natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Sankce založená na jediném kritériu objemu válců by totiž byla nepřiměřená ve vztahu k závažnosti protiprávního jednání, zvláště je-li spojena s jinou vysokou sankcí ukládanou jako následek stejného přestupku.
A penalty based on the sole criterion of cubic capacity could be disproportionate to the gravity of the infringement, in particular where it is associated with another heavy penalty, imposed in respect of the same infringement.
Totéž platí o sankci, která může dosáhnout násobku poplatků, o které se jedná, například jejich desetinásobku.“ Je třeba nezapomínat na to, že jen zřídka Soudní dvůr připustil nějakou formu objektivní odpovědnosti v represivní oblasti.
The same could be true of a penalty amounting to a multiple of the charges at issue, for example 10 times such charges.’
V těchto případech judikatura vyžadovala, aby vnitrostátní právní řád splňoval zásady efektivity, rovnocennosti a proporcionality.
It must be recalled that the Court has only very rarely allowed any form of strict liability in the field of penalties.
Též rozsudky ze dne 21. září 1989, Komise v. Řecko (68/88, Recueil, s. 2965, bod 24); ze dne 10. července 1990, Hansen (C-326/88, Recueil, s. I-2911, bod 17), a ze dne 27. února 1997, Ebony Maritime a Loten Navigation (C-177/95, Recueil, s. I-1111, bod 35).
In those cases, the Court stipulated that national law must respect the principles of effectiveness, equivalence and proportionality.
Navrhuji nicméně Soudnímu dvoru, aby svěřil rozhodnutí o této věci Landesgericht Bozen.
However, I propose that the Court should leave the decision on that matter to the Landesgericht Bozen.
Automatismus zkoumané sankce je třeba zvážit v kontextu italského systému správního trestání jako celku.
The automatic nature of the penalty concerned must be analysed in the context of the Italian system of administrative penalties as a whole.
Pouze pokud by se potvrdila absence korigujících okolností při posuzování míry zavinění pachatele, došlo by k porušení práva Společenství.
Only if it is established that no corrective criteria are taken into account when determining the degree of culpability of the infringer will there be a contravention of Community law.
K provedení systémové analýzy specifického odvětví italského právního řádu se předkládající soud nachází ve vhodnějším postavení než Soudní dvůr.
The referring court is in a better position than the Court of Justice to conduct a systematic appraisal of a specific field of Italian law.
Alternativa, kterou navrhuji předložit Landesgericht Bozen, je jednoduchá: pokud ve vnitrostátním právním řádu sankce předpokládané nařízením s mocí zákona č. 61/2000 nepřipouštějí žádné odstupňování, došlo k porušení zásady proporcionality, která je součástí práva Společenství.
The solution which I suggest be provided to the Landesgericht Bozen is simple: if, under national law, there is no provision for any adjustment of the penalties set out in Legislative Decree 61/2000, there is an infringement of the Community principle of proportionality.
C – Administrativní povinnosti vyplývající z nařízení s mocí zákona č.
C — The administrative obligations under Legislative Decree 61/2000 in the light of Directive 76/207
Případ se týkal zaměstnankyně na částečný pracovní úvazek, jejíž mzda byla výrazně nižší než mzda jejích mužských kolegů.
That case concerned a parttime female worker whose pay was substantially lower than that of her male colleagues.
Žalovaná tvrdila, že mzdová diskrepance nesměřovala k zavedení odlišného režimu pro muže a ženy, nýbrž k přizpůsobení mezd zvláštnostem zaměstnanců na plný úvazek na jedné straně a na částečný úvazek na druhé straně.
The defendant claimed that the difference in pay was not aimed at creating a distinct regime for men and women but rather at adjusting the wages to the specific characteristics of fulltime employees on the one hand and parttime employees on the other.
V rozsudku se uvádí, že takové odlišné zacházení je slučitelné se zásadou zákazu diskriminace na základě pohlaví ve mzdové oblasti (článek 141 ES), pokud je objektivně odůvodněné 47, ovšem s tím upřesněním, že pokud je počet žen, které vykonávají činnosti na plný úvazek, výrazně nižší než počet mužů, dochází k protiprávní diskriminaci 48.
The Court held that such a difference in treatment was compatible with the principle of nondiscrimination on grounds of sex with regard to pay (Article 141 EC) provided that it was objectively justified, 47 but pointed out that if the number of women who carried on fulltime work was significantly lower than the number of men, there would be unlawful discrimination. 48
Nakonec je třeba prověřit, zda došlo k porušení směrnice 76/207.
Finally, it is necessary to ascertain whether there has been an infringement of Directive 76/207.
Již jsem uvedl, že mezi touto směrnicí a směrnicí 97/81 neplatí vztah speciality, což umožňuje společný výklad obou předpisů.
I have already pointed out that there is no relationship of general rule to special rule between that directive and Directive 97/81, which means that the two provisions may be interpreted jointly.
Vzhledem k tomu, že byla zjištěna neslučitelnost sporných opatření se směrnicí 97/81, zdá se nadbytečné pouštět se do problémů, které nařízení s mocí zákona č. 61/2000 vyvolává ve vztahu k diskriminaci na základě pohlaví.
Having established that the contested measures are incompatible with Directive 97/81, in my view, it is unnecessary to analyse the difficulties posed by Legislative Decree 61/2000 with regard to discrimination on grounds of sex.
Přesto se domnívám, že návrh týkající se tohoto bodu pomůže vnitrostátnímu soudu přijmout správné rozhodnutí.
However, I feel that some guidance in that connection will help the national court to adopt the correct decision.
Přestože se italská vláda ve svém vyjádření nezmínila o problémech, které vyvolává ve vnitrostátním právním řádu směrnice 76/207, Komise se k tomu vyjádřila, když uvedla, že ustanovení této směrnice se na tento spor nevztahují.
Although the Italian Government does not refer in its written observations to the conflict between Directive 76/207 and national law, the Commission has made assertions in that connection, to the effect that the provisions of that directive are not applicable to the present proceedings.
Test rovnosti zavedený v rozsudku Jenkins vyžaduje faktické zkoumání, které Soudní dvůr nemůže vždy uskutečnit.
The equality test introduced in Jenkins calls for a factual analysis which the Court is not always able to carry out.
Z tohoto důvodu upřesnil, že hodnocení údajů k prokázání diskriminace mezi muži a ženami přísluší vnitrostátnímu soudu, který musí vzít v úvahu různé prvky, jako jsou
Accordingly, the Court stated that it is for the national court to evaluate the facts in order to determine whether there is discrimination between men and women, having regard to a number of factors, such as statistics drawn up by the
47 — Rozsudek Jenkins, citovaný v poznámce pod čarou 46, body 11 a 12.
47 — Judgment in Jenkins, cited in footnote 46, paragraphs 11 and 12.
V již zmiňovaném stanovisku ve věci Ursula Voß, body 32 až 38, podrobně vysvětluji vývoj judikatury ohledně nepřímé diskriminace na základě pohlaví.
In the opinion in Voß, points 32 to 38, I discussed in detail the development in caselaw of the principle of indirect discrimination based on sex.
46 — Rozsudek ze dne 31. března 1981, Jenkins (96/80, Recueil, s. 911).
48 — Judgment in Jenkins, paragraphs 13 and 14.
MICHAELER A DALŠÍ statistiky zpracované vnitrostátními úřady práce nebo jiné rovnocenné informace 49.
MICHAELER AND OTHERS appropriate and necessary and can be justified by objective factors unrelated to sex.’ 52 national employment authority or other equivalent data. 49
2 odst. 2 směrnice 97/80 se vztahuje na případy diskriminace zakázané směrnicí 76/207, musí se judikatura Jenkins uplatnit i v projednávaném případě.
Since Article 2(2) of Directive 97/80 governs discriminatory situations prohibited by Directive 76/207, the Jenkins caselaw must apply to the present case.
v rámci článku 141 ES, jehož požadavek rovnosti ve mzdové oblasti má vlastní specifika.
Article 141 EC, whose provisions on equal pay have their own special characteristics.
Shrneme-li to, je v současné době nepřímá diskriminace na základě pohlaví zakázána stejně tak jako diskriminace přímá.
In short, indirect discrimination on grounds of sex is currently prohibited to the same extent as direct discrimination.
2 odst. 2 směrnice Rady 97/80/ES ze dne 15. prosince 1997 o důkazním břemenu v případech diskriminace na základě pohlaví 51, která vyjadřuje jako pravidlo to, co judikatura zavedla v rozsudku Jenkins:
A particularly revealing example is Article 2(2) of Council Directive 97/80/EC of 15 December 1997 on the burden of proof in cases of discrimination based on sex, 51 which contains an expression of the Jenkins case-law:
„Pro účely zásady rovného zacházení […] dochází k nepřímé diskriminaci tam, kde zdánlivě neutrální ustanovení, kritérium nebo zvyklost znevýhodňují podstatně větší podíl osob jednoho pohlaví, ledaže takové opatření, kritérium nebo zvyklost jsou odpovídající a nezbytné a mohou být odůvodněny
‘For purposes of the principle of equal treatment … indirect discrimination shall exist where an apparently neutral provision, criterion or practice disadvantages a substantially higher proportion of the members of one sex unless that provision, criterion or practice is
Za této situace zbývá jen odkázat na analýzu, kterou jsem ohledně italských norem provedl dříve.
In those circumstances, it is merely necessary to refer to the analysis of the Italian provisions I carried out above.
Na základě tohoto hodnocení vyzývám Soudní dvůr, aby uznal, že zavedení opatření, která kladou překážky podpoře uzavírání pracovních smluv na částečný úvazek, může současně omezit přístup k zaměstnání.
Following that assessment, I suggest that the Court should hold that the introduction of measures which impede the promotion of parttime work are liable to restrict access to employment.
Z důvodů vyložených v bodech 36 až 60 tohoto stanoviska odrazují zkoumaná vnitrostátní opatření od uzavírání pracovních smluv na částečný úvazek.
For the reasons set out in paragraphs 36 to 60 of this Opinion, the disputed national measures discourage the recruitment of parttime workers.
S tímto poznatkem přísluší Landesgericht Bozen, aby určil, zda skutkové okolnosti potvrzují diskriminaci na základě pohlaví.
Having made that statement of the law, it is for the Landesgericht Bozen to determine whether the facts constitute evidence of discrimination on grounds of sex.
Jestliže výsledek tohoto hodnocení prokáže, že opatření dopadá na podstatně větší podíl žen než mužů, je třeba konstatovat porušení směrnice 76/207, konkrétně jejího článku 3.
If the result of that assessment shows that the measure affects a significantly higher percentage of women than men, the national court must find that there is an infringement of Directive 76/207, specifically Article 3 thereof.
49 — K použití statistických kritérií v judikatuře Soudního dvora, Nielsen, R., European Labour Law, DJØF Publishing, Kodaň, 2000, s. 217–220.
49 — On the use of statistical criteria in the caselaw of the Court, see Nielsen, R., European Labour Law, DJØF Publishing, Copenhagen, 2000, pp. 217 to 220.
50 — Judikatura Jenkins byla potvrzena nedlouho poté rozsudkem ze dne 13. května 1986, Bilka-Kaufhaus (170/84, Recueil, s. 1607, bod 29).
50 — The Court upheld the Jenkins caselaw shortly afterwards in the judgment in Case 170/84 Bilka [1986] ECR 1607, paragraph 29.
52 — Směrnice 2006/54/ES upřesnila tento koncept, když zakázala nepřímou diskriminaci, kterou se rozumí, „pokud by v důsledku zdánlivě neutrálního ustanovení, kritéria nebo zvyklosti byly znevýhodněny osoby jednoho pohlaví v porovnání s osobami druhého pohlaví, ledaže takové ustanovení, kritérium nebo zvyklost jsou objektivně odůvodněny legitimním cílem a prostředky k dosažení uvedeného cíle jsou přiměřené a nezbytné“.
52 — That concept was refined in Directive 2006/54, which defines indirect discrimination as occurring ‘where an apparently neutral provision, criterion or practice would put persons of one sex at a particular disadvantage compared with persons of the other sex, unless that provision, criterion or practice is objectively justified by a legitimate aim, and the means of achieving that aim are appropriate and necessary’.
Z nového znění vyplývá, že kvantitativní faktor, dotčení vyššího počtu žen než mužů, přestává být určujícím prvkem a stojí vedle ostatních indicií.
It is clear from the wording of the new provision that the quantitative factor — that is, that the discrimination must affect a greater number of women than men — is no longer decisive and must be taken in conjunction with other criteria.
S ohledem na výše uvedené navrhuji Soudnímu dvoru, aby na předběžnou otázku Landesgericht Bozen odpověděl následovně:
In the light of the foregoing considerations, I propose that the Court should reply to the question referred by the Landesgericht Bozen, declaring that:
„Ustanovení 4 a 5 Rámcové dohody o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, která je přílohou směrnice 97/81/ES ze dne 15. prosince 1997, musí být vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která vyžaduje zaslání kopie všech uzavřených smluv na částečný pracovní úvazek do 30 dnů od jejich podpisu správnímu orgánu.
Clauses 4 and 5 of the Framework Agreement on parttime work concluded by UNICE, CEEP and the ETUC, annexed to Council Directive 97/81/EC of 15 December 1997, must be interpreted as meaning that they preclude national legislation requiring that a copy of all parttime contracts be sent to the administrative authorities within 30 days of their conclusion.
Článek 3 směrnice Rady 76/207/EHS ze dne 9. února 1976 o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání a o pracovní podmínky, musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která vyžaduje zaslání kopie všech uzavřených smluv na částečný pracovní úvazek do 30 dnů od jejich podpisu správnímu orgánu, pokud se prokáže, že opatření dopadá na podstatně větší podíl žen než mužů.
Article 3 of Council Directive 76/207/EEC of 9 February 1976 on the implementation of the principle of equal treatment for men and women as regards access to employment, vocational training and promotion, and working conditions must be interpreted as meaning that it precludes national legislation requiring that a copy of all parttime contracts be sent to the administrative authorities within 30 days of their conclusion, where it is demonstrated that the measure affects a significantly higher percentage of women than men.
Vnitrostátnímu soudnímu orgánu přísluší, aby určil, zda skutkové okolnosti prokazují diskriminaci na základě pohlaví.“
It is for the national court to determine whether the facts constitute evidence of discrimination on grounds of sex.
Ve spojených věcech C-55/07 a C-56/07, jejichž předmětem jsou žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podané rozhodnutími Landesgericht Bozen (Itálie), ze dne 22. listopadu 2006, došlými Soudnímu dvoru dne 1. února 2007, v řízeních
REFERENCES for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Landesgericht Bozen (Italy), made by decisions of 22 November 2006, received at the Court of Justice on 1 February 2007, in the proceedings
2008 – SPOJENÉ VĚCI C-55/07 a C-56/07
2008 — JOINED CASES C-55/07 AND C-56/07
SOUDNÍ DVŮR (třetí senát), ve složení A. Rosas, předseda senátu, J. N. Cunha Rodrigues, A. Ó Caoimh, P. Lindh (zpravodaj) a A. Arabadžev, soudci, generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, s přihlédnutím k písemné části řízení, s ohledem na vyjádření předložená:
THE COURT (Third Chamber), composed of A. Rosas, President of the Chamber, J.N. Cunha Rodrigues, A. Ó Caoimh, P. Lindh (Rapporteur) and A. Arabadjiev, Judges,
– za Komisi Evropských společenství M. van Beekem a I. Kaufmann-Bühler, jako zmocněnci, po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 24. ledna 2008,
— the Commission of the European Communities, by M. van Beek and I. Kaufmann-Bühler, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 24 January 2008,
Žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce se týkají výkladu směrnice Rady 97/81/ES ze dne 15. prosince 1997 o Rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. 1998, L 14, s. 9; Zvl. vyd. 05/03, s.
The references for a preliminary ruling relate to the interpretation of Council Directive 97/81/EC of 15 December 1997 concerning the Framework Agreement on parttime work concluded by UNICE, CEEP and the ETUC (OJ 1998 L 14, p.
Tyto žádosti byly předloženy v rámci sporů mezi společností Subito GmbH (dále jen „Subito“) a jejími zákonnými zástupci, O. Michaelerem a R. Volgger, na jedné straně a Amt für sozialen Arbeitsschutz, dříve Arbeitsinspektorat der Autonomen Provinz Bozen, a Autonome Provinz Bozen na straně druhé ohledně porušení vnitrostátní právní úpravy, která stanoví povinnost oznamovat smlouvy o částečném pracovním úvazku.
Those references were made in proceedings in which the parties are Subito GmbH (‘Subito’) and their legal representatives, Mr Michaeler and Ms Volgger, and the Amt für sozialen Arbeitsschutz (Labour Protection Office), formerly Arbeitsinspektorat der Autonomen Provinz Bozen, and the Autonome Provinz Bozen (Autonomous Province of Bolzano), and which relate to a contravention of the national legislation which imposes an obligation to give notice of parttime employment contracts.
Cílem směrnice 97/81 je provedení Rámcové dohody o částečném pracovním úvazku uzavřené dne 6. června 1997 mezi obecnými mezioborovými organizacemi, a sice Evropskou unií konfederací průmyslu a zaměstnavatelů (UNICE), Evropským střediskem veřejných podniků (CEEP) a Evropskou konfederací odborových svazů (EKOS), která je obsažena v příloze této směrnice (dále jen „rámcová dohoda“).
The objective of Directive 97/81 is to implement the framework agreement on parttime work concluded on 6 June 1997 by the general crossindustry organisations, the Union of Industrial and Employers’ Confederations of Europe (UNICE), the European Centre of Enterprises with Public Participation (CEEP) and the European Trade Union Confederation (ETUC), annexed to that directive (the ‘framework agreement’).
První a druhý pododstavec preambule rámcové dohody stanoví:
The first and second paragraphs of the preamble to the framework agreement state:
„Tato rámcová dohoda je příspěvkem k obecné evropské strategii zaměstnanosti.
‘This Framework Agreement is a contribution to the overall European strategy on employment.
Částečný pracovní úvazek měl v nedávných letech významný dopad na zaměstnanost.
Parttime work has had an important impact on employment in recent years.
Z tohoto důvodu věnovaly strany této dohody této formě práce přednostní pozornost.
For this reason, the parties to this agreement have given priority attention to this form of work.
Záměrem smluvních stran je zvážit potřebu podobných dohod týkajících se dalších forem pružné práce.
It is the intention of the parties to consider the need for similar agreements relating to other forms of flexible work.
Tato dohoda uznává rozmanitost poměrů v členských státech, přiznává, že částečný pracovní úvazek je charakteristickým rysem zaměstnání v určitých odvětvích a činnostech, stanoví obecné zásady a minimální požadavky týkající se částečného pracovního úvazku.
Recognising the diversity of situations in Member States and acknowledging that parttime work is a feature of employment in certain sectors and activities, this Agreement sets out the general principles and minimum requirements relating to parttime work.
Dokládá ochotu sociálních partnerů zavést obecný rámec pro odstranění diskriminace zaměstnanců na částečný úvazek a napomoci rozvoji příležitostí pro částečný pracovní úvazek na základě přijatelném pro zaměstnavatele i zaměstnance.“
It illustrates the willingness of the social partners to establish a general framework for the elimination of discrimination against parttime workers and to assist the development of opportunities for parttime working on a basis acceptable to employers and workers.’
Ustanovení rámcové dohody relevantní pro účely projednávaných věcí jsou následující:
The provisions of the framework agreement which are relevant to these proceedings are the following:
„Obecná odůvodnění
‘General considerations
MICHAELER A DALŠÍ tak připravili na odchod do důchodu, sladili pracovní a rodinný život a využili možností vzdělávání a školení pro zlepšení svých schopností a možností postupu v zaměstnání k oboustrannému prospěchu zaměstnavatelů a zaměstnanců způsobem, který by napomohl rozvoji podniků;
MICHAELER AND OTHERS training opportunities to improve their skills and career opportunities for the mutual benefit of employers and workers and in a manner which would assist the development of enterprises;
Účelem této rámcové dohody je: a) zajistit odstranění diskriminace zaměstnanců na částečný úvazek a zlepšit kvalitu částečného pracovního úvazku; b) usnadnit rozvoj částečného pracovního úvazku na základě dobrovolnosti a přispět k pružné organizaci pracovní doby způsobem, který přihlíží k potřebám zaměstnavatelů a zaměstnanců.
(b) to facilitate the development of parttime work on a voluntary basis and to contribute to the flexible organisation of working time in a manner which takes into account the needs of employers and workers.
Ustanovení 4: Zásada zákazu diskriminace
Clause 4: Principle of nondiscrimination
V souvislosti s ustanovením 1 této dohody a se zásadou zákazu diskriminace mezi zaměstnanci na částečný pracovní úvazek a zaměstnanci na plný pracovní úvazek: a) by měly členské státy, po konzultacích se sociálními partnery v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi, zjišťovat a přezkoumávat překážky právní nebo administrativní povahy, které by mohly omezovat možnosti částečného pracovního úvazku, a popřípadě je odstranit; b) by měli sociální partneři jednajíce v rámci svých pravomocí a postupy stanovenými v kolektivních smlouvách zjišťovat a přezkoumávat překážky, které mohou omezovat možnosti částečného pracovního úvazku, a popřípadě je odstranit.
In the context of Clause 1 of this Agreement and of the principle of nondiscrimination between parttime and fulltime workers:
Článek 2 nařízení s mocí zákona č. 61, kterým se provádí směrnice 97/81/ES o Rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (decreto legislativo n. 61, attuazione della direttiva 97/81/CE relativa all’accordo-quadro sul lavoro a tempo parziale concluso dall’UNICE, dal CEEP e dalla CES), ze dne 25. února 2000 (GURI č.
Article 2 of Decree-Law No 61 relating to the implementation of Directive 97/81/EC concerning the framework agreement on parttime work concluded by UNICE, CEEP and the ETUC (decreto legislativo n. 61 attuazione della direttiva 97/81/CE relativa all’accordo-quadro sul lavoro a tempo parziale concluso dall’UNICE, dal CEEP e dalla CES) of 25 February 2000 (GURI No 66, of 20 March 2000, p. 4)
2008 – SPOJENÉ VĚCI C-55/07 a C-56/07 aby do 30 dnů po uzavření smlouvy o částečném pracovním úvazku zaslal její kopii příslušnému provinčnímu ředitelství pracovního inspektorátu.
(‘Decree-Law No 61/2000’) imposes on the employer the obligation to send a copy of a parttime employment contract to the provincial office of the competent Labour and Social Security Inspectorate, within 30 days of signature of that contract.
Podle článku 8 nařízení s mocí zákona č. 61/2000 bylo porušení této povinnosti trestáno správní pokutou ve výši 15 eur za každého dotčeného zaměstnance a každý den zpoždění.
Under Article 8 of Decree-Law No 61/2000, the penalty for failure to comply with that obligation was an administrative fine of EUR 15 for each worker concerned and for each day of delay.
Spor v původním řízení a předběžná otázka
The main proceedings and the questions referred for a preliminary ruling