natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Pokud jde konkrétněji o použitelnost ustanovení Smlouvy o volném pohybu kapitálu ratione materiae na takovou situaci, jakou je dotčená situace v původním řízení – která ve skutečnosti nebyla účastníky tohoto řízení zpochybněna – z ustálené judikatury vyplývá, že dědění je pohyb kapitálu ve smyslu článku 56 ES (dříve článku 73b Smlouvy o ES), s výhradou případů, kdy jsou jeho zakládající prvky omezeny na jeden členský stát 18.
As regards, more particularly, the applic -ability ratione materiae of the Treaty provisions on the free movement of capital to a situation such as that at issue — which has not, in fact, been contested by the parties to the present proceedings — it is settled caselaw that an inheritance is a movement of capital within the meaning of Article 56 EC (formerly Article 73b of the EC Treaty), except in cases where its constitu- ent elements are confined within a single Member State. 18
Otázkou v projednávané věci je rozdíl, který nizozemské daňové předpisy činí, pokud jde o dědickou daň, mezi dvěma situacemi: (i) pokud je nemovitý majetek, který se nachází v Nizozemsku, zděděn po nerezidentovi, a (ii) pokud je takový majetek zděděn po rezidentovi.
At issue in the present case is the distinction drawn by the Netherlands tax legislation, as regards the taxation of inheritance, between two situations: (i) where immovable property situated in the Netherlands is inherited from a nonresident and (ii) where such property is inherited from a resident.
V uvedeném ohledu postačí poznamenat, že situace ve věci projednávané Hoge Raad der Nederlanden je jasně nikoliv čistě vnitrostátní v tom, že se týká zdanění nabytí nemovitého majetku děděním po osobě s bydlištěm v době úmrtí v jiném členském státu nežli v Nizozemsku, tj. v jiném státě, nežli je členský stát, ve kterém se nemovitý majetek nachází.
It suffices to note in that regard that the situation in the case before the Hoge Raad der Nederlanden is clearly not purely domestic in that it concerns the taxation of the acquisition of an immovable property through inheritance from a person resident, at the time of death, in a Member State other than the Netherlands, that is to say, other than the Member State in which the immovable property is situated.
Dědění dotčené v původním řízení proto spadá do působnosti ustanovení Smlouvy o volném pohybu kapitálu.
The inheritance at issue in the main proceedings therefore falls within the scope of the Treaty provisions on the free movement of capital.
18 — Viz v tomto ohledu mimo jiné rozsudek ze dne 17. ledna 2008, Jäger (C-256/06, Sb. rozh. s. I-123, bod 25).
18 — See, to that effect, inter alia Case C-256/06 Jäger [2008] ECR I-123, paragraph 25, and van Hilten-van der Heijden, cited in footnote 4, paragraph 42.
Daň z přechodu majetku je tudíž vybírána z hodnoty dotyčného majetku bez odpočtu.
Transfer duty is thus levied on the value of the property concerned without deduction.
Naopak v případě (ii) nabytí nemovitého majetku děděním podléhá místo toho dědické dani, což značí, že dluhy vzniklé v souvislosti se zvětšením dědického podílu budou vzaty v úvahu při stanovení základu daně.
By contrast, in case (ii), the acquisition through inheritance of the immovable property is subject instead to inheritance duty, which means that overendowment debts will be taken into account in the determination of the basis of assessment.
Faktem v důsledku toho zůstává, že celková daňová povinnost v takovém případě, jako je případ D. M. M. A. Arens-Sikken – kde nelze zohlednit dluhy vzniklé v souvislosti se zvětšením jejího dědického podílu – překračuje částku, která by byla splatná, kdyby byla použitelná dědická daň, tj. kdyby nemovitý majetek byl zděděn po rezidentovi.
The fact remains, consequently, that the total tax liability in a case such as that of Ms Arens-Sikken — where account cannot be taken of her overendowment debts for the determination of the transfer duty — exceeds that which would be incurred if inheritance duty were applicable, that is to say, if the immovable property were inherited from a resident.
Krom toho uvedené zjištění není zpochybněno skutečností, že, jak tvrdí nizozemská vláda, je hodnota převedeného nemovitého majetku v obou případech stejná.
Moreover, that finding is not called into question by the fact that, as the Netherlands Government has contended, the immovable property transferred as such is assessed at the same value in either case.
Nizozemská vláda v tomto ohledu nicméně zdůrazňuje, že ačkoliv je pravda, že pro účely dědické daně by byly vzaty dluhy D. M. M. A. Arens-Sikken vzniklé v souvislosti se zvětšením jejího dědického podílu, byly by též zdaněny odpovídající nároky z titulu přiznání menšího dědického podílu ostatních dědiců.
The Netherlands Government has emphasised in that regard, however, that although it is true that, for the purposes of inheritance duty, account would be taken of Ms Arens-Sikken’s overendowment debts, the corresponding underendowment claims of the other heirs would also be assessed to tax.
Je tudíž zřejmé, že podle nizozemských právních předpisů o dědické dani, je s takovým dědictvím, jakým je dotčené dědictví, nabytým po nerezidentovi, zacházeno méně příznivě ve srovnání s dědictvím nabytým po rezidentovi.
It is thus clear that, under the Netherlands legislation on succession duties, an inheritance such as that in issue, acquired from a nonresident, receives less favourable tax treatment as compared with such an inheritance acquired from a resident.
V tomto ohledu je třeba uvést, že Soudní dvůr ve věci Barbier – která se rovněž týkala zdanění nemovitého majetku nabytého děděním po nerezidentovi – rozhodl, že opatřeními zakázanými podle článku 56 ES jako omezení pohybu kapitálu jsou také ta, jejichž následkem se snižuje hodnota dědictví osoby s bydlištěm v jiném státě, než je členský stát,
In that regard, it should be noted that the Court held in Barbier — which also concerned the taxation of an immovable property acquired through inheritance from a nonresident — that measures prohibited by Article 56 EC as being restrictions on the movement of capital include those whose effect is to reduce the value of the inheritance of a resident of a State other than the Member State in which the assets concerned
Nizozemská vláda nicméně neodmítla tvrzení Komise, že následkem skutečnosti, že jak daň z přechodu majetku, tak dědická daň jsou progresivními daněmi, může být celkové zdanění nemovitého majetku v takových případech, jakým je případ projednávaný předkládajícím soudem, vyšší, než kdyby byl zděděn od rezidenta a podléhal by dědické dani.
The Netherlands Government has nevertheless not denied the Commission’s assertion that, on account of the fact that both the transfer duty and the inheritance duty are progressive taxes, the overall taxation of the immovable property may be higher in cases such as that before the referring court than it would have been if the property had been inherited from a resident and subject to inheritance duty.
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA J. MAZÁKA – VĚC C-43/07 v němž se dotyčný majetek nachází a který zdaňuje dědění tohoto majetku 19.
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-43/07 are situated and which taxes the inheritance of those assets. 19
Jak z pohledu (budoucího) zůstavitele – který takové daňové účinky bere v úvahu při usazování v jiném členském státu nežli je jeho členský stát původu, kde vlastní nemovitý majetek, nebo když nabývá nemovitý majetek v později uvedeném členském státu, zatímco má bydliště v jiném členském státu 20– a, a fortiori, z pohledu dědiců, není rozhodující otázkou, ve kterém okamžiku stanovení splatné daně se „technicky“ nevezme v úvahu povinnost nebo jiný faktor, který může snížit částku daně, ale spíše otázka, zda celková daňová zátěž bude vyšší, což má za následek, že celková hodnota později nabytého dědictví se sníží 21.
Both from the point of view of a (prospect- ive) testator — who takes such fiscal effects into account when taking up residence in a Member State other than his Member State of origin where he owns immovable property or when acquiring immovable property in the latter State while residing in another Member State 20 — and, a fortiori, from the perspective of the heirs, the decisive question is not at which point in the determination of the tax due ‘technically’ an obligation or another factor capable of reducing the tax amount will not be taken into account, but rather the question whether the overall tax burden will be higher, with the effect that the total value of the inheritance finally received will be reduced. 21
Nizozemská vláda v tomto ohledu tvrdila, že projednávaná věc musí být odlišena od věci Barbier v tom, že dotčené právní předpisy nemají za účinek snížení hodnoty dědictví ve smyslu výše uvedeného rozsudku, jelikož na rozdíl od povinnosti převést vlastnický titul, o kterou se jednalo ve věci Barbier, povinnost dotčená v projednávané věci není spojena s nemovitým majetkem takovým způsobem, jaký by ovlivnil hodnotu dědictví stanovenou ať již pro účely daně z přechodu majetku, nebo dědické daně.
The Netherlands Government submitted in that regard that the present case must be distinguished from Barbier, in that the legislation at issue here does not have the effect of reducing the value of the inheritance within the meaning of the above ruling, since, unlike the obligation to transfer title at issue in Barbier, the obligation at issue in the present case is not connected with the immovable property in such a way that it would affect the value as such at which the property is assessed, whether for transfer duty or inheritance duty.
Z toho vyplývá, že vnitrostátní právní předpisy dotčené v původním řízení v zásadě mohou omezovat pohyb kapitálu.
It follows that the national legislation at issue in the main proceedings is, in principle, liable to restrict the free movement of capital.
Nicméně nizozemská vláda, podporovaná belgickou vládou, se v zásadě opírá o dva hlavní argumenty za účelem prokázání, že uvedené právní předpisy jsou slučitelné s ustanoveními Smlouvy o volném pohybu kapitálu a že rozlišení, na kterém jsou
However, the Netherlands Government, supported by the Belgian Government, relies essentially on two main arguments in order to show that that legislation is compatible with the Treaty provisions on the free movement of capital and that the distinction on
Nejsem nicméně přesvědčen o relevantnosti takového rozdílu.
I am not persuaded, however, of the relevance of that distinction.
Podle mého názoru hodnota pozůstalosti, posuzována ve světle hospodářské reality, je rovněž snížena ve smyslu rozsudku Barbier, pokud hodnota dědictví jako celku je, jako je tomu v projednávané věci, snížena – ve srovnání s čistě vnitrostátní situací – v důsledku neodpočitatelnosti dluhů vzniklých v souvislosti se zvětšením dědického podílu při nabytí majetku děděním.
In my view, the value of the inheritance, seen in the light of economic realities, is also reduced within the meaning of Barbier if the value of the inheritance considered as a whole is, as in the present case, reduced — as compared with a purely domestic situation — as a result of the non-deductibility of overendowment debts incurred when the property was acquired through inheritance.
20 — Viz stanovisko generálního advokáta Mischa vydané ve věci Barbier, citované v poznámce pod čarou 3, bod 30.
20 — See Opinion of Advocate General Mischo in Barbier, cited in footnote 3, point 30.
21 — Viz v tomto smyslu rozsudek ve věci Jäger, citovaný v poznámce pod čarou 18, bod 32, kde měl Soudní dvůr za určující, v kontextu uvedené věci, že dotčená vnitrostátní pravidla vedou k tomu, že pozůstalost podléhá vyšší dědické dani, nežli by byla daň splatná v ryze vnitrostátní situaci.
19 — See to that effect Barbier, cited in footnote 3, paragraph 62; van Hilten-van der Heijden, cited in footnote 4, paragraph 44; and, most recently, Jäger, cited in footnote 18, paragraph 30.
19 — Viz v tomto smyslu rozsudky Barbier, citovaný v poznámce pod čarou 3, bod 62; van Hilten-van der Heijden, citovaný v poznámce pod čarou 4, bod 44, a nejnověji Jäger, citovaný v poznámce pod čarou 18, bod 30.
21 — See also to that effect Jäger, cited in footnote 18, paragraph 32, where the Court considered it decisive in this context that the national provisions in question result in an inheritance being subject to inheritance tax that is higher than that which would be payable in a purely domestic situation.
ARENS-SIKKEN založeny, je opodstatněné.
ARENS-SIKKEN which it is based is justified.
Zaprvé, s odkazem stanovení kritérií zdanění a úpravu hraničních určovatelů za účelem rozdělení daňových pravomocí, buď jednostranně, nebo prostřednictvím mezinárodní smlouvy 24.
Member States remain in principle competent to determine the criteria for taxation and to determine the connecting factors for the purposes of allocating powers of tax -ation, either unilaterally or by international agreements.
na judikaturu Soudního dvora, jakou jsou rozsudky ve věci Schumacker 22 a Gerritse 23, tvrdí, že situace zůstavitele-rezidenta a nerezidenta nejsou srovnatelné, pokud jde o zdanění nabytí majetku děděním.
24 first, relying on caselaw of the Court, such as Schumacker 22and Gerritse, 23that the respective situations of a resident de cujus and a nonresident de cujus are not comparable as regards the taxation of acquisition through inheritance.
Zadruhé a v úzké souvislosti s tímto argumentem, uvádí, že neodpočitatelnost dluhů vzniklých v souvislosti se zvětšením dědického podílu v případě nemovitého majetku zděděného po nerezidentovi plyne ze zásad mezinárodního daňového práva, podle kterého je věcí členského státu bydliště, aby vzal v úvahu osobní závazky, o které se zde jedná.
Second, and closely related to that argument, it points out that the non-deductibility of overendowment debts in the case of immovable property inherited from a nonresident is rooted in the principles of international tax law, under which it is for the Member State of residence to take account of personal obligations such as those at issue here.
Jedním z důsledků, ke kterému se budu muset vrátit později, je to, že stejně jako v dalších oblastech, ve kterých neexistuje harmonizace Společenství, článek 56 ES nezakazuje omezení nebo znevýhodnění vyplývající pouze z existujících nesrovnalostí mezi vnitrostátními daňovými systémy a souběžného výkonu suverénní daňové pravomoci dvěma členskými státy 25.
One consequence, to which I will have to come back later, is that, as in other areas where there is no Community harmonisation, Article 56 EC does not prohibit restrictions or disadvantages resulting merely from existing disparities between national tax systems and the exercise in parallel by two Member States of their sovereign powers of taxation.
To znamená, že článek 56 ES naopak pokrývá omezení, která lze přičíst daňovým pravidlům jednoho členského státu.
25 The implication is that Article 56 EC covers, by contrast, restrictions which are attributable to the tax rules of one Member State.
Za účelem posouzení, zda tyto úvahy mohou odůvodnit právní úpravu dotčenou v projednávané věci, může být užitečné připomenout určité aspekty „právního prostředí“, ve kterém ustanovení Smlouvy o volném pohybu kapitálu působí, pokud jde o přímé daně, a ve stručnosti shrnout judikaturu, která je v této souvislosti relevantní.
In order to assess whether those considerations can justify the legislation at issue in the present case, it may be useful to recall certain aspects of the ‘legal environment’ in which the Treaty provisions on the free movement of capital operate as regards direct taxation and to recapitulate briefly the caselaw relevant in that context.
Dále lze uvést, že Soudní dvůr obecně přijal kritéria rozdělení vyplývající ze zásady teritoriality, a uznal, že bydliště je pro daňové účely hraničním určovatelem, na kterém je založeno rozdělení daňové pravomoci mezi
Next, it can be said that the Court has in general accepted apportionment criteria following from the principle of territoriality and recognised, in particular, that residence is, for tax purposes, the connecting factor on which international tax law is as a rule founded for the purposes of allocating
Zejména je třeba vzít v úvahu, že v rozsahu, v němž neexistují sjednocující nebo harmonizující opatření Společenství, zůstávají členské státy příslušné pro
It must be borne in mind, in particular, that in so far as no unifying or harmonising Community measures have been adopted as regards direct taxation to that effect, the
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA J. MAZÁKA – VĚC C-43/07 státy v případě situací zahrnujících mezinárodní prvek 26.
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-43/07 powers of taxation between States in situations involving extraneous elements. 26
Článek 58 odst. 1 písm. a) ES výslovně stanoví, že „Článkem 56 [ES] není dotčeno právo členských států […] uplatňovat příslušná ustanovení svých daňových předpisů, která rozlišují mezi daňovými poplatníky podle místa bydliště […]“.
In the same vein, Article 58(1)(a) EC expressly provides that ‘Article 56 [EC] shall be without prejudice to the right of Member States … to apply the relevant provisions of their tax-law which distinguish between taxpayers who are not in the same situation with regard to their place of residence …’.
Bydliště daňového poplatníka, viděno v tomto smyslu, proto může být – jakožto kritérium pro rozdělení daňové pravomoci – objektivně relevantní, pokud jde o výběr přímých daní.
Seen in that light, the place of residence of a taxable person may therefore — as a criterion for the allocation of powers of tax -ation — be objectively relevant as regards the levying of direct taxes.
Soudní dvůr nicméně opakovaně zdůraznil, že uvedené ustanovení, jakožto odchylka od základní zásady volného pohybu kapitálu, musí být předmětem striktního výkladu, a že nikoliv všechny daňové právní předpisy obsahující rozlišení mezi daňovými poplatníky podle místa jejich bydliště nebo členského státu, v němž investovali svůj kapitál, budou automaticky slučitelné se Smlouvou 28.
The Court has repeatedly emphasised, however, that that provision, in so far as it is an exception to the fundamental principle of the free movement of capital, must be interpreted strictly and that not all tax legislation making a distinction between taxpayers based on their place of residence or the Member State in which they invest their capital is automatically compatible with the Treaty. 28
Na tomto základě, jak uvedla nizozemská vláda, připustil Soudní dvůr v řadě rozsudků vycházejících z věci Schumacker, že ve vztahu k přímým daním nejsou situace rezidentů a nerezidentů zpravidla srovnatelné, takže je v daňovém právu možné, aby bydliště daňového poplatníka představovalo faktor odůvodňující vnitrostátní pravidla stanovící různé zacházení mezi daňovými poplatníkyrezidenty a nerezidenty 27.
It is against that background that, as the Netherlands Government observed, the Court accepted in the Schumacker line of cases that, in relation to direct taxes, the respective situations of residents and nonresidents are not, as a rule, comparable, so that, in tax law, it is possible that the taxpayer’s residence may constitute a factor justifying national rules providing for different treatment as between resident and nonresident taxpayers. 27
58 odst. 1 ES „nesmějí představovat ani prostředek svévolné diskriminace, ani zastřené omezování volného pohybu kapitálu a plateb ve smyslu článku 56 [ES]“.
Also, the exception provided for in Article 58(1)(a) EC is itself limited by Article 58(3) EC, which provides that the national provisions referred to in Article 58(1) EC ‘shall not constitute a means of arbitrary discrimination or a disguised restriction on the free movement of capital and payments as defined in Article 56 [EC]’.
27 — Soudní dvůr ve svém rozsudku ve věci Schumacker, citovaném v poznámce pod čarou 12, měl za to, že v oblasti daně z příjmů je situace rezidenta odlišná od situace nerezidenta „v tom, že podstatná část jeho příjmů je obvykle soustředěna ve státu bydliště.
28 — See, for example, Case C-446/03 Marks & Spencer [2005] ECR I-10837, paragraph 37; Manninen, cited in footnote 17, paragraph 28; and Jäger, cited in footnote 18, paragraph 40. 27 — In Schumacker, cited in footnote 12, the Court held, with regard to income tax, that the situation of a resident is different from that of a nonresident ‘in so far as the major part of his income is normally concentrated in the State of residence.
Mimoto tento stát má obecně k dispozici všechny nezbytné informace pro posouzení celkové schopnosti poplatníka platit daně s ohledem na jeho osobní a rodinnou situaci“ (body 31 a 33).
Moreover, that State generally has available all the information needed to assess the taxpayer’s overall ability to pay, taking account of his personal and family circumstances’ (see paragraphs 31 and 33).
ARENS-SIKKEN dotyčný rozdíl v zacházení 31, uvádí judikatura určitá kritéria, která Soudní dvůr použil k určení, zda jsou dvě situace objektivně srovnatelné, pokud jde o určité daňové opatření.
ARENS-SIKKEN difference in treatment concerned, 31the caselaw discloses certain criteria that the Court has applied to establish whether two situations are objectively comparable with regard to a certain taxation measure.
Z judikatury v tomto ohledu vyplývá, že k tomu, aby vnitrostátní daňová právní úprava mohla být považována za slučitelnou s ustanoveními Smlouvy o volném pohybu kapitálu, je třeba, aby se rozdílné zacházení týkalo situací, které nejsou objektivně srovnatelné, nebo aby bylo odůvodněno naléhavým důvodem obecného zájmu 29.
As follows in that regard from the caselaw of the Court, for a national measure to be capable of being regarded as compatible with the Treaty provisions on the free movement of capital, the difference in treatment must concern situations which are not objectively comparable or be justified by overriding reasons in the general interest. 29
Zaprvé je možné uvést, že Soudní dvůr přikládá význam soudržnosti při výkonu daňových pravomocí v tom, že pokud členský stát zvolil uložení určité formy daně nerezidentům, jakož i rezidentům, vyplývá z toho, že situace rezidentů i nerezidentů musí být rovněž považována za srovnatelnou, pokud jde o jakýkoliv odpočet související s takovou daní 32.
It can be noted, first, that the Court attaches importance to consistency in the exercise of taxation powers in that, where a Member State has chosen to impose a particular form of tax on nonresidents as well as residents, it follows that residents and nonresidents must also be considered com -parable as regards any deductions relating to that taxation. 32
Je tudíž zřejmé, že jako měřítko v konečné analýze slouží obecná zásada rovného zacházení nebo zákazu diskriminace, která vyžaduje, aby se srovnatelnými situacemi nebylo zacházeno odlišně a s odlišnými situacemi stejně 30.
It is thus clear that what serves in the final analysis as a yardstick is the general principle of equal treatment, or non-discrim-ination, which requires that comparable situations must not be treated differently and that different situations must not be treated in the same way. 30
Ačkoliv je třeba v zásadě v každé konkrétní situaci posoudit, zda rozlišující kritérium, jako je bydliště, je relevantním objektivním prvkem, který může odůvodnit
Although, in principle, it has to be considered in each specific situation whether a distinguishing criterion like residence is a relevant objective element apt to justify the
Soudní dvůr tak v rozsudku ve věci Denkavit rozhodl, že jakmile členský stát jednostranně nebo prostřednictvím smlouvy podrobí dani z příjmu nejen akcionáře-re-zidenty, ale rovněž akcionáře-nerezidenty, pokud jde o dividendy, které obdrží od společnosti-rezidenta, situace uvedených
Thus, in Denkavit, the Court held that as soon as a Member State, either unilaterally or by means of an agreement, imposes a charge to tax on the income, not only of resident shareholders, but also of nonresident shareholders, from dividends which they receive from a resident company, the situation of those nonresident shareholders