal order.
Ještě případnější je v kontextu projednávané věci skutečnost, že Soudní dvůr příležitostně ověřuje, zda akty přijaté Společenstvím pro účely vnitřního provedení mezinárodních závazků jsou v souladu s obecnými zásadami práva Společenství.
Even more apposite, in the context of the present case, is the fact that the Court has verified, on occasion, whether acts adopted by the Community for the purpose of giving municipal effect to international commitments were in compliance with general principles of Community law.
Například v rozsudku Německo v. Rada zrušil Soudní dvůr rozhodnutí týkající se uzavření Dohody o WTO v rozsahu, ve kterém schválilo rámcovou smlouvu o banánech 24.
For instance, in Germany v Council the Court annulled the Council decision concerning the conclusion of the WTO Agreement to the extent that it approved the Framework Agreement on Bananas.
Soudní dvůr měl za to, že ustanovení této rámcové dohody porušují obecnou zásadu práva Společenství, a sice zásadu zákazu diskriminace.
24The Court considered that provisions of that Framework Agreement infringed a general principle of Community law: the principle of non-discrimination.
V konečném výsledku však soudy Společenství určují účinek mezinárodních závazků v rámci právního řádu Společenství odkazem na podmínky stanovené právem Společenství.
Yet, in the final analysis, the Community Courts determine the effect of international obligations within the Community legal order by reference to conditions set by Community law.
Judikatura poskytuje řadu příkladů.
The caselaw provides a number of examples.
Existují věci, ve kterých Soudní dvůr zamezil účinku mezinárodní dohody v rámci právního řádu Společenství na základě toho, že tato dohoda byla uzavřena na nesprávném právním základě.
There are cases in which the Court has barred an international agreement from having effect within the Community legal order on the ground that the agreement was concluded on the wrong legal basis.
Soudní dvůr tak učinil v poslední době v rozsudku Parlament v. Rada a Komise 21.
The Court did so, recently, in Parliament v Council and Commission.
Přístup Soudního dvora je snadné pochopit, pokud si uvědomíme, že pokud by dohoda, která byla přijata bez řádného právního základu – nebo nesprávným rozhodovacím postupem – měla účinky v právním řádu Společenství, mělo by to „zásadní institucionální dopady na Společenství a členské státy“ 22.
21The Court’s approach is easy to understand once one realises that it would have ‘fundamental institutional implications for the Community and for the Member States’ 22if an agreement that was adopted without a proper legal basis — or according to the wrong decision-making procedure — were to produce effects within the Community legal order.
Podobná obava poznamenává věci, ve kterých Soudní dvůr rozhodl, že při přijímání závazků na mezinárodní scéně mají orgány Společenství a členské státy povinnost loajální spolu-
A similar concern underpins cases in which the Court has held that, when entering into commitments on the international stage,
Všechny tyto věci mají společné to, že ačkoli Soudní dvůr věnuje velkou péči dodržování závazků, které připadají Společenství na základě mezinárodního práva, snaží se zaprvé a především chránit ústavní
All these cases have in common that, although the Court takes great care to respect the obligations that are incumbent on the Community by virtue of international law, it seeks, first and foremost, to preserve
21 — Rozsudek ze dne 30. května 2006 (C-317/04, Sb. rozh. s. I-4721).
21 — Joined Cases C-317/04 and C-318/04 [2006] ECR I-4721.
22 — Posudek Soudního dvora 2/94 ze dne 28. března 1996 (Recueil, s. 1759, bod 35).
22 — Opinion 2/94 [1996] ECR I-1759, paragraph 35.
24 — Rozsudek ze dne 10. března 1998 (C-122/95, Recueil, s. I-973).
24 — Case C-122/95 [1998] ECR I-973.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA M. POIARESE MADURA – VĚC C-402/05 P rámec vytvořený Smlouvou 25.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-402/05 P the constitutional framework created by the Treaty.
Bylo by tudíž nesprávné dojít k závěru, že jakmile je Společenství vázáno pravidlem mezinárodního práva, soudy Společenství se musí před tímto pravidlem sklonit, naprosto s ním souhlasit a použít ho bezpodmínečně v právním řádu Společenství.
25Thus, it would be wrong to conclude that, once the Community is bound by a rule of international law, the Community Courts must bow to that rule with complete acquiescence and apply it unconditionally in the Community legal order.
Vztah mezi mezinárodním právem a právním řádem Společenství se řídí samotným právním řádem Společenství a mezinárodní právo může prostoupit tímto právním řádem pouze za podmínek stanovených ústavními zásadami Společenství.
The relationship between international law and the Community legal order is governed by the Community legal order itself, and international law can permeate that legal order only under the conditions set by the constitutional principles of the Community.
V tomto rozsudku Soudní dvůr posuzoval, zda nařízení, které bylo přijato k provedení rezoluce Rady bezpečnosti, která ukládala obchodní embargo vůči Svazové republice Jugoslávie, porušilo základní práva a zásadu proporcionality.
26In that ruling, the Court assessed whether a regulation that was adopted to implement a Security Council resolution which imposed a trade embargo on the Federal Republic of Yugoslavia infringed fundamental rights and the principle of proportionality.
Soudní dvůr rozhodl, že zájem na „ukončení stavu války v regionu a masivního porušování lidských práv a humanitárního práva v Republice Bosna a Hercegovina“ převážil nad zájmem zcela nevinného subjektu, aby mohl provádět svou hospodářskou činnost používáním aktiv, které si půjčil od společnosti založené ve Svazové republice Jugoslávie 27.
The Court held that the interest of ‘putting an end to the state of war in the region and to the massive violations of human rights and humanitarian law in the Republic of Bosnia-Herzegovina’ outweighed the interest of a wholly innocent party to be able to pursue its economic activities using assets it had leased from a company based in the Federal Republic of Yugoslavia. 27 The Court made no suggestion whatsoever that it might not have powers of review because the regulation was necessary in order to implement a sanctions regime that was drawn up by the Security Council. 28