natgillin/translations-raw huggingface dataset:
36 — Podle Rengeling, H., Middeke, A., Gellermann, M., na uvedeném místě (poznámka pod čarou 12), § 28, s. 502 až 504, patří k procesním normám, o jejichž porušení se může opírat opravný prostředek – kromě procesních pravidel Smluv, statutů a jednacího řádu Soudu – též obecné zásady práva Společenství, jež se týkají řízení.
36 — According to Rengeling, H./Middeke, A./Gellermann, M., cited above (footnote 12), § 28, pp. 502 to 504, the pro -cedural norms on whose infringement the appeal may be based also include, in addition to the procedural provisions of the Treaties, the Statutes and the Rules of Pro -cedure of the Court of First Instance, the general principles of Community law which concern the proceedings.
Opravným prostředkem tak může být napadáno porušení práva účastníka řízení na slyšení před nestranným orgánem, stejně jako porušení zásad důkazního břemene nebo dokazování.
Thus, the appeal may allege infringement of the parties’ right to a fair hearing as well breaches of the principles governing the burden of proof or the taking of evidence.
C. A. S. v. KOMISE nemá nést nepříznivé důsledky porušování práva.
C.A.S. v COMMISSION consideration, inter alia, that the Community cannot be made to bear the adverse consequences of infringements.
Soudní dvůr konstatoval, že přijetí neplatných osvědčení o původu lze zásadně počítat k podnikatelským rizikům, jimž je hospodářský subjekt vystaven z podstaty své činnosti, přičemž má možnost žalovat původce padělku na náhradu škody.
The Court has held that the receipt of invalid certificates of origin can, in principle, be considered to be one of the professional risks which a trader, by the very nature of his activity, runs and he is at liberty to seek compensation from the perpetrator of the fraud.
zení 40, povinna doložit a dokázat, že osvědčení předložená dovozcem jsou chybná, popř. padělaná.
appropriate margin of discretion, 40to plead and prove that the certificates presented by the importer are forged or falsified.
Naopak nemusí dokazovat neexistenci zvláštní situace, jestliže jsou splněny podmínky čl. 904 písm. c) prováděcího nařízení k CKS, neboť toto ustanovení již obsahuje pro Komisi závazné hodnocení zákonodárcem Společenství v tom smyslu, že případná dobrá víra dovozce v řízení podle článku 239 CKS není považována za hodnou ochrany.
On the other hand, it is not required to prove that there is no special situation where the requirements of Article 904(c) of the CCC implementing regulation are satisfied, since that provision already contains an assessment by the Community legislature, which is binding on the Commission, to the effect that any good faith on the part of the importer during the procedure under Article 239 of the CCC cannot be regarded as meriting protection.
Jak jsem již vyložila ve svých úvodních poznámkách k této věci 41, zákono-
As I have already explained in my introductory observations on this case, 41the
Výjimky z tohoto pravidla uznal Soud pouze v případech padělání, které jdou nad rámec běžného podnikatelského rizika dotčeného hospodářského subjektu, například tehdy, jestliže Komise poruší svou povinnost dohledu 43, nebo v případě, že se na porušování práva podíleli zaměstnanci celního orgánu 44.
The Court of First Instance has recognised exceptions to that rule only in those cases of forgery which go beyond the normal commercial risk borne by the trader concerned, such as breaches by the Commission of its duty of supervision 43 or in the case of participation by customs employees in infringements.
S touto prvoinstanční judikaturou je třeba bezvýhradně souhlasit, neboť zohledňuje okolnost, že dotčený hospodářský subjekt má s výjimkou postupů, které vyžadují jeho účast, zpravidla jen nepatrné možnosti ovlivňovat průběh celního řízení, a tudíž se musí spolehnout na to, že příslušné
44 That caselaw of the Court of First Instance is fully correct, since it takes account of the fact that, as a rule, the trader concerned, apart from those procedures which require his participation, has little opportunity to influence the course of the customs procedure and he must therefore rely on the due performance of their tasks by the competent authorities under a system of
43 — Rozsudky Eyckeler & Malt v. Komise (uvedený v poznámce pod čarou 24, body 189 až 191) a Kaufring a další (uvedený v poznámce pod čarou 9, bod 218). dárce Společenství kodifikací těchto výjimek přejal dosavadní ustálenou judikaturu Soudního dvora, podle níž zvláštní situaci opravňující prominutí dovozního cla nepředstavuje skutečnost, že za účelem uplatnění preferenčního sazebního zacházení byly v dobré víře předloženy doklady pro zboží navrhované v celním prohlášení k propuštění do volného oběhu, a později se zjistilo, že tyto doklady jsou chybné, padělané nebo neplatné.
43 — Eyckeler & Malt v Commission, cited in footnote 24, paragraphs 189 to 191, and Kaufring and Others, cited in footnote 9, paragraph 218. Community legislature, by the formulation of that exclusion, adopted the Court’s previous settled caselaw according to which the fact that documents presented in good faith in order to obtain preferential tariff treatment for goods declared for free circulation are subsequently found to be falsified does not constitute a special circumstance justifying a remission of import duties.
Tato judikatura byla již od zásadního rozsudku Van Gend en Loos 42zalo-žena mimo jiné na premise, že Společenství
That caselaw has, since the judgment in the leading case, Van Gend und Loos, 42 been founded on the
44 — V rozsudku Kaufring a další (uvedeném v poznámce pod čarou 9, bod 231) Soud konstatoval, že pouze takové omyly, které lze přičíst aktivnímu jednání příslušných orgánů, a které nemohla znalá osoba povinná k dani rozpoznat, zakládají nárok na to, aby bylo upuštěno od vybrání cla po propuštění zboží.
44 — In Kaufring and Others, cited in footnote 9, paragraph 231, the Court of First Instance held that only errors attributable to acts of the competent authorities which could not reasonably have been detected by the person liable to pay create entitlement to the waiver of postclearance recovery of customs duties.
Tato věc se týkala řady nesrovnalostí při provádění Dohody o přidružení a z ní odvozených prováděcích ustanovení na straně tureckých orgánů, jakož i závažných porušení povinností, jichž se dopustila Komise při dohledu nad těmito ustanoveními a při jejich provádění.
The central aspects of that case were a number of irregularities on the part of the Turkish authorities in the implementation of the Association Agreement and association law derived from it and the serious deficiencies in the Commission’s monitoring of the implementation of those provisions.
V rozsudku ze dne 7. června 2001, Rotermund (T-330/99, Recueil, s. II-1619, bod 58), spočívala „zvláštní okolnost“ ve smyslu článku 239 CKS v existenci podvodných jednání, která mohla být rozumně vysvětlena pouze aktivním spolupachatelstvím zaměstnance celního úřadu určení, takže Soud dospěl k závěru, že se Komise nemohla omezit na požadavek, aby žalobkyně předložila formální a konečný důkaz o takovém spolupachatelství.
In Case T-330/99 Rotermund [2001] ECR II-1619, paragraph 58, the ‘special situation’ as referred to in Article 239 of the CCC arose from the existence of fraudulent practices which could only reasonably be explained by the active complicity of an employee of the customs office at the destination, since the Court concluded in that regard that the Commission was not entitled to confine itself to requiring that the applicant adduce formal and definitive proof of such complicity.
Tato judikatura byla zmíněna rovněž v rozsudku ze dne 14. prosince 2004, Nordspedizionieri (T-332/02, Sb. rozh. s. II-4405, bod 58).
That caselaw was also mentioned in Case T-332/02 Nordspedizionieri [2004] ECR II-4405, paragraph 58.
41 — Viz výše, bod 70.42 — Uvedený v poznámce pod čarou 11, body 15 až 17.
41 — See above, point 70.42 — Cited in footnote 11, paragraphs 15 to 17.
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY V. TRSTENJAK – VĚC C-204/07 P nesrovnalostí, jež mohou případně zakládat „zvláštní situaci“ ve smyslu článku 239 CKS.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P of constituting a ‘special situation’ as referred to in Article 239 of the CCC.
orgány budou své úkoly v rámci systému správní spolupráce plnit v souladu s jim uloženými povinnostmi.
administrative cooperation. To that extent, it would be unfair to require him to bear a loss which was actually attributable to contraventions committed by the administrative authorities.
Argumenty předložené navrhovatelkou na podporu obrácení důkazního břemene nejsou přesvědčivé.
The arguments put forward by the appellant in favour of a reversal of the burden of proof are unconvincing.
Při tom je však třeba mít na paměti, že se u těchto kritérií stanovených soudcovským právem může jednat pouze o takové uzpůsobení ustálené judikatury, aby bylo možno učinit zadost materiální spravedlnosti v jednotlivých případech.
However, it must be borne in mind that those exceptions developed by way of judgemade law can only constitute ad hoc adaptations of settled caselaw so as to ensure that substantive justice is done in individual cases.
Jakožto výjimečné úpravy mohou být uplatňovány pouze restriktivně 45.
As exceptions, they may be applied only restrictively.
To ostatně odpovídá dosavadní judikatuře soudů Společenství, podle níž může být prominutí dovozního cla uděleno pouze za určitých podmínek a ve zvláště stanovených případech, takže odpovídající předpisy musí být jakožto výjimky z běžných úprav dovozů vykládány úzce 46.
45 That accords, moreover, with the existing caselaw of the Community judicature, according to which the remission of import duties may be made only under certain conditions and in cases specifically provided for, so that, as exceptions to the normal rules for imports, the relevant provisions are to be interpreted strictly.
Jejich užití musí tudíž předcházet přísné zkoumání skutkových okolností při vyhodnocení předložených důkazních prostředků.
46Their application must therefore be preceded by a rigorous examination of the facts and circumstances, assessing the evidence offered.
45 — Podle zásady „exceptio est strictissimae interpretationis“. Ke striktnímu výkladu ustanovení o výjimkách Soudním dvorem viz například rozsudky ze dne 13. září 2007, Del Cerro Alonso v. Osakidetza (C-307/05, Sb. rozh. s.
In accordance with the generally accepted rules of procedural law and in the light of the Court’s clear caselaw since Van Gend & Loos, I consider it logical to make the appellant bear the burden of pleading and proof, including in relation to the occurrence of those irregularities which may be capable 45 — Pursuant to the principle ‘exceptio est strictissimae interpretationis’.
I-7109, bod 39); ze dne 23. února 2006, Atzeni & Lilliu (C-346/03 a C-529/03, Sb. rozh. s. I-1875, bod 79), a ze dne 1. dubna 2004, Bellio Fratelli (C-286/02, Recueil, s. I-3465, bod 46). 46 — Rozsudek Soudního dvora ze dne 11. listopadu 1999, Söhl & Söhlke (C-48/98, Recueil, s. I-7877, bod 52); rozsudek Soudu Bonn Fleisch Ex- und Import v. Komise (uvedený v poznámce pod čarou 23, bod 63). 120.
For the narrow interpretation of derogating provisions by the Court of Justice, see, for example, Case C-307/05 Del Cerro Alonso v Osakidetza [2007] ECR I-7109, paragraph 39; Joined Cases C-346/03 and C-529/03 Atzeni & Lilliu [2006] ECR I-1875, paragraph 79; and Case C-286/02 Bellio Fratelli [2004] ECR I-3465, paragraph 46. 46 — Case C-48/98 Söhl & Söhlke [1999] ECR I-7877, paragraph 52, and Bonn Fleisch Ex- und Import v Commission, cited in footnote 23, paragraph 63. 120.
Jak správně uvádí Komise, v projednávané věci se v rozporu s tvrzením navrhovatelky nejedná v první řadě o otázku rozložení důkazního břemene.
As the Commission correctly states, contrary to the appellant’s submissions, the present case does not primarily concern a question of allocation of the burden of proof.
Otázka rozložení důkazního břemene se nabízí spíše teprve tehdy, je-li sporné tvrzení skutečností doložitelné alespoň v základech.
The question of allocation of the burden of proof arises only when a factual claim at issue is at least prima facie provable.
Do té doby postrádají tvrzení navrhovatelky veškerého podkladu, neboť Soud nenalezl žádné opěrné body pro její tezi, podle níž se turecké orgány dopustily porušení povinností při provádění Dohody o přidružení i porušení předpisů o správní pomoci.
However, the appellant’s arguments lack any foundation, since the Court of First Instance found no basis for its submission that the Turkish authorities were guilty of deficiencies in the implementation of the Association Agreement and of infringing the rules on administrative assistance.
Z bodu 194 napadeného rozsudku naopak vyplývá, že vyšetřování UCLAF na tureckém území byla provedena v přiměřených lhůtách po zjištění prvního padělání.
On the contrary, it is apparent from paragraph 194 of the contested judgment that the UCLAF missions in Turkey were undertaken within a reasonable period following the discovery of the initial forgery.
Soud ostatně v bodě 195 poukazuje na to, že se přezkumy provedené tureckými orgány týkaly velmi vysokého počtu osvědčení, ale že seznam osvědčení považovaných těmito orgány za padělaná byl přesto předán celní službě v Ravenně poměrně rychle.
Moreover, the Court refers in paragraph 195 to the fact that the examinations carried out by the Turkish authorities concerned a very large number of certificates, but that the list of certificates considered by those authorities to be forged was nevertheless sent to the Ravenna customs services relatively quickly.
Konečně, Soud v bodě 196 poukázal na velmi značný rozsah korespondence mezi orgány Společenství a tureckými orgány týkající se sporných osvědčení.
Finally, in paragraph 196, the Court drew attention to the voluminous correspondence between the Community authorities and the Turkish authorities concerning the certificates at
Soudu, že tvrzení navrhovatelky zmiňující odmítnutí tureckých orgánů, zejména tureckého stálého zastoupení, spolupracovat s Komisí po roce 2000, není podloženo žádným průkazným poznatkem.
Against that background, the Court’s conclusion that there was no substantiation for the appellant’s assertion that the Turkish authorities, and in particular the Turkish Permanent Representation, refused to cooperate with the Commission as of 2000 is unexceptionable.
v původním řízení. Při nedostatku důkazů o opaku je tudíž třeba vycházet z toho, že Komise a turecké orgány vyčerpaly právní možnosti správní pomoci, které jim umožňovala Dohoda o přidružení.
the legal opportunities for administrative assistance which the Association Agreement afforded them.
V této souvislosti je nutno výslovně připomenout, že Komise nemá v třetích zemích, jako je Turecko, samostatné vyšetřovací pravomoci, nýbrž je odkázána na spolupráci těchto třetích států a v případě odmítnutí spolupráce může nanejvýše vyvodit odpovídající závěry 47.
It must be expressly reiterated in this connection that the Commission has no autonomous powers of investigation in third countries such as Turkey, but that it is reliant on their cooperation and where cooperation is refused it can at best draw appropriate inferences.
Pokud z navrhovatelčiných snah nevyplynuly indicie ohledně autorství padělků ani jakékoli podezření o jednání příslušných orgánů, které by bylo v rozporu s jejich povinnostmi, nelze pochopit, jaký užitek by pro zúčastněné subjekty mělo obrácení důkazního břemene.
47In so far as its efforts yielded neither indications of the authorship of the forgeries nor any suspicious circumstances pointing to conduct in breach of duty on the part of the competent authorities, it is not clear what benefit a reversal of the burden of proof would have for the parties.
Totéž platí pro sníženou povinnost podat důkaz, kterou si nárokuje navrhovatelka, neboť Komise je v konečném výsledku povinna zpřístupnit Soudu výsledky svých šetření. Takto získané poznatky prospějí tudíž i navrhovatelce.
The same applies to the reduced obligation to present evidence claimed by the appellant, since the Commission is after all obliged to make the results of its investigations available to the Court of First Instance.
Napadání povinnosti důkazního břemene stanovené Soudem může proto mít za cíl pouze bezdůvodné následné zpochybňování skutkových zjištění Soudu, jejichž provedení není zatíženo
Challenging the division of the burden of pleading and proof specified by the Court of First Instance can therefore be aimed only at calling into question retrospectively and for no good reason the Court’s findings of fact which it made without erring in law. In the light of the fact that not only
Tím spíše nebyly podle skutkových zjištění Soudu odhaleny žádné skutečnosti, jež by potvrzovaly domnělou součinnost tureckých orgánů při padělání sporných dovozních osvědčení, takže pokus navrhovatelky o přirovnání skutkového stavu ve sporu v původním řízení ke skutkovému stavu ve věci Kaufring a další selhává.
There were still less, according to the Court’s findings of fact, any indications of supposed involvement of the Turkish authorities in forging the import certificates in question, so that the appellant’s attempt to draw a parallel between the facts in the main proceedings and those in Kaufring and Others does not succeed.
Oproti tvrzení navrhovatelky neumožňuje předložení dokumentů, které se ukáží být chybnými, samo o sobě dospět k závěru o jakékoliv koluzi mezi vývozci a celními orgány, které je vydávají, neboť v opačném případě by byla úprava obsažená v čl. 904 písm. c) prováděcího nařízení k CKS zbytečná.
Contrary to the appellant’s submissions, presentation of documents found to be forged does not of itself permit it to be concluded that there was some kind of collusion between the exporters and the customs authorities which issued them, since otherwise the rule contained in Article 904(c) of the CCC implementing regulation would be superfluous.
Nehledě na nedostatečnou přesvědčivost argumentace navrhovatelky jsem toho názoru, že obrácení důkazního břemene by sotva podpořilo její snahu, neboť Komise a UCLAF/OLAF zřejmě učinily z úřední povinnosti vše potřebné, včetně provedení vyšetřování na místě, aby společně s tureckými orgány vyjasnily skutkový stav sporu
Apart from the lack of cogency of its argument, I am of the opinion that a reversal of the burden of proof would hardly be beneficial to the appellant’s cause, since the Commission and UCLAF/OLAF, on their own initiative, obviously did everything necessary, including undertaking on-the-spot investigative missions, in order to clarify the facts in the main proceedings in agreement with the Turkish authorities.
K provádění šetření na místě je tedy zapotřebí jednak předchozího souhlasu, a jednak dohledu vnitrostátních orgánů.
In the absence of any indications to the contrary, it must therefore be assumed that the Commission and the Turkish authorities exhausted
Navrhovatelkou vytýkaná porušení procesních předpisů se na základě těchto skutečností ukazují jako neopodstatněná.
Against that background, the appellant’s complaints of procedural irregularities are unfounded.
žádnou právní vadou. Vzhledem k tomu, že zjištění ani posouzení skutkového stavu Soudem zásadně nepodléhá přezkumu Soudního dvora, je třeba tento důvod kasačního opravného prostředku zamítnout.
the finding but also the assessment of the facts by the Court of First Instance is in principle outside the scope of the review carried out by the Court of Justice, this ground of appeal must be rejected.
Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku: neprovedení organizačních procesních opatření a dokazování
Fourth ground of appeal: decision not to order measures of organisation of procedure for taking of evidence
Co se týče údajného opomenutí předložit zprávy ze dne 9. a 23. prosince 1998 o provedení vyšetřování UCLAF, je třeba konstatovat, že Soud v bodě 99 napadeného rozsudku správně předpokládal, že navrhovatelce bylo umožněno nahlédnout do těchto písemností 49.
So far as the alleged failure to present the UCLAF mission reports of 9 and 23 December 1998 is concerned, the Court of First Instance rightly assumed, in paragraph 99 of the contested judgment, that the appellant had access to those documents.
Proti širší výtce neúplnosti předložených zpráv je třeba namítnout, že navrhovatelka v bodě 88 svého kasačního opravného prostředku sama přiznává, že chybějící část těchto zpráv obdržela dne 12. října 2005, takže jí byl v okamžiku ústního jednání dne 15. listopadu znám plný obsah těchto písemností.
49In answer to the further complaint concerning the incompleteness of the reports presented, it must be stated that the appellant itself admits, in point 88 of its appeal, that it received the missing parts of those reports on 12 December 2005, so that, at the time of the hearing on 15 November 2005, the appellant was aware of the full contents of those documents.
Její návrh na předložení dokumentů obsažených ve spise byl tudíž správně zamítnut jako bezpředmětný.
Consequently, its request for presentation of documents contained in the file was rightly to be rejected as devoid of purpose.
Svým čtvrtým důvodem opravného prostředku vytýká navrhovatelka odmítnutí provést organizační procesní opatření a dokazování, o něž požádala podle čl. 64 odst.
By its fourth ground of appeal, the appellant challenges the rejection of the measures of organisation of procedure requested under Articles 64(4) and 65 of the Rules of Procedure of the Court of First Instance and thus alleges a misapplication of procedural law, which in principle is amenable to review by the Court of Justice.
4 a článku 65 jednacího řád Soudu, a v důsledku toho i vadné uplatnění procesního práva, které je v zásadě přezkoumatelné Soudním dvorem.
However, the decision regarding the usefulness of measures of organisation of pro -cedure for the purpose of resolving the dispute remains a matter for the Court of First Instance. 48
Navíc Soud v bodě 324 napadeného rozsudku poukázal na to, že turecké orgány jednoznačně potvrdily, že sporná osvědčení byla padělána.
In addition, in paragraph 324 of the contested judgment, the Court referred to the fact that the Turkish authorities had clearly identified the certificates at issue as forgeries.
Soud dospěl k závěru, že se vzhledem k písemnostem ze spisu a k žalobním důvodům uplatňovaným navrhovatelkou jeví, že taková opatření směřující k prokázání skutečnosti, že se jedná o pravé dokumenty, nejsou ani relevantní, ani nezbytná pro rozhodnutí v projednávané věci.
The Court concluded that, in the light of the case-file and in view of the appellant’s claims, measures intended to demonstrate that the documents were authentic were neither relevant nor necessary for the purpose of resolving the present dispute.
48 — Podle článku 49 svého jednacího řádu může Soud v každém stadiu řízení po vyslechnutí generálního advokáta nařídit jakékoli organizační procesní opatření nebo důkazní opatření.
48 — Under Article 49 of its Rules of Procedure, at any stage of the proceedings the Court of First Instance may, after hearing the Advocate General, prescribe any measure of organisation of procedure or any measure of inquiry.
Organizační procesní opatření mají za úkol zajistit přípravu rozhodnutí, průběh řízení a vyřešení sporů za co nejlepších podmínek.
The purpose of measures of organisation of procedure is to ensure that cases are prepared for hearing, procedures carried out and disputes resolved under the best possible conditions.
Podle ustálené judikatury je Soud povinen zkoumat užitečnost důkazních opatření pro účely řešení sporu. Viz rozsudky Soudu ze dne 22. února 2000, ACAV a další v. Rada (T-138/98, Recueil, s.
According to settled caselaw, it is for the Court of First Instance to appraise the usefulness of measures of inquiry for the purpose of resolving the dispute.
II-341, bod 72), a ze dne 16. května 2001, Toditec (T-68/99, Recueil, s. II-1443, bod 40).
See Case T-138/98 ACAV and Others [2000] ECR II-341, paragraph 72, and Case T-68/99 Toditec [2001] ECR II-1443, paragraph 40.
Soud má v tomto ohledu posuzovací pravomoc v mezích, jež mu stanoví jednací řád.
In that respect, the Court of First Instance has discretion within the limits imposed on it by the Rules of Procedure.
49 — Viz výše, bod 105.
49 — See above, point 105.