natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Caffaro, která obdržela exekuční titul v souladu s italskou právní úpravou provádějící směrnici 2000/35 do vnitrostátního práva, zahájila řízení o výkonu rozhodnutí proti Azienda.
Caffaro, which had an enforceable title issued in accordance with the Italian rules transposing Directive 2000/35 into national law, brought enforcement proceedings against Azienda.
Nucený výkon byl učiněn formou zabavení pohledávek Azienda vůči Banca di Roma na základě předvolání k předkládajícímu soudu oznámeného oběma výše uvedeným.
The forced execution took the form of an attachment of Azienda’s assets held at the Banca di Roma, the third party, on the basis of a writ of summons to appear before the referring court, notified to the third party and the debtor.
Banca di Roma se dostavila na jednání konané dne 13. června 2006 u předkládajícího soudu, jemuž předložila kladné prohlášení o existenci částek patřících Azienda na jí vedených účtech, a prohlásila, že provedla zabavení.
At the hearing on 13 June 2006, the Banca di Roma appeared before the referring court to which it confirmed that it held funds belonging to Azienda and declared that those funds had been frozen.
V průběhu téhož jednání předkládající soud zjistil, že nucený výkon byl zahájen, aniž by uplynula lhůta 120 dnů počítaná ode dne doručení exekučního titulu stanovená článkem 14 nařízení s mocí zákona č. 669/1996.
Also at that hearing the referring court noted that forced execution had been initiated before the expiry of the period of 120 days, calculated from service of the enforceable title and provided for by Article 14 of Decree-Law No 669/1996.
669/1996 není v souladu se směrnicí 2000/35, požadovala, aby uvedené ustanovení nebylo použito, a podpůrně, aby bylo vydáno předkládací rozhodnutí žádající o výklad Soudním dvorem za účelem toho, aby se Soudní dvůr mohl vyslovit ke slučitelnosti uvedeného vnitrostátního ustanovení s výše zmíněnou směrnicí.
Taking the view that Article 14 of Decree-Law No 669/1996 does not comply with Directive 2000/35, Caffaro requested that that provision should not be applied or, alternatively, that a reference be made to the Court of Justice for a preliminary ruling on the compatibility of that national provision with the directive.
Za těchto podmínek se Tribunale civile di Roma rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru předběžnou otázku, jejíž znění může být shrnuto takto:
In those circumstances, the Tribunale civile di Roma decided to stay proceedings and to refer a question to the Court for a preliminary ruling, which may be summarised as follows:
„Má být směrnice 2000/35 vykládána v tom smyslu, že brání článku 14 nařízení s mocí zákona č. 669/1996, podle kterého věřitel, jenž má exekuční titul vztahující se k nesporné pohledávce, kterou má vůči veřejné správě a která představuje úhradu za obchodní transakci, nemůže zahájit řízení o výkonu rozhodnutí proti této správě před uplynutím lhůty 120 dnů ode dne doručení exekučního titulu uvedené správě?“
‘Must Directive 2000/35 be interpreted as meaning that it precludes Article 14 of Decree-Law No 669/1996, pursuant to which a creditor in possession of an enforceable title relating to an unchallenged claim against a public authority as remuneration for a commercial transaction cannot proceed to forced execution against that public authority before a period of 120 days has elapsed since service of the enforceable title on that authority?’
Úvodem je třeba uvést, že směrnice 2005/35 musí být vykládána s ohledem na cíl sledovaný touto směrnicí a na systém, který zavádí (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 23. března 2006, Honyvem Informazioni Commerciali, C-465/04, Sb. rozh. s. I-2879, bod 17).
It must be observed, as a preliminary point, that Directive 2000/35 must be interpreted in the light of the aims pursued by the directive and the system it establishes (see, to that effect, Case C-465/04 Honyvem Informazioni Commerciali [2006] ECR I-2879, paragraph 17).
V tomto ohledu je nesporné, že cílem směrnice 2005/35 je pouze harmonizovat, nakolik je to možné, některá pravidla a praxi provádění plateb v členských státech za účelem postupu proti opožděným platbám v obchodních transakcích.
In that connection, it is common ground that Directive 2000/35 simply aims to harmonise as far as possible certain payment rules and practices in the Member States in order to combat late payment in commercial transactions.
Navíc tato směrnice odkazuje v několika bodech na použití vnitrostátní právní úpravy.
Moreover, that directive refers to a number of areas in which national law is to apply.
Jak vyplývá z jejího patnáctého bodu odůvodnění, jde zejména o případ různých druhů výkonu rozhodnutí na základě exekučního titulu, jakož i podmínek, za nichž může být výkon rozhodnutí práva na základě tohoto titulu zastaven nebo odložen (viz výše uvedený rozsudek Komise v. Itálie, bod 24).
Such is the case, in particular, as is clear from recital 15 in the preamble, with regard to the various procedures of forced execution of an enforceable title and the conditions under which forced execution of such a title can be stopped or suspended (Commission v Italy, cited above, paragraph 24).
Konkrétně, v rámci systému zavedeného směrnicí 2000/35 článek 5 vyžaduje pouze to, aby členské státy zajistily, aby exekuční titul, tak jak je definován v čl. 2 bodě 5 této směrnice, mohl být získán zpravidla ve lhůtě 90 kalendářních dnů od podání žaloby
In particular, in the framework of the system established by Directive 2000/35, Article 5 thereof merely requires that the Member States ensure that an enforceable title, as defined in Article 2(5) of the directive, can be obtained normally within 90
2008 – VĚC C-265/07 věřitelem nebo podání návrhu soudu nebo jinému příslušnému orgánu, za předpokladu, že dluh nebo okolnosti řízení nejsou předmětem sporu.
2008 — CASE C-265/07 calendar days of the lodging of the creditor’s action or application at the court or other competent authority, provided that the debt or aspects of the procedure are not disputed.
Z toho vyplývá, že pokud jde o vymáhání nesporných pohledávek, směrnice harmonizuje pouze délku lhůty pro získání zmíněného exekučního titulu, aniž by upravovala řízení o výkonu rozhodnutí, na něž se nadále vztahuje vnitrostátní právo členských států.
It follows that, as regards the recovery procedures for unchallenged claims, the directive harmonises only the period within which an enforceable title can be obtained, but does not govern forced execution procedures, which remain subject to the national law of the Member States.
Přitom je nutno konstatovat, že takové vnitrostátní ustanovení, jako je vnitrostátní ustanovení dotčené v původním řízení, nijak neovlivňuje lhůtu, v níž může být získán exekuční titul.
It is clear that a national provision such as that at issue in the main proceedings has no effect whatever on the period within which an enforceable title can be obtained.
Naopak, takové ustanovení právě předpokládá, že věřitel již disponuje takovým titulem.
To the contrary, such a provision specifically presupposes that the creditor is already in possession of such a title.
Tento závěr nemůže být zpochybněn argumentací Komise Evropských společenství, podle níž článek 14 nařízení s mocí zákona č. 669/1996, který stanoví odklad nuceného výkonu o 120 dnů, se týká fáze vymáhání pohledávky předcházející řízení o výkonu rozhodnutí, takže spadá do působnosti směrnice 2000/35.
That conclusion cannot be called into question by the argument of the Commission of the European Communities that Article 14 of Decree-Law No 669/1996, providing for the suspension of forced execution for a period of 120 days, concerns a stage in the procedure for the recovery of the claim prior to forced execution, so that it falls within the scope of Directive 2000/35.
I kdyby totiž, jak tvrdí Komise, uvedený článek 14 oddaloval začátek řízení o výkonu rozhodnutí, nijak by to neovlivnilo lhůtu pro získání exekučního titulu.
Even if, as the Commission maintains, the said Article 14 has the effect of deferring the commencement of the forced execution procedure that would in no way affect the period within which an enforceable title can be obtained.
Přitom, jak vyplývá z bodu 18 tohoto rozsudku, tato lhůta představuje jediný aspekt vymáhání nesporných pohledávek, který je harmonizován článkem 5 uvedené směrnice.
As is clear from paragraph 18 of this judgment, that period is the only aspect of the procedure for recovery of unchallenged debts which is harmonised by Article 5 of the directive.
Krom toho, i když z výše uvedeného vyplývá, že podle článku 14 nařízení s mocí zákona č. 669/1996 může být exekuční titul dočasně nevykonatelný, přesto z toho
Furthermore, although it is apparent from the foregoing that an enforceable title can, under Article 14 of Decree-Law No 669/1996, be temporarily deprived of its execu-
CAFFARO nevyplývá, jak tvrdí Komise, že je v rozporu se směrnicí 2000/35 zpochybněna účinná ochrana věřitele.
CAFFARO tive effect, it does not follow however, as the Commission submits, that the effective protection of the creditor is jeopardised in disregard of Directive 2000/35.
Nejenže totiž mohou probíhat postupy nezbytné k provedení platby, jak uvedla generální advokátka v bodě 38 svého stanoviska, ale také, jak potvrdila italská vláda na jednání, nejsou nijak pozastaveny kroky Azienda, nezbytné k zaplacení jejího dluhu.
Not only may the procedures necessary for enforcement of payment follow their course, as the Advocate General pointed out in point 38 of her Opinion, but also, as the Italian Government confirmed at the hearing, the steps required to be taken by Azienda in order to proceed to payment of its debt are not suspended.
Zcela naopak, tento orgán státní správy, který je dlužníkem, je totiž povinen na základě uvedeného článku 14 provést vše k tomu, aby řízení o zaplacení mohlo být skončeno ve lhůtě 120 dnů.
Quite to the contrary, the public authority debtor is obliged, under Article 14, to do everything possible to ensure that the payment procedure is completed within the period of 120 days.
Za těchto podmínek je třeba na položenou otázku odpovědět tak, že směrnice 2000/35 musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je článek 14 nařízení s mocí zákona č. 669/1996, podle kterého věřitel, jenž má exekuční titul vztahující se k nesporné pohledávce, kterou má vůči veřejné správě a která představuje úhradu za obchodní transakci, nemůže zahájit řízení o výkonu rozhodnutí proti této správě před uplynutím lhůty 120 dnů ode dne doručení exekučního titulu uvedené správě.
In those circumstances, the answer to the question referred must be that Direct- ive 2000/35 is to be interpreted as not precluding a national provision such as Article 14 of Decree-Law No 669/1996, pursuant to which a creditor in possession of an enforceable title in respect of an unchallenged claim against a public authority as remuneration for a commercial transaction cannot proceed to forced execution against the public authority before a period of 120 days has elapsed since service of the enforceable title on the authority.
Věc C-274/07
Case C-274/07
Komise Evropských společenstvív.Litevská republika
Commission of the European Communities v Republic of Lithuania
„Nesplnění povinnosti státem – Směrnice 2002/22/ES – Univerzální služba a práva uživatelů týkající se sítí a služeb elektronických komunikací – Článek 26 odst. 3 – Jednotné evropské číslo tísňového volání – Zajištění dostupnosti údaje o tom, kde se nachází volající“
(Failure of a Member State to fulfil obligations — Directive 2002/22/EC — Universal service and users’ rights relating to electronic communications networks and services — Article 26(3) — Single European emergency call number — Making available caller location information)
Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 11. září 2008 . . . . . . .
Judgment of the Court (Second Chamber), 11 September 2008 . . . . . . . .
Sbližování právních předpisů – Oblast telekomunikací – Univerzální služba a práva uživatelů – Směrnice 2002/22
Approximation of laws — Telecommunications sector — Universal service and users’ rights — Directive 2002/22
SHRNUTÍ – VĚC C-274/07 neomezuje pouze na přijetí vhodného regulačního rámce, ale vyžaduje, aby informace o místě všech osob volajících na číslo „112“ byly skutečně předány službám tísňového volání.
SUMMARY — CASE C-274/07 to putting in place an appropriate regulatory framework, but which requires that the location information for all callers to the ‘112’ be actually transmitted to the emergency services.
26 odst. 3 směrnice 2002/22 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací zajistí členské státy, aby podniky, které zajišťují veřejné telefonní sítě, zpřístupnily orgánům, které zasahují v případě tísňové situace, u všech volání na jednotné evropské číslo tísňového volání „112“, údaj o tom, kde se volající nachází, pokud je to technicky proveditelné.
Under Article 26(3) of Directive 2002/22 on universal service and users’ rights relating to electronic communications networks and services, Member States are to ensure that undertakings which operate public telephone networks make caller location information available to authorities handling emergencies, to the extent technically feasible, for all calls to the single European emergency call number ‘112’.
Cílem uvedeného ustanovení je zvýšit úroveň ochrany a bezpečnosti uživatelů služby čísla „112“ a pomoci tísňovým službám při plnění jejich povinností.
That provision aims to improve the level of protection and the security of users of ‘112’ services and assist the emergency services in the discharge of their duties.
Ze znění, jakož i z cíle uvedeného ustanovení vyplývá, že toto ustanovení ukládá členským státům, pokud je to technicky proveditelné, povinnost dosáhnout výsledku, který se
It follows from the wording and the aim of that provision that it imposes on Member States, subject to technical feasibility, an obligation to achieve a result which is not limited
(viz body 38–40, 46–47)
(see paras 38-40, 46, 47)
Ve věci C-274/07, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 7. června 2007,
ACTION under Article 226 EC for failure to fulfil obligations, brought on 7 June 2007,
Komise Evropských společenství, zastoupená G. Braunem a A. Steiblytė, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, žalobkyně, proti
Commission of the European Communities, represented by G. Braun and A. Steiblytė, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg, applicant, v
Litevské republice, zastoupené D. Kriaučiūnasem, jako zmocněncem, žalované,
Republic of Lithuania, represented by D. Kriaučiūnas, acting as Agent, defendant,
2008 – VĚC C-274/07
2008 — CASE C-274/07
SOUDNÍ DVŮR (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, L. Bay Larsen, K. Schiemann, P. Kūris a C. Toader (zpravodajka), soudci, generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, s přihlédnutím k písemné části řízení, s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska, vydává tento
THE COURT (Second Chamber), composed of C.W.A. Timmermans, President of the Chamber, L. Bay Larsen, K. Schiemann, P. Kūris and C. Toader (Rapporteur), Judges,
7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) (Úř. věst. L 108, s. 51; Zvl. vyd. 13/29 s. 367).
2002 on universal service and users’ rights relating to electronic communications networks and services (‘Universal Service’ Directive) (OJ 2002 L 108, p.
Bod 36 odůvodnění směrnice o univerzální službě zní takto:
The 36th recital in the preamble to the Universal Service Directive states that:
„Je důležité, aby uživatelé mohli volat na jednotné evropské číslo tísňového volání ‚112‘ a jakákoli jiná národní telefonní čísla tísňového volání bezplatně z libovolného telefonního přístroje, včetně veřejných telefonních automatů, bez použití jakýchkoli platebních prostředků. […] Informace o místě volajícího poskytnuté tísňovým službám zlepší úroveň ochrany a bezpečnost uživatelů služeb čísla ‚112‘ a napomohou tísňovým službám v technicky proveditelné míře při plnění jejich povinností za předpokladu, že bude zaručeno předání volání a s ním spojených údajů dotyčným tísňovým službám. […]“
‘It is important that users should be able to call the single European emergency number “112”, and any other national emergency telephone numbers, free of charge, from any telephone, including public pay telephones, without the use of any means of payment. … Caller location information, to be made available to the emergency ser -vices, will improve the level of protection and the security of users of “112” services and assist the emergency services, to the extent technically feasible, in the discharge of their duties, provided that the transfer of calls and associated data to the emergency services concerned is guaranteed….’
Článek 26 odst. 3 směrnice o univerzální službě stanoví:
Article 26(3) of the Universal Service Directive provides:
„Členské státy zajistí, aby podniky, které zajišťují veřejné telefonní sítě, zpřístupnily orgánům, které zasahují v případě tísňové situace, u všech volání na jednotné
‘Member States shall ensure that undertakings which operate public telephone networks make caller location information available to authorities handling emergen-
2008 – VĚC C-274/07 evropské číslo tísňového volání ‚112‘ údaj o tom, kde se volající nachází, pokud je to technicky proveditelné.“
2008 — CASE C-274/07 cies, to the extent technically feasible, for all calls to the single European emergency call number “112”.’
V souladu s článkem 2 aktu o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie (Úř. věst. 2003, L 236, s.
In accordance with Article 2, read in combination with Article 54 of the Act concerning the conditions of accession of the Czech Republic, the Republic of Estonia, the Republic of Cyprus, the Republic of Latvia, the Republic of Lithuania, the Republic of Hungary, the Republic of Malta, the Republic of Poland, the Republic of Slovenia and the Slovak Republic and the adjustments to the Treaties on which the European Union is founded (OJ 2003 L 236, p.
33, dále jen „akt o přistoupení“), ve spojení s článkem 54 tohoto aktu, byla Litevská republika povinna dosáhnout souladu se směrnicí o univerzální službě od data jejího přistoupení k Evropské unii, a to ode dne 1. května 2004.
33) (the ‘Act of Accession’), the Republic of Lithuania was to comply with the Universal Service Directive from the date of its accession to the European Union, on 1 May 2004.
Pokud se vnitrostátní regulační orgán rozhodne neřídit se doporučením, informuje o tom Komisi s odůvodněním svého postoje.“
Where a national regulatory authority chooses not to follow a recommendation, it shall inform the Commission giving the reasoning for its position.’
Bod 10 odůvodnění doporučení Komise 2003/558/ES ze dne 25. července 2003 o zpracovávání informací o místě volajícího v elektronických komunikačních sítích pro účely rozšíření místních služeb tísňového volání (Úř. věst. L 189, s. 49) zní takto:
The 10th recital in the preamble to Commission Recommendation 2003/558/EC of 25 July 2003 on the processing of caller location information in electronic communication networks for the purpose of location-enhanced emergency call services (OJ 2003 L 189, p.
„Pro účinné provádění služby tísňového volání rozšířené o údaje o tom, kde se volající nachází, je navíc ještě třeba, aby tyto údaje, zjištěné poskytovatelem sítě nebo veřejné telefonní služby, byly automaticky předávány každému centru tísňového volání, jež může údaje o místě volajícího, které mu jsou poskytovány, přijmout a využít.“ (neoficiální překlad)
‘The effective implementation of location-enhanced emergency call services requires that the caller’s location as determined by the provider of the public telephone network or service is transmitted automatically to any appropriate public safety answering point that can receive and use the location data provided.’
Body 4 a 13 doporučení 2003/558 uvádějí:
Points 4 and 13 of Recommendation 2003/558 state:
Pro každé tísňové volání na jednotné evropské číslo tísňového volání ‚112‘ musí provozovatelé veřejných telefonních sítí bezprostředně ze sítě předat (‚push‘) centrům tísňového volání nejlepší dostupné informace, týkající se místa, kde se volající nachází, pokud je to technicky proveditelné.
For every emergency call made to the European emergency call number 112, public telephone network operators should, initiated by the network, forward (push) to public safety answering points the best information available as to the location of the caller, to the extent technically feasible.
Během přechodného období, až do ukončení hodnocení stanoveného níže v bodě 13, je přípustné, aby provozovatelé poskytovali informace o tom, kde se volající nachází, pouze na žádost (‚pull‘).
For the intermediate period up to the conclusion of the review as referred to in point 13 below, it is acceptable that operators make available location information on request only (pull).
Je třeba, aby členské státy vyzvaly své vnitrostátní orgány, aby do konce roku 2004 předložily Komisi zprávu o stavu provádění čísla E112, aby mohla přikročit k vyhodnocení, s přihlédnutím k novým požadavkům center tísňového volání a tísňových služeb, jakož i k dosaženému pokroku a dostupným technologickým prostředkům v oblasti určování polohy“. (neoficiální překlad)
Member States should require their national authorities to report to the Commission on the situation of E112 implementation by the end of 2004 so that the Commission can undertake a review taking into account the emerging requirements from public safety answering points and emergency services and the evolutions and availability of technological capabilities for location determination.’
„Poskytovatelé veřejných komunikačních sítí či služeb elektronické komunikace přístupných veřejnosti poskytnou, bez souhlasu odběratele nebo uživatele služby elektronické komunikace, informace o tom, kde se odběratel nebo uživatel nachází (včetně informací o toku dat) orgánům příslušným zpracovávat tísňová volání, zejména justičním orgánům, záchranné službě, hasičskému sboru jakož i dalším tísňovým službám, aby tyto orgány mohly odpovědět na volání odběratele či uživatele služeb elektronické komunikace a odpovídajícím způsobem na ně reagovat. […]“
‘Providers of public communications networks and electronic communications ser -vices accessible to the public shall supply, without the consent of subscribers or users of electronic communications services, information on location (together with flow data) to bodies responsible for processing emergency calls, in particular to the judicial authorities, the ambulance service, the fire service and other emergency services in order for those bodies to answer calls from subscribers and users of electronic communications services and respond appropriately ….’
Uvedený článek 65 po této změně ve svém odstavci 4 stanoví, že poskytovatelé veřejných komunikačních sítí a služeb elektronické komunikace přístupných veřejnosti jsou povinni poskytnout bezplatně údaj o tom, kde se volající nachází, společnému centru tísňových služeb, a že náklady pořízení, uvedení do provozu (přizpůsobení), obnovy a fungování zařízení nezbytného pro dosažení tohoto cíle jsou hrazeny z veřejných rozpočtů.
As amended, Article 65(4) states that providers of public communications networks and electronic communications services accessible to the public are required to provide caller location information free of charge to the Joint Emergency Services Centre and that the costs of acquisition, installation (adaptation), refurbishment and operation of the equipment necessary for that purpose shall be reimbursed out of public funds.