natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Svojí pátou výtkou Y. A. Kadi uplatňuje, že okolnost, že Rada bezpečnosti nezřídila nezávislý mezinárodní soud pověřený rozhodovat, z právního i faktického hlediska, o žalobách směřujících proti individuálním rozhodnutím přijatým Výborem pro sankce, neznamená, že členské státy nemají při přijímání přiměřených opatření žádnou legitimní pravomoc zkvalitnit skutková zjištění, o něž se sankce opírají, jakož i identifikaci osob, na které sankce dopadají. Rovněž jim podle něj není zakázáno vytvořit v rámci manévrovacího prostoru, který mají při provádění svých povinností, vhodný opravný prostředek.
By the fifth claim, Mr Kadi argues that the fact that the Security Council has not established an independent international court responsible for ruling, in law and on the facts, on actions brought against individual decisions taken by the Sanctions Committee, does not mean that the Member States have no lawful power, by adopting reasonable measures, to improve the finding of facts underlying the imposition of sanctions and the identification of the persons affected by them, or that the Member States are prohibited from creating an appropriate legal remedy by reason of the latitude they enjoy in the performance of their obligations.
Yassin Abdullah Kadi ve své replice odkazuje na výše citovaný rozsudek ve věci Bosphorus a krom jiného tvrdí, že právo Společenství vyžaduje, aby veškerá legislativní opatření Společenství podléhala soudnímu přezkumu prováděnému Soudním dvorem, který se vztahuje i na základní práva, a to i když na počátku předmětného opatření stojí akt mezinárodního práva, jakým je rezoluce Rady bezpečnosti.
In his reply, referring to Bosphorus, Mr Kadi maintains, in addition, that Community law requires all Community legislative measures to be subject to the judicial review carried out by the Court, which also concerns observance of fundamental rights, even if the origin of the measure in question is an act of international law such as a resolution of the Security Council.
Dokud právo Spojených národů neposkytuje odpovídající ochranu těm, kteří tvrdí, že jejich základní práva byla porušena, měla by existovat kontrola aktů přijatých Společenstvím k provedení rezolucí Rady bezpečnosti.
So long as the law of the United Nations offers no adequate protection for those whose claim that their fundamental rights have been infringed, there must be a review of the measures adopted by the Community in order to give effect to resolutions of the Security Council.
Podle Y. A. Kadiho přezkumné řízení prováděné před Výborem pro sankce, které se zakládá na diplomatické ochraně, neposkytuje ochranu lidským právům, která by odpovídala ochraně zajištěné Evropskou úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod podepsanou dne 4. listopadu 1950 v Římě (dále jen „EÚLP“), jaká byla Soudem pro lidská práva vyžadována v rozsudku Hava Yolları Turizm ve Ticaret Anonim Şirketi (Bosphorus Airways) v. Irsko, ze dne 30. června 2005 (Sbírka rozsudků a rozhodnutí 2005-VI, § 155).
According to Mr Kadi, the re-examination procedure before the Sanctions Committee, based on diplomatic protection, does not afford protection of human rights equivalent to that guaranteed by the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms, signed in Rome on 4 November 1950 (‘the ECHR’), as demanded by the European Court of Human Rights in Bosphorus Hava Yolları Turizm ve Ticaret Anonim Şirketi v. Ireland of 30 June 2005, Reports of Judgments and Decisions 2005-VI, § 155.
Yassin Abdullah Kadi uvádí, že tuto argumentaci, která je podpůrná k argumentům, které se opírají o mezinárodní právo, předkládá pro případ, že by Soudní dvůr dospěl k závěru, že existuje konflikt mezi cíli věrného provedení rezolucí Rady bezpečnosti a zásadami spravedlivého procesu nebo soudní ochrany.
Mr Kadi submits that that line of argument, an alternative to the arguments based on international law, is raised in case the Court should hold that there is a conflict between the objectives of faithful implementation of resolutions of the Security Council and the principles of due process or judicial protection.
Mimoto uvedená výtka není novým důvodem kasačního opravného prostředku, nýbrž rozvinutím základního tvrzení, které navrhovatel formuloval ve svém kasačním opravném prostředku, podle něhož bylo Společenství povinno, když se rozhodlo použít legislativní cesty při provádění rezoluce Rady bezpečnosti, dbát na to, aby právní úprava, kterou se rozhodlo zavést, splňovala minimální kritéria v oblasti lidských práv coby podmínku její legality.
Furthermore, he states that that head of claim is not a new ground of appeal but a development of the fundamental proposition, raised in the notice of appeal, that the Community is bound, when it decides to act by legislative means to give effect to a resolution of the Security Council, to ensure, as a condition of the lawfulness of the legislation it intends thus to introduce, that that legislation should observe the minimum criteria in the field of human rights.
V první části svého třetího důvodu kasačního opravného prostředku Al Barakaat napadá úvodní poznámky, které Soud uvedl v napadeném rozsudku Yusuf a Al Barakaat a které se týkají vzájemných vztahů mezinárodního právního řádu vytvořeného v rámci Spojených národů s vnitrostátním právním řádem a právním řádem Společenství, jakož i rozsahu přezkumu legality, který přísluší Soudu.
By the first part of its third ground of appeal, Al Barakaat criticises the Court of First Instance’s preliminary observations in Yusuf and Al Barakaat on the relationship between the international legal order under the United Nations and the domestic legal order or the Community legal order and on the extent of the review of lawfulness which the Court of First Instance had to carry out.
Rezoluce Rady bezpečnosti, která je závazná v mezinárodním právu veřejném, může mít podle ní právní účinky vůči právním subjektům v určitém státu pouze tehdy, pokud byla provedena v souladu s platným zákonem.
A resolution of the Security Council, binding per se in public international law, can have legal effect vis-à-vis persons in a State only if it has been implemented in accordance with the law in force.
Podle ní přitom neexistuje žádný právní základ, který by umožňoval tvrdit, že pokud jde o provedení rezolucí Rady bezpečnosti, existuje zde zvláštní zacházení či výjimka v tom směru, že nařízení Společenství, které slouží k takovémuto provedení, se nemusí řídit pravidly Společenství pro přijímání nařízení.
In this appellant’s view, there are no legal grounds for inferring the existence of special treatment or of an exception with regard to implementation of resolutions of the Security Council to the effect that a Community regulation intended to carry out such implementation need not accord with Community rules on the adoption of regulations.
Naproti tomu Francouzská republika, Nizozemské království, Spojené království a Rada v zásadě podporují analýzu této otázky, kterou Soud provedl v napadených rozsudcích, a souhlasí se závěrem, ke kterému na jejím základě dospěl, a to že pokud jde o vnitřní legalitu sporného nařízení, je tento akt v rozsahu, v němž provádí rezoluce přijaté Radou bezpečnosti na základě kapitoly VII Charty Spojených národů, v zásadě vyňat z jakéhokoli přezkumu prováděného soudem Společenství, včetně přezkumu dodržování základních práv, a těší se tak v tomto ohledu soudní imunitě.
Conversely, the French Republic, the Kingdom of the Netherlands, the United Kingdom and the Council approve, in essence, the analysis made in that connection by the Court of First Instance in the judgments under appeal and endorse the conclusion drawn therefrom that, so far as concerns the internal lawfulness of the contested regulation, the latter, inasmuch as it puts into effect resolutions adopted by the Security Council pursuant to Chapter VII of the Charter of the United Nations, in principle escapes all review by the Community judicature, even concerning observance of fundamental rights, and so for that reason enjoys immunity from jurisdiction.
Avšak na rozdíl od Soudu mají tyto účastníci řízení za to, že u rezolucí Rady bezpečnosti není soud Společenství oprávněn jakkoli přezkoumávat jejich legalitu.
However, unlike the Court of First Instance, those parties take the view that no review of the internal lawfulness of resolutions of the Security Council may be carried out by the Community judicature.
Vytýkají proto Soudu, že rozhodl, že takovýto přezkum je možný z hlediska ius cogens.
They therefore complain that the Court of First Instance decided that such review was possible in the light of jus cogens.
Jsou toho názoru, že napadené rozsudky jsou v části, v níž připouští v tomto ohledu výjimku, aniž by však zároveň určily její právní základ, zejména na základě ustanovení Smlouvy, nekonsistentní, neboť argumenty, které obecně vylučují soudní přezkum rezolucí Rady bezpečnosti soudem Společenství, podle nich rovněž hovoří proti uznání příslušnosti k provádění takovéhoto přezkumu z hlediska samotného ius cogens.
They argue that the judgments under appeal, by allowing an exception in that regard, but without identifying its legal basis, in particular under the provisions of the Treaty, are inconsistent, inasmuch as the arguments excluding in a general manner the exercise of judicial review by the Community judicature of resolutions of the Security Council also militate against the recognition of powers to carry out such a review solely in the light of jus cogens.
Francouzská republika, Nizozemské království, Spojené království a Komise dále tvrdí, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když dospěl k závěru, že základní práva dotčená v těchto věcech patří do oblasti ius cogens.
Further, the French Republic, the Kingdom of the Netherlands, the United Kingdom and the Commission consider that the Court of First Instance erred in law when it ruled that the fundamental rights at issue in these cases fell within the scope of jus cogens.
Právní norma může být kvalifikována jako ius cogens pouze tehdy, když se z ní nepřipouští žádné výjimky.
A norm may be classified as jus cogens only when no derogation from it is possible.
Práva, která jsou uplatňována v daném případě – tj. právo na spravedlivý proces a právo na ochranu vlastnictví – podle nich podléhají omezením a existují z nich výjimky.
The rights invoked in the cases in point — the right to a fair hearing and the fight to respect for property — are, however, subject to limitations and exceptions.
Spojené království proto podává vzájemný opravný prostředek, kterým se domáhá zrušení té části napadených rozsudků, která pojednává o ius cogens, a sice bodů 226 až 231 napadeného rozsudku Kadi a 277 až 281 napadeného rozsudku Yusuf a Al Barakaat.
The United Kingdom has brought a cross-appeal in this connection, seeking to have set aside the parts of the judgments under appeal dealing with jus cogens, viz., paragraphs 226 to 231 of Kadi and 277 to 281 of Yusuf and Al Barakaat.
Francouzská republika a Nizozemské království navrhují, aby Soudní dvůr nahradil odůvodnění Soudu s tím, že žalobní důvody uplatňované Y. A. Kadim a Al Barakaat týkající se ius cogens se odmítají z důvodu absolutní nepříslušnosti soudů Společenství k přezkumu rezolucí Rady bezpečnosti, a to včetně přezkumu z hlediska ius cogens.
For their part, the French Republic and the Kingdom of the Netherlands suggest that the Court should undertake a replacement of grounds, claiming that Mr Kadi’s and Al Barakaat’s pleas in law relating to jus cogens should be dismissed by reason of the absolute lack of jurisdiction of the Community judicature to carry out any review of resolutions of the Security Council, even in the light of jus cogens.
Pokud jde o Komisi, ta tvrdí, že existují dva důvody, kterými lze odůvodnit nesplnění povinnosti provést takové rezoluce Rady bezpečnosti, jaké jsou předmětem této věci, jejichž znění neponechává orgánům Společenství prostor pro jakoukoli interpretační pravomoc při jejich provádění, a to jednak když by dotyčná rezoluce byla v rozporu s ius cogens, a jednak když by tato rezoluce překračovala rozsah působnosti nebo porušovala cíle a zásady Spojených národů, tedy když by byla přijata ultra vires.
The Commission maintains that two reasons may justify not giving effect to an obligation to implement resolutions of the Security Council such as those at issue, whose strict terms leave the Community authorities no discretion in their implementation; they are, first, the case in which the resolution concerned is contrary to jus cogens and, second, the case in which that resolution falls outside the ambit of or violates the purposes and principles of the United Nations and was therefore adopted ultra vires.
Komise je nicméně toho názoru, že Soud správně rozhodl, že soud Společenství není v zásadě oprávněn k přezkumu platnosti rezoluce Rady bezpečnosti z hlediska cílů a zásad Charty Spojených národů.
In the Commission’s view, however, the Court of First Instance was right to hold that the Community judicature cannot in principle review the validity of a resolution of the Security Council in the light of the purposes and principles of the United Nations.
Komise uvádí pro případ, že by takovýto přezkum byl přeci jen připuštěn, že Soudní dvůr, coby soudní orgán jiné mezinárodní organizace než OSN, může sám rozhodnout o této otázce pouze tehdy, je-li porušení lidských práv obzvláště flagrantní a zjevné, přičemž odkazuje na výše citovaný rozsudek Racke.
If, nevertheless, the Court were to accept that it could carry out such a review, the Commission argues that the Court, as the judicature of an international organisation other than the United Nations, could express itself on this question only if the breach of human rights was particularly flagrant and glaring, referring here to Racke.
Přitom v daném věci se podle ní o tento případ nejedná, neboť existuje řízení pro provádění přezkumu před Výborem pro sankce a je nutné vycházet z domněnky, že Rada bezpečnosti porovnala váhu příslušných požadavků mezinárodní bezpečnosti a dotčených základních práv.
That is not, in the Commission’s view, the case here, owing to the existence of the re-examination procedure before the Sanctions Committee and because it must be supposed that the Security Council had weighed the requirements of international security at issue against the fundamental rights concerned.
Pokud jde o závěry vyplývající z výše uvedeného rozsudku Bosphorus, Komise tvrdí, že na rozdíl od věci, v níž byl vydán uvedený rozsudek, otázka týkající se legality a případné neplatnosti předmětné rezoluce by mohla vyvstat ohledně sporného nařízení tehdy, pokud by Soudní dvůr dospěl k závěru, že Společenství nemůže provést závaznou rezoluci Rady bezpečnosti z důvodu, že lidskoprávní standardy uplatňované tímto orgánem, zejména pak právo být vyslechnut, jsou nedostatečné.
With regard to the guidance given in Bosphorus, the Commission maintains that, in contrast to the case giving rise to that judgment, the question of the lawfulness and possible nullity of the resolution in question could arise with regard to the contested regulation if the Court were to rule that the Community may not implement a binding resolution of the Security Council because the standards applied by that body in the sphere of human rights, especially in respect of the right to be heard, are insufficient.
Krom toho Spojené království má za to, že argumentace Y. A. Kadiho, podle níž legalita každého právního předpisu přijatého orgány Společenství podléhá na základě práva Společenství přezkumu Soudního dvora v plném rozsahu, nehledě na původ tohoto předpisu, je novým důvodem kasačního opravného prostředku, neboť byla poprvé předložena až v navrhovatelově replice.
In addition, the United Kingdom is of the view that Mr Kadi’s arguments that the lawfulness of any legislation adopted by the Community institutions in order to give effect to a resolution of the Security Council remains subject, by virtue of Community law, to full review by the Court, regardless of its origin, constitute a new ground of appeal because they were put forward for the first time in that appellant’s reply.
Podpůrně uvedený členský stát tvrdí, že zvláštní status rezolucí přijatých na základě kapitoly VII Charty Spojených národů, který vyplývá z interakce článků 25, 48 a 103 této Charty a který je uznán článkem 297 ES, implikuje, že akce uskutečňovaná
In the alternative, the United Kingdom maintains that the special status of resolutions adopted under Chapter VII of the Charter of the United Nations, as a result of the interaction of Articles 25, 48 and 103 of that Charter, recognised by Article 297 EC,
KADI A AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v. RADA A KOMISE členským státem pro účely splnění závazků k zachování mezinárodního míru a bezpečnosti je chráněna proti jakékoli žalobě opírající se o právo Společenství.
KADI AND AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION implies that action taken by a Member State to perform its obligations with a view to maintaining international peace and security is protected against any action founded on Community law.
Přednost takovýchto závazků se podle ní zcela zjevně vztahuje i na zásady práva Společenství ústavní povahy.
The primacy of those obligations clearly extends to principles of Community law of a constitutional nature.
Tentýž členský stát tvrdí, že Soudní dvůr ve výše citovaném rozsudku Bosphorus nerozhodl, že je příslušný k posouzení platnosti nařízení, kterým se provádí rezoluce Rady bezpečnosti přijatá na základě kapitoly VII Charty Spojených národů, nýbrž se omezil na výklad dotyčného nařízení s cílem určit, zda jím stanovené opatření mělo být uplatněno orgány členského státu na konkrétní případ.
That Member State maintains that, in Bosphorus, the Court did not declare that it had jurisdiction to determine the validity of a regulation intended to give effect to a resolution of the Security Council adopted under Chapter VII of the Charter of the United Nations, but did no more than interpret the regulation concerned for the purpose of determining whether a measure laid down by that regulation had to be applied by the authorities of a Member State in a given case.
Francouzská republika se v podstatě ztotožňuje s tímto výkladem uvedeného rozsudku.
The French Republic essentially agrees with that interpretation of Bosphorus.
V úvodu je třeba odmítnout námitku nepřípustnosti, kterou vzneslo Spojené království proti argumentaci předložené Y. A. Kadim v jeho replice, podle níž legalita každého právní předpisu přijatého orgány Společenství, včetně právního předpisu, kterým se provádí rezoluce Rady bezpečnosti, podléhá na základě práva Společenství v plném rozsahu přezkumu Soudního dvora, nehledě na původ tohoto předpisu.
Before addressing the substance of the question, the Court finds it necessary to reject the objection of inadmissibility raised by the United Kingdom in respect of the line of argument put forward by Mr Kadi in his reply, to the effect that the lawfulness of any legislation adopted by the Community institutions, including an act intended to give effect to a resolution of the Security Council remains subject, by virtue of Community law, to full review by the Court, regardless of its origin.
Jak uvedl Y. A. Kadi, jedná se ve skutečnosti o doplňující argument, který je rozšířením důvodu, který již byl přinejmenším implicitně uveden v kasačním opravném prostředku a podle kterého mělo Společenství při provádění rezoluce Rady bezpečnosti povinnost dbát na to, aby právní úprava, kterou se rozhodlo zavést, splňovala minimální kritéria v oblasti lidských práv, jakožto podmínky legality, a je s tímto důvodem úzce spjat (viz v tomto smyslu zejména usnesení ze dne 13. listopadu 2001, Dürbeck v. Komise, C-430/00 P, Recueil, s. I-8547, bod 17).
In point of fact, as Mr Kadi has stated, that is an additional argument supplementing the ground of appeal set out earlier, at least implicitly, in the notice of appeal and closely connected to that ground, to the effect that the Community, when giving effect to a resolution of the Security Council, was bound to ensure, as a condition of the lawfulness of the legislation it intended thus to introduce, that that legislation should observe the minimum criteria in the field of human rights (see, to that effect, inter alia, the order in Case C-430/00 P Dürbeck v Commission [2001] ECR I-8547, paragraph 17).
Je třeba přezkoumat výtky, kterými navrhovatelé Soudu vytýkají, že v podstatě rozhodl, že ze zásad, kterými se řídí vzájemné vztahy mezinárodního právního řádu vytvořeného v rámci Spojených národů a právního řádu Společenství, vyplývá, že vzhledem k tomu, že sporné nařízení provádí rezoluci přijatou Radou bezpečnosti na základě kapitoly VII Charty Spojených národů, která neponechává v tomto ohledu žádný prostor pro uvážení, nemůže být u tohoto nařízení proveden přezkum jeho vnitřní legality, s výjimkou přezkumu jeho slučitelnosti s normami z oblasti ius cogens, a těší se tedy v tomto ohledu soudní imunitě.
The Court will now consider the heads of claim in which the appellants complain that the Court of First Instance, in essence, held that it followed from the principles governing the relationship between the international legal order under the United Nations and the Community legal order that the contested regulation, since it is designed to give effect to a resolution adopted by the Security Council under Chapter VII of the Charter of the United Nations affording no latitude in that respect, could not be subject to judicial review of its internal lawfulness, save with regard to its compatibility with the norms of jus cogens, and therefore to that extent enjoyed immunity from jurisdiction.
K tomu je třeba připomenout, že Společenství je společenstvím práva v tom, že jeho členské státy ani jeho orgány nejsou vyňaty z možnosti přezkumu souladu svých aktů se základní ústavní listinou, kterou je Smlouva o ES, a že tato Smlouva zavedla úplný systém procesních prostředků a řízení určený k tomu, aby byl Soudnímu dvoru svěřen přezkum legality aktů orgánů (rozsudek Soudního dvora ze dne 23. dubna 1986, Les Verts v. Parlament, 294/83, Recueil, s. 1339, bod 23).
In this connection it is to be borne in mind that the Community is based on the rule of law, inasmuch as neither its Member States nor its institutions can avoid review of the conformity of their acts with the basic constitutional charter, the EC Treaty, which established a complete system of legal remedies and procedures designed to enable the Court of Justice to review the legality of acts of the institutions (Case 294/83 Les Verts v Parliament [1986] ECR 1339, paragraph 23).
Dále podle ustálené judikatury platí, že základní práva jsou nedílnou součástí obecných právních zásad, jejichž dodržování Soudní dvůr zajišťuje.
In addition, according to settled caselaw, fundamental rights form an integral part of the general principles of law whose observance the Court ensures.
Soudní dvůr za tímto účelem vychází z ústavních tradic společných členským státům, jakož i z poznatků, které skýtají mezinárodně právní instrumenty týkající se ochrany lidských práv, na jejichž tvorbě členské státy spolupracovaly nebo k nimž přistoupily.
For that purpose, the Court draws inspiration from the constitutional traditions common to the Member States and from the guidelines supplied by international instruments for the protection of human rights on which the Member States have collaborated or to which they are signatories.
EÚLP přísluší v této souvislosti zvláštní význam (viz zejména rozsudek ze dne 26. června 2007, Ordre des barreaux francophones et germanophone a další, C-305/05, Sb. rozh. s. I-5305, bod 29 a citovaná judikatura).
In that regard, the ECHR has special significance (see, inter alia, Case C-305/05 Ordre des barreaux francophones et germanophone and Others [2007] ECR I-5305, paragraph 29 and caselaw cited).