natgillin/translations-raw huggingface dataset:
V bodě 51 výše uvedeného rozsudku Van Parys tak Soudní dvůr rozhodl, že uplynutí lhůty stanovené OŘS k zajištění provedení jeho rozhodnutí neznamená, že Společenství vyčerpalo možnosti stanovené Ujednáním pro nalezení řešení sporu s ostatními stranami.
The Court thus held in Van Parys, paragraph 51, that the expiry of the period granted by the DSB for implementation of its decision of 25 September 1997 does not imply that the Community had exhausted the possibilities under the DSU of finding a solution to the dispute between it and the other parties.
Za těchto podmínek by uložení kontroly legality dotyčných opatření Společenství ve vztahu k pravidlům WTO soudu Společenství pouze na základě uplynutí
In those circumstances, to require the Community courts, merely on the basis that that period has expired, to
2008 – SPOJENÉ VĚCI C-120/06 P a C-121/06 P této lhůty mohlo mít za následek oslabení pozice Společenství při hledání vzájemně uspokojivého řešení sporu v souladu s těmito pravidly.
2008 — JOINED CASES C-120/06 P AND C-121/06 P review the legality of the Community measures concerned in the light of the WTO rules could have the effect of undermining the Community’s position in its attempt to reach a mutually acceptable solution to the dispute in conformity with those rules.
S odkazem zejména na ujednání o porozumění uzavřené se Spojenými státy americkými dne 11. dubna 2001 Soudní dvůr především zdůraznil, že takovýto výsledek, kterým Společenství sledovalo uvést do souladu své závazky z titulu dohod WTO se závazky vůči zemím AKT, jakož i s požadavky spojenými s prováděním společné zemědělské politiky, by mohl být ohrožen uznáním možnosti soudu Společenství kontrolovat legalitu dotčených opatření Společenství ve vztahu k pravidlům WTO ke dni uplynutí přiměřené lhůty, poskytnuté ze strany OŘS (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Van Parys, body 49 a 50).
Referring in particular to the memorandum of understanding concluded with the United States of America on 11 April 2001, the Court observed more specifically that such an outcome, by which the Community sought to reconcile its obligations under the WTO agreements with those in respect of the ACP States, and with the requirements inherent in the implementation of the common agricultural policy, could have been compromised if the Community courts had been entitled to review the legality of the Community measures in question in the light of the WTO rules upon the expiry of the reasonable period of time granted by the DSB (see, to this effect, Van Parys, paragraphs 49 and 50).
Krom toho Soudní dvůr rovněž připomenul, že pokud by bylo připuštěno, že úloha zajistit soulad práva Společenství s pravidly WTO přísluší přímo soudu Společenství, znamenalo by to zbavení zákonodárných nebo výkonných orgánů Společenství manévrovacího prostoru, jenž mají podobné orgány obchodních partnerů Společenství.
The Court also pointed out that to accept that the Community courts have the direct responsibility for ensuring that Community law complies with the WTO rules would effectively deprive the Community’s legislative or executive organs of the scope for manoeuvre enjoyed by their counterparts in the Community’s trading partners.
Je nesporné, že některé smluvní strany, které jsou nejvýznamnějšími partnery Společenství z obchodního hlediska, vyvodily ve světle předmětu a cíle dohod WTO právě ten závěr, že tyto dohody nespadají mezi normy, vzhledem k nimž jejich soudní orgány kontrolují legalitu pravidel vnitrostátního práva.
It is not in dispute that some of the contracting parties, including the Community’s most important trading partners, have concluded from the subjectmatter and purpose of the WTO agreements that they are not among the rules applicable by their courts when reviewing the legality of their rules of domestic law.
Takový nedostatek reciprocity, pokud by byl připuštěn, by mohl ohrozit rovnováhu při použití pravidel WTO (výše uvedený rozsudek Van Parys, bod 53).
Such lack of reciprocity, if accepted, would risk introducing an imbalance in the application of the WTO rules (Van Parys, paragraph 53).
Jak vyplývá z judikatury Soudního dvora, není krom toho namístě rozlišovat v těchto různých ohledech podle toho, zda se přezkum legality jednání Společenství má uskutečnit v rámci sporů o neplatnost nebo pro účely rozhodování o žalobách na náhradu škody (viz v tomto smyslu ohledně doby předcházející uplynutí přiměřené lhůty poskytnuté k provedení rozhodnutí OŘS výše uvedený rozsudek Biret International v. Rada, bod 62).
As is apparent from the Court’s caselaw, there is also no reason to draw a distinction in these various respects according to whether the legality of the Community action is to be reviewed in annulment proceedings or for the purpose of deciding an action for compensation (see to this effect, with regard to the period preceding the expiry of the reasonable period of time allowed for implementing a decision of the DSB, Biret International v Council, paragraph 62).
Krom toho každé konstatování protiprávnosti aktu Společenství provedené soudem Společenství, a to i když k němu nedojde v rámci pravomoci zrušit akt, kterou má tento soud na základě článku 230 ES, může mít ze své povahy dopady na přístup, který musí přijmout orgán, jenž dotčený akt vydal.
Second, any determination by the Community courts that a Community measure is unlawful, even when not made in the exercise of their jurisdiction under Article 230 EC to annul measures, is inherently liable to have repercussions on the conduct required of the institution that adopted the measure in question.
Podle ustálené judikatury, pokud Soudní dvůr konstatuje v rámci řízení zahájeného na základě článku 234 ES neplatnost aktu přijatého orgánem Společenství, je tak právním následkem jeho rozhodnutí povinnost uložená příslušným orgánům Společenství, aby přijaly nezbytná opatření k nápravě zjištěné protiprávnosti, neboť v podobném případě se per analogiam použije povinnost stanovená v článku 233 ES v případě rozsudku prohlašujícího neplatnost (viz zejména usnesení ze dne 8. listopadu 2007, Fratelli Martini a Cargill, C-421/06, bod 52 a citovaná judikatura).
Thus, in particular, it is settled caselaw that when the Court rules, in proceedings under Article 234 EC, that a measure adopted by a Community authority is invalid, its decision has the legal effect of requiring the competent Community institutions to take the necessary measures to remedy that illegality, as the obligation laid down in Article 233 EC in the case of a judgment annulling a measure applies in such a situation by analogy (see, in particular, the order of 8 November 2007 in Case C-421/06 Fratelli Martini and Cargill, paragraph 52 and the caselaw cited).
Přitom nic neumožňuje a priori domnívat se, že tomu musí být jinak v případě rozsudku vydaného v rámci řízení o žalobě na náhradu škody, který konstatuje protiprávnost aktu nebo nečinnosti ze strany orgánů Společenství.
There is nothing to suggest that the position should be different in the case of a judgment delivered in an action for compensation in which it is found that a measure adopted by the Community or a failure by it to act is unlawful.
Jak uvedl generální advokát v bodě 49 svého stanoviska, jakékoli konstatování protiprávnosti ze strany soudu Společenství, i když k němu dojde v rámci řízení o žalobě na náhradu škody, zakládá překážku věci rozsouzené, a zavazuje tedy dotyčný orgán k přijetí opatření, která jsou nezbytná k nápravě zjištěné protiprávnosti.
As the Advocate General has observed in point 49 of his Opinion, any determination by the Community courts that a measure is unlawful, even when made in an action for compensation, has the force of res judicata and accordingly compels the institution concerned to take the necessary measures to remedy that illegality.
Pokud jde o rozlišování, které se navrhovatelky snaží činit mezi „přímým účinkem“ pravidel WTO ukládajících povinnosti hmotněprávního charakteru a „přímým účinkem“ rozhodnutí OŘS tím, že tvrdí, že by mělo být jednotlivcům umožněno dovolat se u soudu Společenství přezkumu legality jednání orgánů Společenství z hlediska rozhodnutí OŘS jako takového, pokud k takovému přezkumu nemůže dojít z hlediska ustanovení WTO, jejichž nedodržení bylo konstatováno uvedeným rozhodnutím, je třeba upřesnit následující.
The distinction which the appellants seek to draw between the ‘direct effect’ of the WTO rules imposing substantive obligations and the ‘direct effect’ of a decision of the DSB, asserting that it should be open to individuals to have the legality of the conduct of the Community institutions reviewed by the Community courts in the light of the DSB decision itself if such a review is not possible in the light of the WTO rules which that decision has found to have been infringed, calls for the following comments.
I když se Soudní dvůr ještě nevyjádřil výslovně k takovému rozlišování, vyplývá nicméně nezbytně z jeho výše uvedené judikatury, že k němu není žádný důvod.
Even though the Court has not yet been required to rule expressly on such a distinction, it nevertheless necessarily follows from its caselaw mentioned above that there is no basis for the distinction.
Tím, že rozhodl, že pravidel WTO, jejichž porušení bylo konstatováno rozhodnutím OŘS, bez ohledu na uplynutí lhůty stanovené k provedení tohoto rozhodnutí, se nelze dovolávat u soudu Společenství za účelem toho, aby tento soud provedl přezkum legality jednání orgánů Společenství z hlediska uvedených pravidel, vyloučil totiž Soudní dvůr nutně, aby mohl být takový přezkum proveden z hlediska samotného rozhodnutí OŘS.
In holding that the WTO rules which have been found by a decision of the DSB to have been infringed cannot, notwithstanding the expiry of the period of time laid down for implementing that decision, be relied upon before the Community courts for the purpose of having the legality of the conduct of the Community institutions reviewed by the Community courts in the light of those rules, the Court has necessarily excluded such a review in the light of the DSB decision itself.
Rozhodnutí OŘS, které se pouze vyjadřuje ke slučitelnosti jednání člena WTO se závazky, které tento člen přijal v tomto rámci, nelze v zásadě podstatně odlišovat od hmotněprávních pravidel, která takové závazky vyjadřují a ve vztahu k nimž se takový přezkum provádí, přinejmenším pokud se jedná o určení, zda se lze nedodržení uvedených pravidel nebo rozhodnutí dovolávat, či nikoli u soudu Společenství za účelem přezkumu legality jednání orgánů Společenství.
A DSB decision, which has no object other than to rule on whether a WTO member’s conduct is consistent with the obligations entered into by it within the context of the WTO, cannot in principle be fundamentally distinguished from the substantive rules which convey such obligations and by reference to which such a review is carried out, at least when it is a question of determining whether or not an infringement of those rules or that decision can be relied upon before the Community courts for the purpose of reviewing the legality of the conduct of the Community institutions.
Stejně tak jako hmotněprávní pravidla, která obsahují dohody WTO, ani doporučení nebo rozhodnutí OŘS konstatující nedodržení uvedených hmotněprávních pravidel nejsou – bez ohledu na konkrétní právní dosah, který je s takovým doporučením nebo rozhodnutím spojen – takové povahy, aby založily pro jednotlivce právo dovolávat se jich před soudem Společenství pro účely provedení přezkumu legality jednání orgánů Společenství.
A recommendation or a ruling of the DSB finding that the substantive rules contained in the WTO agreements have not been complied with is, whatever the precise legal effect attaching to such a recommendation or ruling, no more capable than those rules of conferring upon individuals a right to rely thereon before the Community courts for the purpose of having the legality of the conduct of the Community institutions reviewed.
Jak vyplývá z bodů 113 až 124 tohoto rozsudku, jednak totiž úvahy spojené s povahou dohod WTO, jakož i s reciprocitou a flexibilitou, které jsou pro ně charakteristické, platí nadále i po přijetí takového rozhodnutí nebo doporučení a po uplynutí přiměřené lhůty stanovené k jejich provedení.
First, as is apparent from paragraphs 113 to 124 of the present judgment, the considerations linked to the nature of the WTO agreements and to the reciprocity and flexibility characterising them continue to obtain after such a ruling or recommendation has been adopted and after the reasonable period of time allowed for its implementation has expired.
Orgány Společenství si zejména ponechávají prostor pro uvážení a jednání vůči svým obchodním partnerům za účelem přijetí opatření určených k provedení tohoto rozhodnutí nebo doporučení a takový prostor musí být zachován.
The Community institutions continue in particular to have an element of discretion and scope for negotiation vis-à-vis their trading partners with a view to the adoption of measures intended to respond to the ruling or recommendation, and such leeway must be preserved.
3 odst. 2 Ujednání, doporučení a rozhodnutí OŘS nemohou rozšířit nebo zmenšit práva a závazky předvídané uvedenými dohodami.
Second, as is apparent from Article 3(2) of the DSU, recommendations and rulings of the DSB cannot add to or diminish the rights and obligations provided in the agreements concerned.
Z toho zejména vyplývá, že rozhodnutí OŘS konstatující porušení takového závazku nemůže vést k tomu, aby byla smluvní strana dohod WTO nucena přiznat jednotlivcům právo, které na základě těchto dohod bez takového rozhodnutí nemají.
It follows in particular that a decision of the DSB finding an infringement of such an obligation cannot have the effect of requiring a party to the WTO agreements to accord individuals a right which they do not hold by virtue of those agreements in the absence of such a decision.
Přitom je třeba v tomto ohledu zejména připomenout, že Soudní dvůr již rozhodl ohledně ustanovení GATT 1994, jejichž nedodržení v daném případě konstatoval OŘS, že uvedená ustanovení nejsou takového rázu, aby založila jednotlivcům práva, jichž by se mohli na základě práva Společenství dovolávat přímo před soudem (viz v tomto smyslu výše uvedené usnesení OGT Fruchthandelsgesellschaft, body 25 a 26).
It should, in particular, be recalled in this regard that the Court has already held in relation to the provisions of the GATT 1994, which have been found by the DSB to have been infringed in the present case, that those provisions are not such as to create rights upon which individuals may rely directly before the courts by virtue of Community law (see, to this effect, the order in OGT Fruchthandelsgesellschaft, paragraphs 25 and 26).
Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že Soud právem rozhodl, že bez ohledu na uplynutí lhůty stanovené k provedení rozhodnutí OŘS nemůže soud Společenství za okolností projednávaného případu provést přezkum legality jednání orgánů Společenství z hlediska pravidel WTO.
It follows from all of the foregoing considerations that the Court of First Instance rightly decided that, notwithstanding the expiry of the period of time allowed for implementing a decision of the DSB, the Community courts could not, in the circumstances of the case in point, review the legality of the conduct of the Community institutions in the light of WTO rules.
První důvod kasačních opravných prostředků není tedy ani v jedné z jeho dvou částí opodstatněný, a je namístě jej zamítnout.
Since, therefore, neither part of the first plea in the appeals is well founded, this plea must be dismissed.
K druhému důvodu hlavních kasačních opravných prostředků, vzájemným kasačním opravným prostředkům a návrhům na nahrazení odůvodnění
The second plea in the main appeals, the crossappeals and the claims seeking the substitution of grounds
Druhým důvodem kasačních opravných prostředků FIAMM a Fedon tvrdí, že Soud tím, že při posouzení jejich návrhů formulovaných na základě objektivní odpovědnosti Společenství rozhodl, že jejich škoda nevykazuje neobvyklý charakter, provedl nelogické odůvodnění a porušil několik ustálených zásad zakotvených judikaturou.
By a second plea, FIAMM and Fedon submit that, in holding when it examined their claims expressed in terms of no-fault Community liability that the damage suffered by them was not unusual in nature, the Court of First Instance adopted illogical reasoning and infringed certain principles that are well established in the case-law.
Napadenými rozsudky Soud zejména porušil dvojí požadavek, podle kterého musí být škoda k tomu, aby mohla být kvalifikována jako obvyklá, jednak předvídatelná, a jednak být vlastní činnostem v dotčeném sektoru.
According to FIAMM and Fedon, in the judgments under appeal the Court of First Instance in particular misapplied the dual requirement that damage must be, first, foreseeable and, second, inherent in operating in the sector concerned if it is to be classifiable as usual.
Taková škoda je předvídatelná o to méně, že má novou sankční povahu a že je bezprecedentní v historii GATT a WTO stejně jako ve vztazích mezi Společenstvím a Spojenými státy americkými.
Such damage is all the less foreseeable because of its novel punitive nature and because it is unprecedented in GATT and WTO history and in relations between the Community and the United States of America.
Domnívat se, že škoda je obvyklá, protože je důsledkem aktu schváleného použitelným právem,
To take the view that damage is usual because it is the consequence of an act permitted by the applicable law is tantamount to denying that damage caused by a
FIAMM A DALŠÍ v. RADA A KOMISE totiž znamená popření možnosti, že by škoda způsobená legálním aktem mohla vést k odpovědnosti, což přesto připouštějí napadené rozsudky.
FIAMM AND OTHERS v COUNCIL AND COMMISSION lawful act can give rise to liability, but this possibility is accepted by the judgments under appeal.
Rada se domnívá, že Soud právem rozhodl, že tvrzené škody spadají mezi obvyklá rizika, která musí vývozce za současného stavu světové organizace obchodu nést.
The Council contends that the Court of First Instance was right in holding that the alleged damage falls within the normal risks which an exporter must assume given the current arrangements for world trade.
Zpochybňuje nicméně některé důvody napadených rozsudků a navrhuje Soudnímu dvoru, aby buď v těchto bodech některé důvody nahradil, nebo aby rozhodnutím o vzájemných kasačních opravných prostředcích, které v tomto ohledu podává, uvedené rozsudky částečně zrušil.
However, it contests some of the grounds of the judgments under appeal and asks the Court either to substitute various grounds in those respects or, ruling on the crossappeals brought by it in this regard, to set aside those judgments in part.
Na prvním místě, jelikož sotva polovina právních řádů členských států předvídá možnost – která je navíc velmi přísně upravena – získat náhradu škody plynoucí z určitých legálních aktů veřejného orgánu, napadá Rada tvrzení obsažené v bodech 160 rozsudku FIAMM a 153 rozsudku Fedon, podle kterého existuje obecná zásada společná členským státům, jež umožňuje uplatnění odpovědnosti Společenství při neexistenci protiprávního jednání jeho orgánů.
First, since barely half of the Member States’ legal systems provide for the possibility — which moreover is subject to very strict conditions — of obtaining compensation for damage resulting from certain lawful acts of public authorities, the Council contests the statement, appearing in paragraph 160 of the FIAMM judgment and paragraph 153 of the Fedon judgment, according to which a general principle common to the Member States exists that enables the liability of the Community to be put in issue even in the absence of unlawful conduct on the part of its institutions.
I za předpokladu, že by existence takové zásady mohla být prokázána, Soud se každopádně neprávem domníval, že se může použít v takovém případě, jako je projednávaný případ, jelikož zejména:
Even assuming that such a principle can be established, the Court of First Instance was in any event wrong in its view that it is capable of applying in a situation such as that here since, in particular:
– odpovědnost za opomenutí normotvorné činnosti by zasáhla do svobodné volby, která je vlastní právu iniciativy Komise a diskreční pravomoci zákonodárce, a zpochybnila by při tom dělbu pravomocí a institucionální rovnováhu, jež požaduje Smlouva;
— liability for legislative omission would limit both the freedom of choice inherent in the Commission’s right of initiative and the legislature’s discretion, calling into question the separation of powers and institutional balance intended by the Treaty;
– neexistence přiměřenosti mezi odpovědností Společenství za protiprávní normativní akt, která podléhá velmi přísným podmínkám, pokud jde o protiprávnost jednání, a odpovědností za legální opomenutí normotvorné činnosti, která by závisela na jediné podmínce, a to zvláštní a neobvyklé škodě, a tudíž by mohla být snadněji uplatněna, by vedla k nesoudržnosti;
— the lack of proportionality between Community liability for an unlawful legislative measure, which is subject to very strict conditions as regards the unlawfulness of the conduct, and liability for a lawful legislative omission, which would require only special and unusual damage and therefore be more easily brought into play, betrays an inconsistency;
– postoj takto přijatý Soudem je v rozporu s jeho odůvodněním, kterým dospívá k závěru, že je nemožné dovolat se pravidel WTO v rámci žaloby na náhradu škody založené na protiprávním jednání Společenství, zejména s nezbytností, aby orgány Společenství nebyly zbaveny manévrovacího prostoru, jehož požívají orgány obchodních partnerů Společenství.
— the position thus adopted by the Court of First Instance conflicts with the reasoning followed by it in concluding that it is not possible to rely on WTO rules in an action for compensation founded on unlawful Community conduct, in particular with the need not to deprive the Community organs of the scope for manoeuvre enjoyed by the organs of the Community’s trading partners.
Zadruhé bylo v napadených rozsudcích neprávem rozhodnuto o existenci určité škody, jelikož totiž FIAMM a Fedon neprokázaly ani existenci, ani rozsah, ani přesnou částku takové škody.
Second, the judgments under appeal wrongly concluded that there was damage that was certain, since FIAMM and Fedon had not proved the existence, extent or the precise amount of such damage.
Zatřetí, pokud jde o příčinnou souvislost, Soud pominul požadavek, podle něhož musí škoda dostatečně přímo vyplývat z jednání dotyčného orgánu.
Third, with regard to the causal link, the Court of First Instance failed to observe the requirement that the damage must be a sufficiently direct consequence of the conduct of the institution concerned.
Mezi rozhodnutím OŘS ze dne 25. září 1997 a zavedením dotčené celní přirážky totiž neexi stuje žádný automatický vztah, jelikož orgány Spojených států amerických rozhodly diskrečním způsobem o jejím zavedení, o dotčených výrobcích a výši cla, i když mohly zejména přijmout vyrovnání nabízené Společenstvím.
There is no automatic link between the DSB’s decision of 25 September 1997 and the introduction of the increased customs duty at issue, since the United States authorities, in the exercise of their discretion, decided in principle to impose the duty and determined the products upon which it would be charged and its rate when, in particular, they could have accepted the compensation offered by the Community.
Také Komise se domnívá, že Soud napadenými rozsudky správně rozhodl o neexistenci neobvyklé škody.
The Commission too submits that the Court of First Instance rightly concluded in the judgments under appeal that there was no unusual damage.
K tomu, aby byla škoda obvyklá, se zejména nepožaduje, aby riziko jejího vzniku bylo vlastní sektoru činnosti hospodářského subjektu.
In order for damage to be usual, it is in particular not necessary for the risk of it occurring to be inherent in the sector in which the business operates.