natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ve věci Sabatauskas a další (rozsudek ze dne 9. října 2008, C-239/07) týkající se vnitřního trh s elektřinou rozhodl Soudní dvůr, že článek 20 směrnice 2003/5444 musí být vykládán v tom smyslu, že definuje povinnosti členských států, pouze pokud jde o přístup, a nikoli připojení třetích osob k soustavám pro přenos a distribuci elektřiny, a že nestanoví, že systém přístupu k soustavám, který jsou členské státy povinny zavést, musí umožnit oprávněnému zákazníkovi vybrat si podle svého uvážení typ soustavy, ke které si přeje být připojen.
In Case C-239/07 Sabatauskas andOthers (judgment of 9 October 2008), concerning the internal market in electricity, the Court held that Article 20 of Directive 2003/54 (44) is to be interpreted as defining the Member States’obligations only in respect of the access and not the connection of third parties to the electricity transmission and distribution systems and as not laying down that the system of network access that the Member States are required to establish must allow an eligible customer to choose, a this discretion, the type of system to which he wishes to connect.
Uvedený článek musí být rovněž vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že zařízení oprávněného zákazníka může být připojeno k přenosové soustavě pouze tehdy, pokud provozovatel distribuční soustavy odmítne, z důvodu stanovených technických nebo provozních požadavků, připojit ke své soustavě zařízení oprávněného zákazníka, která jsou umístěna na území uvedeném v jeho licenci.
That provision does not preclude national legislation which lays down that an eligible customer’s equipment may be connected to a transmission system only where the distribution system operator refuses, on account of established technical or operating requirements, to connect to its system the equipment of the eligible customer which is on the territory included in its licence.
Vnitrostátnímu soudu však přísluší ověřit, že zavedení a provádění tohoto systému se uskutečňuje na základě objektivních a nediskriminačních kritérií mezi uživateli soustav.
It is, however, for the national courts to verify that the implementation and application of that access system is carried out in accordance with criteria which are objective and do not discriminate between the users of the transmission and distribution systems.
V oblasti ochrany osobních údajů připomeňme věc Huber (rozsudek ze dne 16. prosince 2008, C-524/06) týkající se německého systémunakládání s osobnímiúdaji o občanechUnie, kteří nejsou německými státními příslušníky, který počítá se zpracováváním s uchováváním údajů o těchto cizích státních příslušnících ve zvláštním registru, který obsahuje více informací než v případě německých státních příslušníků, o nichž jsou informace zanášeny do obecních registrů.
With regard to the protection of personal data, of particular note is Case C-524/06 Huber (judgment of 16 December 2008), concerning the German system for processing personal data relating to Union citizens who are not German nationals, under which the data relating to such foreign nationals is to be processed and stored in a special register containing a wider range of information than that relating to German nationals, which is kept in district registers.
Soudní dvůr, který byl dotázán na slučitelnost takovéhoto systému s čl. 7 písm. e) 95/46/ES o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracovánímosobních údajů a o volném pohybu těchto údajů45, rozhodl, že takovýto systém, jehož cílem je poskytování podpory vnitrostátním orgánům příslušným k provádění právní úpravy v oblasti práva pobytu, splňuje požadavek nezbytnosti stanovený v uvedeném článku vykládaném ve světle zákazu jakékoli diskriminace z důvodu státní příslušnosti pouze tehdy, pokud obsahuje pouze údaje nezbytné k provádění této právní úpravy uvedenými orgány a pokud jeho centralizovaná povaha umožňuje účinnější provádění této právní úpravy, pokud jde o právo pobytu občanů Unie, kteří nejsou státními příslušníky tohoto členského státu, přičemž je na předkládajícím soudu, aby toto ověřil.
When asked whether such a system is compatible with Article 7(e) of Directive 95/46 on the protection of individuals with regard to the processing of personal data and on the freemovement of such data (45), the Court held that such a system, having as its object the provision of support to the national authorities responsible for the application of the legislation relating to the right of residence, does not satisfy the requirement of necessity laid down by that provision, interpreted in the light of the prohibition of any discrimination on grounds of nationality, unless it contains only the data which are necessary for the application by those authorities of that legislation and its centralised nature enables that legislation to be more effectively applied as regards the right of residence of Union citizens who are not nationals of that Member State.
Za nezbytné ve smyslu čl.
It is for the national courts to ascertain whether that is the case.
7 písm. e) výše uvedené směrnice 95/46 každopádně nelze považovat uchovávání a zpracování jmenných osobních údajů v rámci takovéhoto registru pro statistické účely. Soudní dvůr dále dospěl k závěru, že čl.
The storage and processing of personal data containing individualised personal information in such a register for statistical purposes cannot, on any basis, be considered to be necessary within the meaning of Article 7(e) of Directive 95/46.
12 odst. 1 ES brání tomu, aby členský stát zavedl s cílem bojovat proti trestné činnosti takový systém zpracování osobních údajů, který se týká výlučně občanů Unie, kteří nejsou státními příslušníky tohoto členského státu, neboť
Moreover, the Court considered that Article 12(1) EC precludes the putting in place by a Member State, for the purpose of fighting crime, of such a system for processing personal data that is specific to Union citizens who are not nationals of that Member State, since the situation of the nationals of a Member State, as regards the objective of fighting crime, is not different from that of Union citizens who are not nationals of that Member State and are resident in its territory.
Směrnice Evropskéhoparlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracovánímosobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 281, s. 31; Zvl. vyd. 13/15, s. 355).
Directive 95/46/EC of the European Parliament and of the Council of 24 October 1995 on the protection of individuals with regard to the processing of personal data and on the freemovement of such data (OJ 1995 L 281, p. 31).
V situaci, kdy neziskové sdružení sdružující výrobce a vydavatele hudebních a audiovizuálních nahrávek podá návrh směřující k tomu, aby poskytovateli přístupu na internet bylo uloženo, aby mu sdělil totožnost a adresu vlastníků určitých účastnických připojení pro účely občanskoprávních řízení zahájených pro porušení autorských práv, směrnice týkající se informační společnosti a ochrany duševního vlastnictví, zejména pak autorského práva46, ani směrnice, které se týkají ochrany osobních údajů47, neukládají členským státům, aby stanovily povinnost sdělit osobní údaje za účelem zajištění účinné ochrany autorského práva v rámci občanskoprávního řízení.
Proceedings which a non-profit-making organisation of producers and publishers of musical and audiovisual recordings brings proceedings seeking an order that a provider of Internet access services disclose to the organisation the identities and addresses of certain subscribers, so as to enable civil proceedings to be brought for infringement of copyright, neither the directives relating to the information society and the protection of intellectual property, especially copyright (46), nor those relating to the protection of personal data (47) require the Member States to lay down an obligation to communicate personal data in order to ensure effective protection of copyright in the context of civil proceedings.
Dohoda o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví (Dohoda TRIPS) neobsahuje ustanovení, která by ukládala povinnost vykládat výše uvedené směrnice tak, že po členských státech požadují stanovení takovéto povinnosti.
The agreement on trade-related aspects of intellectual property rights (TRIPs Agreement) does not contain provisions which require those directives to be interpreted as compelling the Member States to lay down such an obligation.
Soudní dvůr nicméně zdůraznil, že právo Společenství po členských státech požaduje, aby při provádění těchto směrnic dbaly na to, že se budou opírat o výklad těchto směrnic, který umožní zajistit spravedlivou rovnováhu mezi jednotlivými základními právy chráněnými právním řádem Společenství.
However, the Court pointed out that Communitylaw requires that, when transposing those directives, the Member States take care to rely on an interpretation of them which allows a fair balance to be struck between the various fundamental rights protected by the Community legal order.
Při zavádění opatření k provedení uvedených směrnic do vnitrostátního právního řádu musí orgány a soudy členských států nejenže vykládat své vnitrostátní právo v souladu s těmito směrnicemi, ale rovněž se nesmí opírat o takový jejich výklad, jaký by byl v rozporu se základními právy nebo s jinými obecnými zásadami práva Společenství, jako je zásada proporcionality.
When implementing the measures transposing those directives, the authorities and courts of the Member States must not only interpret their national law in a manner consistent with those directives but also make sure that they do not rely on an interpretation of them which would be in conflict with fundamental rights or with the other general principles of Community law, such as the principle of proportionality.
Dvě věci přiměly Soudní dvůr, aby se zabýval směrnicí 2000/35 o postupu proti opožděným platbám v obchodních transakcích48.
In two cases, the Court was called upon to consider Directive 2000/35 on combating late payment in commercial transactions (48).
Ve věci 01051 Telecom (rozsudek ze dne 3. dubna 2008, C-306/06) dospěl Soudní dvůr v rámci sporu ohledně platby úroků z prodlení nárokovaných z důvodu údajně opožděných plateb faktur k závěru, že článek 3 odst.
In Case C-306/06 01051 Telecom (judgment of 3 April 2008), involving a dispute concerning payment of default interest claimed following alleged late payment of invoices, the Court held that Article 3(1)(c)(ii) of that directive is to be interpreted as meaning that it requires, in order that a payment by bank transfer may avoid or put an end to the application of interest for late payment, that the sum due be credited to the account of the creditor within the period for payment.
1 písm. c) bod ii) uvedené směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že vyžaduje, nemá-li při platbě bankovním převodem
In Case C-265/07 Caffaro (judgment of 11 September 2008), the Court held that that directive is to be interpreted as not precluding a national provision pursuant to which a creditor in possession of an enforceable title in respect of an unchallenged claim against a public authority as remuneration for a commercial transaction cannot proceed to forced execution against the public authority before a period of 120 days has elapsed since service of the enforceable title on the authority. As regards the recovery procedures for unchallenged claims, the directive
Směrnice Evropskéhoparlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu (Úř. věst. L 178, s.
Directive 2000/31/EC of the European Parliament and of the Council of 8 June 2000 on certain legal aspects of information society services, in particular electronic commerce, in the internal market (OJ 2000 L 178, p.
Směrnice Evropskéhoparlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracovánímosobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 281, s. 31; Zvl. vyd. 13/15, s.
Directive 95/46/EC of the European Parliament and of the Council of 24 October 1995 on the protection of individuals with regard to the processing of personal data and on the freemovement of such data (OJ 1995 L 281, p.
Směrnice Evropskéhoparlamentu a Rady 2000/35/ES ze dne 29. června 2000 o postupu proti opožděným platbám v obchodních transakcích (Úř. věst. L 200, s. 35; Zvl. vyd. 17/01, s. 226).
Directive 2000/35/EC of the European Parliament and of the Council of 29 June 2000 on combating late payment in commercial transactions (OJ 2000 L 200, p. 35).
Ve věci Quelle (rozsudek ze dne 17. dubna 2008, C-404/06) předložil Bundesgerichtshof Soudnímu dvoru otázku týkající se sporu mezi sdružením spotřebitelů a podnikem Quelle, který v souladu s německou právní úpravou požadoval a obdržel od spotřebitelky úhradu za užívání vadného spotřebiče, který byl vyměněn za nový.
In Case C-404/06 Quelle (judgment of 17 April 2008), a reference was made to the Court by the Bundesgerichtshof (Federal Court of Justice) concerning a dispute between a consumers’ association and Quelle, which had, in accordance with German legislation, requested and obtained payment from a consumer for use of a defective appliance which was replaced with a new appliance.
Soudní dvůr měl za to, že směrnice 1999/44 vztahující se na spotřební zboží50 musí být vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která umožňuje prodávajícímu, který prodal spotřební zboží, které bylo v rozporu se smlouvou, požadovat od spotřebitele náhradu za užívání zboží, které bylo v rozporu se smlouvou, až do jeho výměny za nové zboží.
The Court considered that Directive 1999/44 on consumer goods (50) precludes national legislation under which a seller who has sold consumer goods which are not in conformity may require the consumer to pay compensation for the use of the defective goods until their replacement with new goods.
Cílem bezplatnosti uvedení zboží do stavu odpovídajícího smlouvě prodávajícím, je totiž ochrana spotřebitele před rizikem finančních nákladů, které by mohly spotřebitele odradit od uplatnění jeho nároků, pokud by taková ochrana neexistovala.
The ‘free of charge’ aspect of the seller’s obligation to bring goods into conformity is intended to protect consumers from the risk of financial burdens which might dissuade them from asserting their rights in the absence of such protection.
Bezplatnost uvedení spotřebního zboží do stavu odpovídajícího smlouvě krom toho odpovídá cíli této směrnice, kterým je přispět k dosažení vysoké úrovně ochrany spotřebitele.
Moreover, the ‘free of charge’ aspect of the seller’s obligation is consistent with the purpose of that directive, which is to ensure a high level of consumer protection.
Prodávající, který na rozdíl od spotřebitele, jenž zaplatil prodejní cenu, nesplní řádně svoji smluvní povinnost, jestliže dodá zboží, které je v rozporu se smlouvou, musí nést následky tohoto vadného plnění.
The seller, who, in contrast with the consumer who has already paid the selling price, does not perform his contractual obligation correctly if he delivers goods which are not in conformity, must bear the consequences of that faulty performance.
Jeho finanční zájmy jsou nicméně chráněny jednak dvouletou promlčecí lhůtou, a jednak možností odmítnout výměnu zboží v případě, že se zjistí, že tento způsob zjednání nápravy je nepřiměřený, jelikož by pro něj znamenal vznikne přiměřených nákladů.
The seller’s financial interests are nevertheless protected, on the one hand, by the two-year time limit and, on the other, by the fact that it may refuse to replace the goods where that remedy would be disproportionate in that it would impose unreasonable costs on the seller.
Směrnice Rady 85/577/EHS ze dne 20. prosince 1985 o ochraně spotřebitele v případě smluv uzavřených mimo obchodní prostory (Úř. věst. L 372, s. 31; Zvl. vyd. 15/01, s. 262).
Council Directive 85/577/EEC of 20 December 1985 to protect the consumer in respect of contracts negotiated away from business premises (OJ 1985 L 372, p. 31).
Směrnice Evropskéhoparlamentu a Rady 1999/44/ES ze dne 25. května 1999 o některých aspektech prodeje spotřebního zboží a záruk na toto zboží (Úř. věst. L 171, s. 12; Zvl. vyd. 15/04, s. 223).
Directive 1999/44/EC of the European Parliament and of the Council of 25 May 1999 on certain aspects of the sale of consumer goods and associated guarantees (OJ 1999 L 171, p. 12).
6 odst.
Page 48
1 písm. b) směrnice 89/10451, zakázat užívání označení podobného jeho ochranné známce.
With regard to the case-law on trade marks, two cases dealing with the possibility under Arti- cles 5(1)(b) and 6(1)(b) of Directive 89/104 (51) for the proprietor of a trademark to prevent the use of a sign that is similar to his mark merit particular attention.
Ve věci O 2 Holdings a O 2 (UK) (rozsudek ze dne 12. června 2008, C-533/06) se jednalo o to, že O2, jež je majitelkou dvou britských ochranných známek, které jsou tvořeny statickým obrázkem bublin, užívala uvedený obrázek pro propagaci svých služeb jak ve statické podobě, tak i v pohybu.
2 two UnitedKingdom trademarks consisting of a static picture of bubbles, used that image to promote its services both as a static and a moving image. In an advertisement compar- ing its services with those of O
Společnost Hutchinson 3G použila v reklamě, v níž srovnává své služby se službami O2, černobílé obrázky bublin v pohybu.V rámci žaloby pro porušení práv z ochranné známky podané O2, kterou High Court v řízení v prvním stupni zamítl, položil Cour of Appeal otázku, jejíž podstatou bylo, zda je majitel ochranné známky oprávněn zakázat užívání označení, které je totožné s jeho ochrannou známkou nebo její podobné, ve srovnávací reklamě.
2 instance, the Court of Appeal asked, in essence, whether the proprietor of a trademark is en- titled to prevent the use of a sign which is identical with, or similar to, his mark in a comparative advertisement.
Poté, co Soudní dvůr nejprve připomněl podmínky přípustnosti stanovené v článku 3 a směrnice 84/45052, ve znění směrnice 97/5553, umožňující majiteli ochranné známky zakázat uvedené užívání, rozhodl Soudní dvůr, že článek 5 odst. 1 písm. b) směrnice 89/104 je nutno vykládat tak, že majitel zapsané ochranné známky není oprávněn zakázat, aby třetí osoby ve srovnávací reklamě užívaly označení podobné této ochranné známce pro zboží nebo služby totožné s těmi, pro něž byla zmiňovaná ochranná známka zapsána, nebo jim podobné, jestliže toto užívání nezpůsobí u veřejnosti nebezpečí záměny, a to bez ohledu na skutečnost, zda srovnávací reklama splňuje všechny podmínky přípustnosti.
Pointing out, first of all, the conditions laid down in Article 3 a of Directive 84/450 (52), as amended by Directive 97/55 (53), under which the proprietor of a trademark is permitted to prevent such use, the Court ruled that Article 5(1)(b) of Directive 89/104 is to be interpreted as meaning that the proprietor of a registered trademark is not entitled to prevent the use by a third party, in a comparative advertisement, of a sign similar to that mark in relation to goods or services identical with, or similar to, those for which that mark was registered where such use does not give rise to a likelihood of confusion on the part of the public, and that is so irrespective of whether the comparative advertisement satisfies all the conditions under which such advertising is permitted.
První směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 92).
First Council Directive 89/104/EEC of 21 December 1988 to approximate the laws of the Member States relating to trademarks (OJ 1989 L 40, p. 1).
Směrnice Rady 84/450/EHS ze dne 10. září 1984 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se klamavé reklamy (Úř. věst. L 250, s. 17; Zvl. vyd. 15/01, s. 227).
Council Directive 84/450/EEC of 10 September 1984 relating to the approximation of the laws, regulations and administrative provisions of the Member States concerning misleading advertising (OJ 1984 L 250, p. 17).
Směrnice Evropskéhoparlamentu a Rady 97/55/ES ze dne 6. října 1997, kterou semění směrnice 84/450/EHS o klamavé reklamě tak, aby zahrnovala srovnávací reklamu (Úř. věst. L 290, s. 18; Zvl. vyd. 15/03, s. 365).
Directive 97/55/EC of the European Parliament and of the Council of 6October 1997 amending Directive 84/450/EEC concerning misleading advertising so as to include comparative advertising (OJ 1997 L 290, p. 18).
Mezi judikáty v oblasti sociální politiky je třeba uvést několik věcí, které se týkaly uplatňování zásady rovného zacházení a předpisů na ochranu pracovníků, jakož i jednu věc, která byla obzvláště zajímavá díky svým institucionálním aspektům.
Among the Court’s judgments given in the field of social policy, attention should be focused on a number of cases that deal with the implementation of the principle of equal treatment and with provisions designed to protect workers, as well as a case dealing with institutional issues which are of particular interest.
Soudní dvůr nejprve v rámci dvou řízenío předběžné otázce prohloubil svoji judikaturu týkající se výkladu směrnice 2000/78/ES54 o rovném zacházení v zaměstnání a povolání.
First of all, the Court developed its case-law on the interpretation of Directive 2007/78 on equal treatment in employment and occupation (54) in the context of two references for preliminary rulings.
Soudní dvůr ve věci Coleman (rozsudek ze dne 17. července 2008, C-303/06) uvedl, že zásada rovného zacházení zakotvená v této směrnici se použije nikoli na určitou kategorii osob, ale v závislosti na důvodech diskriminace uvedených v článku 1 směrnice, a že zákaz přímé diskriminace tedy není omezen pouze na osoby, které jsou samy zdravotně postiženy.
In Case C-303/06 Coleman (judgment of 17 July 2008), the Court stated that the principle of equal treatment enshrined in that directive applies not to a particular category of person but by reference to the grounds of discrimination mentioned in Article 1 there of and the prohibition of direct discrimination is not therefore limited only to people who are themselves disabled.
Pokud totiž zaměstnavatel se zaměstnancem, který sámnení zdravotně postižen, zachází méně příznivým způsobem, než zachází s jiným zaměstnancem ve srovnatelné situaci, a je-li prokázáno, že nepříznivé zacházení, jemuž je tento zaměstnanec vystaven, se zakládá na zdravotním postižení jeho dítěte, jemuž poskytuje převážnou část potřebné péče, je takové zacházení v rozporu se zákazem přímé diskriminace zakotveným v článku 2 téže směrnice.
Accordingly, where an employer treats an employee who is not himself disabled less favourably than another employee in a comparable situation and it is established that the less favourable treatment of that employee is based on the disability of his child, whose care is provided primarily by that employee, such treatment is contrary to the prohibition of direct discrimination laid down by Article 2 of that directive.
Jakýkoli jiný výklad bymohl zmařit významný aspekt užitečného účinku této směrnice a snížit ochranu, kterou má zaručovat.
Any other interpretation is liable to deprive the directive of an important element of its effectiveness and to reduce the protection which it is intended to guarantee.
Tatáž logika se uplatní i v případě obtěžování, které je považováno za formu diskriminace ve smyslu uvedené směrnice.
The same reasoning applies with regard to harassment, since it is deemed to be a form of discrimination within the meaning of the directive.
Zákaz obtěžování tedy nemůže být omezen pouze na osoby, které jsou samy zdravotně postiženy, ale vztahuje se i na oběti chování, které naplňuje znaky obtěžování souvisejícího se zdravotním postižením jejich dítěte.
The prohibition of harassment cannot therefore be limited only to persons who are themselves disabled but extends to persons who are subject to conduct amounting to harassment related to the disability of their child.