natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Znamená to, že pracují v obchodech a na poštách, v bankách a pojišťovacích společnostech, v hotelích a restauracích, v nemocnicích a školách atd. – tedy prodávají věci nebo zajišťují služby, které lidé potřebují.
In other words, they work in shops and post o ces, banks and insurance companies, hotels and restaurants, hospitals and schools, etc. – either selling things or providing services that people need.
Poučení z historie
Learning the lessons of history
Příběh Evropy, to bohužel nejsou pouze velké úspěchy, na které můžeme být pyšní.
Sadly, the story of Europe is not all about great achievements we can be proud of.
Existuje také mnoho věcí, za které se musíme stydět.
There are also many things to be ashamed of.
Během staletí mezi sebou vedly evropské národy hrozné války.
Down the centuries, European nations fought terrible wars against each other.
Válčilo se zpravidla o moc a majetek, ale také o náboženství.
These wars were usually about power and property, or religion.
Evropští kolonizátoři zabili miliony lidí, kteří žili na ostatních světadílech – buď ve válkách, nebo tím, že s nimi špatně zacházeli, nebo tím, že mezi ně zavlekli evropské choroby.
European colonists killed millions of native people on other continents – by fighting or mistreating them, or by accidentally spreading European diseases among them.
Evropané také odvedli miliony Afričanů do otroctví.
Europeans also took millions of Africans to work as slaves.
Z těchto hrozných provinění jsme se museli poučit.
Lessons had to be learnt from these dreadful wrongdoings.
Evropský obchod s otroky byl zrušen v 19. století.
The European slave trade was abolished in the 1800s.
Kolonie získaly svobodu ve 20. století.
Colonies gained their freedom in the 1900s.
A v Evropě nakonec zavládl mír.
And peace did come to Europe at last.
Chcete-li se dozvědět jak, přečtěte si kapitolu Příběh Evropské unie“.
To nd out how, read the chapter called‘Bringing the family together: the story of the European Union’.
Evropská rodina se však bohužel hodně hádala.
Regrettably, there have been many quarrels in the European family.
Často se hádala o to, kdo bude vládnout uvnitř některé země nebo komu bude patřit určité území.
Often they were about who should rule a country, or which country owned which piece of land.
Někdy chtěli vládci získat více moci tím, že dobyli území svých sousedů, nebo dokázat, že jejich lid je silnější a lepší než jiné národy.
Sometimes a ruler wanted to gain more power by conquering his neighbours, or to prove that his people were stronger and better than other peoples.
Ať už byly důvody jakékoli, stovky let v Evropě probíhaly strašné války.
One way or another, for hundreds of years, there were terrible wars in Europe.
Ve 20. století vypukly v Evropě dvě velké války, do kterých byly postupně zataženy země po celém světě.
In the 20th century, two big wars started on this continent but spread and involved countries all around the world.
Proto je nazýváme světové války.
That is why they are called world wars.
Byly v nich zabity miliony lidí a Evropa po nich zůstala chudá a v troskách.
They killed millions of people and left Europe poor and in ruins.
Můžeme udělat něco pro to, aby se ty to věci již neopakovaly?
Could anything be done to stop these things happening again?
Dokáží si Evropané vůbec spolu sednout a bavit se o problémech místo toho, aby spolu válčili?
Would Europeans ever learn to sit down together and discuss things instead of fighting?
Odpověď zní: ano.
The answer is‘yes’. ‘yes’.
Je to téma naší další kapitoly, ve které se seznámíme s příběhem Evropské unie.
That’s the story of our next chapter: the story of the European Union.
My Evropané patříme do různých zemí, ve kterých se hovoří různými jazyky a ve kterých jsou různé tradice, zvyky a názory.
We Europeans belong to many di erent countries, with di erent languages, traditions, customs and beliefs.
Z mnoha důvodů však patříme k sobě a jsme jedna velká rodina.
Yet we belong together, like a big family, for all sorts of reasons.
Zde jsou některé důvody:
Here are some of them.
> Žijeme na tomto světadílu společně již tisíce let. > Naše jazyky jsou si často podobné. > Mnoho lidí v některé zemi je potomky lidí z jiné země. > Naše tradice, zvyky a svátky mají často stejný původ. > Sdílíme a obdivujeme krásnou hudbu a umění a mnoho her a příběhů, které nám během staletí zanechali lidé z celé Evropy. > Téměř každý člověk v Evropě si myslí, že je správné být poctivý, chovat se dobře k sousedům, mít právo na vlastní názor, respektovat ostatní a starat se o lidi v nesnázích. > Máme rádi to, co odlišuje naši zem nebo region od ostatních, ale máme rádi i to, co máme společné s ostatními Evropany. 29
> We have shared this continent for thousands of years. > Our languages are often related to one another. > Many people in every country are descended from people from other countries. > Our traditions, customs and festivals often have the same origins. > We share and enjoy the beautiful music and art, and the many plays and stories, that people from all over Europe have given us, down the centuries. > Almost everyone in Europe believes in things like fair play, neighbourliness, freedom to have your own opinions, respect for each other and caring for people in need. > So we enjoy what’s di erent and special about our own country and region, but we also enjoy what we have in common as Europeans. 29
Druhá světová válka skončila v roce 1945.
The Second World War ended in 1945.
Byla dobou hrozného ničení a zabíjení a začala právě v Evropě.
It had been a time of terrible destruction and killing, and it had started in Europe.
Co mohli nejvyšší představitelé evropských zemí udělat proto, aby se už nikdy nic takového nestalo?
How could the leaders of European countries stop such dreadful things from ever happening again?
Potřebovali opravdu dobrý plán, který dosud nikdy předtím nikdo nevymyslel.
They needed a really good plan that had never been tried before.
Úplně nová myšlenka
A brand new idea
Jeden Francouz jménem Jean Monnet o tom usilovně přemýšlel.
A Frenchman called Jean Monnet thought hard about this.
Uvědomil si, že státy potřebují k válce dvě suroviny: železo pro výrobu oceli (aby mohly vyrábět tanky, pušky, bomby a tak dále) a uhlí k zajištění energie pro továrny a železnice.
He realised that there were two things a country needed before it could make war: iron for producing steel (to make tanks, guns, bombs and so on) and coal to provide the energy for factories and railways.
Evropa měla velké množství uhlí a oceli, proto evropské země mohly snadno vyrábět zbraně a jít do války.
Europe had plenty of coal and steel: that’s why European countries had easily been able to make weapons and go to war.
Jean Monnet přišel s velice odvážnou, novou myšlenkou.
So Jean Monnet came up with a very daring new idea.
Spočívala v tom, že vlády Francie a Německa – a snad i jiných evropských zemí – už nebudou řídit svůj vlastní uhelný a ocelářský průmysl.
His idea was that the governments of France and Germany – and perhaps of other European countries too – should no longer run their own coal and steel industries.
Místo toho budou tato průmyslová odvětví řízena lidmi ze všech zemí, které se do tohoto projektu zapojí. Tito lidé si sednou ke stolu a budou jednat a rozhodovat o všech věcech společně. Potom nebude možné, aby mezi nimi vypukla válka!
Instead, these industries should be organised by people from all the countries involved, and they would sit around a table and discuss and decide things together.
Jean Monnet cítil, že jeho plán by se mohl uskutečnit jen tehdy, pokud by ho přijali nejvyšší představitelé evropských států.
Jean Monnet felt that his plan really would work if only European leaders were willing to try it.
Proto se s ním svěřil svému příteli Robertu Schumanovi, který byl ministrem francouzské vlády.
He spoke about it to his friend Robert Schuman, who was a minister in the French government.
Robert Schuman byl touto myšlenkou nadšen a informoval o ní v důležitém projevu dne 9. května 1950.
Robert Schuman thought it was a brilliant idea and he announced it in an important speech on 9 May 1950.
Jeho projev nepřesvědčil pouze francouzské a německé představitele, ale také představitele Belgie, Itálie, Lucemburska a Nizozemska.
The speech convinced not only the French and German leaders but also the leaders of Belgium, Italy, Luxembourg and the Netherlands.
Ti všichni se rozhodli sdružit uhelný a ocelářský průmysl a vytvořit klub, který nazvali Evropské společenství uhlí a oceli (ESUO).
They all decided to put their coal and steel industries together and to form a club they called the European Coal and Steel Community (ECSC).
Toto společenství mělo pracovat pro mírové účely a pomoci znovu vybudovat Evropu z rozvalin války.
It would work for peaceful purposes and help rebuild Europe from the ruins of war.
ESUO bylo založeno v roce 1951.
The ECSC was set up in 1951.
Společný trh
The common market
Těchto šest zemí pokračovalo ve spolupráci tak úspěšně, že se brzy dohodlo vytvořit jiný klub, nazvaný Evropské hospodářské společenství (EHS).
The six countries got on so well working together that they soon decided to start another club, called the European Economic Community (EEC).
To bylo založeno v roce 1957.
It was set up in 1957.
Slovo„hospodářský“ souvisí se slovem hospodářství – to znamená, že se jedná o peníze, podnikání, práci a obchod.
‘Economic’ means ‘to do with the economy’– in other words, to do with money, business, jobs and trade.
Nuda na hranicích… Fronty jako tato bývaly součástí normálního života v Evropě.
Bored at the border…Queues like this used to be part of normal life in Europe.
Jednou z hlavních myšlenek bylo to, že země EHS budou mít„společný trh“, aby se usnadnil vzájemný obchod.
One of the main ideas was that the EEC countries would share a‘common market’, to make it easier to trade together.
Do té doby musely kamióny a vlaky a říční čluny přepravující zboží z jedné země do druhé vždycky zastavit na hranicích, musely se zkontrolovat doklady a musely se zaplatit poplatky, takzvaná„cla“.
Until then, lorries and trains and barges carrying goods from one country to another always had to stop at the border, and papers had to be checked and money called‘customs duties’had to be paid.
To zboží ze zahraničí nejen zdržovalo, ale i zdražovalo.
This held things up and made goods from abroad more expensive.
Účelem společného trhu bylo odstranit všechny tyto hraniční kontroly, zpoždění a cla a umožnit zemím vzájemně obchodovat, jako by tvořily jednu velkou zemi.
The point of having a common market was to get rid of all those border checks and delays and customs duties, and to allow countries to trade with one another just as if they were all one single country.
Druhá světová válka vytvořila v Evropě velice obtížné podmínky pro výrobu potravin nebo pro jejich dovoz z jiných světadílů.
The Second World War had made it very di cult for Europe to produce food or to import it from other continents.
Dokonce ještě počátkem 50. let 20. století byl v Evropě nedostatek potravin.
Europe was short of food even in the early 1950s.
Proto se EHS rozhodlo vytvořit systém plateb pro své zemědělce, aby mohli vyrábět více potravin a aby měli jistotu, že jim zemědělství poskytne dostatečný výdělek pro slušný život.
So the EEC decided on an arrangement for paying its farmers to produce more food, and to make sure that they could earn a decent living from the land.
Tento systém byl nazván„společná zemědělská politika“ (SZP).
This arrangement was called the‘common agricultural policy’(or CAP).
Systém fungoval dobře.
It worked well.
Dokonce tak dobře, že zemědělci začali vyrábět nadbytek potravin a systém se musel změnit!
So well, in fact, that farmers ended up producing too much food and the arrangement had to be changed!
V současnosti jsou ze systému SZP vypláceny příspěvky zemědělcům také proto, aby pečovali o krajinu.
Nowadays, the CAP also pays farmers to look after the countryside.
Od EHS k Evropské unii
From EEC to European Union
Společný trh začal lidem v EHS brzy usnadňovat život.
The common market was soon making life easier for people in the EEC.
Mohli utrácet víc peněz, měli více jídla a v obchodech se objevilo více druhů zboží.
They had more money to spend, more food to eat and more varied things in their shops.
Ostatní sousední země to viděly a v 60. letech 20. století některé z nich požádaly, zda by mohly do tohoto klubu přistoupit.
Other neighbouring countries saw this and, in the 1960s, some of them began asking whether they too could join the club.
Po letech diskusí přistoupily v roce 1973 Spojené království, Dánsko a Irsko.
After years of discussions, the United Kingdom, Denmark and Ireland joined in 1973.
V roce 1981 následovalo Řecko, v roce 1986 Portugalsko a Španělsko a v roce 1995 Rakousko, Finsko a Švédsko.
It was the turn of Greece in 1981, followed by Portugal and Spain in 1986, and Austria, Finland and Sweden in 1995.
Takže klub měl už 15 členů.
So now the club had 15 members.
Ke konci roku 1992 dokončil vytváření„jednotného trhu“ (jak se mu začalo říkat) a kromě toho udělal mnoho jiných věcí.
By the end of 1992 it had finished building the‘single market’(as it became known), and it was doing a lot more besides.
Země EHS například spolupracovaly na ochraně životního prostředí a na stavbě lepších silnic a železnic napříč Evropou.
For example, EEC countries were working together to protect the environment and to build better roads and railways right across Europe.
Bohatší země pomáhaly chudším se stavbou silnic a při jiných důležitých projektech.
Richer countries helped poorer ones with their road building and other important projects.
Pro usnadnění života cestujícím odstranila většina zemí EHS pasové kontroly na svých vnitřních hranicích.
To make life easier for travellers, most EEC countries had got rid of passport checks at the borders between them.
Osoba žijící v jedné členské zemi se mohla volně pohybovat a pracovat v jiné členské zemi.
A person living in one member country was free to go and live and nd work in any other member country.
Vlády projednávaly také další nové myšlenky – například to, jak si policisté z jedné členské země mohou pomáhat dopadnout zločince, pašeráky drog a teroristy.
The governments were discussing other new ideas too – for example, how policemen from di erent countries could help one another catch criminals, drug smugglers and terrorists.
Klub se v krátké době tak změnil a tak sjednotil, že bylo v roce 1992 rozhodnuto změnit jeho název na„Evropskou unii“ (EU).
In short, the club was so di erent and so much more united that, in 1992, it decided to change its name to the‘European Union’(EU). (EU).
Ochrana životního prostředí znamená také snížení znečištění atmosféry – například využitím větrné energie pro výrobu elektřiny.
Protecting the environment includes reducing air pollution – for example, using wind energy to make electricity.
Policista a jeho pes kontrolují, zda v kufru nejsou drogy.
A policeman and his dog check luggage for drugs.
Sbližování rodiny
Bringing the family together
Mezitím se za hranicemi EU odehrávaly napínavé věci.
Meanwhile, exciting things were happening beyond the EU’s borders.
Východní a západní část Evropy byly mnoho let oddělené.
For many years, the eastern and western parts of Europe had been kept apart.
Nebyly ve válečném stavu, avšak jejich představitelé se nedokázali shodnout.
They weren’t at war, but their leaders disagreed strongly.
Vládci východní části prosazovali systém vlády, který se nazýval„komunismus“ a který neposkytoval lidem mnoho svobody.
The rulers of the eastern part believed in a system of government called ‘Communism’ which did not allow people much freedom.
Kvůli způsobu, jakým se v nich vládlo, byly tyto země v porovnání se západní Evropou chudé.
Because of the way they were governed, those countries were poor compared to western Europe.
Rozdělení mezi Východem a Západem bylo tak silné, že bylo často popisováno jako„železná opona“.
The division between east and west was so strong it was often described as an‘iron curtain’.
Hranice byly na mnoha místech vyznačeny vysokými ploty nebo zdí, jako ta, která probíhala přes Berlín a dělila Německo na dvě části.
In many places the border was marked by tall fences or a high wall, like the one that ran through the city of Berlin and split Germany in two.
Povolení k překročení této hranice bylo velice obtížné dostat.
It was very dicult to get permission to cross this border.
V roce 1989 konečně toto rozdělení skončilo.
Finally, in 1989, the division and disagreement ended.
Berlínská zeď byla zbořena a„železná opona“ přestala existovat.
The Berlin Wall was knocked down and the‘iron curtain’ceased to exist.
Brzy došlo ke sjednocení Německa.
Soon, Germany was reunited.
Lidé ze střední a východní části Evropy si sami zvolili vlády, které zrušily starý, přísný komunistický systém.
The peoples of the central and eastern parts of Europe chose for themselves new governments that got rid of the old, strict Communist system.
1989: pád Berlínské zdi.
1989: demolishing the Berlin Wall.
Země, které získaly svobodu, se začaly ptát, zda by mohly přistoupit k Evropské unii, a brzy se vytvořila fronta„kandidátů“ čekajících na to, až se stanou členy EU.
The countries that had gained freedom began asking whether they could join the European Union, and soon there was quite a queue of ‘candidate’ countries waiting to become EU members.
Dříve než může země přistoupit k Evropské unii, musí dobře fungovat její hospodářství.
Before a country can join the European Union, its economy has to be working well.
Také musí být demokratická – jinými slovy lidé musejí mít možnost svobodně si zvolit, kdo jim bude vládnout.
It also has to be democratic – in other words, its people must be free to choose who they want to govern them.
A musí respektovat lidská práva.
And it must respect human rights.
Mezi lidská práva patří i právo říct to, co si myslíte, právo nebýt uvězněn bez řádného soudního procesu, právo nebýt týrán a mnoho jiných důležitých práv.
Human rights include the right to say what you think, the right not to be put in prison without a fair trial, the right not to be tortured, and many other important rights as well.
Bývalé komunistické země na všech těchto věcech tvrdě pracovaly a po několika letech bylo osm z nich připraveno. Byly to tyto země: Česká republika, Estonsko, Litva, Lotyšsko, Maďarsko, Polsko, Slovensko a Slovinsko.
The former Communist countries worked hard at all these things and, after a few years, eight of them were ready: the Czech Republic, Estonia, Hungary, Latvia, Lithuania, Poland, Slovakia and Slovenia.
Tyto státy se spolu se dvěma středomořskými ostrovy, Kyprem a Maltou, k EU připojily dne 1. května 2004.
They joined the EU on 1 May 2004, along with two Mediterranean islands – Cyprus and Malta.
Dne 1. ledna 2007 byly ke vstupu připraveny další dvě bývalé komunistické země a do Unie vstoupilo Bulharsko a Rumunsko.
On 1 January 2007, two more former Communist countries were ready and Bulgaria and Romania joined the group.
Nikdy předtím nepřistoupilo k EU tolik zemí za tak krátkou dobu.
Never before have so many countries joined the EU in such a short time.
Šlo o skutečné„rodinné shledání“, které konečně sjednotilo východní, střední a západní část Evropy.
This is a real‘family reunion’, bringing together the eastern, central and western parts of Europe.
Státní vlajky 27 členských států EU.
The ¡ags of the 27 members of the EU.
EU se snaží zlepšit náš život v různých oblastech.
The EU tries to make life better in all sorts of ways.
Zde jsou uvedeny některé z nich.
Here are some of them.
Změny klimatu a životní prostředí
Climate change and the environment ys ar
Životní prostředí patří všem, proto všechny země musí spolupracovat při jeho ochraně.
The environment belongs to everyone, so countries have to work together to protect it.
EU vydala předpisy o zastavení znečišťování a o ochraně přírody, například volně žijících ptáků.
The EU has rules about stopping pollution and about protecting (for example) wild birds.
Tyto předpisy platí ve všech zemích EU a jejich vlády musí zajistit, aby se dodržovaly.
These rules apply in all EU countries and their governments have to make sure they are obeyed.
Znečištění se nezastavuje na hranicích, evropské státy proto spolupracují při ochraně životního prostředí.
Pollution crosses borders, so European countries work together to protect the environment.
Změny klimatu – známé také jako globální oteplování – jsou dalším problémem, které země nedokáží vyřešit samy.
Climate change – also known as global warming – is another problem that countries cannot tackle alone.
Země EU se proto dohodly, že budou společně usilovat o snižování emisí, které produkují a které poškozují atmosféru a způsobují globální oteplování.
EU countries have therefore agreed to work together to lower the amount of emissions they produce that harm the atmosphere and cause global warming.
EU se také snaží ovlivňovat ostatní země, aby dělaly totéž.
The EU is also trying to in± uence other countries to do the same.
Euro se používá v mnoha zemích EU.
The euro is used in many EU countries.
V minulosti měla každá evropská země své vlastní peníze, svou měnu.
In years gone by, each country in Europe had its own kind of money, or‘currency’.
Nyní existuje jedna jediná měna, euro, kterou mohou zavést všechny členské země EU, pokud chtějí.
Now there is one single currency, the euro, which all EU countries can share if they wish.
Používání stejné měny usnadňuje podnikání, cestování a nakupování na celém území EU, protože není nutné měnit si jednu měnu za druhou.
Having one currency makes it easier to do business and to travel and shop all over the EU without having to change from one currency to another.
Zavedení eura si vyžádalo devět let tvrdé práce a pečlivého plánování.
It took nine years of hard work and careful planning to introduce the euro.
Bankovky a mince se dostaly do oběhu v roce 2002.
The notes and coins came into use in 2002.
V současné době používají euro namísto starých měn více než dvě třetiny občanů EU.
Today, more than two thirds of the EU’s citizens are using the euro instead of the old currencies.
Porovnáte-li mince eura, uvidíte, že na jedné straně je obrázek symbolizující zemi, ve které byla mince vydána.
If you compare euro coins you will see that on one side there is a design representing the country it was made in.
Druhá strana je pro všechny země stejná.
The other side is the same for all the countries.
Studenti z různých zemí studují společně, za podpory EU.
Students from di§ erent countries study together, with help from the EU.
Je velice důležité dát lidem možnost naučit se novému povolání.
Training people to do new jobs is very important.
Je důležité, aby lidé měli práci, která je baví a kterou umí dobře.
It’s important for people to have jobs that they enjoy and are good at.
Část peněz, které si vydělají, se musí věnovat na provoz nemocnic a škol a také na péči o staré lidi.
Some of the money they earn goes to pay for hospitals and schools, and to look after old people.
Proto se EU ze všech sil snaží vytvářet nové a lepší pracovní příležitosti pro každého, kdo může pracovat.
That’s why the EU is doing all it can to create new and better jobs for everyone who can work.
Pomáhá lidem zakládat nové podniky a poskytuje peníze na zaškolení lidí pro výkon nového povolání.
It helps people to set up new businesses, and provides money to train people to do new kinds of work.
EU přispívá penězi na výstavbu nových silnic.
The EU helps pay for new roads.
Život v Evropě není pro každého stejně snadný.
Life is not easy for everyone everywhere in Europe.
Někde není dost práce, protože byly zavřeny doly nebo továrny.
In some places there are not enough jobs for people, because mines or factories have closed down.
V některých oblastech je problém provozovat zemědělství, protože tam není vhodné podnebí, jinde se obtížně obchoduje, protože tam nejsou silnice a železnice.
In some areas, farming is hard because of the climate, or trade is di cult because there are not enough roads and railways.
EU řeší tyto problémy tím, že vybírá peníze od všech svých členských zemí a používá je pro pomoc oblastem, které mají problémy.
The EU tackles these problems by collecting money from all its member countries and using it to help regions that are in di culty.