natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Jedná seo preferované řešení, která však nezavírá dveře jiným možnostem vysvětleným vkomunikaci.
This preferred option does not shut the door on the othersdescribed in the communication, however.
Ať již se vývoj následující po této debatě bude ubírat jakýmkoliv směrem, je jasné, že koherentní komunitárnípolitika voblasti ekologických značek by byla schopna pomoci spotřebiteli pochopit ekologický rozměrrybolovu a zároveň by povzbudila a podpořila příslušné odborníky, kteří se zabývají rozvojem postupůšetrných ke zdrojům a životnímu prostředí obecně, samozřejmě nad rámec právních povinností platnýchpro všechny.
Whatever the ground rules that may result from this debate, it is clear that a coherent Community policyon ecolabelling schemes would help stimulate consumer awareness of the environmental dimension offisheries and would offer strong encouragement for professionals to develop practices that respectresources and the environment in general, over and above the legal rules applicable to all.
v Evropě b y r v
The Editor
Redakce h o v a c
Fisheries and a q u a c u lt u r
I září 2005
September 2005
Je zapotřebí regulovat ekoznačky produktů rybolovu?
Are rules needed for eco-labellingschemes for fisheries products?
Ekoznačky zdomácňují vrozličných odvětvích.
Eco-labels are coming into wide use in a number of sectors.
Produkty rybolovu nejsouvýjimkou vrámci tohoto trendu.
Fisheriesproducts are no exception to this trend.
Tyto značky odpovídají očekávánízákazníka ve smyslu informací a transparentnosti, a mohou tím finančněmotivovat producenty, aby se orientovali na odpovědnější formy rybolovu.Ale jejich vzrůstající počet a objektivní záležitosti, na které se vztahují,mohou být zdrojem nejasností.
Such labels correspond toconsumer expectations in terms of information and transparency, andcan serve as a financial incentive for producers to switch to moreresponsible fishing practices.
Protosi Komise prostřednictvím komunikace přejeiniciovat širokou debatu o ekoznačkách produktů
But their growing number and theobjective realities they cover can be a source of confusion.
Proč se soukromý sektor zajímá o označováníproduktů rybolovu ekoznačkami?
Why is the private sector interested in ecolabelling schemes for fisheries products?
Je logické, že potravinářský průmysl odpovídá navzrůstající poptávku spotřebitele po ekologickýchproduktech.
Fishing & Aquaculture in Europe takes a look at this complex subject and at the Commission's themes of analysis in a set of questionsand answers. It is logical for the food industry to respond to growingconsumer demand for products that respect environmental standards.
Rybí produkty vtom nejsou výjimkou.
Fisheries products are no exceptionto the rule.
Ale bylo by nedostačující omezit motivaci podnikatelůpouze na jednoduchou marketingovou úvahu.
But it would be simplistic to limit operators' motivationsto a mere marketing reflex.
Jedou zjejich starostí je i potřeba dlouhodobé vize stavu jejichzdrojů a zásobování, a ekoznačky přispějí křešeníproblematiky momentálně využívaných zásob zhlediskatrvalé udržitelnosti.
The need for a long-termapproach to their source of supplies is also one of theirconcerns, and the eco-label will help to make it possibleto continue exploiting stocks on a sustainable basis.
Na druhé straně umožní tento postupvytvořit dlouhodobý vztah mezi rybářskými společnostmijim příslušnými flotilami, což na oplátku umožní práci nadlouhodobějších smlouvách spojených spožadavkemvýhodnějších cen, což není možné vrámci detailníchobchodů
In addition, with the eco-label, long-term relations can be established with the fishermen and fleetsinvolved, which in turn permits longer-term contracts and potentiallymore favourable price conditions,something that is not possible with one-off purchases.
Jaký je stupeň důvěryhodnosti rozličnýchekoznaček?
How credible are the different eco-labels?
Vobecném smyslu zaručuje ekoznačka spotřebiteli, že příslušný produkt, který je ekoznačkou označen, byl zpracován vsouladu surčitými ekologickýminormami.
In the general sense, an eco-labelled product is entitledto bear a logo that assures the consumer that it hasbeen produced in accordance with certain environmentalstandards.
Například se může jednat o trvalou udržitelnostpoužitých primárních zdrojů, o dopad metody zpracovánína životní prostředí nebo o to, zda jde produkt efektivněrecyklovat.
These can concern aspects such as thesustainability of the resource used as raw material, the environmental impact of the production method orthe recyclability of the product.
Aby byl systém ekoznaček uznaný (podlenorem „ISO“ Mezinárodní organizace pro standardizaci),je zapotřebí, aby odpovídal třem základním kritériím:certifikační standard (soubor norem, kterým musíodpovídat produkt sekoznačkou), subjekt, kterýakredituje a nezávislé třetí certifikační subjekty (které mají za úkol kontrolovat, zda jsou normy standarduefektivně dodržovány).
To be recognised, an ecolabelling scheme must involve three essentialfeatures (according to the International Standardisation Organisation): a certification standard (all the standardsthe eco-labelled product must meet), an accreditationbody and independent certification bodies (charged with providing surveillance to ensure that standards are being met).
Orgán, který se zabývá správouekoznačky, se také angažuje ve sféře koncovéhozákazníka/spotřebitele, aby rigorózně a trvale kontrolovalplnění standardu certifikace ze strany producentů.
The body managing the label thusguarantees to consumers that producers' compliancewith the established certification standard is monitoredstrictly and on a permanent basis.
Jedná se o jeden zproblémů vyvstávajících ze současnésituace, charakterizované rozdíly, často důležitými, meziznačkami na trhu.
Indeed, existing labels include private initiatives bybrands or specific distributors, with standards set by the brand itself and controls carried out internally.
Ve skutečnosti se mezi současnými ekoznačkami objevujísoukromé iniciativy určitých distributorů/značek, o jejichžnormách rozhoduje samotná značka a kontrola jerealizovaná interně.
Participation in an ecolabelling scheme is proposed toproducers on a strictly voluntary basis. The aim is to getconsumers, who are informed by the label and wish tosupport such an initiative, to buy the labelled productsrather than others.
Společnost, která produkuje takovouekoznačku, je tedy zároveň soudcem a účastníkem.
Consumers' purchases of labelledproducts serve to encourage producers to take upmore environmentally responsible fishing practices.
Účast na programu ekoznaček je dobrovolná, a záleží na producentech, zda se na něm budou podílet či ne.Cílem programu je, aby spotřebitel, který získáváinformaci skrze ekoznačku, tento program uvítal anakupoval více příslušných produktů.
There are also private initiatives by producers and/or NGOs creating labelling schemes that comprise criteriaand principles based on the FAO (Food and Agriculture Organization of the United Nations) code of conduct.These cover fisheries of different sizes and have thesupport of all or part of the operators in the fisheriesconcerned.
Díky preferencitěchto produktů budou producenti motivováni, aby se chovali odpovědněji kživotnímu prostředí.
So certain labels have established theirreputation, create demand and are meeting with a degree of success.
v Evropě b y r v h o v a c
Fisheries and a q u a c u lt u r
Některé ekoznačky sitakto vybudovaly reputaci, vytvořily poptávku a těší seurčitého úspěchu.
The idea is to go beyondregulatory measures and to encourage players toengage in responsible fishing practices.
Určité metody rybolovu mohou být za vhodných podmínek selektivnější než jiné.
In the right conditions, certain fishing methods can be more selective than others.
U žádné ztěchtoznaček do dnešního dne neproběhl nezávislý procesakreditace/certifikace, takový, jaký je vyžadovánmezinárodními směrnicemi přijatými FAO vbřeznu 2005.
process as required by the international guidelinesadopted by the FAO in March 2005.
Volný přístup Volný přístup kpoužití ekoznaček musí být zaručen bez diskriminace, příspěvky, které mají platit účastníci zřad malých a středních podnikatelů a drobnéhorybolovu, nesmí být příliš vysoké.
Open access All ecolabelling schemes should guarantee openaccess, without discrimination, and the cost to bepaid by participants should not be prohibitive for small and medium enterprises or for the small-scalefisheries sector.
Konečně i samotný účel současných značek je velmirozdílný.
Finally, the concept behind existing labels is extremelyvariable.
Od snahy ochránit určitý druh (jako např.
There are considerable differences betweenprotecting a species (e.g.
„Dolphin Safe“) katestaci určitého ekologického způsobu řízenízásoby ryb nebo i kpropagaci určité techniky rybolovu,rozdíly jsou značné. Je zapotřebí tyto rozdíly objasnitspotřebiteli.
“Dolphin Safe”), certifying theecological management of fish stocks, and promotingthe ecological advantages of various fishing techniques.These differences need to be clarified to consumers.
Rozvoj a obchod Pravidla voblasti ekoznaček musí vzít vúvahu obavyrozvojových zemí, které se obávají, že jejich produktybudou vyloučeny ztrhů rozvinutých zemí.
Development and trade Labelling rules must address the concerns of developing countries, which fear seeing their products excluded from markets in the developed countries.
Riziko, že samotný koncept ekoznačky bude diskreditovánvdůsledku této nejasné situace, je jedním zdůvodů,proč si Komise přeje zahájit debatu o tom, co by semělo stát komunitárním přístupem kproblematiceekoznaček pro produkty rybolovu.
The danger of seeing the very concept of eco-labelslose all credibility due to this lack of clarity is one of thereasons prompting the Commission to stimulate debateon a Community approach to eco-labels for fisheriesproducts.
První možnost navržená Komisí je nechat soukromý sektorprovádět své vlastní iniciativy bez veřejného zasahování.
What options does the Commission proposein its communication?
Jaké jsou cíle komunitární politiky voblastiekoznaček pro produkty rybolovu?
What are the aims of a Community policy oneco-labelling schemes for fisheries products?
Avšak Komise přímo uvádí problémy spojené stoutomožností:
The first option envisaged by the Commission is tolet the private sectorcarry out its own initiativeswithout any intervention on the part of the public sector.
• Na úrovni spotřebitelů, bez přesné definice toho, co implikuje ekoznačka produktu rybolovu, by rozvojseriózních a zároveň méně seriózních ekoznaček způsobil zmatek a posléze ztrátu důvěry.
The Commission identifies straight away the problemscreated by this option, however:
Cílem reformy společné politiky rybolovu přijaté vroce2002 je „garantovat využití živých vodních zdrojů, kterévytváří podmínky potřebné trvalé udržitelnosti jak vesmyslu rozměru ekonomického, tak i ekologického asociálního“.
The objective of the reformed common fisheries policyadopted in 2002 is to “ensure exploitation of livingaquatic resources in a way that provides for sustainableeconomic, environmental and social conditions”.
Vtomto smyslu je ekoznačka prostředkemintegrace činností, které se vztahují kochraně životníhoprostředí, vsektoru rybolovu.
The eco-label is a way of integrating environmentalconcerns into the fisheries sector.
Podle komunikace Komise je potřeba, aby politikauplatňovaná vtéto oblasti odpovídala následujícímzáměrům:
According to the Commission's communication, a policy inthis area should aim to further the following objectives:
• Na úrovni vnitřního trhu by divergentní politiky členských států nebo soukromých subjektů zapříčinilyvytvoření překážek ve volné pohybu zboží, kdy byekoznačky jednoho subjektu zabraňovaly vpřístupu kekoznačkám druhého subjektu zdůvodu divergentníchkritérií.
• For consumers: without a precise definition of what an eco-label for fisheries products actually means, the development of serious and less serious labelswould result in confusion and, in time, in a loss ofconfidence.
Trvale udržitelné využití zdrojů rybolovu a vhodnáúroveň ochrany ekosystému Ekoznačky, pokud jsou založeny na jasně definovanýchkritériích a vhodných indikátorech, mohou přispět kzajištění pokračování realizovaných projektů a přiblíženíotázek týkajících se trvalé udržitelnosti veřejnosti.
• For the internal market: different policies pursued by Member States or private operators could createbarriers to free trade, with eco-labels in one Statebarring access to others on grounds of different criteria.
• Na úrovni mezinárodního obchodu by byl veřejný sektor vsituaci, kdy by nemohl podpořit iniciativy voblasti ekoznaček bez toho, aby nezavdal stížnostem znarušování konkurence.
Sustainable fisheries and an adequate level of protection of the ecosystem Eco-labels, if based on clearly defined criteria andappropriate indicators, can assist in both monitoring progress and raising public awareness of sustainabilityissues.
v Evropě b y r v h o
in Europe e
Harmonizovaný přístup vrámci celého Společenství Spotřebitelé musí mít záruku, že všechny ekoznačkyjsou založeny na stejné orientaci a základních principech.
• For international trade: the public sector could notprovide financial support for ecolabelling schemeswithout giving rise to complaints for trade distortion.
Druhá možnost by spočívala vtom, že by Evropskáunia vytvořila svojí vlastní ekoznačku produktů rybolovu.Vtomto případě by orgány veřejné moci stanovilypříslušné normy a svěřily kontrolu externím certifikačnímsubjektům.
A harmonised approach throughout the Community Consumers should be assured that all eco-labellingschemes in the Community follow basic similar guidelines and principles.
Transparentní a objektivní informovanost spotřebitelů I když se ekoznačka zčásti vztahuje na charakteristiky,které nejsou spojeny sproduktem, jako jsou metodyprodukce a dopad na životní prostředí, jasné verifikovatelné informace musí být kdispozici.
Transparent and objective information of consumers When the label concerns in part non-product-relatedcharacteristics such as production methods and environmental impacts, clear and verifiable informationmust be available.
Unie zvolila tuto cestu vpřípadech jiných průmyslovýchproduktů běžné spotřeby sevropskou ekoznačkou.Avšak toto neplatí u potravinářských produktů (a nemůže se proto vztahovat na produkty rybolovu), u nápojů ani u léků.
The Union has applied this option to other industrial stapleproducts with the European eco-label. But that schemedoes not cover food (and consequently cannot be used for fisheries products), beverages or medicines.
• Zobavy o politickou soudružnost: při vytváření kritériíekoznaček pro určité typy rybolovu by měla Evropskáunie provádět volbu voblasti technik, nástrojů či druhůrybolovu.
The Commission rejects this option for several reasons: standards for an eco-label, confusion could resultbetween legal standards and voluntary standards,leading to a loss of credibility for legal standards.
• Zfinančních důvodů: provoz služeb vyhodnocování,certifikace a kontroly ekoznačky nese ssebou náklady,které může těžko nést orgán veřejné moci.
• For financial reasons: the administrative servicesresponsible for assessment, certification andcompliance verification would involve significant costsfor the public authorities.
Komise bude upřednostňovat třetí možnost: vytvoření rámce minimálních požadavků, se kterým bymusely být vsouladu všechny systémy ekoznaček, abymohly mít přístup na trh Evropské unie.
• For reasons of roles: the European Union's role is to protect resources by regulating fishing activity. If the Union were to establish stricter management
• Zdůvodu rozdělení rolí: rolí Evropské unie je ochranazdrojů regulací rybolovu.
• For reasons of policy coherence: by developing ecolabelling schemes for certain fisheries, the European Union would have to make choices on techniques,gears and types of fishing activity.
Pokud by Unie měla vytvořitnadstandardní normy řízení vrámci ekoznaček, mohloby to zapříčinit nejasnost mezi normami právními a dobrovolnými, což by mohlo vést ke ztrátědůvěryhodnosti právní normy.
This situation would end up creating a contradiction betweencomprehensive management policy and fieldarbitration.
Činnost orgánů veřejné moci by byla omezena na registraci programů a na ověření jejich plnění minimálníchpožadavků, což by mělo pokrýt jak aspekty technické,tak i formální a institucionální (viz rámeček).
The Commission backs a third option: the establishment of minimum requirementsfor all voluntary ecolabelling schemes authorisedon the European Union market.
Tytosměrnice, které byly přijaty vbřeznu 2005 na světové úrovni,představují neopomenutelný referenční bod pro veškeré novéprogramy ekoznaček.
Labels could thus develop freely through publicand/or private initiatives as long as they comply with the minimum requirements.
Tento rámec závazných kritérií by potlačil rizika narušeníkonkurence a poskytnul každému příslušnému subjektuveškerou potřebnou pružnost, aby našel či vytvořilekoznačku, která se nejlépe hodí pro jeho typ rybolovunebo jeho finanční podmínky, což je výhoda pro malé a střední podniky a pro subjekty vrozvojových zemích.Navíc by byla zaručena serióznost všech ekoznaček na trhu.
If the European Union should decide to establish minimumrequirements, the Commission will propose a breakdown ofcriteria into 5 points, namely those it defended in the Food and Agriculture Organization of the United Nations (FAO) during thedevelopment of guidelines for ecolabelling programmes.Adopted in March 2005 worldwide, these guidelines are now thestandard reference for any new ecolabelling scheme.
Respektování tohotoslibu by mělo být ověřeno a měřeno spotřebitelem.
Such requirements should covertechnical as well as procedural and institutionalaspects (see box).
Ztohoto důvodu je debata tak důležitá: neboť ikdyž Komise preferuje možnost „minimálních požadavků“,zbylé dvě možnosti nejsou eliminovány.
Concrete sustainability criteria have to be defined: management plan, taking of adult fish only, selective gears, etc.
Proces akreditace nezávislou třetí stranou –Nelze být zároveňsoudcem a účastníkem. Vsouladu s normami ISO 14024 musí býtstrany, kterých se týká přidělení ekoznačky produktu nezávislé jednana druhé.
An independent third-party accreditation process –In accordance with the ISO 14024 guidance standard, the different partiesinvolved in the award of an eco-label must be independent from oneanother.
Akreditační subjekt definuje kritéria přidělování aakredituje certifikační subjekty, které ověřují, zda producent plníkritéria a udělují mu certifikaci, neboli právo použít logo.
The accreditation body establishes label criteria; it grantsaccreditation to certification bodies that check whether the productconforms to the criteria and grants certification, in other words, theright to bear the logo.
Navíc pokud diskuse poukáže na potřebu komunitárníhokroku, ať už je jím cokoliv, bude potřeba najít odpověď na řadu otázek ještě před tím, než dojde ke konkretizacitohoto kroku ve formě legislativního návrhu:
In addition, the seriousness of eco-labels on the market would be guaranteed. They would havecredibility in the eyes of the public and could play to thefull their role of offering a commercial incentive for moreresponsible fisheries practices.
Otevřený přístup –Program ekoznaček musí být přístupnývšem subjektům bez diskriminace tak, aby nebyl omezen volnýpohyb zboží.
Open access –An ecolabelling scheme must be open to alloperators, without discrimination, to avoid creating barriers to thefree movement of goods.
Rigorózní kontrola –kromě procedur akreditace/certifikace máproces udělování ekoznaček za úkol kontrolu, jejímž cílem je ověření,zda jsou plněny minimální požadavky, zda systém certifikace dobřefunguje szda informace poskytnuté spotřebiteli jsou přesné.
Strict controls –In addition to accreditation/certificationprocedures, ecolabelling schemes must be properly controlled to ensure that they comply with the minimum requirements, that certificationis satisfactory and that the information provided to consumers is accurate.
• Jak řídit udělování ekoznaček pro rybí fondy, které jsounadměrně loveny: je to reálné nebo ne?
While the Commission prefersthe “minimum requirements” option, the other twooptions have not been ruled out.
Transparentnost – Spotřebitel musí znát kritéria týkající se danéekoznačky: musí být proto schopen o ní jednoduše získat informaci.Mimo to musí být informace poskytované na prodejním místě vsouladu skritérii, aby spotřebitel nebyl klamán.
What is more, while debate reveals the need for Community action, whatever form it may take, manyquestions will still need to be answered before suchaction can materialise as legislative proposals:
• Je potřeba posléze upřesnit způsob, jak můžeekoznačka definovat své cíle: tyto by měly zřejmě zůstat realistické a reálně aplikovatelné, i když mají větší ambice než pouhý soulad správní regulací.
• Next, there is a need to work out how an eco-labelcan define its objectives: these must obviously be realistic and applicable while going beyond mere compliance with regulations.
• Konečně je zapotřebí najít shodu votázce kritériívyhodnocování ekoznaček: měly by se tato kritériavztahovat k technickým prostředkům užívaným určitouflotilou nebo kreálným výsledkům daného druhurybolovu?
• First, the scope of an ecolabelling scheme needs to be defined: should eco-labels cover an entire stock being fished under optimal conditions or cancertification be issued to a few operators using selective techniques (even on an over-exploited stock)?
Veškeré tyto otázky budou probrány během setkání mezipolitickými a ekonomickými činiteli v sektoru.
• Relations between the different links in the productionchain, from fishermen to consumers, also have to beorganised in such a way as to result in a fair distributionof the advantages of an eco-label.
• Je také potřeba organizovat vztahy mezi všemi články produkčního řetězce, od rybáře po spotřebitele,takovým způsobem, aby výhody zekoznačky bylyspravedlivě distribuovány.
• Finally, agreement will need to be reached on assessment criteria for eco-labels: should these refer to thetechnical means used by a fleet or to the real resultsof the type of fishing practices?
Dvě současné hlavní ekoznačky produktů rybolovu
The two main eco-labels for fisheries products
Již deset let existují specifické ekoznačky pro produkty rybolovu.
Eco-labels specific to fisheries products began being developed around a decade ago.
Rychlý popis dvou nejznámějších:
The two labels described below are the most widely known:
Značka MSC byla vytvořena vroce 1997 zspolečné iniciativyskupiny Unilever (která prodává značky jako Iglo, Findus, Birds Eye)a WWF.
The MSC label was created in 1997 on a joint initiative by Unilever(which markets brands such as Iglo, Findus and Birds Eye) and the WWF.
Jejím cílem je garantovat spotřebiteli, že produkt pochází zdobře řízeného rybolovu a že nepřispěl kekologickému problémunadměrného rybolovu.
It aims to guarantee consumers that the product comes fromwell managed fisheries and has not contributed to the environmentalproblem of over-fishing.
Tato definice – u které se přesně nejedná o ekoznačku – byla zavedenavdevadesátých letech americkou nevládní organizací Earth Island Institute (EII). Identifikuje lov tuňáků bez obklíčení delfínů.
This definition – which is not exactly an ecolabelling one – has beenlaunched in the 90s by an US NGO, Earth Island Institute (EII).