natgillin/translations-raw huggingface dataset:
69 odst. 2 téhož řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
Pursuant to Article 69(2) of those rules, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party’s pleadings.
Soud ostatně pro každý případ provedl stručnou analýzu merita dotčeného argumentu, přičemž uvedl, že ani v tomto případě nelze připustit tvrzení, že zákonodárce Společenství překročil prostor pro uvážení, který je mu přiznán.
Moreover, the Court of First Instance did in any case also briefly examine the substance of the argument in question observing that, even in that case, it cannot be held that the Community legislature exceeded the discretion it enjoys.
Ani tato vyjádření Soudu, byť stručná (vypracovaná ostatně jen podpůrně), nemohou být podle mého názoru jakkoliv kritizována.
These observations of the Court of First Instance, despite being succinct (having, it should be noted, been made merely in the alternative), also seem, in my opinion, to be above any possible reproach.
Krom toho druhý pododstavec téhož článku 122 jednacího řádu stanoví, že v případě kasačních opravných prostředků podaných úředníky nebo jinými zaměstnanci některého orgánu se náklady řízení rozdělí mezi účastníky řízení, pokud to vyžadují ohledy spravedlivého řešení.
On the other hand, the second paragraph of the Article 122 provides that, in appeals brought by officials or other ser -vants of an institution, the Court may order the parties to share the costs where equity so requires.
Vzhledem k tomu, že toto řízení je před Soudním dvorem prvním řízením, které se zabývá otázkou reformy systému důchodů úředníků Společenství podle nového služebního řádu a jelikož se některá právní hlediska nového režimu mohou vskutku jevit problematická, navrhuji, aby Soudní dvůr nařídil, že náklady řízení budou kompenzovány.
Since these proceedings are the first before the Court of Justice to address the question of the reform of the pension scheme for officials of the Communities under the new Staff Regulations and as certain legal aspects of the new arrangements may indeed appear problematic, I suggest that the Court should order that the costs be shared.
Zákonodárce Společenství se totiž rozhodl, že na důchodce s bydlištěm v „levnějších“ členských státech bez dalšího použije mechanismus výpočtu důchodů, který bude v budoucnu používán na všechny bývalé úředníky, kterým vznikne nárok na důchod po vstupu nového služebního řádu v platnost.
The Community legislature decided to apply, with immediate effect, to pensioners living in ‘less expensive’ Member States, the pension calculation mechanism to be applied in the future to all former officials who have acquired their pension rights after the new Staff Regulations came into effect.
Navíc za účelem zachovat postavení těch, kteří jako navrhovatel mají bydliště ve „drahém“ členském státě a kterým vznikl nárok na důchod před 1. květnem 2004, zákonodárce stanovil v jejich prospěch zachování koeficientu (třebaže, jak jsme viděli, vypočítávaného různě).
Moreover, in order to safeguard the position of those who, like the appellant, live in an ‘expensive’ Member State and acquired their pension rights before 1 May 2004, the legislature provided for a correction coefficient to be maintained for their benefit, albeit one calculated differently, as we have seen.
Nezdá se mi, že lze říci, že zákonodárce zjevně porušil meze svého prostoru pro uvážení.
To my mind, it cannot be said that the legislature has manifestly exceeded the limits of its discretion.
S ohledem na výše uvedené navrhuji, aby Soudní dvůr prohlásil, že:
In the light of the foregoing considerations, I propose that the Court of Justice:
„1) Kasační opravný prostředek se zamítá.
(1) dismiss the appeal;
2) Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.“
(2) order each party to bear its own costs.
Ve věci C-71/07 P, jejímž předmětem je kasační opravný prostředek na základě článku 56 statutu Soudního dvora, podaný dne 8. února 2007,
APPEAL under Article 56 of the Statute of the Court of Justice, lodged on 8 February 2007,
Franco Campoli, bývalý úředník Komise Evropských společenství, s bydlištěm v Londýně (Spojené království), zastoupený G. Vandersandenem, L. Levim a S. Rodriguesem, avocats, účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel), přičemž dalšími účastníky řízení jsou:
Franco Campoli, a former official of the Commission of the European Communities, residing in London (United Kingdom), represented by G. Vandersanden, L. Levi and S. Rodrigues, avocats, appellant, the other parties to the proceedings being:
Komise Evropských společenství, zastoupená V. Jorisem a D. Martinem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, žalovaná v prvním stupni,
Commission of the European Communities, represented by V. Joris and D. Martin, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg, defendant at first instance,
2008 – VĚC C-71/07 P
2008 — CASE C-71/07 P
Rada Evropské unie, zastoupená M. Arpio Santacruz a I. Šulce, jako zmocněnkyněmi, vedlejší účastnice v prvním stupni,
Council of the European Union, represented by M. Arpio Santacruz and I. Šulce, acting as Agents, intervener at first instance,
SOUDNÍ DVŮR (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, L. Bay Larsen, K. Schiemann, P. Kūris a C. Toader (zpravodajka), soudci, generální advokát: P. Mengozzi, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, s přihlédnutím k písemné části řízení, po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 8. dubna 2008,
THE COURT (Second Chamber), composed of C.W.A. Timmermans, President of the Chamber, L. Bay Larsen, K. Schiemann, P. Kūris and C. Toader (Rapporteur), Judges,
Kasačním opravným prostředkem se F. Campoli domáhá zrušení rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 29. listopadu 2006, Campoli v. Komise (T-135/05, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, dále jen „napadený rozsudek“), kterým Soud odmítl jako zčásti nepřípustnou a zamítl jako zčásti neopodstatněnou jeho žalobu směřující v podstatě ke zrušení jeho důchodových výměrů za měsíce květen až červenec 2004 v rozsahu, v němž poprvé používají koeficient protiprávně vypočítaný v závislosti na průměrných životních nákladech v zemi bydliště, a nikoli na základě životních nákladů v hlavním městě této země.
By his appeal, Mr Campoli seeks to have set aside the judgment of the Court of First Instance of the European Communities of 29 November 2006 in Case T-135/05 Campoli v Commission [2006] ECR-SC I-A-2-297 and II-A-2-1527 (‘the judgment under appeal’), by which the Court dismissed as partly inadmissible and partly unfounded his action which, essentially, sought the annulment of his pension statements for the months of May to July 2004, in so far as they applied for the first time a correction coefficient calculated unlawfully by reference to the average cost of living in his country of residence and no longer on the basis of the cost of living in the capital of that country.
Článek 82 odst. 1 druhý pododstavec služebního řádu úředníků Evropských společenství, ve znění platném před 1. květnem 2004 (dále jen „dřívější služební řád“), stanovil, že na důchody se použijí koeficienty stanovené pro zemi nacházející se uvnitř Společenství, kde příjemce prokáže svoje bydliště.
The second subparagraph of Article 82(1) of the Staff Regulations of Officials of the European Communities, in the version applicable before 1 May 2004 (‘the old Staff Regulations’), provided that pensions were to be weighted at the rate fixed for the country inside the Communities where the recipient proves he has his residence.
Vzhledem k tomu, že žádné zvláštní ustanovení dřívějšího služebního řádu nestanovilo metodu výpočtu koeficientů použitelných na důchody, v praxi byly na důchody použity koeficienty vypočítané pro odměny úředníků ve službě podle čl. 64 prvního pododstavce a přílohy XI tohoto služebního řádu, a sice podle metody, jejímž cílem bylo zajistit stejnou kupní sílu bez ohledu na místo zaměstnání úředníků.
Since no specific provision of the old Staff Regulations laid down the method of calculating the correction coefficients applicable to pensions, in practice, the correction coefficients applied were those calculated for the remuneration of officials in active employment pursuant to the first paragraph of Article 64 of and Annex XI to the old Staff Regulations, that is to say, according to a method intended to ensure the same purchasing power irrespective of the place in which officials were employed.
Tato metoda měla tendenci odrážet průměrný rozdíl u standardního úředníka mezi životními náklady v hlavním městě státu jeho zaměstnání a životními náklady v Bruselu
That method reflected the average difference for a typical official between the cost
(Belgie) (dále jen „metoda ‚hlavního města‘“).
2008 — CASE C-71/07 P of living in the capital of the country in which he was employed and the cost of living in Brussels (Belgium) (the ‘capital method’).
Pokud jde o důchodce, referenční parametr představovaly životní náklady v hlavním městě státu bydliště srovnané se životními náklady v Bruselu.
With regard to pensioners, the reference factor was the cost of living in the capital of the country of residence compared to the cost of living in Brussels.
1), zavedl rozsáhlou reformu dřívějšího služebního řádu.
1) extensively reformed the old Staff Regulations.
Jedna ze změn, které přineslo toto nařízení, se týká zrušení koeficientů použitelných na důchody ode dne 1. května 2004.
One of the changes made by that regulation was the abolition, from 1 May 2004, of the correction coefficients applied to pensions.
Jako odůvodnění uvádí třicátý bod odůvodnění nařízení:
By way of explanation, recital 30 in the preamble to Regulation No 723/2004 states as follows:
Toto zrušení koeficientů se nevztahuje na úředníky, kteří odešli do důchodu před 1. květnem 2004.
The abolition of the correction coefficients does not affect officials who retired before 1 May 2004.
Článek 20 odst. 1 první pododstavec přílohy XIII nového služebního řádu tak uvádí, že důchody těchto úředníků nadále podléhají koeficientu stanovenému pro členský stát, kde mají tito úředníci prokazatelně své hlavní bydliště.
Thus, the first subparagraph of Article 20(1) of Annex XIII to the new Staff Regulations states that the pensions of those officials are to remain subject to the correction coefficient for the Member State in which they have established proven main residence.
Článek 20 odst. 1 druhý pododstavec přílohy XIII nového služebního řádu zároveň zavedl pravidlo, podle něhož minimální koeficient použitelný na důchody je 100 %.
At the same time, the second subparagraph of Article 20(1) of Annex XIII to the new Staff Regulations introduces the rule that the minimum correction coefficient applicable to pensions is 100%.
20 odst. 4 přílohy XIII nového služebního řádu se přechodný režim týkající se koeficientů použije také na příspěvky v invaliditě.
According to Article 20(4) of Annex XIII to the new Staff Regulations, the transitional arrangements concerning correction coefficients are also to apply to invalidity allowances.
S cílem usnadnit dotčeným důchodcům přechod z metody „hlavního města“ na novou metodu „státu“ je tato posledně uvedená metoda zaváděna postupně v průběhu přechodného období čtyř let. Za tímto účelem čl.
In order to facilitate the transfer, for the pensioners concerned, from the ‘capital method’ to the new ‘country method’, the latter was introduced gradually over a four-year transitional period.
20 odst. 2 přílohy XIII nového služebního řádu rozvrhuje poměrné složení částky důchodů podle následujícího kalendáře:
For that purpose, Article 20(2) of Annex XIII to the new Staff Regulations provided that the relative composition of the pensions was to be varied in accordance with the following timetable:
– od 1. května 2004: 80 % metoda „hlavního města“ a 20 % metoda „státu“;
— From 1 May 2004: 80% ‘capital method’ and 20% ‘country method’;
– od 1. května 2005: 60 % metoda „hlavního města“ a 40 % metoda „státu“;
— From 1 May 2005: 60% ‘capital method’ and 40% ‘country method’;
– od 1. května 2006: 40 % metoda „hlavního města“ a 60 % metoda „státu“;
— From 1 May 2006: 40% ‘capital method’ and 60% ‘country method’;
– od 1. května 2007: 20 % metoda „hlavního města“ a 80 % metoda „státu“;
— From 1 May 2007: 20% ‘capital method’ and 80% ‘country method’;
– od 1. května 2008: 100 % metoda „státu“.
— From 1 May 2008: 100% ‘country method’.
Od svého odchodu do důchodu v únoru 2003 byl navrhovateli vyplácen příspěvek v invaliditě podle článků 53 a 78 dřívějšího služebního řádu, který na základě článku 82 dřívějšího služebního řádu podléhal koeficientu stanovenému pro stát, v němž měl dotčený prokazatelně své bydliště, a sice pro Spojené království, vzhledem k tomu, že navrhovatel se usadil v Londýně, kde si koupil dům.
From his retirement in February 2003, the appellant received an invalidity allowance pursuant to Articles 53 and 78 of the old Staff Regulations which, in accordance with Article 82 thereof, was weighted at the rate fixed for the country in which the recipient proved he had his residence, namely, the United Kingdom, since he had settled in London and bought a house there.
Od 1. ledna 2004 tak příspěvek v invaliditě navrhovatele podléhal koeficientu stanovenému v případě Spojeného království na 139,6 %.
From 1 January 2004, the appellant’s invalidity allowance was therefore weighted at the rate of 139.6% set for the United Kingdom.
Tento koeficient byl vypočítán podle metody „hlavního města“ takovým způsobem, který odrážel rozdíl v životních nákladech v Londýně a Bruselu.
The correction coefficient was calculated in accordance with the ‘capital method’, so as to reflect the difference in the cost of living between London and Brussels.
Dopisem ze dne 13. května 2004 „Úřad pro správu a vyplácení individuálních nároků“ Komise Evropských společenství informoval navrhovatele o následcích vstupu nového služebního řádu v platnost na jeho nároky na důchod.
By letter of 13 May 2004, the Office for the Administration and Payment of Individual Entitlements of the Commission of the European Communities informed the appellant of the effects on his pension rights of the entry into force of the new Staff Regulations.
Tento dopis zejména uváděl, že nároky navrhovatele na důchod by se nezměnily, kdyby byl důchod stanoven před květnem 2004.
That letter indicated, inter alia, that the appellant’s pension rights would not be altered if his pension had been determined before May 2004.
Nicméně navrhovatel si uvědomil, že jeho peněžitý režim postihne na základě nového služebního řádu snížení, neboť koeficient použitelný na důchody vyplácené bývalým
However, the appellant noticed that the amount he received was being reduced under the new Staff Regulations, since the correction coefficient applied to pensions paid to
CAMPOLI v. KOMISE úředníkům, kteří mají bydliště v Londýně, bude postupně zrušen a nahrazen novým koeficientem, jenž bude nižší než dřívější koeficient.
CAMPOLI v COMMISSION former officials residing in London was being gradually abolished and replaced by a new, lower, correction coefficient.
Proto dne 20. srpna 2004 navrhovatel podal k orgánu oprávněnému ke jmenování (dále jen „OOJ“) stížnost podle článku 90 služebního řádu směřující proti rozhodnutí Komise, které představovaly důchodové výměry za měsíce květen až červenec 2004.
Consequently, on 20 August 2004, the appellant submitted a complaint to the Appointing Authority under Article 90 of the new Staff Regulations against the Commission decision constituted by the pension statements for the months of May, June and July 2004.
Poukázal na to, že snížení jeho nároků na důchod, a zejména koeficientu, které je podle něho neodůvodněné, porušilo několik obecných právních zásad.
He claimed that the reduction of his pension rights, unjustified in his opinion, and in particular of the correction coefficient, infringed a number of general principles of law.
Rozhodnutím ze dne 13. prosince 2004 Komise zamítla tuto stížnost (dále jen „sporné rozhodnutí“).
By decision of 13 December 2004, the Commission rejected the complaint (the ‘contested decision’).
III – Napadený rozsudek
III — The judgment under appeal
Napadeným rozsudkem Soud zamítl žalobu navrhovatele směřující ke zrušení sporného rozhodnutí jednak spolu s rozhodnutím OOJ zpochybněným ve stížnosti dotčeného, které změnilo od 1. května 2004 koeficient, příspěvek na domácnost a příspěvek na vzdělání použitelné na jeho důchod, jakož i jednak spolu s důchodovými výměry v rozsahu, v němž se týkají použití tohoto posledně uvedeného rozhodnutí od května 2004.
In the judgment under appeal, the Court of First Instance dismissed the appellant’s action for the annulment of the contested decision, together with, first, the decision of the Appointing Authority which was challenged in the appellant’s complaint and altered the correction coefficient, the household allowance and the education allowance applicable to his pension on 1 May 2004 and, second, his pension statements to the extent that they applied that decision from May 2004.
Soud měl nejdříve za to, že bod návrhových žádání týkající se příspěvku na domácnost a příspěvku na vzdělání z toho důvodu, že nebyl uveden ve stížnosti navrhovatele, jakož i body návrhových žádání směřující ke zrušení rozhodnutí obsaženého v důchodových výměrech za měsíce květen a červen 2004 pro nedostatek právního zájmu na podání žaloby jsou nepřípustné.
The Court of First Instance considered, first, that the head of claim relating to the household allowance and the education allowance was inadmissible, since it did not appear in the appellant’s complaint, and the same was true of the heads of claim seeking annulment of the decision constituted by the pension statements for May and June 2004 in the absence of a legal interest in bringing proceedings.
Naproti tomu Soud uznal takový zájem k napadení důchodového výměru za měsíc červenec 2004 vzhledem k tomu, že koeficient použitelný na odměny úředníků ve službě ve Spojeném království byl stanoven podle metody „hlavního města“ na 142,7 % se zpětným účinkem k tomuto měsíci, zatímco částka důchodu navrhovatele zůstala k témuž datu v souladu se zárukou nominální částky na stejné úrovni, jako byla částka obdržená při použití koeficientu 139,6 %.
On the other hand, the Court of First Instance accepted that the appellant had such an interest in challenging the pension statement for July 2004, since the correction coefficient applicable to the remuneration of officials in active employment in the United Kingdom had been set, in accordance with the ‘capital method’, at 142.7%, with retroactive effect for that month, whereas the amount of the appellant’s pension remained fixed, by virtue of the guarantee of the nominal amount, at a level obtained by application of the correction coefficient of 139.6% at the same date.
Soud dále rozhodl, že sedm částí námitky protiprávnosti článku 20 přílohy XIII nového služebního řádu, která představuje jediný žalobní důvod předložený navrhovatelem, vycházejících z porušení zásad ochrany legitimního očekávání, právní jistoty, zákazu zpětné účinnosti a nabytých práv, porušení zásad rovného zacházení, proporcionality a řádné správy, jakož i ze zneužití pravomoci a nedostatečného odůvodnění, je neopodstatněných.
The Court of First Instance then held to be unfounded the seven limbs of the objection of illegality concerning Article 20 of Annex XIII to the new Staff Regulations, constituting the sole plea in law put forward by the appellant, alleging, respectively, infringement of the principles of the protection of legitimate expectations, legal certainty, non-retroactivity and acquired rights, equal treatment, proportionality and good administration, and alleging misuse of powers and an inadequate statement of reasons.
Pokud jde o část zmíněného žalobního důvodu vycházející z porušení zásady rovného zacházení, jejíž posouzení Soudem je zpochybňováno v rámci projednávaného kasačního opravného prostředku, na podporu této části byly uplatněny čtyři argumenty.
Four arguments were relied upon in support of the part of that plea alleging breach of the principle of equal treatment, the Court of First Instance’s findings on which are challenged in the present appeal.
Soud tak v bodech 99 až 109 napadeného rozsudku odmítl první argument navrhovatele, podle něhož použití metody „státu“ na výpočet přechodných koeficientů, jimž podléhají důchody úředníků, kteří odešli do důchodu před 1. květnem 2004, porušuje zásadu rovného zacházení, neboť koeficienty vypočítané podle této nové metody nezaručují zachování stejné kupní síly všem důchodcům.
At paragraphs 99 to 109 of the judgment under appeal, the Court of First Instance rejected the appellant’s first argument that the application of the ‘country method’ to the calculation of the transitional correction coefficients for the pensions of officials who retired before 1 May 2004 infringed the principle of equal treatment, since the correction coefficients calculated in accordance with the new method did not guarantee equality of purchasing power for all pensioners.
Nejdříve připomenul svůj postoj v rozsudku ze dne 26. února 2003, Drouvis v. Komise (T-184/00, Recueil FP, s. I-A-51 a II-297, bod 60), podle něhož jednotný koeficient pro stát může představovat ukazatel vhodný k tomu, aby nutně přibližně odrazil životní náklady uvnitř členského státu a aby přiměřeně sloužil k dosažení cíle spočívajícího v zajištění rovného zacházení s důchodci.
It referred, first of all, to its conclusion in Case T-184/00 Drouvis v Commission [2003] ECR-SC I-A-51 and II-297, paragraph 60, that a single correction coefficient per country could constitute an appropriate indicator to reflect, in a necessarily approximate manner, the cost of living in a Member State and appropriately serve the purpose of ensuring equal treatment between pensioners.
Soud měl rovněž za to, že nahrazením metody „hlavního města“ metodou „státu“ zákonodárce nepřekročil meze stanovené pro výkon jeho posuzovací pravomoci v dané oblasti.
The Court of First Instance also considered that, by replacing the ‘capital method’ with the ‘country method’, the legislature had not exceeded the limits imposed on its discretion in that matter.
V bodě 105 napadeného rozsudku uvedl zejména, že zákonodárce může přijmout ustanovení, která jsou pro dotčené úředníky méně příznivá než dřívější ustanovení za podmínky, že stanoví dostatečně dlouhé přechodné období.
At paragraph 105 of the judgment under appeal, it pointed out, inter alia, that the legislature is free to adopt provisions that are less advantageous for the officials concerned than the previous ones, on condition that it sets a sufficiently long transitional period.
Této možnosti nelze bránit ani uplatněním zásady rovné kupní síly, a to tím spíše, že přechodný režim zajišťuje důchodcům zachování nominální částky čistého důchodu pobíraného před vstupem nového služebního řádu v platnost.
Nor can that freedom be obstructed by invoking the principle of equality of purchasing power, particularly since the transitional arrangements guarantee pensioners that the nominal amount of net pension received before the new Staff Regulations came into force was to be maintained.
V bodech 110 až 115 napadeného rozsudku Soud odmítl druhý argument navrhovatele, vycházející z diskriminace mezi úředníky ve službě, na které se i nadále použije metoda „hlavního města“, a úředníky v důchodu, když uvedl, že tyto dvě kategorie úředníků se nacházejí v objektivně odlišných situacích.
At paragraphs 110 to 115 of the judgment under appeal, the Court of First Instance rejected the appellant’s second argument, alleging discrimination between officials in active employment, to whom the ‘capital method’ is still applied, and retired officials, by pointing out that the two categories of officials are in objectively different situations.