natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Italská republika zaprvé uplatňuje námitku nepřípustnosti tohoto žalobního důvodu, když tvrdí, že Komise nemůže zahájit řízení u Soudního dvora na základě zpoždění v provedení směrnice 1999/31, jelikož prováděcí legislativní nařízení bylo přijato před postupem před zahájením soudního řízení, a že toto prodlení představuje skutečnost, kterou nelze odstranit.
The Italian Republic pleads, first of all, that this complaint is inadmissible, stating that the Commission cannot start proceedings before the Court on the basis of a delay in the transposition of Directive 1999/31 when the implementing legislative decree was adopted before the pre-litigation procedure was initiated and that delay is a fact which is impossible to remedy.
Tento členský stát zadruhé namítá, že zmiňované prodlení způsobilo potřebu podrobit, z čistě technických a administrativních důvodů, skládky povolené v období mezi koncem lhůty pro provedení směrnice 1999/31 a datem vstupu v platnost legislativního nařízení č. 36/2003 povinnostem stanoveným touto směrnicí pro stávající skládky.
The Italian Republic claims, secondly, that that delay led to the need, for exclusively technical and administrative reasons, to make landfills authorised between the date of expiry of the period for transposition of Directive 1999/31 and that of the entry into force of Legislative Decree No 36/2003 subject to the obligations set out in the dir -ective for existing landfill sites.
Pro tyto skládky, které již obsahovaly určité množství odpadu, bylo totiž potřeba stanovit přechodné období, během kterého museli držitelé povolení k provozování skládky provést jejich úpravu.
It was necessary to lay down in respect of those landfills, which already contained a certain amount of waste, a transitional period during
2008 – VĚC C-442/06 k datu vstupu uvedeného legislativního nařízení v platnost, situaci nerovnosti.
2008 — CASE C-442/06 which the holders of operating permits had to adapt those sites.
Předmětný režim byl v každém případě mimořádně restriktivní a stanovil kratší kogentní lhůtu pro předložení plánu úprav místa skládky, než je lhůta stanovená ve směrnici 1999/31.
The arrangements were, in any event, extremely restrictive and laid down a mandatory time-limit for the presentation of a conditioning plan for the sites which was shorter than that set by Directive 1999/31.
K námitce nepřípustnosti, kterou vznesla Italská republika, vycházející z neexistence zájmu na konstatování prodlení s provedením směrnice 1999/31, je třeba uvést, že návrhová žádání v této žalobě, zejména v rozsahu, v němž jsou založena na prvním žalobním důvodu, nesměřují ke konstatování takového prodlení, ale ke konstatování neslučitelnosti přechodných ustanovení legislativního nařízení č. 36/2003 s touto směrnicí, co se týče zacházení se skládkami otevřenými v období od data uplynutí lhůty pro provedení této směrnice až do data vstupu tohoto legislativního nařízení v platnost.
As regards the plea of inadmissibility raised by the Italian Republic alleging that there is a lack of legal interest in a finding of delay in the transposition of Directive 1999/31, it should be noted that the form of order sought in the present action, in particular in so far as it is based on the action’s first complaint, does not relate to a declaration of such delay but to a declaration that the transitional provisions of Legislative Decree No 36/2003 do not comply with the directive so far as concerns the treatment of landfills opened during the period from the date of expiry of the period for transposition of the directive to the date of entry into force of the legislative decree.
Jak přitom vyplývá z judikatury Soudního dvora, členský stát, který neprovedl ve stanovené lhůtě směrnici Společenství a proti kterému byla podána žaloba pro nesplnění povinnosti, jejímž předmětem není tato nečinnost, nýbrž nesplnění povinnosti vyplývající z této směrnice, se nemůže dovolávat skutečnosti, že nepřijal opatření nezbytná k provedení uvedené směrnice, za účelem námitek proti přípustnosti žaloby, a tedy proti tomu, aby Soudní dvůr přezkoumal návrh směřující k určení zmiňovaného nesplnění povinnosti (rozsudek ze dne 11. srpna 1995, Komise v. Německo, C-431/92, Recueil, s. I-2189, bod 23).
As is apparent from the caselaw of the Court, a Member State which has not transposed, within the period prescribed, a Community directive and against which infringement proceedings have been brought in respect not of the failure to transpose but of the failure to fulfil an obligation flowing from that directive cannot plead the fact that it has not taken the necessary measures to implement the directive in order to object to the admissibility of the action and hence to prevent the Court from examining the application for a declaration that it has failed to fulfil its obligations (Case C-431/92 Commission v Germany [1995] ECR I-2189, paragraph 23).
Námitka nepřípustnosti prvního žalobního důvodu, vycházející z neexistence právního zájmu Komise na podání žaloby, tudíž musí být zamítnuta.
The plea that the first complaint in the action is inadmissible because the Commission lacks a legal interest in bringing proceedings must consequently be rejected.
Pokud jde o opodstatněnost tohoto žalobního důvodu, je třeba konstatovat, že jak uvedla správně Komise a Italská republika to nezpochybnila, legislativní nařízení č. 36/2003 nestanoví, že se na skládky povolené v období mezi datem uplynutí lhůty pro provedení směrnice 1999/31 a datem vstupu tohoto legislativního nařízení v platnost uplatní ustanovení týkající se nových skládek, tedy zejména články 2 až 13 uvedené směrnice.
As regards the substance of this complaint, as the Commission has correctly noted and is not disputed by the Italian Republic, Legislative Decree No 36/2003 does not provide for the application of the provisions concerning new landfills, that is to say, in particular, Articles 2 to 13 of Directive 1999/31, to landfills authorised between the date of expiry of the period for transposition of the directive and that of the entry into force of the legislative decree.
Naopak zakotvuje použití, na tyto skládky, režimu vyhrazeného pro stávající skládky tím, že se na ně uplatní proces úprav stanovený v jeho článku 17.
On the other hand, it provides for the application to those landfills of the treatment reserved to existing landfill sites, by making them subject to the adaptation procedure laid down in Article 17 of the legislative decree.
Přitom z ustálené judikatury vyplývá, že členský stát se nemůže dovolávat opožděného provedení směrnice z jeho strany za účelem odůvodnění nedodržení jiných povinností uložených toutéž směrnicí nebo prodlení s jejich výkonem (viz rozsudky ze dne 13. dubna 2000, Komise v. Španělsko, C-274/98, Recueil, s. I-2823, bod 22, a ze dne 8. listopadu 2001, Komise v. Itálie, C-127/99, Recueil, s. I-8305, bod 45).
According to settled caselaw, a Member State may not plead its late implementation of a directive as justification for failure to fulfil, or late fulfilment of, other obligations imposed by that directive (see Case C-274/98 Commission v Spain [2000] ECR I-2823, paragraph 22, and Case C-127/99 Commission v Italy [2001] ECR I-8305, paragraph 45).
Uznání takové možnosti státu by tomuto státu umožnilo oddálit lhůtu pro provedení (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 9. srpna 1994, Bund Naturschutz in Bayern a další, C-396/92, Recueil, s. I-3717, bod 19).
To allow the State such a right would have the effect of allowing it to defer the time-limit for transposition by it (see, to that effect, Case C-396/92 Bund Naturschutz in Bayern and Others [1994] ECR I-3717, paragraph 19).
Z toho vyplývá, že Italská republika měla na skládky povolené mezi 16. červencem 2001 a 27. březnem 2003 použít ustanovení směrnice 1999/31 týkající se nových
It follows that the Italian Republic should have applied to landfills authorised between 16 July 2001 and 27 March 2003 the provisions of Directive 1999/31 concerning new
2008 – VĚC C-442/06 skládek, obsažená v jejích článcích 2 až 13.
2008 — CASE C-442/06 landfills contained in Articles 2 to 13 of the directive.
Přijetím a ponecháním v platnosti legislativního nařízení č. 36/2003, jež vylučuje takové použití, tudíž nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z těchto článků.
Therefore, by adopting and maintaining in force Legislative Decree No 36/2003 which excludes such application, it has failed to fulfil its obligations under those articles.
Mimoto tím, že na nové skládky uplatnila režim upravený v článku 14 směrnice 1999/31 týkající se stávajících skládek, nesplnila rovněž povinnosti vyplývající z tohoto článku.
In addition, by applying the set of rules laid down in Article 14 of Directive 1999/31 concerning existing landfill sites to new landfills, it has also failed to fulfil its obligations under that article.
Krom toho důvody, kterých se tento členský stát dovolává za účelem odůvodnění prodlení s provedením a uplatňováním směrnice 1999/31, vycházející z nezbytnosti vyčkat přijetí rozhodnutí 2003/33, nejsou opodstatněné.
Moreover, the grounds relied on by the Italian Republic to justify its delay in transposing and applying Directive 1999/31, which relate to the need to await the adoption of Decision 2003/33, are not well founded.
Cílem tohoto rozhodnutí je totiž zpřesnění pravidel týkajících se kritérií a postupů pro přijímání odpadů na skládky.
That decision is designed to specify the rules concerning the criteria and procedures for the acceptance of waste at landfills.
Tato pravidla jsou přitom uvedena v této směrnici a jejich uplatnění není podmíněno přijetím takového rozhodnutí na základě článku 16 uvedené směrnice.
However, those rules are set out in the directive and their application is not conditional on the adoption of such a decision pursuant to Article 16 of the directive.
V důsledku toho musí být první žalobní důvod uplatňovaný Komisí na podporu její žaloby považován za opodstatněný.
Accordingly, the first complaint relied on by the Commission in support of its action must be considered to be well founded.
K druhému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení čl. 14 písm. d) bodu i) směrnice 1999/31
The second complaint, alleging infringement of Article 14(d)(i) of Directive 1999/31
Ve svém druhém žalobním důvodu Komise tvrdí, že čl. 14 písm. d) bod i) směrnice 1999/31, jenž zakotvuje přechodná pravidla pro skládky nebezpečných odpadů,
In its second complaint, the Commission notes that Article 14(d)(i) of Direct- ive 1999/31, which lays down transitional rules concerning landfills for hazardous
Toto posledně uvedené ustanovení je tak v rozporu nejen s čl. 14 písm. d) bodem i) této směrnice, ale rovněž s ustanoveními, jež je třeba uplatnit na stávající skládky, tedy zejména s články 4, 5 a 11, jakož i s přílohou II zmiňované směrnice.
The latter provision therefore conflicts not only with Article 14(d)(i) of the directive but also with the provisions which must be applied to existing landfill sites, namely, in particular, Articles 4, 5 and 11 and Annex II.
Mimoto, italské právní předpisy použitelné na posledně uvedené skládky před vstupem směrnice 1999/31 v platnost s nimi rovněž nejsou v souladu.
Moreover, the Italian legislation applicable to those landfills before the entry into force of the dir -ective did not comply with those provisions either.
Italská republika poznamenává, že případné shledání nesplnění povinnosti vyplývající z tohoto žalobního důvodu jí neumožní přijmout opatření nezbytná pro dosažení souladu se směrnicí 1999/31, jelikož rozsudek Soudního dvora bude vydán po uplynutí stanovené lhůty, co se týče přechodného režimu týkajícího se skládek nebezpečného odpadu, po 31. prosinci 2006.
The Italian Republic observes that any finding that it has failed to fulfil its obligations resulting from this complaint will not enable it to take the measures necessary to comply with Directive 1999/31 since the Court will deliver its judgment after the expiry of the time-limit set, as regards the transitional arrangements specific to landfills for hazardous waste, at 31 December 2006.
Podle odstavců 3 až 5 uvedeného článku 17 měli totiž provozovatelé těchto skládek nejpozději 27. září 2003 předložit příslušnému orgánu plán úprav místa skládky.
Pursuant to Article 17(3) to (5) of the legislative decree, operators of those landfills should have submitted conditioning plans for the sites to the competent authority by 27 September 2003 at the latest.
Tento příslušný orgán má schválit takový plán ve světle podmínek stanovených ustanoveními provádějícími tuto směrnici týkajícími se klasifikace skládek a podmínek umožňujících provozování posledně uvedených před 16. červencem 2009, tedy lhůtou stanovenou uvedenou směrnicí pro dokončení úprav stávajících skládek.
The latter was to approve the plan in the light of the conditions set by the provisions transposing the directive, relating to the classification of landfills and the conditions under which their operations may continue, by 16 July 2009, the time-limit set by the directive for completing the adaptation of existing landfill sites.
2008 – VĚC C-442/06 odpady, které byly na základě právní úpravy předcházející tomuto legislativnímu nařízení určeny na skládky nebezpečných a toxických odpadů, přijaty na takové skládky do 31. prosince 2006.
2008 — CASE C-442/06 waste intended, in accordance with the legislation prior to the legislative decree, for landfills for hazardous and toxic waste may be accepted in such landfills up to 31 December 2006.
22), i přesto že neprovedla ustanovení směrnice 1999/31, stanovila zákazy a zvláštní postupy pro přijímání těchto odpadů na výše zmíněné skládky v souladu s pravidly stanovenými touto směrnicí.
22), did not transpose the provisions of Directive 1999/31, it provided for prohibitions and specific procedures for the acceptance of that waste at those landfills, in accordance with the rules laid down in that directive.
K námitce nepřípustnosti uplatněné Italskou republikou je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury se existence nesplnění povinnosti musí posuzovat vzhledem ke stavu, v němž se členský stát nacházel v době, kdy uplynula lhůta stanovená v odůvodněném stanovisku.
Regarding the plea of inadmissibility put forward by the Italian Republic, it should be recalled that it is settled caselaw that the question whether a Member State has failed to fulfil its obligations must be determined by reference to the situation prevailing in the Member State at the end of the period laid down in the reasoned opinion.
2 písm. c) legislativního nařízení č. 36/2003 obsahuje přechodné ustanovení týkající se skládek nebezpečných odpadů, jež, jak to potvrzuje Italská republika, bylo použitelné rovněž v okamžiku uplynutí lhůty poskytnuté tomuto členskému státu k tomu, aby vyhověl odůvodněnému stanovisku, které mu zaslala Komise.
In the present case, Article 17(2)(c) of Legislative Decree No 36/2003 contains a transitional provision regarding landfills for hazardous waste which, as confirmed by the Italian Republic, was applicable also on the expiry of the period prescribed for that Member State to comply with the reasoned opinion sent to it by the Commission.
Je třeba krom toho zdůraznit, že na rozdíl od toho, co tvrdí uvedený členský stát, nesplnění povinnosti vytýkané Komisí je založeno na neslučitelnosti několika ustanovení italského práva použitelných na zmiňované skládky s právem Společenství.
Furthermore, contrary to what the Italian Republic asserts, the basis of the failure to fulfil obligations complained of by the Commission is that several provisions of Italian law applicable to those landfills do not comply with Community law.
Mezi ně patří nejen ustanovení, jež uvádí odpady, které mohou být přijaty na tyto skládky, pro které legislativní nařízení č. 36/2003 stanoví přechodné podmínky pro zacházení, ale rovněž ustanovení týkající se nakládání s odpady a postupu pro jejich přijímání na skládky.
These provisions include not only the provision which refers to the waste which may be accepted at those landfills, for which Legislative Decree No 36/2003 lays down transitional treatment rules, but also provisions relating to the treatment of waste and the procedure for acceptance of that waste at landfills.
Z toho vyplývá, že druhý žalobní důvod, týkající se porušení čl. 14 písm. d) bodu i) směrnice 1999/31, je přípustný.
It follows that the second complaint, relating to the infringement of Article 14 (d)(i) of Directive 1999/31, is admissible.
K opodstatněnosti tohoto druhého žalobního důvodu je třeba připomenout, že čl. 14 písm. d) bod i) této směrnice stanoví, že její články 4, 5 a 11, jakož i její příloha II se použijí na stávající skládky nebezpečných odpadů ve lhůtě jednoho roku ode dne uplynutí lhůty pro provedení uvedené směrnice, tedy od 16. července 2002.
As regards the substance of the second complaint, it should be recalled that Article 14(d)(i) of the directive provides that Articles 4, 5 and 11 and Annex II are to apply to existing landfill sites for hazardous waste within a period of one year after the date of expiry of the period for transposition of the directive, namely from 16 July 2002.
Toto ustanovení tak nezávisle na délce procesu úprav stávajících skládek, který má být dokončen 16. července 2009, stanoví krátkou lhůtu pro použití uvedených ustanovení na tyto skládky.
That provision thus lays down, irrespective of the duration of the procedure for adapting existing landfill sites which must be completed on 16 July 2009, a short period for the application of the said provisions to those landfills.
3 až 5 legislativního nařízení č. 36/2003 nestanoví použití článků 4, 5 a 11 ani přílohy II směrnice 1999/31 na tyto skládky od 16. července 2002.
Contrary to the statements of the Italian Republic, Article 17(3) to (5) of Legislative Decree No 36/2003 also does not provide for the application to those landfills, from 16 July 2002, of Articles 4, 5 and 11 of, and Annex II to, Directive 1999/31.
Toto ustanovení vnitrostátního práva totiž stanoví pouze proces úprav, který se použije na všechny skládky, nezávisle na kategorii, do které patří.
That national provision lays down only an adaptation procedure which applies to all landfills, irrespective of the class to which they belong.
Podle tohoto ustanovení musí držitel povolení k provozování skládky ve lhůtě šesti měsíců ode dne vstupu v platnost tohoto nařízení předložit příslušnému orgánu plán úprav místa skládky.
According to that provision, the holder of the permit to operate a landfill must present a site-conditioning plan to the competent authority within six months from the date of entry into force of the legislative decree.
Posledně uvedený povolí provozování skládky a stanoví práce k uvedení do souladu, způsoby provádění a konečnou lhůtu pro jejich dokončení.
The competent authority authorises the continuation of the activity of the landfill and lays down the works for compliance, the method of execution and the time-limit for completion of the procedure.
Úprava skládky musí být dokončena před 16. červencem 2009.
The adaptation of the landfill must be completed by 16 July 2009.
Krom toho, během přechodného období umožňujícího úpravu stávajících skládek vnitrostátní právní předpisy předcházející legislativnímu nařízení č. 36/2003, jež se týkaly postupu odstraňování nebezpečných odpadů, i když zakotvovaly zvláštní ustanovení pro přijímání těchto odpadů na skládky, nezajišťovaly úplné použití článků 4, 5 a 11 směrnice 1999/31 na skládky přijímající tyto odpady.
In addition, during that transitional period for the adaptation of existing landfill sites, even though the rules of national law prior to Legislative Decree No 36/2003 which related to the procedure for the disposal of hazardous waste laid down specific provisions for the acceptance of that waste at landfills, they did not secure the full application of Articles 4, 5, 11 of, and Annex II to, Directive 1999/31 to the landfills receiving that waste.
Italská republika totiž v žalobní odpovědi připustila, že tato vnitrostátní právní úprava neměla stejný obsah jako relevantní ustanovení uvedené směrnice.
The Italian Republic has in fact admitted, in its defence, that that domestic legislation did not have the same content as that of the relevant provisions of the directive.
Z těchto úvah vyplývá, že druhý žalobní důvod uplatňovaný Komisí musí být rovněž považován za opodstatněný.
It follows from those considerations that the second complaint relied on by the Commission must also be held to be well founded.
36/2003, kterým se do vnitrostátního právního řádu provádí ustanovení směrnice 1999/31,
Consequently, by adopting and maintaining in force Legislative Decree No 36/2003 which transposes Directive 1999/31 into national law,
– v rozsahu, v němž toto legislativní nařízení nestanoví použití článků 2 až 13 směrnice 1999/31 na skládky povolené po datu uplynutí lhůty pro provedení této směrnice a před datem vstupu v platnost uvedeného legislativního nařízení, a
— in so far as that legislative decree does not provide for the application of Art -icles 2 to 13 of Directive 1999/31 to landfills authorised subsequent to the date of expiry of the period for transposition of that directive and prior to the date of the entry into force of the legislative decree, and
– v rozsahu, v němž jím není proveden čl. 14 písm. d) bod i) uvedené směrnice, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 2 až 14 směrnice 1999/31.
— in so far as it does not secure the transposition of Article 14(d)(i) of that directive, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Articles 2 to 14 of Directive 1999/31.
Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a Italská republika neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.
Since the Commission has applied for costs and the Italian Republic has been unsuccessful, the latter must be ordered to pay the costs.
36 ze dne 13. ledna 2003, ve znění pozdějších předpisů, kterým se do vnitrostátního právního řádu provádí ustanovení směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů,
Declares that, by adopting and maintaining in force Legislative Decree No 36 of 13 January 2003, as amended, which transposes Council Directive 1999/31/EC of 26 April 1999 on the landfill of waste into national law,
– v rozsahu, v němž toto legislativní nařízení nestanoví použití článků 2 až 13 směrnice 1999/31 na skládky povolené po datu uplynutí lhůty pro provedení této směrnice a před datem vstupu v platnost uvedeného legislativního nařízení, a
— in so far as that legislative decree does not provide for the application of Articles 2 to 13 of Directive 1999/31 to landfills authorised subsequent to the date of expiry of the period for transposition of that directive and prior to the date of the entry into force of the legislative decree, and
– v rozsahu, v němž jím není proveden čl. 14 písm. d) bod i) uvedené směrnice, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 2 až 14 směrnice 1999/31.
— in so far as it does not secure the transposition of Article 14(d)(i) of that directive, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Articles 2 to 14 of Directive 1999/31;
6 odst. 1 písm. b) směrnice 89/104/EHS – Požadavek dostupnosti – Obrazové ochranné známky tvořené třemi proužky – Motivy dvou proužků používané k dekoraci – Výtka vycházející z porušení práv k ochranné známce a z jejího oslabení“
(Trade marks — Articles 5(1)(b), 5(2) and 6(1)(b) of Directive 89/104/EEC — Requirement of availability — Threestripe figurative marks — Two-stripe motifs used by competitors as decoration — Complaint alleging infringement and dilution of the mark)
Stanovisko generálního advokáta Ruiz-Jaraba přednesené dne 16. ledna 2008 . . Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 10. dubna 2008 . . . . . .
Opinion of Advocate General Ruiz-Jarabo Colomer delivered on 16 January 2008 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Sbližování právních předpisů – Ochranné známky – Směrnice 89/104 – Právo majitele zapsané ochranné známky bránit protiprávnímu užívání své ochranné známky
Approximation of laws — Trade marks — Directive 89/104 — Right of the proprietor of a registered trade mark to contest its unlawful use
SHRNUTÍ – VĚC C-102/07
SUMMARY — CASE C-102/07