natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tento rozsudek se netýká určení, kdy začíná promlčecí doba běžet, ale naopak určení, kdy uplyne.
That judgment does not concern the determination of when time starts to run, but rather when the limitation period expires.
Navíc ve věci Adams Soudní dvůr přihlédl k nedostatku vědomí o události vedoucí ke vzniku škody, nikoliv o protiprávnosti této skutečnosti.
Moreover in Adams the Court took account of the lack of awareness of the event giving rise to the damage, not the illegality of that fact.
dotčená osoba za takovou považuje, i když ví, že tento akt již vůči ní měl škodlivé účinky.
measure cannot be certain unless the person concerned considers it to be so, even though the measure has already, to his knowledge, had harmful effects on him.
Soud nezohlednil skutečnost, že nařízení č. 2499/82 objektivně způsobuje navrhovatelům újmu od roku 1983.
The Court of First Instance took no account of the fact that, since 1983, Regulation No 2499/82 objectively caused harm to the applicants.
Místo toho se soustředil na to, jak tyto škodlivé účinky vnímají navrhovatelé.
Instead, it concentrated on the applicants’ perception of those harmful effects.
Soud měl totiž za to, že skutečnost, že navrhovatelé věděli o tom, že utrpěli újmu v důsledku použití nařízení č. 2499/82, nebyla dostatečná.
In effect, the Court of First Instance considered that the fact that the applicants knew that they had suffered harm flowing from the application of Regulation No 2499/82 was insufficient.
Přidal tak do posuzování zcela subjektivní prvek, totiž že si navrhovatelé musí být vědomi možnosti dosáhnout náhrady pouze prostřednictvím žaloby na náhradu škody proti Komisi.
It added to the test a wholly subjective element, namely that the applicants should be aware that they could obtain redress only by way of an action for compensation against the Commission.
Komise zdůrazňuje, že, jak poznamenal Soud 35, navrhovatelé si byli jasně vědomi
The Commission stresses that, as the Court of First Instance noted, 35it was
Podle Komise nemůže být tento přístup odůvodněn tím, že musí být zohledněny případné pochybnosti, které navrhovatelé mohli mít ohledně legality nařízení č. 2499/82, nebo že musí být vzata v úvahu jejich nezdařená volba v rámci domáhání se platby podpory prostřednictvím jistoty poskytnuté ve prospěch AIMA.
According to the Commission, such an approach cannot be justified on the basis that account must be taken of any doubts which the applicants might have had concerning the legality of Regulation No 2499/82 or the misconceived choices they made in seeking to obtain payment of the aid by appropriating the security provided in favour of AIMA.
Z judikatury jasně vyplývá, že takové nesprávné posouzení dotyčnými osobami nemá význam pro určení okamžiku, kdy počíná běžet promlčecí doba 33.
It is clear from the caselaw that such errors of assessment by the persons concerned have no relevance in determining when time starts to run.
skutečnosti, že jim podpora bude poskytnuta za podmínek a v souladu s postupem stanoveným nařízením č. 2499/82, jakmile uzavřeli smlouvy s DAI.
33 perfectly clear to the applicants once they had entered into contracts with DAI that the aid would be granted to them on the conditions and in accordance with the procedure laid down by Regulation No 2499/82.
Navrhovatelé před Soudem neprokázali, že jim bylo od počátku znemožněno domoci se vyplacení dlužných částek prostřednictvím podpory tím, že by vznášeli nároky na jejich platbu například proti AIMA nebo Komisi.
The applicants did not prove before the Court of First Instance that they had been prevented from the outset from obtaining repayment of the sums due by way of aid by claiming payment from, for example, AIMA or the Commission.
Nesprávný výklad, v jehož důsledku se domnívali, že v případě úpadku palírny mohou využít jistoty, a tudíž podnikli dlouhé a neúspěšné řízení před vnitrostátními soudy, nemůže být v této souvislosti odůvodněním.
The errors of interpretation which led them to believe that they could have recourse to the security if the distiller became insolvent, and hence to undertake long and fruitless proceedings before the national courts, cannot amount to justification in this context.
Navrhovatelé proto nemohou uplatňovat nevědomé opominutí skutečnosti vedoucí ke vzniku škody.
The applicants cannot therefore allege involuntary ignorance of the fact giving rise to the damage.
Komise rovněž tvrdí, že postup Soudu v rozsudku není řádným postupem ani
The Commission also argues that the approach taken in the judgment of the Court
Podle názoru Komise se kritérium použité Soudem nemůže zakládat na
In the view of the Commission, the criterion used by the Court of First Instance
34 — Rozsudek ze dne 7. listopadu 1985, 145/83, Recueil, s. 3539.35 — Viz body 139 a 140 rozsudku.
34 — Case 145/83 [1985] ECR 3539.35 — See paragraphs 139 and 140 of the judgment.
KOMISE v. CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA A DALŠÍ pojmu „bezprostředně hrozící a předvídatelná škoda“ ve smyslu judikatury Soudního dvora 36.
COMMISSION v CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA AND OTHERS cannot be based on the concept of imminent and foreseeable damage within the meaning of the caselaw of the Court.
Uvedený pojem umožňuje navrhovatelům podat žalobu na náhradu škody dříve a zabránit škodě, která by byla ještě vážnější z důvodu nevyčíslitelnosti.
36 That concept permits applicants to bring an action for damages earlier in order to avoid damage which would be even more serious because unquantifiable.
Nemůže odůvodnit zpoždění začátku plynutí lhůty na základě subjektivního hodnocení bezprostředně hrozící a předvídatelné povahy škody, která již vznikla.
It cannot justify delaying the moment when time starts to run on the basis of a subjective assessment of the imminent and foreseeable nature of damage which has already occurred.
je jeho hodnocení okamžiku začátku běhu lhůty částečně nesprávné, jelikož se zakládá na zjevně zkresleném skutkovém stavu.
of the approach taken by the Court of First Instance, that court’s assessment of when time started to run is in part erroneous because it is based on a manifest distortion of the facts.
Jak poznamenal sám Soud, pouze čtyři z pěti navrhovatelů se odvolali proti rozsudku k Tribunale civile di Roma.
As the Court of First Instance itself noted, only four out of the five applicants appealed against the judgment of the Tribunale civile di Roma.
Není proto důvod domnívat se, že ve vztahu k pátému navrhovateli (Cantina sociale del Vermentino) počala promlčecí doba plynout v den vydání rozsudku Corte di Cassazione.
There is therefore no reason to consider that time started to run vis-à-vis the fifth applicant (Cantina sociale del Vermentino) at the date of the judgment of the Corte di Cassazione.
Na základě kritéria přijatého Soudem by lhůta počala plynout v den vydání rozsudku Tribunale civile di Roma, tedy dne 27. ledna 1989.
On the basis of the criterion adopted by the Court of First Instance, time would start to run on the date of the judgment of the Tribunale civile di Roma, namely on 27 January 1989.
Žaloba takového navrhovatele by tedy byla promlčena, pokud by zahájil řízení před Soudem dne 12. října 1998.
That applicant’s action would therefore have been timebarred when it commenced proceedings before the Court of First Instance on 12 October 1998.
Komise dále tvrdí, že přístup Soudu je v rozporu se základním požadavkem právní jistoty, jemuž jsou promlčení doby podřízena.
The approach of the Court of First Instance is moreover, the Commission argues, incompatible with the fundamental requirements of legal certainty to which timelimits are subject.
Je zjevné, že pokud by měl začátek plynutí lhůty pro účely článku 46 statutu Soudního dvora záviset na subjektivním vnímání navrhovatele, zda je škoda určitá, mohl by poškozený účastník rozhodovat o tom, kdy bude žaloba na náhradu škody s konečnou platností promlčena.
It is obvious that if the moment when time starts to run for the purposes of Article 46 of the Statute of the Court of Justice were to depend on the applicant’s subjective perception of the certainty of damage, the injured party would be able to decide when an action for damages was finally timebarred.
V takovém případě, jako je ten projednávaný, by strana sporu mohla jednoduše zahájit několik řízení, i zcela spekulativně, a pak tvrdit, že nepovažovala škodu za dostatečně určitou.
In a case such as the present, a litigant could simply bring several sets of proceedings, even wholly speculatively, and could then claim that he did not consider the damage sufficiently certain.
Mohla by tak uměle prodlužovat promlčecí dobu pro podání žaloby na náhradu škody, dokonce i o několik let.
He could thereby artificially extend, even by several years, the timelimit for bringing an action for damages.
Navrhovatelé tvrdí, zaprvé, že sami vnitrostátní řízení nezahájili.
The applicants submit, first, that they did not themselves bring the national proceedings.
Naopak, vstoupili jako vedlejší účastníci do řízení zahájeného DAI proti AIMA, ve kterém se domáhali prohlášení, že jim může být vyplacena částka, za kterou bylo ručeno jistotou poskytnutou ve prospěch AIMA.
Rather, they intervened in the proceedings brought by DAI against AIMA seeking a declaration that the amount guaranteed by the security provided in favour of AIMA could be paid to them.
V důsledku toho museli navrhovatelé čekat na výsledek uvedeného sporu před tím, než mohli zahájit řízení u soudu Společenství.
The applicants accordingly had to await the outcome of that litigation before bringing proceedings before the Community judicature.
Soud by jistě byl zamítl dřívější žalobu z důvodu, že nebyly vyčerpány vnitrostátní procesní prostředky.
The Court of First Instance would certainly have dismissed an earlier application on the ground that domestic rights of action had not been exhausted.
Nakonec Komise podpůrně tvrdí, že i v případě, že zaujmeme přístup Soudu,
Finally and in the alternative the Commission submits that even on the basis
Navrhovatelé podpůrný důvod
The applicants submit, second, that the Commission’s alternative ground of appeal
Úvodní poznámky prostředku Komise je jak nepřípustný, tak neopodstatněný.
Preliminary observations is both inadmissible and unfounded.
Je nepřípustný, jelikož nebyl uplatněn před Soudem.
It is inadmissible because it was not raised before the Court of First Instance.
Je neopodstatněný, jelikož by podle italské procesní úpravy všech pět navrhovatelů bylo ovlivněno stejným způsobem bez ohledu na výsledek dovolání ke Corte di Cassazione.
It is unfounded because, as a matter of Italian procedure, whatever the outcome of the appeal to the Corte di Cassazione, all five applicants would have been affected in the same way.
Pokud by bylo dovolání zamítnuto, stal by se rozsudek v prvním stupni pravomocným ve vztahu ke všem účastníkům řízení před Tribunale civile di Roma.
If the appeal had been dismissed, the judgment at first instance would have become res judicata in respect of all parties to the proceedings before the Tribunale.
Stejně tak, pokud by bylo dovolání vyhověno, rozsudek Corte d’appello by byl zrušen a případ by byl vrácen Tribunale civile di Roma, který by musel rozhodnout ve věci samé ve vztahu ke všem účastníkům před ním probíhajícího řízení.
Likewise, if the appeal had been allowed, the judgment of the Corte d’appello would have been quashed and the case remitted to the Tribunale, which would have had to rule on the substance vis-à-vis all parties to the proceedings before it.
V řízení před Soudem se Komise opakovaně pokusila tvrdit, že dotčené jednání nemůže být přičitatelné Komisi, že existují účinné vnitrostátní prostředky nápravy a že žaloba navrhovatelů je promlčená.
In the proceedings before the Court of First Instance, the Commission tried (successively) to argue that the conduct in question could not be attributed to the Commission, that there were effective domestic remedies, and that the applicants’ action was timebarred.
Soud se zabýval každým bodem se značnou pozorností.
The Court of First Instance dealt with each point with considerable care.
Postupně každý z nich zamítl a přistoupil k přezkumu ve věci samé.
It dismissed each in turn and went on to examine the merits.
Dospěl k závěru, že byly splněny podmínky pro vznik odpovědnosti Společenství týkající se protiprávnosti vytýkaného jednání, existence škody a příčinné souvislosti mezi tímto jednáním a uplatňovanou škodou 37.
It concluded that the conditions were met for the Community to incur liability as regards the unlawfulness of the conduct complained of, the existence of the damage and the causal link between that conduct and the damage pleaded.
V důsledku toho vydal Soud mezitímní rozhodnutí, že Komise je povinna nahradit navrhovatelům škodu, která jim vznikla v důsledku úplného nebo částečného nezaplacení částky, kterou představuje podpora Společenství – na kterou byly oprávněni vznášet nárok podle nařízení č. 2499/82 – v rámci neuspokojených pohledávek navrhovatelů za DAI 38.
37 Accordingly, the Court of First Instance made an interlocutory decision that the Commission was required to compensate the applicants for the damage which had resulted for them from the total or partial absence of payment of the share represented by the Community aid — which they were entitled to claim under Regulation No 2499/82 — forming part of the unpaid debts owed to them by DAI. 38
Pokud jde o přezkum tvrzení ohledně promlčení, měla bych poukázat na to, že souhlasím s rozborem projednávané věci
In addressing the limitation point, I should make it clear that I share the analysis of the Court of First Instance of the merits
Pokud by Soudní dvůr uznal některá tvrzení Komise ohledně promlčecí doby pro podání žaloby k Soudu, navrhovatelé podpůrně podávají tzv. vzájemný návrh.
In the event that the Court accepts some of the Commission’s arguments based on the timelimit for bringing proceedings before the Court of First Instance, the applicants put forward, in the alternative, a [so-called] cross-appeal.
Jejich tvrzení v projednávané věci v podstatě spočívá v tom, že Soud v bodech 159 až 162 svého rozsudku rozhodl, že Společenství bylo bezdůvodně obohaceno, jelikož podpora nebyla vyplacena navrhovatelům v plné výši, ale (naopak) byla jistota ze strany AIMA zúčtována ve prospěch EZOZF.
In essence, their argument here is that the Court of First Instance ruled, in paragraphs 159 to 162 of its judgment, that the Community had been unjustly enriched because the aid had not been paid in full to the applicants, but (rather) the security had been entered by AIMA in the EAGGF accounts.
V důsledku toho nemohla promlčecí doba začít běžet před tím, než došlo k bezdůvodnému obohacení (v roce 1991).
Time could accordingly not start to run before that unjust enrichment occurred (in 1991).
Navrhovatelé se však o něm mohli dozvědět až v roce 1997, kdy jim Komise sdělila rozhodné skutečnosti.
However, the applicants could not have known that had happened until 1997, when the Commission notified them of the relevant facts.
KOMISE v. CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA A DALŠÍ
COMMISSION v CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA AND OTHERS lacuna can only be filled by the Community legislator.
provedeným ze strany Soudu ve věci samé.
of this action.
Je jasné, že právo Společenství nezamýšlí zbavit producenta vína, který splnil své povinnosti podle nařízení č. 2499/82, jeho podpory v důsledku chyby palírny, za kterou nemůže být žádným způsobem shledán odpovědným.
It is clear that Community law does not intend a wine producer who has complied with his obligations under Regulation No 2499/82 to be deprived of his aid through an error of the distiller’s for which he can in no way be held to blame.
Soud tímto v důsledku přiznal značný význam skutečnosti, že obecným účelem nařízení č. 2499/82 a zvláštním účelem čl.
In so doing, the Court clearly attached considerable importance to the fact that the purpose of Regulation No 2499/82 in general and Article 9(1) in particular is to ensure that the producer can obtain a profit comparable to that which he would have obtained from a commercial sale. 40
Za zvláštních okolností projednávaného případu nemohu přijmout názor, že škoda vzniklá navrhovatelům na konci června 1983 v důsledku nezaplacení ze strany DAI, může být od tohoto data považována za určitou (to znamená bezprostředně hrozící a předvídatelnou).
In the specific circumstances of the present case, I do not accept that the damage suffered by the applicants at the end of June 1983 as a result of DAI’s failure to pay them can be regarded as being certain (that is to say, imminent and foreseeable) from that date on.
Naopak se mi jeví, že – v rámci svých kvazismluvních vztahů s AIMA – navrhovatelé měli to, co by vnější pozorovatel popsal jako objektivní legitimní očekávání, že vnitrostátní soud uzná, že jsou příjemci podpory Společenství, a že přijme nějaké vhodné opatření, které zajistí, že jim bude zaplaceno.
It seems to me, rather, that — in the context of their quasi-contractual relations with AIMA — the applicants had what an outside observer would have characterised as an objective legitimate expectation that the national court would appreciate that they were intended to be the beneficiaries of the Community aid and would make some appropriate order to ensure that they got paid.
Konečně, splnili všechny své povinnosti podle nařízení č. 2499/82 a preventivní destilace byla řádně provedena 41.
They had, after all, complied with all their obligations under Regulation No 2499/82 and preventive distillation had duly been carried out.
V důsledku toho odmítám názor, že promlčecí doba počala běžet ve vztahu k navrhovatelům dokonce před zahájením řízení před vnitrostátním soudem, kterého se následně účastnili.
41In consequence, I reject the idea that time began to run against the applicants even before the proceedings in which they were subsequently involved had started before the national court.
V projednávaném případě byla žaloba navrhovatelů rovněž podána v důsledku opomenutí ze strany palírny.
In the present case, it is similarly an omission on the part of the distiller that gives rise to the applicants’ action.
Ve skutečnosti jsou všechna tři porušení nařízení, která byla zjištěna vnitrostátním soudem, když zamítl žalobu DAI, důsledkem nezaplacení navrhovatelům podpory, na kterou měli nárok.
Indeed, the failure to pay them the aid to which they were entitled lay at the heart of all three breaches of the regulation identified by the national court in dismissing DAI’s action.
Navrhovatelé byli před vnitro -státním soudem neúspěšní v důsledku existence mezery v nařízení č. 2499/82, jelikož bylo s producenty vína bez objektivního odůvodnění zacházeno rozdílně podle toho, zda jejich členský stát zvolil postup podle článku 9 nebo článku 10 nařízení č. 2499/82.
The applicants failed before the national court because there is a lacuna in Regulation No 2499/82, inasmuch as wine producers are, without objective justification, treated differently depending upon whether their Member State has opted for the procedure under Article 9 or Article 10 of Regulation No 2499/82.
Za účelem určení správného okamžiku, od kterého počala plynout pětiletá promlčecí doba pro podání žaloby, je proto podle mého názoru zásadní věnovat pozornost rozboru rozhodnutí vnitrostátního soudu v prvním stupni (Tribunale civile di Roma).
In order to decide what is the correct point from which the fiveyear timelimit for bringing this action started to run, it is therefore in my view essential to analyse with some care the decision of the national court at first instance (the Tribunale civile di Roma).
Výše (v bodě 29) jsem citovala ústřední pasáž jeho rozsudku.
I have set out above (at point 29) the central passage from its judgment.
41 — Viz bod 141 rozsudku Soudu.
41 — See paragraph 141 of the judgment of the Court of First Instance.
Nejprve vnitrostátní soud poznamenal, že „nařízení […] č. 2499/82 přiznává nárok na podpory za podmínky, že lhůty a podmínky striktně stanovené jsou dodrženy, přičemž nedodržení těchto lhůt a podmínek vede k částečnému nebo úplnému navrácení podpory poskytnuté formou zálohy.
The national court first observed that ‘Regulation No 2499/82 confers entitlement to aid on condition that the strictly-imposed time limits and conditions are observed; failure to observe those timelimits and conditions entails recovery in whole or in part of the aid paid in advance.
Palírny jsou … příjemci podpory, zatímco producenti vína a hroznů jsou konečnými příjemci“.
The distillers are … the intended recipients of the aid whilst the wine and grape producers are the intended ultimate recipients’.
Vnitrostátní soud pak přezíravě uvedl, že „[z] výše uvedeného vyplývá, že výklad [nařízení č. 2499/82] je snadný a že není nezbytné položit Soudnímu dvoru předběžnou otázku“.
The national court then said, dismis -sively, that ‘[i]t is clear from this that [Regulation No 2499/82] is easy to interpret and that it is not necessary to refer a question to the Court of Justice for a preliminary ruing’.
To je vcelku pravda za předpokladu, že se soustředíme výlučně – jak zjevně učinil vnitrostátní soud – na různé lhůty, ve kterých byla palírna povinna podniknout různé kroky za účelem předejití propadnutí jistoty, kterou složila výměnou za platbu podpory Společenství formou zálohy.
That is quite true, provided that one concentrates exclusively — as the national court clearly did — on the various timelimits within which the distiller was required to take various steps in order to avoid forfeiting the security that it had lodged in return for advance payment of Community aid.
Tímto výrokem vnitrostátní soud učinil dvě správná tvrzení a dopustil se jednoho podstatného omylu.
In so saying, the national court made two correct statements and one significant error.
Systém Společenství pro podporu trhu v oblasti zemědělství je skutečně správně vázán na záruku, že ti, co žádají o podporu, splní nezbytné podmínky stanovené v nařízeních Společenství 42.
The Community arrangements for market support in the agricultural sector do indeed all depend, correctly, upon making sure that those claiming support comply with the necessary conditions laid down by the Community regulations.
Producenti vína a hroznů skutečně byli „konečnými příjemci podpory“.
42 The wine and grape producers were indeed the ‘intended ultimate recipients of the aid’.
Nicméně se mi jeví, že podle správného výkladu nařízení č. 2499/82 palírny (DAI) nebyly v pravém slova smyslu „příjemci podpory“, pokud se jedná o minimální nákupní cenu.
However, it seems to me that, on a proper construction of Regulation No 2499/82, the distillers (DAI) were not, in any true sense, the ‘intended recipients of the aid’ in so far as concerns the minimum buyingin price.
Naopak byly prostředníky, skrz něž uvedená podpora měla být – za předpokladu, že víno bylo řádně dodáno do palírny a destilováno – převedena producentům vína 43.
Rather, they were the conduit through which that aid was intended — provided that the wine duly entered the distillery and was distilled — to be transmitted to the wine producers. 43
42 — Jak to vyplývá z mnohých rozsudků, ve kterých Soudní dvůr rozhodl ve prospěch Komise, když nevyplatila podporu stanovenou v rámci EZOZF z důvodu, že dotčený členský stát nezajistil splnění stanovených podmínek.
42 — As may be seen in the numerous judgments in which the Court has upheld the Commission’s withholding of aid provided for by the EAGGF on the ground that the Member State concerned has not ensured compliance with those conditions.
Bylo by tak nesprávné učinit závěr, že vnitrostátní soud k rozhodnutí dospěl při opominutí práva Společenství.
Thus, it would be wrong to conclude that the national court ignored Community law in reaching its decision.
Přihlédl k nařízení č. 2499/82, ale přezkoumal pouze lhůty v článku 9 tohoto nařízení, ve kterých měla DAI jednat a o svých jednáních předložit relevantní důkazy.
It did look at Regulation No 2499/82, but only to the extent of examining the timelimits in Article 9 of that regulation for DAI to act and to supply relevant proofs of its actions.
Soustředil se výlučně na vztah mezi DAI a AIMA (který spočívá ve složení jistoty poskytnuté společností Assedile).
It concentrated exclusively upon the relationship between DAI and AIMA (as reflected by the lodging of the security provided by Assedile).