natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Dne 21. dubna 2004 vedoucí delegace Komise v Guineji zaslal žalobkyni doporučeným dopisem s doručenkou, jehož obálka obsahovala rovněž dopis ze dne 24. března 2004, a který tedy žalobkyně obdržela rovněž dne 26. dubna 2004, oznámení o dluhu ve výši 959 543 835 guinejských franků (397 126,02 eur) (dále jen „napadený akt“), přičemž den splatnosti stanovil na 25. květen 2004.
On 21 April 2004, by registered letter with acknowledgement of receipt, in an envelope also containing the letter of 24 March 2004, which was thus also received by the applicant on 26 April 2004, the head of the Commission’s delegation in Guinea sent the applicant a debit note in the amount of GNF 959 543 835 (EUR 397 126.02) (the ‘contested measure’), fixing 25 May 2004 as the final date for payment.
Vzhledem k tomu, že žalobkyně požadovala objasnění obsahu napadeného aktu, odpověděl jí vedoucí delegace Komise v Guineji dopisem ze dne 18. května 2004, přičemž ke své odpovědi přiložil poslední doplňující auditorskou zprávu ze dne 27. března 2002 a uvedl, že tato zpráva z věcného hlediska nemění zjištění uvedená v první auditorské zprávě, s výjimkou částky výdajů považovaných za neuznatelné, která byla snížena na 988 314 134 guinejských franků.
Since the applicant asked for clarifications concerning the contents of the contested measure, the head of the Commission’s delegation in Guinea replied by letter of 18 May 2004, enclosing with his reply the latest supplementary audit report, dated 27 March 2002, and stating that that report did not change the substantive findings brought out in the first audit report, with the exception of the reduction in the amount of the expenditure which has been declared ineligible, which was reduced to GNF 988 314 134.
Vzhledem k tomu, že žalobkyně na dopis nereagovala, zaslal jí účetní ERF dopisem ze dne 2. července 2004 upomínku, ve které ji vyzval, aby uhradila částku 959 543 835 guinejských franků nejpozději do 23. července 2004.
In the absence of a reply from the applicant, the EDF accounting officer sent a reminder by letter of 2 July 2004, which called upon the applicant to pay the sum of GNF 959 543 835 by 23 July 2004 at the latest.
Dne 4. srpna 2004, poté, co již žalobkyně podala tuto žalobu, zaslala jí Komise druhou upomínku, ve které ji znovu vyzvala, aby uhradila částku uvedenou v napadeném aktu nejpozději do 6. září 2004.
On 4 August 2004, at a time when the applicant had already lodged the present action, the Commission sent it a second reminder once again calling on it to pay the amount mentioned in the contested measure by 6 September 2004 at the latest.
Vzhledem k tomu, že žalobkyně částku uvedou v napadeném aktu neuhradila, zaslala jí Komise dne 9. června 2005 výzvu.
On 9 June 2005, since the applicant had not paid the amount mentioned in the contested measure, the Commission sent it a letter of formal notice.
Žalobkyně na výzvu odpověděla dne 20. června 2005 tak, že podle ní je třeba vyčkat výsledku řízení o projednávané žalobě.
On 20 June 2005, the applicant replied to the letter of formal notice to the effect that, in its view, it was best to await the outcome of the present action.
Řízení a návrhová žádání účastníků řízení
Procedure and forms of order sought
Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 23. června 2004 žalobkyně podala projednávanou žalobu.
By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 23 June 2004, the applicant brought the present action.
Samostatným podáním došlým kanceláři Soudu dne 30. září 2004 vznesla Komise námitku nepřípustnosti podle čl. 114 jednacího řádu Soudu.
By a separate document lodged at the Court Registry on 30 September 2004, the Commission raised an objection of inadmissibility under Article 114 of the Court’s Rules of Procedure.
Žalobkyně předložila vyjádření k této námitce nepřípustnosti dne 25. října 2004.
The applicant filed its observations on that objection on 25 October 2004.
Usnesením ze dne 22. září 2005 si Soud vyhradil rozhodnout o námitce spolu s věcí samou a rozhodl, že o náhradě nákladů bude rozhodnuto později.
By order of the Court of 22 September 2005, the objection was joined to the substance and costs were reserved.
Na základě zprávy soudce zpravodaje rozhodl Soud (čtvrtý senát) o zahájení ústní části řízení.
On hearing the report of the Judge-Rapporteur, the Court (Fourth Chamber) decided to open the oral procedure.
Řeči účastníků řízení a jejich odpovědi na otázky položené Soudem byly vyslechnuty na jednání dne 6. června 2007.
The parties presented oral argument and answered the questions put by the Court at the hearing on 6 June 2007.
– zamítl námitku nepřípustnosti;
— dismiss the objection of inadmissibility;
– zrušil napadený akt;
— annul the contested measure;
– uložil Komisi náhradu nákladů řízení, a to i v případě, že bude žaloba odmítnuta z důvodu nepřípustnosti.
— order the Commission to pay the costs, even if the action is dismissed as being inadmissible.
– zamítl žalobu jako nepřípustnou nebo postrádající opodstatnění;
— dismiss the action as inadmissible or, in the alternative, as being without foundation;
Komise tvrdí, že projednávaná žaloba je nepřípustná, neboť napadený akt nelze považovat za akt napadnutelný podle článku 230 ES.
The Commission contends that the present application is inadmissible inasmuch as the contested measure cannot be regarded as an act amenable to challenge under Article 230 EC.
Je toho názoru, že napadený akt je přípravným aktem pro účely případného sporného řízení nebo přijetí rozhodnutí na základě článku 256 ES.
The contested measure is a preparatory measure with a view to possible contentious proceedings or the adoption of a decision under Article 256 EC.
Podle Komise je napadený akt aktem předcházejícím případnému přijetí rozhodnutí zahájit sporné řízení, a není tedy aktem s právními účinky, jimiž mohou být dotčeny zájmy žalobkyně tím, že podstatným způsobem mění její právní postavení.
In the Commission’s view, the contested measure is an act preceding the possible adoption of a decision to initiate contentious proceedings and is therefore not a measure which produces legal effects capable of affecting the interests of the applicant by bringing about a distinct change in its legal position.
Komise tvrdí, že oznámení o dluhu je „posledním varováním před přikročením k následující etapě“.
The Commission states that a debit note is ‘a final warning before proceeding to the next step’.
78 odst. 3 nařízení Komise (ES, Euratom) č.
It constitutes information given to the debtor as provided for in Article 78(3) of Commission Regulation (EC, Euratom) No 2342/2002 of 23 December 2002 laying down detailed rules for the implementation of Council Regulation (EC, Euratom) No 1605/2002 on the Financial Regulation applicable to the general budget of the European Communities (OJ 2002 L 357, p. 1).
Komise v tomto ohledu tvrdí, že v projednávaném případě by mohla zaslat vnitrostátní schvalující osobě ještě poslední žádost, aby rozhodla o dalším postupu ve sporu s žalobkyní.
The Commission points out in that regard that, in the present case, it could still send a final request to the national authorising officer to decide what is to be done next in the dispute with the applicant.
Komise však ve stádiu, v jakém se věc v současné době nachází, dosud nepřijala rozhodnutí, jak bude coby garant finančních zájmů ERF dále postupovat.
However, as things stand at the moment, the Commission has not decided what step to take next in the dispute in its capacity as guarantor of the financial interests of the EDF.
Komise vysvětluje, že její konečné rozhodnutí by mohlo případně spočívat v rozhodnutí na základě článku 256 ES, rozhodnutí o započtení nebo v rozhodnutí podat návrh na zahájení řízení k příslušnému soudu podle čl. 46 odst.
Thus, the Commission explains that its definitive decision could possibly be a decision adopted under Article 256 EC, a compensatory decision or a decision under Article 46(2) of the Ninth EDF Regulation to bring an action before the courts having jurisdiction in the matter.
Komise tvrdí, že pokud by Soud považoval napadený akt za akt napadnutelný žalobou na základě článku 230 ES, předjímal by konečné rozhodnutí Komise, k jehož přijetí by také nemuselo nikdy dojít, kdyby vnitrostátní schvalující osoba jednala dříve než ona.
The Commission argues that if the Court should take the view that the contested measure is an act which may be the subject of an action under Article 230 EC, it would anticipate the Commission’s definitive decision, which may never be adopted if the national authorising officer were to act before the Commission does so.
2 nařízení pro devátý ERF „[m]ůže formálně [konstatovat] pohledávky [vůči] jiný[m] subjektů[m] než států[m] prostřednictvím vykonatelného rozhodnutí ve smyslu článku 256 ES.“ Podle ní z toho vyplývá, že napadený akt ani žádný jiný dopis, který byl žalobkyni později zaslán, není vykonatelným rozhodnutím ve smyslu článku 256 ES.
It follows that neither the contested measure nor any other letter sent to the applicant at a later date constitutes an enforceable measure for the purposes of Article 256 EC.
Mimoto je Komise toho názoru, že uvedenými dopisy nejsou žádným způsobem vykonávány její výlučné pravomoci coby orgánu moci veřejné, takže dopisy nemohou být vykonatelné.
In addition, according to the Commission, those letters do not in any way constitute an exercise of its public-law powers, with the result that they cannot be enforceable.
Komise má za to, že jediným cílem formulace, kterou použila v druhé upomínce zaslané žalobkyni dne 4. srpna 2004, a sice: „Nebudete-li Komisi informovat, bude Komise všemi právními cestami pokračovat ve vykonávacím řízení vedeném vůči Vám, jehož předmětem je jak dlužná částka, tak její příslušenství“, je upozornit na fázi výkonu rozhodnutí.
The Commission considers that the only purpose of the form of words which it used in its second reminder, dated 4 August 2004, namely, the words ‘[i]f the Commission does not hear from you, it will continue the enforcement procedure against you by any means offered by the law in regard both to principal and interest’, is to refer to the enforcement phase.
Podle Komise použití budoucího času „bude pokračovat“ v takovéto formulaci znamená, že ještě nebylo přijato rozhodnutí ve smyslu článku 249 ES.
Thus, in the Commission’s view, the use of the future ‘will continue’ in such a form of words means that a decision within the terms of Article 249 EC has not yet been adopted.
Z výše uvedených dopisů podle Komise vyplývá, že rozhodnutí na základě článku 256 ES mohla přijmout až v pozdějším stádiu.
It is clear from the abovementioned letters that the Commission could adopt a decision under Article 256 EC only at a later stage.
Komise tvrdí, že v každém případě v rámci právního rámce ERF provádí obvykle vymáhání pohledávky vnitrostátní schvalující osoba, tj. odlišný subjekt nadaný vlastní pravomocí.
The Commission contends that, in any event, within the legal framework of the EDF, it is normally the national authorising officer, who is a distinct person and has his own authority, who carries out recoveries.
V projednávaném případě je Komise stále pevně přesvědčena o tom, že v rámci úzké spolupráce zavedené systémem úmluvy z Lomé IV je vnitrostátní schvalující osoba připravena se opět zhostit svých úkolů v této oblasti.
In this case, the Commission is still confident that, within the framework of the close cooperation instituted by the Lomé IV Convention, the national authorising officer will once again perform his duties in this matter.
Komise zdůrazňuje, že skutečnost, že žalobkyni zaslala dvě upomínky a jednu výzvu poté, co jí zaslala napadený akt, potvrzuje, že tento akt nemohl být chápán jako přezkoumatelné konečné rozhodnutí.
The Commission points out that the fact that it sent to the applicant two reminders and a letter of formal notice after sending it the contested measure confirms that the latter could not be interpreted as being a final decision amenable to review.
Komise krom toho připomíná, že v rozhodné době z hlediska skutkového stavu byla rozhodnutí na základě článku 256 ES přijímána Komisí coby kolektivním orgánem, zvláštním postupem a měla jinou podobu než dopisy zaslané žalobkyni v rámci přípravné fáze vymáhání pohledávky.
Furthermore, the Commission points out that, at the time at which the facts occurred, decisions based on Article 256 EC were adopted by the Commission as a collegiate authority, in accordance with a special procedure, and differed in their presentation from the letters sent to the applicant in the framework of the preparatory phase of recovery.
Komise má za to, že napadený akt, stejně jako obě upomínky a výzva, jsou v projednávaném případě akty, které náleží do přípravné fáze vymáhání pohledávky, kterými nejsou vykonávány výlučné pravomoci Komise coby orgánu veřejné moci, a nelze je tudíž napadnout ve smyslu článku 230 ES.
The Commission takes the view that the contested measure, like the two reminders and the letter of formal notice, constitute, in this case, measures which form part of the preparatory phase of recovery, which do not constitute an exercise of the Commission’s public-law powers and which are not, therefore, actionable decisions for the purposes of Article 230 EC.
Neexistuje-li tedy konečné stanovisko, nebylo dosud přikročeno k fázi vymáhání pohledávky.
Thus, in the absence of the adoption of a definitive position, the enforcement phase of the recovery process has not been reached.
Žalobkyně tvrdí, že námitka nepřípustnosti vznesená Komisí musí být odmítnuta, neboť napadený akt je konečným aktem, skutečným formálním rozhodnutím, které je vykonatelný v souladu s ustanoveními článku 256 ES.
The applicant claims that the objection of inadmissibility raised by the Commission should be rejected since the contested measure amounts to a definitive act, a genuine formal decision which is enforceable in accordance with the provisions of Article 256 EC.
Tento závěr podle ní potvrzuje i samotný napadený akt, v němž je upřesněno, že „v případě nezaplacení v době splatnosti si Komise vyhrazuje […] právo využít veškerých finančních záruk, které byly předem poskytnuty, a případně přistoupit k nucenému výkonu rozhodnutí v souladu s článkem 256 [ES]“.
That conclusion, it argues, is reinforced by the very wording which constitutes the contested measure, in which it is stated that ‘[in] the absence of payment by the date fixed, the Commission … reserves the right to execute any financial guarantee previously provided and, if necessary, to proceed to enforcement in accordance with Article 256 [EC]’.
Podle žalobkyně se totiž jedná o pohrůžku, že bude v případě nezaplacení přistoupeno rovnou k nucenému výkonu rozhodnutí.
That is clearly a threat to proceed directly to enforcement if payment was not made.
Žalobkyně zdůrazňuje, že tento závěr je navíc potvrzen „upomínkou“, která jí byla zaslána doporučeným dopisem s doručenkou ze dne 4. srpna 2004, ačkoli již byla podána projednávaná žaloba, kterou jí Komise znovu vyzvala k zaplacení částky 959 543 835 guinejských franků, přičemž upřesnila, že v případě nezaplacení, „bude všemi právními cestami pokračovat ve vykonávacím řízení vedeném vůči [ní], jehož předmětem je jak dlužná částka, tak její příslušenství“.
The applicant points out that that conclusion is further confirmed by the ‘summons’ sent to it by the registered letter, with acknowledgement of receipt, of 4 August 2004, after the present action had been lodged, in which the Commission once again called upon it to pay the amount of GNF 959 543 835, stating that if payment were not made, ‘it [would] continue the enforcement procedure against [the applicant] by any means offered by the law in regard both to principal and interest’.
Žalobkyně tvrdí, že použitá formulace v napadeném aktu nevyvolává žádné nejasnosti, neboť podle ní hovoří o zahájení úkonů vedoucích k nucenému výkonu rozhodnutí, aniž by bylo třeba přijmout nějaké další konečné akty.
The applicant claims that the form of words used in the contested measure does not give rise to confusion because, in its view, it refers to the initiation of enforcement measures without there being any need to adopt other measures which might be regarded as final.
Toto rozhodnutí tedy má závazné právní účinky.
Consequently, that measure produces binding legal effects.
Žalobkyně má za to, že Komise směšuje „vykonatelnost aktu“ s aktem „nuceného výkonu rozhodnutí“.
The applicant takes the view that the Commission is confusing the ‘enforceability’ of a measure and an ‘enforcement’ measure.
Formulace „Nebudete-li Komisi informovat, bude Komise všemi právními cestami pokračovat ve vykonávacím řízení vedeném vůči Vám, jehož předmětem je jak dlužná částka, tak její příslušenství“, která byla použita v dopise ze dne 4. srpna 2004, tak podle žalobkyně není oznámením budoucího aktu, který bude mít povahu rozhodnutí, a bude tedy vykonatelný, jak uvádí Komise, nýbrž se podle žalobkyně jedná spíše o výzvu k zaplacení, což předpokládá, že již bylo přijato konečné rozhodnutí jak ohledně existence dluhu, tak jeho výše.
Thus, the words ‘[i]f the Commission does not hear from you, it will continue the enforcement procedure against you by any means offered by the law means in regard both to principal and interest’, used in the letter of 4 August 2004, do not announce a future measure in the nature of a decision, that is to say, an enforceable measure, as the Commission contends, but constitute in fact formal notice to pay, which presupposes that a final decision has already been adopted both with regard to the existence of the debt and to its amount. [Reply, paragraph 18]
Pokud jde o akty nebo rozhodnutí, která jsou vypracovávána v několika fázích, zejména během interního řízení, vyplývá z téže judikatury, že jsou v zásadě za napadnutelný akt považována jen ta opatření, která vyjadřují konečné stanovisko Komise na konci tohoto řízení, nikoliv mezitímní opatření, jejichž cílem je příprava konečného rozhodnutí (výše uvedený rozsudek IBM v. Komise, bod 10, a rozsudek Soudu ze dne 7. března 2002, Satellimages TV5 v. Komise, T-95/99, Recueil, s. II-1425, bod 32).
In the case of acts or decisions adopted by a procedure involving several stages, in particular where they are the culmination of an internal procedure, it follows from the same caselaw that, in principle, an act is open to review only if it is a measure definitively laying down the position of the Commission at the conclusion of that procedure, and not a provisional measure intended to pave the way for that final decision (IBM v Commission, paragraph 10, and Case T-95/99 Satellimages TV5 v Commission [2002] ECR II-1425, paragraph 32).
Je tedy třeba ověřit, zda z napadeného aktu vyplývá, že v něm Komise ve vztahu k žalobkyni vyjádřila své konečné stanovisko.
It is therefore necessary to ascertain whether it is clear from the contested measure that the Commission definitively laid down its position in regard to the applicant therein.
Je pravda, že napadený akt je formulován tak, že může vyvolat dojem, že se jedná o konečný akt, zejména tím, že se v něm uvádí, že „[v] případě nezaplacení v době splatnosti, si Komise vyhrazuje […] právo využít veškerých finančních záruk, které byly předem poskytnuty, a případně přistoupit k nucenému výkonu rozhodnutí v souladu s článkem 256 [ES]“.
It is true that the contested measure is drafted in a way which could give the impression that it is a definitive measure by indicating, in particular, that ‘[in] the absence of payment by the date fixed, the Commission … reserves the right to execute any financial guarantee previously provided and, if necessary, to proceed to enforcement in accordance with Article 256 [EC]’.
Rovněž obsah obou upomínek z 2. července a 4. srpna 2004, zaslaných po podání této žaloby, může posílit tento dojem.
Similarly, the content of the two reminders of 2 July 2004 and 4 August 2004, sent after the present action had been lodged, is such as to reinforce that impression.
Sama Komise ostatně na jednání připustila, že standardní vzor oznámení o dluhu, z něhož vycházela při vypracovávání napadeného aktu, používá obrat, který výslovně nevyjadřuje přípravný charakter aktu, aby tak byl dlužník pobízen k uhrazení dlužné částky.
Furthermore, the Commission itself admitted at the hearing that the standard model for debit notes, on the basis of which the contested measure was drawn up, was drafted in such a way that the preparatory nature of the measure did not expressly appear, in order to encourage the debtor to pay the amount due.
Soud tedy konstatuje, že Komise nepoužila ve znění napadeného aktu jasnou a jednoznačnou formulaci.
The Court thus notes that the Commission did not use clear and unambiguous wording when it drafted the contested measure.
Nicméně i přesto, že napadený akt uvádí datum splatnosti a platební podmínky, nezaujímá Komise stanovisko k prostředkům, které hodlá použít k vymožení předmětné částky.
However, notwithstanding the fact that the contested measure sets out a deadline and conditions for payment, the Commission does not adopt a position as to the means which it intends to employ in order to recover the amount at issue.
Z těchto ustanovení vyplývá, že oznámení o dluhu je informací danou dlužníkovi.
It is clear from those provisions that a debit note constitutes information given to the debtor.
46 odst. 2 nařízení pro devátý ERF hovoří v rámci postupu pro vymáhání pohledávek o vykonatelném rozhodnutí, které se od oznámení o dluhu odlišuje a následuje až po něm, je zřejmé, že oznámení o dluhu není vykonatelné.
Since Article 44 and Article 46(2) of the Ninth EDF Regulation mention a distinct enforceable decision subsequent to the debit note in the framework of the recovery procedure, the debit note is clearly not enforceable.
Napadený akt je nutné kvalifikovat jako oznámení o dluhu ve smyslu článku 45 nařízení pro devátý ERF, neboť se v něm uvádí, že: „Komise […] si vyhrazuje právo provést, po předchozím vyrozumění, započtení vzájemných jistých likvidních a splatných pohledávek“.
The contested measure must be regarded as a debit note within the meaning of Article 45 of the Ninth EDF Regulation, because it states that ‘[t]he Commission … reserves the right, after obtaining information, to operate a set off in respect of mutual debts which are certain, of a fixed amount and due’.
Napadený akt proto není opatřením, které by vyjadřovalo konečné stanovisko Komise, nemá závazné právní účinky, jimiž by mohly být dotčeny zájmy žalobkyně, a tudíž nemůže být předmětem žaloby na neplatnost ve smyslu článku 230 ES.
Consequently, the contested measure does not constitute a measure definitively laying down the position of the Commission, does not produce binding legal effects that are capable of affecting the interests of the applicant and, consequently, cannot constitute a measure challengeable by way of an action for annulment under Article 230 EC.
Tato žaloba tedy musí být odmítnuta jako nepřípustná.
Consequently, the present action must be dismissed as being inadmissible.
87 odst. 3 jednacího řádu může Soud rozdělit náklady řízení mezi účastníky nebo rozhodnout, že každý z účastníků řízení ponese své náklady, pokud jsou účastníci řízení současně neúspěšní v jednom nebo více bodech, nebo z výjimečných důvodů.
Pursuant to Article 87(3) of the Rules of Procedure, the Court of First Instance may order that the costs be shared or that each party bear its own costs where each party succeeds on some and fails on other heads or where the circumstances are exceptional.
I když v projednávaném případě žalobkyně neměla ve věci úspěch, měl Soud za to, že Komise každopádně nepoužila ve znění napadeného aktu jasnou a jednoznačnou formulaci.
In this case, although the applicant has been unsuccessful, the Court takes the view that the Commission did not, in any event, use clear and unequivocal language in drafting the contested measure.
S ohledem na tuto okolnost má Soud za to, že spravedlivě posoudí okolnosti projednávaného případu, když rozhodne, že žalobkyně ponese tři pětiny vlastních nákladů řízení a nahradí tři pětiny nákladů řízení vynaložených Komisí.
In the light of that fact, it considers that it will make an equitable assessment of the case in ruling that the applicant is to bear three fifths of its own costs and pay three fifths of the costs incurred by the Commission.