natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Soudní dvůr však tuto argumentaci odmítl z toho důvodu, že pravomoc uzavírat smlouvy byla článkem 228 ES svěřena Radě a že „nelze dávat přednost pouhé praxi před ustanoveními Smlouvy“ (bod 36).
However, the Court rejected that argument on the ground that the power to conclude agreements had been conferred on the Council by Article 228 EC and that ‘a mere practice cannot override the provisions of the Treaty’ (paragraph 36).
Viz též rozsudek ze dne 9. listopadu 1995, Německo v. Rada (C-426/93, Recueil, s. I-3723, bod 21).
See also Case C-426/93 Germany v Council [1995] ECR I-3723, paragraph 21.
37 — Viz rozsudek ze dne 18. února 1986, Bulk Oil (174/84, Recueil, s. 559, bod 65).
37 — See Case 174/84 Bulk Oil [1986] ECR 559, paragraph 65.
31 — Tamtéž., body 48 a 49.32 — Viz výše citovaný rozsudek Köster, bod 6.
31 — Ibid., paragraphs 48 and 49.32 — See Köster, paragraph 6.33 — See Case 43/75 Defrenne [1976] ECR 455, paragraph 58.
33 — Viz rozsudek ze dne 8. dubna 1976, Defrenne (43/75, Recueil, s. 455, bod 58).
34 — See Opinion 1/91 [1991] ECR I-6079, paragraph 21.
38 — Tato zásada je vyjádřena i jiným způsobem v článku 5 EU: „Evropský parlament, Rada, Komise, Soudní dvůr a Účetní dvůr vykonávají své pravomoci za podmínek a pro účely, které vymezují jednak ustanovení smluv o založení Evropských společenství a následných smluv a dokumentů, jež je mění či doplňují, a jednak ostatní ustanovení této smlouvy.“
38 — That principle is also expressed in another way in Article 5 EU: ‘the European Parliament, the Council, the Commission, the Court of Justice and the Court of Auditors shall exercise their powers under the conditions and for the purposes provided for, on the one hand, by the provisions of the Treaties establishing the European Communities and of the subsequent Treaties and Acts modifying and supplementing them and, on the other hand, by the other provisions of this Treaty’.
34 — Viz stanovisko 1/91 ze dne 14. prosince 1991, Recueil, s. I-6079, bod 21.
35 — Case 68/86 United Kingdom v Council [1988] ECR 855, paragraph 38.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA M. POIARESE MADURA – VĚC C-133/06 legislativních aktů totiž upravují Smlouvy.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-133/06 exercises its powers and amend, with a view to the adoption of an act, the procedure laid down for that purpose by the Treaty.
Právním základem se totiž řídí příslušný rozhodovací postup.
the applicable decision-making procedure.
Závisí na něm zejména určení příslušného orgánu Společenství, pravidla hlasování v Radě při přijímání určitého právního aktu i rozsah účasti Parlamentu na jeho přijímání.
The competent Community institution, the voting rules to which the adoption of the measure by the Council is subject and the extent of the Parliament’s participation in the adoption of the act are therefore dependent on that choice.
Kontroverze ohledně volby vhodného právního základu nemá proto význam pouze formální.
In addition, any dispute as regards the choice of the appropriate legal basis does not have only purely formal significance.
Od okamžiku, kdy právní základ, jehož se dovolává žalobce, stanoví jiný rozhodovací postup než ten, jejž určil právní základ přijatý tvůrcem právního aktu, má volba právního základu důsledky pro určení obsahu tohoto právního aktu.
Where the legal basis propounded by an applicant provides for a decision-making procedure which is different from that required under the legal basis chosen by the author of the act, the choice of legal basis has ramifications for the determination of the content of the act.
Tato volba tudíž nesmí záviset na diskreční pravomoci určitého orgánu, ale musí vycházet z objektivních prvků, jež mohou být podrobeny soudní kontrole, jakou jsou cíl a obsah aktu 42.
Consequently, that choice cannot be at the discretion of an institution, but must be based on objective factors which are amenable to judicial review, such as the aim and content of the measure. 42
Mimoto legislativní postupy stanovené Smlouvami určují rozsah, v němž se každý z orgánů podílí na přijímání rozhodnutí a tím určují rovnováhu mezi těmito orgány.
Furthermore, the legislative procedures laid down by the Treaties establish the extent to which each institution is to be associated with the taking of decisions and thus establishes an institutional balance.
Případ, kdy určitý orgán modifikuje rozhodovací proces, představuje tudíž zároveň ohrožení zásady rovnováhy mezi orgány Společenství vytýčené Soudním dvorem 39, která „s sebou nese to, že každý z orgánů vykonává své pravomoci s ohledem na pravomoci orgánů ostatních“ 40a zakazuje každému z nich „odebírat ostatním orgánům výsady, které jim svěřily samotné Smlouvy“ 41.
The fact that an institution amends the decision-making process thus causes it to undermine the principle of institutional balance, a principle upheld by the Court 39which ‘means that each of the institutions must exercise its powers with due regard for the powers of the other institutions’ 40 and that it is not open to an institution to ‘deprive the other institutions of a prerogative granted to them by the Treaties themselves’. 41
Stejně tak zpochybnění užití odvozených právních základů nemá pouze formální dosah, jelikož vytvoření odvozených právních základů má za cíl umožnit přijetí aktů zákonné povahy postupem, který je v porovnání s postupem určovaným náležitým právním základem daným Smlouvou zjednodušený.
Likewise, a challenge to the recourse had to secondary legal bases does not have only a purely formal significance, since the purpose of establishing secondary legal bases is to make it possible to adopt acts of a legislative nature by way of a simplified procedure, as opposed to that provided for under the appropriate legal basis in the Treaty.
V projednávaném případě se, jak jsem již zdůraznil, podmínky přijímání
In the present case, as I have already stated, the procedures for the taking of decisions provided for under the contested secondary
40 — Výše citovaný rozsudek ze dne 22. května 1990, Parlament v. Rada, bod 22.
39 — As from 1958: see Case 9/56 Meroni v ECSC High Authority [1957-1958] ECR 133, 152; Köster, paragraph 9; and Case 138/79 Roquette v Council [1980] ECR 3333, paragraph 33.
41 — Rozsudek ze dne 10. července 1986, Wybot (149/85, Recueil, s. 2391, bod 23).
40 — Case 70/88 Parliament v Council, paragraph 22.41 — Case 149/85 Wybot [1986] ECR 2391, paragraph 23.
Připomínka Soudního dvora, že je bezpodmínečně nutné dodržovat rozhodovací postupy stanovené Smlouvou, je jasná a má obecný dosah.
Treaty more cumbersome. 44The Court’s reminder that it is imperative that the deci-sion-making procedures provided for by the Treaty be complied with is clear and general in application.
Rovněž ohledně argumentace Rady ve prospěch legality odvozených právních základů vycházející z existence určité praxe je třeba poznamenat, že Soudní dvůr v přímé návaznosti na své odmítnutí obyčejů contra legem v právním řádu Společenství 45již v minulosti popřel možnost dovolávat se precedentů k ospravedlnění jiného nežli náležitého právního základu, byť by mu Rada dávala přednost, jelikož „pouhá praxe Rady se nemůže odchýlit od pravidel Smlouvy o ES, a nemůže tedy vytvořit precedens zavazující orgány Společenství, pokud jde o správný právní základ“ 46.
Similarly, with regard to the Council’s argument in favour of the legality of secondary legal bases, which is drawn from the existence of a practice, I would point out that the Court of Justice, in consistently rejecting customs contrary to the law as part of the Community legal order, 45 has already refused to accept that precedents may be relied on to substantiate the Council’s preference for a basis other than the appropriate legal basis, on the ground that ‘a mere practice on the part of the Council cannot derogate from the rules laid down in the Treaty and therefore cannot create a precedent binding on the Community institutions with regard to the correct legal basis’. 46
Vzhledem ke všem těmto úvahám navrhuji Soudnímu dvoru, aby rozhodl, že Rada neměla v žádném případě oprávnění
In the light of all of these considerations, I propose that the Court should hold that the Council was not entitled to adopt, in the
Užití odvozených právních základů tudíž nelze připustit, neboť ohrožuje zásady svěření působnosti a rovnováhy mezi orgány Společenství.
The use of secondary legal bases cannot therefore be allowed, because it undermines the principle that the institutions must act within the limits of their powers and the principle of institutional balance.
Kromě toho žalobci, který napadal to, že směrnice Rady 85/649/EHS ze dne 31. prosince 1985 o zákazu používání některých látek s hormonálním účinkem v chovech zvířat byla přijata na základě článku 43 ES, a nikoli postupem stanoveným k tomuto účelu odvozeným právním základem, Soudní dvůr odpověděl, že „pravidla tvorby vůle orgánů Společenství jsou určována Smlouvou a nemohou jimi disponovat ani členské státy, ani samotné orgány“ 43.
Furthermore, the Court’s reply to the applicant who complained that Council Directive 85/649/EEC of 31 December 1985 prohibiting the use in livestock farming of certain substances having a hormonal action had been adopted on the basis of Article 43 EC, and not in accordance with the procedure laid down by the secondary legal basis provided for that purpose, was that ‘the rules regarding the manner in which the Community institutions arrive at their decisions are laid down in the Treaty and are not at the disposal of the Member States or of the institutions themselves’.
45 — Viz výše bod 29 tohoto stanoviska.
45 — See point 29 of this Opinion above.
46 — Viz rozsudky ze dne 26. března 1996, Parlament v. Rada (C-271/94, Recueil, s. I-1689, bod 24); ze dne 12. listopadu 1996, Spojené království v. Rada (C-84/94, Recueil, s.
46 — See Case C-271/94 Parliament v Council [1996] ECR I-1689, paragraph 24; Case C-84/94 United Kingdom v Council [1996] ECR I-5755, paragraph 19; and Case 68/86 United Kingdom v Council, paragraph 24.
43 — Výše citovaný rozsudek ze dne 23. února 1988, Spojené království v. Rada, bod 38.
43 — Case C-68/86 United Kingdom v Council, paragraph 38.
Je proto třeba přijmout žalobní důvody přednesené Parlamentem vycházející z nedostatku pravomoci a z porušení Smlouvy a napadená ustanovení zrušit.
Consequently, the pleas of lack of competence and infringement of the Treaty raised by the Parliament should be upheld and the contested provisions should be annulled.
Jelikož jsou žalobní důvody vycházející z nedostatku pravomoci a z porušení Smlouvy opodstatněné a vedou ke zrušení napadených ustanovení, je zbytečné vyslovovat se ke dvěma zbývajícím žalobním důvodům tvrzeným Parlamentem a vycházejícím z nedostatku odůvodnění a z porušení zásady loajální spolupráce.
As the pleas of lack of competence and infringement of the Treaty are well-founded and entail the annulment of the contested provisions, there is no need to rule on the other two pleas submitted by the Parliament alleging an insufficient statement of reasons and a breach of the principle of cooperation in good faith.
Z výše uvedených důvodů navrhuji Soudnímu dvoru: zrušit články 29 odst.
On the grounds set out above, I propose that the Court should:
36 odst. 3 směrnice Rady 2005/85/ES ze dne 1. prosince 2005 o minimálních normách pro řízení v členských státech o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka.
‘Annul Article 29(1) and (2) and Article 36(3) of Council Directive 2005/85/EC of 1 December 2005 on minimum standards on procedures in Member States for granting and withdrawing refugee status.’
6. května 2008 *
6 May 2008 *
Ve věci C-133/06, jejímž předmětem je žaloba na neplatnost na základě článku 230 prvního pododstavce ES podaná dne 8. března 2006,
APPLICATION for annulment under the first paragraph of Article 230 EC, brought on 8 March 2006,
Evropský parlament, zastoupený H. Duintjerem Tebbensem, A. Caiolou, A. Auerspergerem Matićem a K. Bradleym, jako zmocněnci, žalobce, podporovaný
European Parliament, represented by H. Duintjer Tebbens, A. Caiola, A. Auersperger Matić and K. Bradley, acting as Agents, applicant, supported by:
Komisí Evropských společenství, zastoupenou C. O’Reilly, jakož i P. Van Nuffelem a J.-F. Pasquierem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, vedlejší účastnicí,
Commission of the European Communities, represented by C. O’Reilly, P. Van Nuffel and J.-F. Pasquier, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg, intervener,
ROZSUDEK ZE DNE 6. 5.
JUDGMENT OF 6. 5.
2008 – VĚC C-133/06 proti
2008 — CASE C-133/06 v
Radě Evropské unie, zastoupené M. Simm a M. Balta, jakož i G. Maganzou, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, žalované, podporované
Council of the European Union, represented by M. Simm, M. Balta and G. Maganza, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg, defendant, supported by:
Francouzskou republikou, zastoupenou G. de Berguesem a J.-C. Niolletem, jako zmocněnci, vedlejší účastnicí,
French Republic, represented by G. de Bergues and J.-C. Niollet, acting as Agents, intervener,
SOUDNÍ DVŮR (velký senát), ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, A. Tizzano a L. Bay Larsen (zpravodaj), předsedové senátů, J. N. Cunha Rodrigues, R. Silva de Lapuerta, T. von Danwitz a A. Arabadžev, soudci, generální advokát: M. Poiares Maduro, vedoucí soudní kanceláře: B. Fülöp, rada,
THE COURT (Grand Chamber), composed of V. Skouris, President, P. Jann, C.W.A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, A. Tizzano and L. Bay Larsen (Rapporteur), Presidents of Chambers, J.N. Cunha Rodrigues, R. Silva de Lapuerta, T. von Danwitz and A. Arabadjiev, Judges,
PARLAMENT v. RADA s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 20. června 2007, po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 27. září 2007, vydává tento
PARLIAMENT v COUNCIL having regard to the written procedure and further to the hearing on 20 June 2007, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 27 September 2007, gives the following
13, dále jen „napadená ustanovení“), a podpůrně zrušení této směrnice v plném rozsahu.
13; ‘the contested provisions’) and, alternatively, the annulment of that directive in its entirety.
Usnesením předsedy Soudního dvora ze dne 25. července 2006 bylo povoleno vedlejší účastenství Komise Evropských společenství na podporu návrhových žádání Parlamentu a vedlejší účastenství Francouzské republiky na podporu návrhových žádání Rady Evropské unie.
By order of the President of the Court of Justice of 25 July 2006, the Commission of the European Communities and the French Republic were granted leave to intervene in support of the forms of order sought by the Parliament and the Council of the European Union respectively.
2008 – VĚC C-133/06
2008 — CASE C-133/06
Článek 63 odst. 1 ES, obsažený v hlavě IV Smlouvy, nazvané „Vízová, azylová a přistěhovalecká politika a jiné politiky týkající se volného pohybu osob“, stanoví:
The first paragraph of Article 63 EC in Title IV of the Treaty, headed ‘Visas, asylum, immigration and other policies related to free movement of persons’, provides:
„Rada přijme postupem podle článku 67 [ES] ve lhůtě pěti let po vstupu Amsterodamské smlouvy v platnost:
‘The Council, acting in accordance with the procedure referred to in Article 67 [EC], shall, within a period of five years after the entry into force of the Treaty of Amsterdam, adopt:
1) opatření o azylu […] v následujících oblastech:
(1) measures on asylum …, within the following areas:
[…] d) minimální pravidla pro postup členských států při přiznávání či odnímání postavení uprchlíka;
(d) minimum standards on procedures in Member States for granting or withdrawing refugee status;
2) opatření týkající se uprchlíků a vysídlených osob v následujících oblastech: a) minimální pravidla pro dočasnou ochranu vysídlených osob ze třetích zemí, které se nemohou vrátit do země svého původu, a osob, které z jiných důvodů potřebují mezinárodní ochranu;
(a) minimum standards for giving temporary protection to displaced persons from third countries who cannot return to their country of origin and for persons who otherwise need international protection;
Článek 67 ES, ve znění Niceské smlouvy, stanoví:
Article 67 EC, as amended by the Treaty of Nice, provides:
– rozhoduje Rada na návrh Komise; Komise přezkoumává každou žádost členského státu o předložení návrhu Radě,
— the Council shall act on proposals from the Commission; the Commission shall examine any request made by a Member State that it submit a proposal to the Council;
– přijme Rada po konzultaci s Evropským parlamentem jednomyslně rozhodnutí, podle kterého se na všechny oblasti nebo na části oblastí, na které se vztahuje tato hlava, použije postup podle článku 251 [ES] a přizpůsobí se ustanovení o pravomocích Soudního dvora.
— the Council, acting unanimously after consulting the European Parliament, shall take a decision with a view to providing for all or parts of the areas covered by this title to be governed by the procedure referred to in Article 251 [EC] and adapting the provisions relating to the powers of the Court of Justice.
Odchylně od odstavce 1 přijímá Rada postupem podle článku 251 [ES]:
By derogation from paragraph 1, the Council shall adopt, in accordance with the procedure referred to in Article 251 [EC]:
– opatření uvedená v čl. 63 bodě 1 a bodě 2 písm. a) [ES], pokud Rada předtím přijala v souladu s odstavcem 1 tohoto článku právní předpisy Společenství, které stanovily společná pravidla a základní zásady v těchto věcech,
— the measures provided for in Article 63(1) and (2)(a) [EC] provided that the Council has previously adopted, in accordance with paragraph 1 of this Article, Community legislation defining the common rules and basic principles governing these issues,
Sekundární právo před směrnicí 2005/85
Secondary legislation prior to Directive 2005/85
109), a směrnice Rady 2003/9/ES ze dne 27. ledna 2003, kterou se stanoví minimální normy pro přijímání žadatelů o azyl (Úř. věst. L 31, s. 18; Zvl. vyd. 19/06, s. 101).
1) and Council Directive 2003/9/EC of 27 January 2003 laying down minimum standards for the reception of asylum seekers (OJ 2003 L 31, p.
Na základě čl. 63 prvního pododstavce bodu 1 písm. c), bodu 2 písm. a) a bodu 3 písm. a) ES byla přijata směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez
Council Directive 2004/83/EC of 29 April 2004 on minimum standards for the qualification and status of third country nationals or stateless persons as refugees or as
PARLAMENT v. RADA státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany (Úř. věst. L 304, s. 12; Zvl. vyd. 19/07, s. 96).
PARLIAMENT v COUNCIL persons who otherwise need international protection and the content of the protection granted (OJ 2004 L 304, p.
67 odst. 2 druhé odrážky ES bylo přijato rozhodnutí Rady 2004/927/ES ze dne 22. prosince 2004, podle něhož se na určité oblasti obsažené v hlavě IV třetí části Smlouvy o založení Evropského společenství použije postup podle článku 251 uvedené smlouvy (Úř. věst. L 396, s. 45).
Council Decision 2004/927/EC of 22 December 2004 providing for certain areas covered by Title IV of Part Three of the Treaty establishing the European Community to be governed by the procedure laid down in Article 251 of that Treaty (OJ 2004 L 396, p.
Článek 1 odst. 2 tohoto rozhodnutí stanoví:
Article 1(2) of that decision provides:
„Od 1. ledna 2005 bude Rada rozhodovat postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [o ES], bude-li přijímat opatření uvedená v čl. 63 bodě 2 písm. b) a bodě 3 písm. b) [ES].“
‘As from 1 January 2005 the Council shall act in accordance with the procedure laid down in Article 251 [EC] when adopting measures referred to in Article 63(2)(b) and (3)(b) [EC].’
Směrnice 2005/85
Directive 2005/85
Směrnice 2005/85 byla přijata zejména na základě čl. 63 prvního pododstavce bodu 1 písm. d) ES.
Directive 2005/85 was adopted on the basis, in particular, of point 1(d) of the first paragraph of Article 63 EC.
Účelem této směrnice je podle jejího článku 1 stanovit minimální normy pro řízení v členských státech o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka.
According to Article 1, the purpose of the directive is to establish minimum standards on procedures in Member States for granting and withdrawing refugee status.
Sedmnáctý a osmnáctý bod této směrnice upřesňují:
Recitals 17 and 18 in the preamble to the directive state:
Pokud lze třetí zemi pokládat za bezpečnou zemi původu, měly by mít členské státy možnost označit ji za bezpečnou s domněnkou, že je pro daného žadatele bezpečná, pokud tento žadatel nepředloží závažné údaje svědčící o opaku.
A key consideration for the well-foundedness of an asylum application is the safety of the applicant in his/her country of origin. Where a third country can be regarded as a safe country of origin, Member States should be able to designate it as safe and presume its safety for a particular applicant, unless he/she presents serious counter-indications.
(18) Vzhledem k dosažené úrovni harmonizace při uznávání státních příslušníků třetích zemí a osob bez státní příslušnosti za uprchlíky je třeba stanovit společná kritéria pro označování třetích zemí za bezpečné země původu.“
Given the level of harmonisation achieved on the qualification of third country nationals and stateless persons as refugees, common criteria for designating third countries as safe countries of origin should be established.’
Ohledně bezpečných zemí původu se v devatenáctém bodě odůvodnění směrnice 2005/85 uvádí:
With regard to safe countries of origin, recital 19 in the preamble to Directive 2005/85 states:
„Pokud je Rada přesvědčena, že tato kritéria jsou pro určitou zemi původu splněna, a v důsledku toho tuto zemi zahrnula do společného minimálního seznamu bezpečných zemí původu, který má být na základě této směrnice přijat, měly by mít členské státy povinnost posuzovat žádosti osob se státní příslušností dané země […] na
‘Where the Council has satisfied itself that those criteria are met in relation to a particular country of origin, and has consequently included it in the minimum common list of safe countries of origin to be adopted pursuant to this Directive, Member States should be obliged to consider applications of persons with the nation-
PARLAMENT v. RADA základě vyvratitelné domněnky o bezpečnosti dané země.
PARLIAMENT v COUNCIL ality of that country … on the basis of the rebuttable presumption of the safety of that country.
S ohledem na politický význam označení zemí původu za bezpečné, zejména vzhledem k důsledkům hodnocení situace v oblasti lidských práv v zemi původu a jeho vlivu na politiky Evropské unie v oblasti vnějších vztahů, by měla Rada přijímat jakékoli rozhodnutí o vytvoření nebo změnách seznamu po konzultaci s Evropským parlamentem.“
In the light of the political importance of the designation of safe countries of origin, in particular in view of the implications of an assessment of the human rights situation in a country of origin and its implications for the policies of the European Union in the field of external relations, the Council should take any decisions on the establishment or amendment of the list, after consultation of the European Parliament.’
Ohledně některých evropských třetích zemí s obzvláště vysokou úrovní dodržování lidských práv a ochrany uprchlíků uvádí dvacátý čtvrtý bod odůvodnění uvedené směrnice:
With respect to certain European third countries which observe particularly high human rights and refugee protection standards, recital 24 in the preamble to the directive is worded as follows:
„[…] členské státy [by] dále měly mít možnost neposuzovat žádosti o azyl týkající se žadatelů, kteří vstoupili na jejich území z těchto evropských třetích zemí, nebo je neposuzovat v plném rozsahu.
‘… Member States should be allowed to not carry out, or not to carry out full examination of asylum applications regarding applicants who enter their territory from such European third countries.