natgillin/translations-raw huggingface dataset:
V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury je v rámci spolupráce mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudy podle článku 234 ES věcí pouze vnitrostátních soudů, které projednávají spor a které musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které bude vydáno, posoudit s ohledem na konkrétní okolnosti věci jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání jejich rozsudku, tak i relevanci otázek, které kladou Soudnímu dvoru.
In that respect, it is to be borne in mind that, according to settled caselaw, in the context of cooperation between the Court and national courts as provided for by Article 234 EC, it is solely for the national courts before which actions are brought, and which must bear the responsibility for the subsequent decision, to determine in the light of the special features of each case both the need for a preliminary ruling in order to enable them to deliver judgment and the relevance of the questions which they submit to the Court.
To však není případ věci v původním řízení.
Such is not, however, the case in the dispute in the main proceedings.
Stačí totiž konstatovat, že z předkládacího rozhodnutí jasně vyplývá, že odpověď na druhou a třetí otázku položenou ze strany Cour d’arbitrage je užitečná pro rozhodnutí, zda podmínka bydliště, na kterou se váže přístup k výhodám systému pojištění sociální péče, porušuje, jak tvrdí žalující vlády v rámci svých žalob v původním řízení, určitá ustanovení práva Společenství v oblasti volného pohybu osob.
It is enough to find that it is made clear in the decision making the reference that the reply to the second and third questions asked by the Cour d’arbitrage will be of use to it in determining whether the condition of residence, on which entitlement to the care insurance scheme depends, infringes, as the applicant Governments argue in the actions in the main proceedings, certain provisions of Community law concerning freedom of movement of persons.
Je tedy třeba shledat, že druhá a třetí předběžná otázka jsou přípustné.
The second and third questions referred for a preliminary ruling must therefore be declared admissible.
Úvodem je třeba poukázat na tvrzení vlámské vlády, že se uvedené otázky týkají pouze čistě vnitrostátní situace, která se nevyznačuje žádnou spojitostí s právem Společenství, tj. situace nastalé v důsledku nepoužití pozměněné vyhlášky ze dne 30. března 1999 na osoby, které mají bydliště v Belgii a současně zde vykonávají výdělečnou činnost.
The Flemish Government maintains that those questions concern only a purely internal situation quite unconnected to Community law, viz., that of the non-appli-cation of the Decree of 30 March 1999, as amended, to persons both residing and working in Belgium.
V projednávaném případě je nesporné, že se druhá a třetí otázka položená předkládajícím soudem vztahuje na veškeré osoby, které, ať již využily, či nevyužily jednu ze základních svobod zaručených Smlouvou, vykonávají výdělečnou činnost v nizozemskojazyčném regionu nebo v dvojjazyčném regionu Hlavní město Brusel, ale které nemohou využít výhod systému pojištění sociální péče dotčeného v původním řízení z důvodu, že mají bydliště v té části belgického území, která se nalézá mimo uvedené dva regiony.
In the circumstances of this case, it is established that the second and third questions referred by the national court concern all persons, whether they have made use of one of the fundamental freedoms guaranteed by the Treaty or not, working in the Dutchspeaking region or the bilingual region of Brussels-Capital, who are not, however, eligible for the care insurance scheme at issue in the main proceedings because they live in part of the national territory situated outside those two regions.
Za těchto podmínek je ve světle zásad, které byly připomenuty v bodech 32 a 33 tohoto rozsudku, nezbytné rozlišovat mezi dvěma druhy situací.
In those circumstances, two kinds of situations must be distinguished in the light of the principles recalled in paragraphs 32 and 33 above.
Zaprvé způsobuje použití právní úpravy dotčené v původním řízení zejména vyloučení těch belgických státních příslušníků ze systému pojištění sociální péče, kteří vykonávají výdělečnou činnost na území nizozemskojazyčného regionu nebo dvojjazyčného regionu Hlavní město Brusel, ale mají bydliště ve francouzskojazyčném nebo německojazyčném regionu a nikdy nevyužili svobody pohybu uvnitř Evropského společenství.
First, application of the legislation at issue in the main proceedings leads, inter alia, to the exclusion from the care insurance scheme of Belgian nationals working in the territory of the Dutchspeaking region or in that of the bilingual region of Brussels-Capital but who live in the French- or Germanspeaking region and have never exercised their freedom to move within the European Community.
Je přitom třeba konstatovat, že na takové čistě vnitrostátní situace nelze právo Společenství použít.
Community law clearly cannot be applied to such purely internal situations.
V rozporu s tím, co tvrdí vláda Francouzského společenství, nemůže tomuto závěru bránit zásada občanství Unie stanovená v článku 17 ES, která podle článku 18 ES zahrnuje zejména právo každého občana Unie volně se pohybovat a pobývat na území členských států.
It is not possible, as the Government of the French Community suggests, to raise against that conclusion the principle of citizenship of the Union set out in Article 17 EC, which includes, in particular, according to Article 18 EC, the right of every citizen of the Union to move and reside freely within the territory of the Member States.
Zadruhé mohou právní předpisy dotčené v původním řízení ze systému pojištění sociální péče rovněž vyloučit osoby zaměstnané nebo samostatně výdělečně činné spadající do rozsahu působnosti práva Společenství, tedy stejně tak státní příslušníky jiných členských států než Belgického království, kteří vykonávají výdělečnou činnost v nizozemskojazyčném regionu nebo dvojjazyčném regionu Hlavní město Brusel, ale mají bydliště v jiné části belgického území, jakož i belgické státní příslušníky, kteří se nacházejí ve stejné situaci a kteří využili svého práva volného pohybu.
Second, the legislation at issue in the main proceedings may also exclude from the care insurance scheme employed or selfemployed workers falling within the ambit of Community law, that is to say, both nationals of Member States other than the Kingdom of Belgium working in the Dutchspeaking region or in the bilingual region of Brussels-Capital but who live in another part of the national territory, and Belgian nationals in the same situation who have made use of their right to freedom of movement.
Pokud jde o tuto druhou kategorii pracovníků, je tedy třeba přezkoumat, zda ustanovení práva Společenství, o jejichž výklad předkládající soud žádá, brání takové právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, v rozsahu, v němž se použije na státní příslušníky jiných členských států než Belgického království nebo na belgické státní příslušníky, kteří využili svého práva volného pohybu uvnitř Evropského společenství.
So far as that second category of worker is concerned, it falls therefore to be considered whether the provisions of Community law, interpretation of which is sought by the national court, preclude legislation such as that at issue in the main proceedings, inasmuch as it applies to nationals of Member States other than the Kingdom of Belgium or to Belgian nationals who have exercised their right of free movement within the European Community.
V tomto ohledu je důležité připomenout, že i když si členské státy ponechávají svou pravomoc organizovat své systémy sociálního zabezpečení, musí nicméně při výkonu této pravomoci dodržovat právo Společenství, a zejména ustanovení Smlouvy týkající
In this respect it is important to bear in mind that, although Member States retain the power to organise their social security schemes, they must none the less, when exercising that power, observe Community law and, in particular, the provisions of
VLÁDA FRANCOUZSKÉHO SPOLEČENSTVÍ A VALONSKÁ VLÁDA se volného pohybu pracovníků a práva usazování (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Terhoeve, body 34 a 35, jakož i rozsudek ze dne 23. listopadu 2000, Elsen, C-135/99, Recueil, s. I-10409, bod 33).
GOVERNMENT OF THE FRENCH COMMUNITY AND WALLOON GOVERNMENT the EC Treaty on freedom of movement for workers (Case C-135/99 Elsen [2000] ECR I-10409, paragraph 33).
V této souvislosti mají příslušníci členských států zvláště právo, které pro ně vyplývá přímo ze Smlouvy, opustit svůj stát původu, aby se mohli odebrat na území jiného členského státu a pobývat na jeho území za účelem výkonu hospodářské činnosti (viz zejména výše uvedené rozsudky Bosman, bod 95, a Terhoeve, bod 38).
In that context, nationals of the Member States have in particular the right, which they derive directly from the Treaty, to leave their State of origin to enter the territory of another Member State and reside there in order there to pursue an economic activity (see, inter alia, Bosman, paragraph 95, and Terhoeve, paragraph 38).
Taková právní úprava, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, přitom může zakládat takové omezující účinky v rozsahu, v němž váže účast na systému pojištění sociální péče na podmínku bydliště buď ve vymezené části belgického území, tedy v nizozemskojazyčném regionu nebo dvojjazyčném regionu Hlavní město Brusel, nebo v jiném členském státě.
Legislation such as that as issue in the main proceedings is such as to produce those restrictive effects, inasmuch as it makes affiliation to the care insurance scheme dependent on the condition of residence in either a limited part of national territory, viz., the Dutchspeaking region and the bilingual region of Brussels-Capital, or in another Member State.
Migrující pracovníci vykonávající nebo hodlající vykonávat zaměstnání nebo samostatně výdělečnou činnost v jednom z těchto dvou regionů by totiž mohli být odrazeni od toho, aby využili své svobody pohybu a opustili svůj členský stát původu za účelem pobytu v Belgii, z toho důvodu, že by jejich usídlení v určitých částech belgického území s sebou neslo ztrátu možnosti využít dávky, na které by jinak mohli uplatňovat nárok.
Migrant workers, pursuing or contemplating the pursuit of employment or selfemployment in one of those two regions, might be dissuaded from making use of their freedom of movement and from leaving their Member State of origin to stay in Belgium, by reason of the fact that moving to certain parts of Belgium would cause them to lose the opportunity of eligibility for the benefits which they might otherwise have claimed.
Jinými slovy může být skutečnost, že se dotyčné zaměstnané osoby nebo osoby samostatně výdělečně činné nalézají v situaci, kdy buď ztrácí výhodu pojištění sociální péče, nebo jsou omezeny ve volbě místa, kam přesunou své bydliště, přinejmenším překážkou výkonu práv přiznaných články 39 ES a 43 ES.
In other words, the fact that employed or selfemployed workers find themselves in a situation in which they suffer either the loss of eligibility care insurance or a limitation of the place to which they transfer their residence is, at the very least, capable of impeding the exercise of the rights conferred by Articles 39 EC and 43 EC.
V tomto ohledu v rozporu s tím, co v podstatě tvrdí vlámská vláda, není důležité, že se dotčené rozlišení zakládá pouze na místě bydliště na belgickém území, a nikoliv na podmínce státní příslušnosti, takže se stejným způsobem dotýká veškerých zaměstnaných osob nebo osob samostatně výdělečně činných s bydlištěm v Belgii.
It is of little importance in this regard, contrary to what the Flemish Government in substance maintains, that the differentiation at issue is based solely on the place of residence on national territory and not on any condition of nationality, with the result that it affects in the same way all workers, employed or self-employed, resident in Belgium.
Aby totiž opatření omezovalo volný pohyb, není nutné, aby se zakládalo na státní příslušnosti dotyčných osob ani aby mělo za následek zvýhodnění všech tuzemských pracovníků nebo aby znevýhodňovalo pouze státní příslušníky jiných členských států kromě tuzemských pracovníků (viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 6. června 2000, Angonese, C-281/98, Recueil, s. I-4139, bod 41, a ze dne 16. ledna 2003, Komise v. Itálie, C-388/01, Recueil, s. I-721, bod 14).
For a measure to restrict freedom of movement, it is not necessary for it to be based on the nationality of the persons concerned or even for it to have the effect of bestowing an advantage on all national workers or of operating to the detriment solely of nationals of other Member States, but not of nationals of the State in question (see, to that effect, Case C-281/98 Angonese [2000] ECR I-4139, paragraph 41, and Case C-388/01 Commission v Italy [2003] ECR I-721, paragraph 14).
Krom toho, jak uvedla generální advokátka v bodech 64 až 67 svého stanoviska, omezující účinky vyvolané právní úpravou dotčenou v původním řízení nemohou být považovány za příliš nejisté nebo příliš nepřímé na to, aby na tuto právní úpravu nemohlo být nahlíženo jako na úpravu představující překážku v rozporu s články 39 ES a 43 ES.
In addition, as Advocate General Sharpston has pointed out in paragraphs 64 to 67 of her Opinion, the restrictive effects of the legislation in question in the main proceedings are not to be considered too indirect and uncertain for it to be impossible to regard that legislation as constituting an obstacle contrary to Articles 39 EC and 43 EC.
Konkrétně, na rozdíl od věci, ve které byl vydán rozsudek ze dne 27. ledna 2000, Graf (C-190/98, Recueil, s. I-493), na který během jednání odkázala vlámská vláda, nezávisí možnost využít dávky dotčeného pojištění sociální péče na události, která je pro dotyčnou zaměstnanou osobu nebo osobu samostatně výdělečně činnou budoucí a hypotetická, ale závisí na skutečnosti, která je per definitionem spojena s výkonem práva na volný pohyb, totiž na volbě místa, kam přesune své bydliště.
In particular, unlike the case giving rise to the judgment in Case C-190/98 Graf [2000] ECR I-493, referred to by the Flemish Government at the hearing, possible entitlement to the insurance care benefits at issue depends, not on a future and hypothetical event for the employed or selfemployed worker concerned, but on a circumstance linked, ex hypothesi, to the exercise of the right to freedom of movement, namely, the choice of transfer of residence.
Každopádně vzhledem zejména k jevům, jako je stárnutí obyvatelstva, nelze vyloučit, že vyhlídka možnosti využít či nevyužít dávky pro případ odkázanosti, jako jsou
In any event, it is not inconceivable, given such factors as the ageing of the population, that the prospect of being able or unable to receive dependency benefits such as
2008 – VĚC C-212/06 dávky, které lze poskytovat v rámci systému pojištění sociální péče dotčeného v původním řízení, je dotyčnými osobami brána v úvahu v rámci výkonu jejich práva na volný pohyb.
2008 — CASE C-212/06 those offered by the care insurance scheme at issue in the main proceedings should be taken into consideration by the persons concerned in exercising their right to freedom of movement.
Z toho vyplývá, že taková vnitrostátní právní úprava, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, obsahuje překážku volného pohybu pracovníků a svobody usazování, která je v zásadě zakázána články 39 ES a 43 ES.
It follows that domestic legislation such as that at issue in the main proceedings entails an obstacle to freedom of movement for workers and to freedom of establishment, prohibited in principle by Articles 39 EC and 43 EC.
Ani spis předaný Soudnímu dvoru předkládajícím soudem, ani vyjádření vlámské vlády však nezmiňují okolnosti, které by mohly odůvodnit použití podmínky bydliště buď v nizozemskojazyčném regionu či dvojjazyčném regionu Hlavní město Brusel, nebo v jiném členském státě ve vztahu k osobám, které v jednom z uvedených dvou regionů vykonávají výdělečnou činnost, pro účely přístupu k výhodám pojištění sociální péče dotčeného v původním řízení.
There is, however, nothing in either the file sent to the Court by the referring court or the observations of the Flemish Government capable of justifying the application, to persons working in the Dutchspeaking region or the bilingual region of Brus-sels-Capital, of a requirement of residence either in one of those two regions or in another Member State, for the purpose of eligibility for the care insurance scheme at issue in the main proceedings.
V tomto ohledu odkazuje vlámská vláda pouze na požadavky, které jsou vnitřním důsledkem rozdělení působnosti v rámci belgického federálního uspořádání, a zejména na skutečnost, že by Vlámské společenství v oblasti pojištění sociální péče nemohlo být příslušné ve vztahu k osobám s bydlištěm na území jiných společenství Belgického království.
Here the Flemish Government refers exclusively to the requirements inherent in the division of powers within the Belgian federal structure and, particularly, to the fact that the Flemish Community could exercise no competence in relation to care insurance in respect of persons residing in the territory of other linguistic communities of the Kingdom of Belgium.
Taková argumentace přitom nemůže být přijata.
That line of argument cannot be accepted.
Jak totiž poznamenávají generální advokátka v bodech 101 až 103 svého stanoviska a Komise, vyplývá z ustálené judikatury Soudního dvora, že se orgán členského státu nemůže dovolávat ustanovení, praxe nebo situací ve svém vnitrostátním právním řádu, včetně těch, které vyplývají z ústavního uspořádání tohoto státu, jako důvodu, proč nesplnil povinnosti vyplývající z práva Společenství (viz zejména rozsudky ze dne 10. června 2004, Komise v. Itálie, C-87/02, Sb. rozh. s. I-5975, bod 38, a ze dne 26. října 2006, Komise v. Rakousko, C-102/06, bod 9).
As the Advocate General, in paragraphs 101 to 103 of her Opinion, and the Commission have noted, the Court has consistently held that a Member State cannot plead provisions, practices or situations prevailing in its domestic legal order, including those resulting from the constitutional organisation of that State, to justify the failure to observe obligations arising under Community law (see, inter alia, Case C-87/02 Commission v Italy [2004] ECR I-5975, paragraph 38, judgment of 26 October 2006 in Case C-102/06 Commission v Austria, paragraph 9).
Je tudíž třeba konstatovat, že články 39 ES a 43 ES brání takové podmínce bydliště, kterou stanoví pozměněná vyhláška ze dne 30. března 1999.
It is therefore to be declared that a condition of residence such as that laid down in the Decree of 30 March 1999, as amended, is contrary to Articles 39 EC and 43 EC.
Není ani důvodné vyjadřovat se k existenci překážky případně zakázané článkem 18 ES, jehož zvláštním vyjádřením, pokud jde o volný pohyb pracovníků a svobodu usazování, jsou články 39 ES a 43 ES.
Nor is there any need to give a ruling on the existence of a restriction liable to be prohibited by Article 18 EC, of which Articles 39 EC and 43 EC constitute the specific expression so far as concerns freedom of movement for workers and freedom of establishment.
S ohledem na vše, co bylo výše uvedeno, je třeba na druhou a třetí otázku odpovědět, že články 39 ES a 43 ES musejí být vykládány v tom smyslu, že brání takové právní úpravě samosprávného celku členského státu, jako je právní úprava pojištění sociální péče zavedeného Vlámským společenstvím pozměněnou vyhláškou ze dne 30. března 1999, která omezuje účast na systému sociálního zabezpečení a možnost využití dávek stanovených tímto systémem na osoby, které buď mají bydliště na území, na němž tento samosprávný celek vykonává svou působnost, nebo na tomtéž území vykonávají výdělečnou činnost a přitom mají bydliště v jiném členském státě, v rozsahu, v němž se takové omezení dotýká státních příslušníků jiných členských států nebo vlastních státních příslušníků, kteří využili svého práva volného pohybu uvnitř Evropského společenství.
Having regard to all the foregoing, the reply to be given to the second and third questions is that, on a proper construction of Articles 39 EC and 43 EC, legislation of a federated entity of a Member State, such as that governing the care insurance scheme established by the Flemish Community by the Decree of 30 March 1999, as amended, limiting affiliation to a social security scheme and entitlement to the benefits provided by that scheme to persons either residing in the territory coming within that entity’s competence or pursuing an activity in that territory but residing in another Member State, is contrary to Articles 39 EC and 43 EC, in so far as such limitation affects nationals of other Member States or nationals of the Member State concerned who have made use of their right to freedom of movement within the European Community.
Ke čtvrté otázce
Concerning the fourth question
Čtvrtá otázka se týká důsledků vyplývajících z případného zjištění vnitrostátního soudu, že právní úprava dotčená v původním řízení je neslučitelná s právem Společenství, jehož účinkem by podle uvedeného soudu bylo navrácení se k systému platnému před přijetím vyhlášky ze dne 30. dubna 2004.
The fourth question deals with the consequences following from a finding by the national court of the incompatibility of the legislation in question in the main proceedings with Community law, the effect of which would be, according to that court, to re-establish the scheme in force before the Decree of 30 April 2004 was adopted.
Konkrétně se uvedený soud ptá, zda články 18 ES, 39 ES a 43 ES brání systému, který omezuje přístup k výhodám pojištění sociální péče pouze na osoby s bydlištěm v nizozemskojazyčném regionu a v dvojjazyčném regionu Hlavní město Brusel.
More specifically, it seeks to ascertain whether a scheme limiting eligibility for care insurance only to persons living in the Dutchspeaking region and the bilingual region of Brussels-Capital is contrary to Articles 18 EC, 39 EC and 43 EC.
V tomto ohledu stačí konstatovat, že úvahy rozvedené v bodech 47 až 59 tohoto rozsudku v rámci odpovědi na druhou a třetí otázku platí a fortiori ve vztahu k právní úpravě, která ve srovnání se systémem platným v důsledku přijetí vyhlášky ze dne 30. dubna 2004 obsahuje dodatečné omezení vzhledem k tomu, že tato právní úprava ze svého rozsahu působnosti vyloučila veškeré osoby, které vykonávají výdělečnou činnost v nizozemskojazyčném regionu nebo v dvojjazyčném regionu Hlavní město Brusel, ale mají své bydliště mimo tyto dva regiony, tedy včetně osob s bydlištěm v jiném členském státě.
On this point, it suffices to state that the considerations set out in paragraphs 47 to 59 above in response to the second and third questions hold good, with all the greater reason, with regard to legislation entailing an additional restriction compared with the scheme applicable following the adoption of the Decree of 30 April 2004, given that that legislation excluded from its ambit all persons working in the Dutchspeaking region or the bilingual region of Brussels-Capital but having their residence in another Member State, including therefore persons resident in another Member State.