natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I-3733) Soudní dvůr připomenul svoji judikaturu, podle které článek 95 ES opravňuje zákonodárce Společenství k přijetí opatření určených ke zlepšení podmínek pro vytvoření a fungování vnitřního trhu, přičemž tato opatření musí skutečně mít tento účel a přispívat k odstranění překážek hospodářským svobodám zaručeným Smlouvou, mezi které patří svoboda usazování, či opatření, jejichž účelem je předejití vzniku překážek obchodu v důsledku různorodého vývoje vnitrostátních právních předpisů, nicméně vznik takových překážek musí být pravděpodobný a účelem dotčeného opatření musí být jejich zabránění.
The Court recalled (i) that the choice of the legal basis for a Community measure must be founded on objective factors which are amenable to judicial review and include in particular the aim and content of the measure, (ii) that if examination of a Community measure reveals that it pursues a twofold purpose or that it has a twofold component and if one of those is identiable as the main or predominant purpose or component, whereas the other is merely incidental, the act must be founded on a single legal basis, namely that required by the main or predominant purpose or component, and (iii) that, exceptionally, if on the other hand it is established that the act simultaneously pursues a number of objectives or has several components that are indissociably linked, without one being secondary and indirect in relation to the other, such an act will have to be founded on the various corresponding legal bases, but recourse to a dual legal basis is not possible where the procedures laid down for each legal basis are incompatible with each other or where the use of two legal bases is liable to undermine the rights of the Parliament.
V této věci tak Soudní dvůr rozhodl, že článek 95 ES nemohl být náležitým právním
Applying that case-law, the Court held in the first case that Decision 2003/106/EC should have been founded on Articles 133 EC and 175(1) EC, in conjunction with the relevant provisions of Article 300 EC, and therefore had to be annulled since it was based solely on Article 175(1) EC, in conjunction with the first sentence of the first subparagraph of Article 300(2) EC and the first subparagraph of Article 300(3) EC. Similarly, in the second
Rozhodnutí Rady 2003/106/ES ze dne 19. prosince 2002 o schválení Rotterdamské úmluvy o postupu předchozího souhlasu pro určité nebezpečné chemické látky a pesticidy v mezinárodním obchodu jménem Evropského společenství (Úř. věst. L 63, s. 27; Zvl. vyd. 11/46, s. 91).
Council Decision 2003/106/EC of 19 December 2002 concerning the approval, on behalf of the European Community, of the Rotterdam Convention on the Prior Informed Consent Procedure for certain hazardous chemicals and pesticides in international trade (OJ L 63, 6.3.2003, p. 27).
Vývoj a činnost základem pro přijetí nařízení č. 1435/20036 a že toto bylo správně přijato na základě článku 308 ES.
Proceedings case the Court held that Regulation (EC) No 304/2003 should have been founded on Articles 133 EC and 175(1) EC and therefore had to be annulled since it was based solely on Article 175(1) EC.
Dále, rovněž na základě použití této judikatury, Soudní dvůr ve věci Spojené království v. Parlament a Rada (rozsudek ze dne 2. května 2006, C-217/04, Sb. rozh. s.
The other four cases have the common feature that they concern the conditions governing recourse to Article 95 EC as a legal basis.
152 odst. 4 písm. c) ES, a že žaloba podaná Spolkovou republikou Německo proti těmto ustanovením musí být v důsledku toho zamítnuta.
The Court accordingly held in the case in point that Article 95 EC could not constitute an appropriate legal basis for the adoption of Regulation (EC) No 1435/2003 6 and that it was correctly adopted on the basis of Article 308 EC.
V této oblasti si kromě výše zmíněných věcí týkajících se voleb zástupců do Evropského parlamentu zaslouží pozornost dvě věci.
It was also in application of that caselaw that the Court held in Case C-217/04 United Kingdom v Parliament and Council [2006] ECR I-3771 that Regulation (EC) No 460/2004 7was rightly based on Article 95 EC.
Ve věci De Cuyper (rozsudek ze dne 18. července 2006, C-406/04, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí) Soudní dvůr posuzoval slučitelnost svobody pohybu a svobody pobytu občanů Evropské unie, přiznaných článkem 18 ES, s belgickou právní úpravou v oblasti nezaměstnanosti.
Conversely, in Joined Cases C-317/04 and C-318/04 Parliament v Council and Commission [2006] ECR I-4721, the Court held that Decision 2004/496/EC 8 was not validly adopted on the basis of Article 95 EC, read in conjunction with Article 25 of Directive 95/46/EC 9, since the agreement that was the subject of that decision related to data processing which concerned public security and the activities of the State in areas of criminal law and was therefore excluded from the scope of Directive 95/46/EC by virtue of the first indent of Article 3(2) of that directive.
Tato právní úprava vyžaduje pro nezaměstnané starší 50 let splnění podmínky bydliště, přestože tito již nejsou povinni nabízet se na trhu práce.
Finally, in Case C-380/03 Germany v Parliament and Council (judgment of 12 December 2006, not yet published in the ECR), the Court recalled that, provided that the conditions for recourse to Article 95 EC as a legal basis are fullled, the Community legislature cannot be prevented from relying on that legal basis on the ground that public health protection is a decisive factor in the choices to be made.
Soudní dvůr nejprve připomněl, že právo pobytu občanů Unie není nepodmíněné, ale je přiznáno pouze s výhradou omezení a podmínek stanovených ve Smlouvě a v jejích prováděcích
It then held, principally on the basis of that case-law, that by adopting Articles 3 and 4 of Directive 2003/33/EC 10solely on the basis of Article 95 EC, the Community legislature did not
Rozhodnutí Rady 2004/496/ES ze dne 17. května 2004 o uzavření dohody mezi Evropským společenstvím a Spojenými státy americkými o zpracování a předávání údajů jmenné evidence cestujících (PNR) Úřadu pro cla a ochranu hranic ministerstva vnitřní bezpečnosti Spojených států (Úř. věst. L 183, s. 83 a oprava Úř. věst. 2005, L 255, s. 168).
Council Decision 2004/496/EC of 17 May 2004 on the conclusion of an Agreement between the European Community and the United States of America on the processing and transfer of PNR data by Air Carriers to the United States Department of Homeland Security, Bureau of Customs and Border Protection (OJ L 183, 20.5.2004, p.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 281, s. 31; Zvl. vyd. 13/15, s.
Directive 95/46/EC of the European Parliament and of the Council of 24 October 1995 on the protection of individuals with regard to the processing of personal data and on the free movement of such data (OJ L 281, 23.11.1995, p.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/33/ES ze dne 26. května 2003 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se reklamy na tabákové výrobky a sponzorství souvisejícího s tabákovými výrobky (Úř. věst. L 152, s. 16; Zvl. vyd. 15/07, s. 460).
Directive 2003/33/EC of the European Parliament and of the Council of 26 May 2003 on the approximation of the laws, regulations and administrative provisions of the Member States relating to the advertising and sponsorship of tobacco products (OJ L 152, 20.6.2003, p. 16).
Soudní dvůr ustanoveních.
European citizenship
Soudní dvůr konstatoval, že belgická právní úprava znevýhodňuje některé státní příslušníky pouze proto, že využili své svobody pohybu a pobytu, a proto představuje omezení svobod přiznaných článkem 18 ES.
The Court found that the Belgian legislation places certain Belgian nationals at a disadvantage simply because they have exercised their freedom of movement and residence, and is thus is a restriction on the freedoms conferred by Article 18 EC.
Soudní dvůr ale připustil, že toto omezení je odůvodněno objektivními hledisky obecného zájmu, která jsou nezávislá na státní příslušnosti dotyčných osob.
It accepted, however, that the restriction was justied by objective considerations of public interest independent of the nationality of the persons concerned.
Soudní dvůr tak konstatoval, že podmínka bydliště odpovídá potřebě kontrolovat profesní a rodinnou situaci nezaměstnaných osob tím, že umožňuje inspekčním službám ověřit, zda v situaci příjemce příspěvku v nezaměstnanosti nedošlo ke změně, jež by mohla mít vliv na přiznanou dávku.
The Court stated that a residence condition reects the need to monitor the employment and family situation of unemployed persons by allowing inspectors to check whether the situation of a recipient of the unemployment allowance has undergone changes which may have an eect on the benet granted.
Soudní dvůr rovněž poznamenal, že specická povaha kontroly v oblasti nezaměstnanosti odůvodňuje zavedení mechanismů, které jsou více omezující než mechanismy stanovené pro kontrolu jiných dávek, a že méně omezující opatření, jako je předložení dokumentů nebo potvrzení, by zbavila kontrolu její neočekávanosti, a snížila by tedy její účinnost.
The Court also noted that the specic nature of monitoring with regard to unemployment justies the introduction of arrangements that are more restrictive than for other benets and that more flexible measures, such as the production of documents or certicates, would mean that the monitoring would no longer be unexpected and would consequently be less eective.
Slučitelnost podmínky bydliště s článkem 18 ES byla rovněž předmětem věci Tas-Hagen a Tas (rozsudek ze dne 26. října 2006, C-192/05, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), týkající se právní úpravy poskytnutí dávek civilním válečným obětem, která vyžaduje, aby měl dotyčný k datu podání žádosti bydliště na vnitrostátním území.
The compatibility of a residence condition with Article 18 EC was also at issue in Case C-192/05 Tas-Hagen and Tas (judgment of 26 October 2006, not yet published in the ECR), concerning legislation on the award of benets to civilian war victims which requires the person concerned to be resident on national territory at the time at which the application is submitted.
Soudní dvůr se věnoval nejprve určení toho, zda tato problematika spadá pod článek 18 ES.
The Court sought first to determine whether such an issue falls within the scope of Article 18 EC.
V tomto ohledu uvedl, že při současném stavu rozvoje práva Společenství spadá dávka, která má za cíl odškodnit civilní oběti války, do pravomoci členských států, přičemž ty musí při výkonu takové pravomoci dodržovat právo Společenství.
It observed in this regard that, as Community law now stands, a benet to compensate civilian war victims falls within the competence of the Member States, although they must exercise that competence in accordance with Community law.
Přitom při existenci takové právní úpravy může výkon práva svobodně se pohybovat a pobývat přiznaného článkem 18 ES mít vliv na možnost získat uvedenou dávku, takže taková situace nemůže být považována za nemající žádnou spojitost s právem Společenství.
In the case of legislation of the kind at issue, exercise of the right of free movement and of residence which is accorded by Article 18 EC is such as to aect the prospects of receiving the benet, so that the situation cannot be considered to have no link with Community law.
Pokud jde o nepřípustnost podmínky bydliště, Soudní dvůr konstatoval, že tato podmínka může odradit od výkonu svobod přiznaných článkem 18 ES, a z tohoto důvodu představuje omezení těchto svobod.
With regard to the permissibility of the residence condition, the Court stated that it is liable to deter exercise of the freedoms accorded by Article 18 EC and therefore constitutes a restriction on those freedoms.
Soudní dvůr uvedl, že toto omezení může být sice v zásadě odůvodněno snahou o omezení povinnosti zachování solidarity s válečnými oběťmi pouze na osoby mající v průběhu této války a po jejím skončení pouto k lidu dotčeného státu, kdy podmínka bydliště tak svědčí o stupni vazby těchto osob na společnost.
It observed that the condition may admittedly be justied in principle by the wish to limit the obligation of solidarity with war victims to those who had links with the population of the State concerned during and after the war, the condition
Vývoj a činnost č.
Proceedings of residence thereby demonstrating the extent to which those persons are connected to its society.
4 k této dohodě11, v odpověď na žádost o rozhodnutí o předběžné otázce předloženou řeckým soudem, který měl rozhodnout spor týkající se dovozů automobilů pocházejících z Maďarska do Řecka uskutečněných v rámci preferenčního režimu zavedeného uvedenou dohodou.
A residence criterion based solely on the date on which the application for the benet is submitted is not a satisfactory indicator of the degree of attachment of the applicant to the society which is demonstrating its solidarity with him and therefore fails to comply with the principle of proportionality.
2 a článek 32 protokolu č.
Free movement of goods
4 k uvedené dohodě, ve znění rozhodnutí Rady přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Maďarskou republikou na straně druhé č.
In Joined Cases C-23/04 to C-25/04 Sfakianakis [2006] ECR I-1265, the Court was required to interpret the Europe Agreement establishing an association between the European Communities and their Member States, of the one part, and the Republic of Hungary, of the other part 11, and more specically Articles 31(2) and 32 of Protocol No 4 to that agreement, in response to a reference for a preliminary ruling from a Greek court which had to decide a case relating to imports into Greece, under the preferential scheme established by that agreement, of automobiles from Hungary.
3/96, musí být vykládány v tom smyslu, že celní orgány dovozního státu jsou povinny zohlednit soudní rozhodnutí vydaná ve vývozním státě o žalobách podaných proti výsledkům kontroly platnosti průvodních osvědčení vydaných celními orgány vývozního státu, pokud byly o existenci těchto žalob a obsahu těchto rozhodnutí informovány, a to nezávisle na tom, zda kontrola platnosti průvodních osvědčení byla, či nebyla provedena na žádost celních orgánů dovozního státu.
The Court held that Articles 31(2) and 32 of Protocol No 4 to the agreement, as amended by Decision No 3/96 of the Association Council between the European Communities and their Member States, of the one part, and the Republic of Hungary, of the other part, are to be interpreted as meaning that the customs authorities of the State of import are bound to take account of judicial decisions delivered in the State of export on actions brought against the results of verications of the validity of goods movement certicates conducted by the customs authorities of the State of export, once they have been informed of the existence of those actions and the content of those decisions, regardless of whether the verication of the validity of the movement certicates was carried out at the request of the customs authorities of the State of import.
V týchž spojených věcech Soudní dvůr rozhodl, že užitečný účinek zrušení cel stanoveného v uvedené dohodě brání tomu, aby celní orgány dovozního státu vydaly předtím, než jim bude sdělen konečný výsledek žalob podaných proti závěrům kontroly po propuštění zboží, správní rozhodnutí ukládající zaplacení cla zvýšeného o daně a pokuty, třebaže nebyla rozhodnutí orgánů vývozního státu, jež původně vydaly osvědčení o oběhu zboží, odvolána nebo zrušena.
In the same judgment the Court held that the eectiveness of the abolition of the imposition of customs duties under the agreement also precludes administrative decisions imposing the payment of customs duties, taxes and penalties taken by the customs authorities of the State of import before the denitive result of actions brought against the findings of the subsequent verication has been communicated to them, when the decisions of the authorities of the State of export which initially issued the goods movement certicates have not been revoked or cancelled.
Evropská dohoda zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Maďarskou republikou na straně druhé, uzavřená a schválená rozhodnutím Rady a Komise ze dne 13. prosince 1993 (Úř. věst. L 347, s. 1).
Europe Agreement establishing an association between the European Communities and their Member States, of the one part, and the Republic of Hungary, of the other part, approved by decision of the Council and of the Commission of 13 December 1993 (OJ L 347, 31.12.1993, p. 1).
Soudní dvůr musel především připomenout meze použití ustanovení týkajících se svobody pohybu, které představují čistě vnitrostátní situace na straně jedné a zneužití práva na straně druhé.
In Ritter-Coulais, the dispute before the national court concerned a couple who were German nationals and were employed in Germany, where they were liable to taxation, but who resided in France.
Za rok 2006 zasluhují v tomto ohledu zvláštní pozornost dvě věci: věc Ritter-Coulais (rozsudek ze dne 21. února 2006, C-152/03, Sb. rozh. s. I-1711) a věc N (rozsudek ze dne 7. září 2006, C-470/04, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí).
The Court was asked whether Mr and Mrs Ritter-Coulais could rely upon the provisions relating to freedom of movement for workers against the German tax authorities in order to have income losses resulting from their own use of the house in France which they owned and were living in taken into account.
Soudní dvůr na otázku, zda tito němečtí státní příslušníci mohou vůči německým daňovým orgánům uplatňovat ustanovení týkající se volného pohybu pracovníků pro získání započtení ztrát příjmů vyplývajících z užívání domu, který vlastní a ve kterém bydlí ve Francii, pro jejich vlastní potřebu, odpověděl, že situace manželů Ritter-Coulais, kteří pracují v jiném členském státě, než ve kterém se nachází jejich skutečné bydliště, spadá do oblasti působnosti článku 39 ES.
The Court replied that the situation of Mr and Mrs Ritter-Coulais, who worked in a Member State other than that of their actual place of residence, fell within the scope of Article 39 EC.
Předmětem výše uvedené věci N byla ustanovení nizozemského daňového práva, podle kterých je vystěhování z Nizozemska postaveno na roveň převodu obchodních podílů nebo akcií, čímž dojde ke stanovení daně z kapitálových zisků z podílových účastí v okamžiku vystěhování.
N concerned the provisions of Netherlands tax law under which departure from national territory is treated as a disposal of shares, resulting in the payment of tax on increases in value at that date.
Situace, která je základem sporu v původním řízení, je situací nizozemského státního příslušníka majícího bydliště v Nizozemsku až do okamžiku přesunu jeho bydliště do Spojeného království, kde po dlouhou dobu nebude vykonávat žádnou hospodářskou činnost.
The main proceedings involved a Netherlands national who was resident in the Netherlands until he moved to the United Kingdom, where he would engage in no economic activity for a long time.
Vývoj a činnost použití sporné právní úpravy vůči své osobě, Soudní dvůr odpověděl, že od převedení bydliště situace N. spadá do působnosti článku 43 ES, přičemž výslovně odkázal na svůj výše uvedený rozsudek Ritter-Coulais.
In answer to the question whether this Netherlands national, who was the sole shareholder of three Netherlands companies, could rely upon the provisions relating to freedom of establishment against the Netherlands tax authorities in order to contest the use made of the disputed legislation in his regard, the Court, referring expressly to its judgment in Ritter-Coulais, stated that since the transfer of his residence N had fallen within the scope of Article 43 EC.
Pokud jde o zneužití práva, vnitrostátní soud se tázal Soudního dvora, zda skutečnost, že společnost usazená v jednom členském státě založí společnosti v jiném členském státě a vytvoří jejich základní kapitál pouze s cílem využít výhodnějšího daňového režimu platného v tomto posledně uvedeném státě, představuje zneužití svobody usazování.
As regards abuse of rights, a national court asked the Court of Justice whether it is an abuse of the freedom of establishment for a company established in a Member State to set up and capitalise companies in another Member State solely to take advantage of the more favourable tax regime in that State.
Soudní dvůr v rozsudku Cadbury Schweppes a Cadbury Schweppes Overseas (rozsudek ze dne 12. září 2006, C-196/04, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí) odpověděl záporně.
In Case C-196/04 Cadbury Schweppes and Cadbury Schweppes Overseas (judgment of 12 September 2006, not yet published in the ECR), the Court replied in the negative.
Okolnost, že společnost byla založena v některém členském státě za přiznaným účelem využití výhodnějších právních předpisů, není sama o sobě dostačující k učinění závěru o zneužití této svobody a odůvodnění vnitrostátního opatření omezujícího svobodu usazování.
The fact that a company has been established in a Member State for the avowed purpose of beneting from more favourable legislation does not in itself suce to constitute abuse and thereby to justify a national measure restricting the freedom of establishment.
Takové vnitrostátní opatření by bylo naproti tomu odůvodněno, pokud by jeho účelem bylo zabránit vytváření čistě vykonstruovaných operací zbavených hospodářské podstaty s cílem vyhnout se dani obvykle dlužné ze zisků z činností vykonávaných na vnitrostátním území.
Such a measure would, on the other hand, be justied if it sought to prevent the creation of wholly articial arrangements which do not reect economic reality and are intended to escape the tax normally due on the prots generated by activities carried out on national territory.
Není-li tedy rozsah působnosti ustanovení týkajících se svobody pohybu neomezený, není neomezený ani rozsah pravomocí státu uplatňovaných v oblasti přímých daní a Soudní dvůr měl opakovaně příležitost rozšířit svoji již tak bohatou judikaturu v této oblasti.
While the field of application of the provisions relating to the freedoms of movement is therefore not unlimited, the powers retained by States with regard to direct taxation are not either, and the Court had various opportunities to add to its already plentiful caselaw in this area.
Podle společného režimu stanoveného judikaturou Soudního dvora je zakázána nejen zjevná diskriminace na základě státní příslušnosti, ale také všechny skryté formy diskriminace (nebo nepřímé diskriminace), které použitím zdánlivě neutrálních kritérií vedou ve skutečnosti ke stejnému výsledku.
Under the common body of rules established by the Court’s case-law, not only overt discrimination by reason of nationality is prohibited but also all covert forms of discrimination (all indirect discrimination) which, by the application of ostensibly neutral criteria, lead to the same result.
Kvalikace rozdílného zacházení jako diskriminace nicméně předpokládá, že mají být použita odlišná pravidla na srovnatelné situace nebo tatáž pravidla na odlišné situace.
However, in order for a dierence in treatment to be classied as discrimination, there must be an intention to apply dierent rules to comparable situations or the same rules to dissimilar situations.
V případě, že by byla zjištěna nepřímá diskriminace, existuje možnost odůvodnění z naléhavých důvodů obecného zájmu, s výhradou dodržení zásady proporcionality.
Should indirect discrimination be established, it is possible for it to be justied by overriding reasons in the general interest, subject to compliance with the principle of proportionality.
Tak tomu bylo ve věci van Hilten-van der Heijden (rozsudek ze dne 23. února 2006, C-513/03, Sb. rozh. s.
Of the various national fiscal measures examined by the Court, some were held compatible with Community law, and others incompatible.