natgillin/translations-raw huggingface dataset:
1 písm. b) ES a volný pohyb kapitálu, který je výslovně uveden v čl.
The measures at issue, producing effects
2008 – SPOJENÉ VĚCI C-402/05 P a C-415/05 P opatření mají účinky na obchod, řídí se uvedenými cíli Společenství bez ohledu na to, že byla přijata v rámci naplňování cílů zahraniční politiky.
2008 — JOINED CASES C-402/05 P AND C-415/05 P on trade, regardless of the fact that they were adopted in pursuit of foreign policy objectives, fall within the ambit of those Community objectives.
Yassin Abdullah Kadi, Španělské království, Francouzská republika a Spojené království oponují hlavní tezi předložené Komisí, přičemž k ní mají následující námitky:
Mr Kadi, the Kingdom of Spain, the French Republic and the United Kingdom, contest the view principally put forward by the Commission, objecting as follows:
– jsou toho názoru, že se jedná o extenzivní výklad článku 60 ES a 301 ES, který nezohledňuje zcela odlišnou a novou povahu předmětných tzv. „inteligentních“ sankcí, neboť tyto sankce nemají žádnou spojitost se třetí zemí. Tento výklad je podle nich riskantní, neboť tyto články byly vytvořeny v době, kdy pro sankce byla takováto spojitost typická;
— it is an extensive interpretation of Articles 60 EC and 301 EC misconstruing the radically different and new nature of what are known as the ‘smart’ sanctions in question, in that they are no longer linked to any third country, and a hazardous interpretation, for those articles were introduced at a time when such a link was a feature of sanctions;
– na rozdíl od předmětných inteligentních sankcí se celkové embargo zaměřuje především na vedoucí představitele třetí země, na něž se takovéto opatření snaží činit nátlak, a pouze nepřímo na hospodářské subjekty dotyčné země, takže nelze tvrdit, že každá sankce včetně embarga se v první řadě zaměřuje na jednotlivce;
— unlike the ‘smart’ sanctions in question, a total embargo is essentially directed against the rulers of a third country on whom such a measure is designed to exert pressure, and only indirectly against economic operators in the country concerned, so that it cannot be argued that all sanctions, including embargoes, are primarily directed at individuals;
– na rozdíl od článku 41 Charty Spojených národů se podle nich článek 301 ES vztahuje specificky na přerušení hospodářských vztahů „s jednou nebo několika třetími zeměmi“, takže o podobnost znění těchto dvou stanovení nelze opřít žádný argument;
— unlike Article 41 of the Charter of the United Nations, Article 301 EC is specifically concerned with the interruption of economic relations ‘with one or more third countries’, with the result that no argument can be drawn from the similarity of the wording of those two provisions;
– článek 301 ES podle nich není pouhým procesněprávním ustanovením.
— Article 301 EC is not just a procedural provision.
Toto ustanovení podle jejich tvrzení vytváří zvláštní právní základ, jakož i zvláštní postup a zcela zjevně svěřuje Společenství věcnou příslušnost;
It institutes a specific legal basis and procedure and clearly confers material competence upon the Community;
– opatření, která ukládá sporné nařízení, se podle nich netýkají obchodních vztahů mezi Společenstvím a třetími zeměmi, a nelze se tedy při nich zaštiťovat cílem společné obchodní politiky;
— the measures imposed by the contested regulation do not concern commercial relations between the Community and third countries, and cannot, therefore, rely on the objective of the common commercial policy;
Yassin Abdullah Kadi, Španělské království a Francouzská republika rovněž odmítli tezi, kterou Komise uvedla podpůrně.
The Commission’s alternative argument is also challenged by both Mr Kadi and the Kingdom of Spain and the French Republic.
Navíc podle nich nelze obhájit tvrzení, že účelem sporného nařízení je dosažení cíle Společenství ve smyslu článku 308 ES.
Nor can it be argued that the contested regulation is designed to attain any Community objectives within the meaning of Article 308 EC.
Cíl spočívající ve volném pohybu kapitálu je podle nich vyloučen, neboť použití opatření, kterým se zmrazují prostředky, se kterým počítá toto nařízení, nemůže vyvolat žádné pravděpodobné a vážné nebezpečí rozdílů mezi členskými státy.
The objective of the free movement of capital is excluded, for application of the measure freezing funds provided for by that regulation is not capable of giving rise to any credible and serious danger of divergence between Member States.
Za relevantní nelze považovat ani cíl týkající se společné obchodní politiky, neboť zmrazení aktiv jednotlivce, který nemá vztahy s vládou třetí země, se nedotýká obchodu s touto zemí a nesleduje cíle obchodní politiky.
The objective of the common commercial policy is not relevant either, given that the freezing of the funds of an individual in no way linked to the government of a third country does not concern trade with such a country and does not pursue an objective of commercial policy.
V případě, že by se Soudní dvůr přiklonil k tezi, kterou Komise uvedla na prvním místě, Komise navrhuje, aby Soudní dvůr – z důvodů právní jistoty a pro účely řádného plnění závazků přijatých v rámci Spojených národů – na základě článku 231 ES rozhodl, že veškeré účinky sporného nařízení zůstávají zachovány.
If the submission it principally advances should be accepted, the Commission asks the Court, for reasons of legal certainty and for the sake of the proper performance of the obligations undertaken vis-à-vis the United Nations, to consider as definitive the effects of the contested regulation as a whole, pursuant to Article 231 EC.
V takovém případě navrhují totéž i Španělské království a Francouzská republika.
In the same situation, the Kingdom of Spain and the French Republic have also made a request to that effect.
Naopak Y. A. Kadi těmto návrhům oponuje a tvrdí, že sporné nařízení závažným způsobem porušuje základní práva.
In contrast, Mr Kadi objects to those requests, claiming that the contested regulation constitutes a serious breach of fundamental rights.
Zastává názor, že pro osoby, jako je on, které toto nařízení již napadly žalobou, by měla být každopádně stanovena výjimka.
In any case, an exception must be made for persons who, like the applicant, have already brought an action against the regulation.
Al Barakaat ve svém první důvodu kasačního opravného prostředku zaprvé Soudu vytýká, že v bodech 158 až 170 napadeného rozsudku Yusuf a Al Barakaat dospěl k závěru, že sporné nařízení mohlo být přijato na základě souboru článků 60 ES, 301 ES a 308 ES.
Al Barakaat’s first ground of challenge is that the Court of First Instance held in paragraphs 158 to 170 of Yusuf and Al Barakaat that it was possible for the contested regulation to be adopted on the joint basis of Articles 60 EC, 301 EC and 308 EC.
Soud se podle ní dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodech 160 a 164 uvedeného rozsudku dospěl k závěru, že články 60 ES a 301 ES se netýkají pouze provedení akce Společenství, ale že se mohou rovněž vztahovat na úkoly, které jsou uloženy článkem 2 EU specificky Unii, a sice provádění SZBP.
In its view, the Court of First Instance erred in law when it held, in paragraphs 160 and 164 of that judgment, that Articles 60 EC and 301 EC are not concerned solely with the performance of an action by the Community but may also concern one of the objectives specifically assigned to the Union by Article 2 EU, namely, the implementation of the CFSP.
Al Barakaat zadruhé Soudu vytýká, že v bodech 112, 113, 115 a 116 téhož rozsudku dospěl k závěru, že přijaté sankce, které jsou namířeny proti jednotlivcům s cílem ovlivnit hospodářské vztahy s jednou nebo několika třetími zeměmi, spadají pod
Second, Al Barakaat criticises the Court of First Instance for finding, in paragraphs 112, 113, 115 and 116 of that judgment, that sanctions decided on against individuals for the purpose of influencing economic relations with one or more third
KADI A AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v. RADA A KOMISE ustanovení článků 60 ES a 301 ES a že tento výklad je odůvodněn jak úvahami o účinnosti, tak obavami humanitárního rázu.
KADI AND AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION countries are covered by the provisions of Articles 60 EC and 301 EC, and that that interpretation is justified both by considerations of effectiveness and by humanitarian concerns.
Rada reaguje tvrzením, že Soud dospěl v bodu 161 napadeného rozsudku Yusuf a Al Barakaat ke správnému závěru, že vzhledem k překlenovacímu ustanovení, které obsahují články 60 ES a 301 ES, sankce přijaté na jejich základě v návaznosti na společný postoj a společnou akci v rámci SZBP, které stanoví přerušení či omezení hospodářských vztahů Společenství s jednou nebo několika třetími zeměmi, usilují o dosažení cíle SZBP sledovaného těmito akty Unie.
The Council counters that the Court of First Instance was right to rule, in paragraph 161 of Yusuf and Al Barakaat, that, by reason of the bridge supplied by Articles 60 EC and 301 EC, sanctions laid down on the basis of those provisions, as a result of the adoption of a common position or of a joint action under the CFSP providing for the interruption or reduction of the economic relations of the Community with one or more third countries, are intended to attain the CFSP objective pursued by those acts of the Union.
Rada rovněž tvrdí, že Soud dospěl ke správnému závěru, že bylo odůvodněno použití článku 308 ES coby doplňujícího právního základu sporného nařízení, neboť tento článek slouží pouze k rozšíření hospodářských a finančních sankcí, které jsou již upraveny v článcích 60 ES a 301 ES, vůči jednotlivcům či subjektům, které nemají dostatečnou vazbu na určitou třetí zemi.
The Council also argues that the Court of First Instance was entitled to find that recourse to Article 308 EC as an additional legal basis for the contested regulation was justified, given that that article serves only to enable the extension of the economic and financial sanctions already provided for in Articles 60 EC and 301 EC to individuals and entities not sufficiently linked to any given third country.
Rada se konečně domnívá, že kritika navrhovatelky na adresu účinnosti a přiměřenosti sankcí stanovených tímto nařízením je, pokud jde o vhodnost právního základu uvedeného nařízení, irelevantní.
Finally, the Council is of the view that the applicant’s complaint concerning the efficiency and proportionality of the sanctions provided for by that regulation is irrelevant to the issue of the appropriateness of the legal basis of the regulation.
Co se týče této druhé výtky, Spojené království má rovněž za to, že je v rámci kasačního opravného prostředku podaného Al Barakaat irelevantní, neboť podle bodu 1 výroku napadeného rozsudku Soud rozhodl, že není třeba rozhodovat o legalitě nařízení č. 467/2001.
With regard to that second complaint, the United Kingdom too takes the view that it has no bearing on the appeal brought by Al Barakaat, given that, as held in paragraph 1 of the operative part of the judgment under appeal, the Court of First Instance found that there was no longer any need to adjudicate on the legality of Regulation No 467/2001.
Co se týče ostatních argumentů předložených Španělským královstvím, Francouzskou republikou, Spojeným královstvím a Komisí, tyto argumenty jsou v podstatě shodné s argumenty, které tito účastníci řízení uvedli v rámci opravného prostředku Y. A. Kadiho.
As to the rest, the arguments raised by the Kingdom of Spain, the French Republic, the United Kingdom and the Commission, are, in substance, the same as those raised by those parties in connection with Mr Kadi’s appeal.
Zaprvé, pokud jde o výtky, které Al Barakaat směřuje proti bodům 112, 113, 115 a 116 napadeného rozsudku Yusuf a Al Barakaat, je třeba uvést, že tyto body se týkají právního základu nařízení č. 467/2001.
With regard, first, to the challenges made by Al Barakaat to paragraphs 112, 113, 115 and 116 of Yusuf and Al Barakaat, it must be held that those paragraphs relate to the legal basis of Regulation No 467/2001.
Toto nařízení však bylo zrušeno a nahrazeno sporným nařízením.
Now, that regulation has been repealed and replaced by the contested regulation.
Dále, jak uvedl Soud v bodě 77 napadeného rozsudku Yusuf a Al Barakaat, aniž by to Al Barakaat svým kasačním opravným prostředkem napadla, Al Barakaat se svojí žalobou podanou Soudu poté, co přizpůsobila svá návrhová žádání a žalobní důvody spornému nařízení, domáhala pouze zrušení posledně uvedeného nařízení v rozsahu, v němž je jím dotčena.
Moreover, as indicated by the Court of First Instance in Yusuf and Al Barakaat, paragraph 77, without challenge from Al Barakaat in its appeal, the sole object of the action before the Court of First Instance, after Al Barakaat had adjusted its claims for relief and pleas in law to the contested regulation, was annulment of that latter regulation, in so far as it concerns that applicant.
Za těchto okolností tyto výtky nemohou v žádném případě vést ke zrušení uvedeného rozsudku, a je tedy třeba považovat je za irelevantní.
In those circumstances, those claims cannot in any case lead to the setting aside of that judgment and must therefore be regarded as immaterial.
V každém případě úvahy uvedené v napadeném rozsudku Yusuf a Al Barakaat, k nimž směřují tyto výtky a které Soud kvalifikoval jako východiska svého uvažování ohledně právního základu sporného nařízení, jsou převzaty do následujících bodů uvedeného rozsudku a do napadeného rozsudku Kadi a budou zkoumány v rámci posuzování důvodů kasačního opravného prostředku směřujících proti těmto bodům.
In any event, the considerations of Yusuf and Al Barakaat to which those claims relate, treated by the Court of First Instance as premisses of its reasoning with regard to the legal basis of the contested regulation, are reproduced in later paragraphs of that judgment and in Kadi and will be examined during the assessment of the grounds of appeal challenging those paragraphs.
Z tohoto důvodu není namístě přezkoumávat tyto výtky v rozsahu, v němž se týkají právního základu nařízení č. 467/2001.
There is, therefore, no reason to examine those heads of claim in so far as they relate to the legal basis of Regulation No 467/2001.
Zadruhé je třeba rozhodnout o oprávněnosti teze, kterou Komise uplatňuje jako svůj hlavní argument, podle které jsou články 60 ES a 301 ES vzhledem ke svému znění a kontextu samy o sobě správným a dostatečným právním základem pro přijetí sporného nařízení.
It is appropriate to rule in the second place on the merits of the principal argument put forward by the Commission, that Articles 60 EC and 301 EC, in the light of their wording and context, are in themselves an appropriate and sufficient legal base for the contested regulation.
Tato teze směřuje proti bodům 92 až 97 napadeného rozsudku Kadi a bodům 128 až 133 napadeného rozsudku Yusuf a Al Barakaat, v nichž Soud rozhodl opačně.
That argument is directed against paragraphs 92 to 97 of Kadi and paragraphs 128 to 133 of Yusuf and Al Barakaat, in which the Court of First Instance ruled to the contrary.
Uvedená teze musí být odmítnuta.
That argument must be rejected.
Soud totiž dospěl ke správnému závěru, že vzhledem ke znění článků 60 ES a 301 ES, zvláště pak vzhledem k formulacím „vůči dotyčným třetím zemím“ a „s jednou nebo několika třetími zeměmi“ uvedeným v těchto článcích, se tyto články týkají přijímání opatření vůči třetím zemím, přičemž tento pojem může zahrnovat vedoucí představitele určité země i jednotlivce a subjekty, kteří jsou s těmito představiteli spojeni nebo jsou jimi přímo či nepřímo ovládáni.
The Court of First Instance in fact rightly ruled that, having regard to the wording of Articles 60 EC and 301 EC, especially to the expressions ‘as regards the third countries concerned’ and ‘with one or more third countries’ used there, those provisions concern the adoption of measures vis-à-vis third countries, since that concept may include the rulers of such a country and also individuals and entities associated with or controlled, directly or indirectly, by them.
Omezující opatření stanovená rezolucí 1390 (2002), která je prováděna sporným nařízení, jsou opatření, která se vyznačují neexistencí jakékoli spojitosti s vládnoucím režimem třetí země.
The restrictive measures provided for by Resolution 1390 (2002), which the contested regulation was intended to put into effect, are measures notable for the absence of any link to the governing regime of a third country.
Po pádu režimu Talibanu jsou totiž tato opatření namířena přímo proti Usámovi bin Ládinovi, síti Al-Kajdá, jakož i osobám a subjektům, které jsou s nimi spojeny, jak jsou uvedeny v konsolidovaném seznamu.
Following the collapse of the Taliban regime, those measures were aimed directly at Usama bin Laden, the Al-Qaeda network and the persons and entities associated with them, as they appear in the summary list.
Z tohoto důvodu se na ně jako takové nevztahuje působnost článků 60 ES a 301 ES.
They do not, therefore, as such, fall within the ambit of Articles 60 EC and 301 EC.
Přisvědčit výkladu článků 60 ES a 301 ES, který zastává Komise, podle nějž postačuje, aby dotčená omezující opatření byla zaměřena na osoby nebo subjekty, které se nacházejí ve třetí zemi nebo jsou s ní jinak spojeny, by znamenalo přílišné rozšíření rozsahu působnosti těchto článků a nebyl by nijak zohledněn požadavek vyplývající ze samotného znění těchto ustanovení, tj. že opatření stanovená na základě uvedených ustanovení musí být přijata vůči třetím zemím.
To accept the interpretation of Articles 60 EC and 301 EC proposed by the Commission, that it is enough for the restrictive measures at issue to be directed at persons or entities present in a third country or associated with one in some other way, would give those provisions an excessively broad meaning and would fail to take any account at all of the requirement, imposed by their very wording, that the measures decided on the basis of those provisions must be taken against third countries.
Mimoto základním cílem a předmětem sporného nařízení je potírání mezinárodního terorismu, konkrétně jeho odstavení od finančních zdrojů zmrazením finančních prostředků a hospodářských zdrojů osob nebo subjektů, které jsou s ním spojeny, a nikoli zásah do hospodářských vztahů mezi Společenstvím a jednotlivými zeměmi, ve kterých se tyto osoby nebo subjekty nacházejí, ostatně za předpokladu, že je známo místo jejich pobytu.
In addition, the essential purpose and object of the contested regulation is to combat international terrorism, in particular to cut it off from its financial resources by freezing the economic funds and resources of persons or entities suspected of involvement in activities linked to terrorism, and not to affect economic relations between the Community and each of the third countries where those persons or entities are, always supposing, moreover, that their place of residence is known.
Omezují opatření stanovená rezolucí 1390 (2002) a prováděná sporným nařízením nelze totiž považovat za opatření, jejichž cílem je omezit hospodářské vztahy s těmito jednotlivými třetími zeměmi, natož s některými členskými státy Společenství, v nichž se nacházejí osoby nebo subjekty, jejichž jména jsou uvedena na konsolidovaném seznamu, který je převzat v příloze I tohoto nařízení.
The restrictive measures provided for by Resolution 1390 (2002) and put into effect by the contested regulation cannot be considered to be measures intended to reduce economic relations with each of those third countries, or, indeed, with certain Member States of the Community, in which are to be found persons or entities whose names are included in the list reproduced in Annex I to that regulation.
Krom toho tezi zastávanou Komisí nelze obhájit výrazem „omezení“ v článku 301 ES.
Nor can the argument supported by the Commission be justified by the expression ‘in part’ appearing in Article 301 EC.
Tento výraz odkazuje na případné omezení věcné nebo osobní působnosti opatření, která mohou být případně přijata v rámci tohoto ustanovení.
In point of fact, that expression refers to the possible limitation of the scope ratione materiae or personae of the measures that might, by definition, be taken under that provision.
Nemá však vliv na to, v jakém postavení musí být potenciální adresáti těchto opatření, a nemůže tedy ospravedlnit rozšíření těchto opatření na adresáty, kteří nemají žádný vztah k vládnoucímu režimu třetí země, a kteří z tohoto důvodu stojí mimo rozsah působnosti uvedeného ustanovení.
It has, however, no effect on the necessary status of the persons to whom those measures might be addressed and cannot, therefore, warrant extending the application of the measures to such persons who are in no way linked to the governing regime of a third country and who, by the same token, do not fall within the ambit of that provision.
Nelze přijmout ani argument Komise týkající se terminologického souladu mezi článkem 41 Charty Spojených národů a článkem 301 ES, ze kterého Komise vyvozuje, že posledně uvedené ustanovení je platformou umožňující Společenství zavést jakékoli opatření přijaté Radou bezpečnosti, které vyžaduje akci ze strany Společenství.
The Commission’s argument relating to the similarity of the words used in Article 41 of the Charter of the United Nations and in Article 301 EC, from which it deduces that the latter provision constitutes a platform for the implementation by the Community of all measures adopted by the Security Council that call for action by the Community, cannot succeed either.
Článek 301 ES se totiž týká právě přerušení hospodářských vztahů s „jednou nebo několika třetími zeměmi“, kdežto v článku 41 Charty Spojených národů takovýto výraz chybí.
Article 301 EC specifically refers to the interruption of economic relations ‘with one or more third countries’, whereas such an expression is not used in Article 41 of the Charter of the United Nations.
Navíc rozsah působnosti článku 41 Charty Spojených národů ani v jiných ohledech nesouhlasí s rozsahem působnosti článku 301 ES, neboť první z uvedených ustanovení umožňuje přijmout i jiná opatření, než se kterými počítá článek 301 ES, včetně opatření, která se svojí povahou zásadně liší od opatření, jejichž cílem je přerušení či omezení hospodářských vztahů se třetími zeměmi, jako například přerušení diplomatických styků.
What is more, in other respects the ambit of Article 41 of the Charter of the United Nations does not coincide with that of Article 301 EC, for the first provision enables the adoption of a series of measures other than those referred to by the second, including measures of a fundamentally different nature from those intended to interrupt or reduce economic relations with third countries, such as the breaking off of diplomatic relations.
Argument Komise, podle kterého článek 301 ES vytváří procesní spojení mezi Společenstvím a Evropskou unií, takže by toto ustanovení mělo být vykládáno stejně široce jako příslušné pravomoci Společenství, mezi něž patří pravomoci týkající se společné obchodní politiky a volného pohybu kapitálu, musí být rovněž odmítnut.
The Commission’s argument that Article 301 EC builds a procedural bridge between the Community and the European Union, so that it must be interpreted as broadly as the relevant Community competences, including those relating to the common commercial policy and the free movement of capital, must also be rejected.