natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Svoboda usazování, kterou článek 52 Smlouvy přiznává příslušníkům Společenství a která pro ně zahrnuje přístup k samostatně výdělečným činnostem a jejich výkon, jakož i zřizování a řízení podniků za stejných podmínek, jako jsou podmínky stanovené právními předpisy členského státu usazení pro jeho vlastní státní příslušníky, zahrnuje v souladu s článkem 58 Smlouvy o ES (nyní článek 48 ES) pro společnosti založené podle právních předpisů některého členského státu, jež mají své sídlo, ústřední správu nebo hlavní provozovnu uvnitř Evropského společenství, právo vykonávat své činnosti v dotyčném členském státě prostřednictvím dceřiné společnosti, pobočky nebo zastoupení (viz zejména výše uvedené rozsudky Cadbury Schweppes a Cadbury Schweppes Overseas, bod 41, a Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, bod 42).
Freedom of establishment, which Article 52 of the Treaty grants to Community nationals and which includes the right to take up and pursue activities as selfemployed persons and to set up and manage undertakings, under the conditions laid down for its own nationals by the law of the Member State of residence, entails, in accordance with Article 58 of the EC Treaty (now Article 48 EC), for companies or firms formed in accordance with the law of a Member State and having their registered office, central administration or principal place of business within the European Community, the right to exercise their activity in the Member State concerned through a subsidiary, branch or agency (see, inter alia, Cadbury Schweppes and Cadbury Schweppes Overseas, paragraph 41, and Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, paragraph 42).
Pokud jde o společnosti, je třeba uvést, že jejich sídlo ve smyslu článku 58 Smlouvy slouží k určení, podobně jako státní příslušnost fyzických osob, jejich vazby s právním řádem některého státu.
In the case of companies, it should be borne in mind that their registered office for the purposes of Article 58 of the Treaty serves, in the same way as nationality in the case of individuals, as the connecting factor with the legal system of a Member State.
Připuštění toho, že by členský stát usazení mohl volně uplatňovat rozdílné zacházení z pouhého důvodu, že se sídlo společnosti nachází v jiném členském státě, by zbavilo článek 52 Smlouvy jeho smyslu.
Acceptance of the proposition that the Member State of residence may freely apply different treatment merely by reason of the fact that the registered office of a company is situated in another Member State would deprive Article 52 of the Treaty of all meaning.
Cílem svobody usazování tak je zaručení výhody tuzemského zacházení v hostitelském členském státě tím, že zakazuje jakoukoli diskriminaci založenou na místě sídla společností (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, bod 43 a citovaná judikatura).
Freedom of establishment thus aims to guarantee the benefit of national treatment in the host Member State, by prohibiting any discrimination based on the place in which companies have their seat (see, inter alia, to that effect, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, paragraph 43 and the caselaw cited therein).
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že cílem opravného mechanismu, který je předmětem věci v původním řízení, je zaručit, že výše daně zaplacené společností rozdělující zisky bude po provedení opravy odpovídat výši daňového zápočtu, který byl akcionáři chybně přiznán.
It is clear from the order for reference that the corrective mechanism at issue in the main proceedings is intended to ensure that the amount of tax paid by the company making the distribution corresponds, after correction, to the amount of the tax credit erroneously granted to the shareholder.
K tomuto účelu opravný mechanismus počítá s tím, že vlastní kapitál, který náleží do kategorie EK 02, bude zohledněn pro účely zdanění tak, aby bylo zaručeno, že daň a daňový zápočet odpovídají daňovým potvrzením, která byla akcionářům vystavena.
To that end, the corrective mechanism provides that the available capital belonging to EK 02 is to be taken into account for the purposes of taxation so as to ensure that the tax and the tax credit are in accordance with the tax certificates supplied to the shareholders.
Je třeba uvést, že na základě tohoto opravného mechanismu, jehož cílem je předejít tomu, aby byl daňový zápočet přiznán za neodvedenou daň, se oprava nevztahuje na výši daňového zápočtu, ale na výši daně placené společností rozdělující zisky.
It should be pointed out that, in accordance with the corrective mechanism — which is intended to avoid a tax credit being granted in respect of tax not paid — the correction does not relate to the amount of the tax credit but to the amount of the tax paid by the company making the distribution.
Navíc je nesporné, že opravný mechanismus upravený v § 28 odst. 4 KStG 1996 se použije na společnost, která je rezidentem v Německu, bez ohledu na to, zda je tato společnost dceřinou společností mateřské společnosti, která je rovněž rezidentem v Německu, nebo mateřské společnosti, která je rezidentem v jiném členském státě.
Moreover, it is common ground that the corrective mechanism laid down in Paragraph 28(4) of the KStG 1996 is applicable to a company resident in Germany, regardless of whether it is a subsidiary of a parent company which is also resident in Germany or of a parent company resident in another Member State.
V tomto kontextu má Burda za to, že diskriminační zacházení ve věci v původním řízení spočívá právě v použití stejného opravného mechanismu na rozdílné situace, neboť na rozdíl od mateřských společností-rezidentů mateřské společnosti-nerezi-denti nemají nárok na daňový zápočet, který by jim umožňoval započíst korporační daň zaplacenou společností rozdělující zisky.
In that context, Burda maintains that the discriminatory treatment in the case before the referring court consists, specifically, in the application of the same corrective mechanism to different situations, inasmuch as nonresident parent companies of resident subsidiaries, unlike resident parent companies, are not granted a tax credit to compensate for the corporation tax paid by the company making the distribution.
Vzhledem k tomu, že diskriminace může spočívat v použití téhož pravidla na rozdílné situace, je třeba – za účelem prokázání existence diskriminačního daňového zacházení, které je v zásadě zakázáno článkem 52 Smlouvy, ve věci v původním řízení – zkoumat, zda se dceřiné společnosti-rezidenti s ohledem na předmětné vnitrostátní ustanovení nacházejí v rozdílné situaci podle toho, zda jejich mateřská společnost je, či není rezidentem, a zda jí je tedy přiznán daňový zápočet, či nikoliv.
Since discrimination can consist in applying the same rule to different situations, it must be determined — in order to establish the existence in the case before the referring court of discriminatory fiscal treatment, which is prohibited in principle by Article 52 of the Treaty — whether the national measure at issue places resident subsidiaries in a different situation according to whether the parent company is resident or nonresident and, consequently, according to whether or not the parent company receives a tax credit.
28 odst. 4 KStG 1996, nemůže změnit daňovou zátěž společnosti Burda v závislosti na tom, zda je její mateřská společnost rezidentem v Německu, nebo jiném členském státě.
In that regard, it should be pointed out that it is clear from the order for reference that the application of the corrective mechanism laid down in Paragraph 28(4) of the KStG 1996 does not alter Burda’s tax burden on the basis of whether its parent company is resident in Germany or in another Member State.
28 odst. 4 KStG 1996 vede u dceřiné společnosti k tomu, že je s různými situacemi zacházeno stejným způsobem, neboť dceřiná společnost se nenachází v rozdílné situaci ve vztahu k právní úpravě svého členského státu, tedy v daném případě Spolkové republiky Německo, podle toho, zda vyplácí své zisky mateřské společnostinerezidentovi, nebo mateřské společnosti-rezidentovi.
It cannot therefore be accepted that the application of Paragraph 28(4) of the KStG 1996 caused, in regard to the subsidiary, different situations to receive identical treatment, since the position of the subsidiary in regard to the legislation of its Member State of residence, in this case, the Federal Republic of Germany, is not different according to whether it distributes its profits to a nonresident parent company or to a resident one.
Tento závěr nemůže být zpochybněn skutečností, kterou zdůraznil předkládající soud, že zdanění podniku rozdělujícího zisk se stává v případě akcionářů-nerezi-dentů konečným v tom smyslu, že zvýšení daňové povinnosti společnosti rozdělující zisk není kompenzováno přiznáním odpovídajícího daňového zápočtu.
That assessment is not weakened by the fact, pointed out by the national court, that, for nonresident shareholders, the tax levied on the company making the distribution becomes definitive in the sense that the increase in the tax burden imposed on the company making the distribution is not compensated for by the allocation of a corresponding tax credit.
V tomto ohledu je třeba poznamenat, že z judikatury vyplývá, že je na každém členském státě, aby v souladu s právem Společenství uspořádal svůj systém zdanění rozdělovaných zisků a v tomto rámci vymezil základ daně, jakož i daňovou sazbu, které se použijí u rozdělující společnosti nebo u akcionáře-příjemce, jsou-li povinni k dani v tomto státě (výše uvedený rozsudek Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, bod 50).
It should be pointed out that, according to the caselaw, it is for each Member State to organise, in compliance with Community law, its system of taxation of distributed profits and, in that context, to define the tax base as well as the tax rates which apply to the company making the distribution and/or to the shareholder to whom the dividends are paid, in so far as they are liable to tax in that State (Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, paragraph 50).
Podle téže judikatury platí, že neexistují-li sjednocující nebo harmonizační opatření v rámci Společenství, zachovávají si členské státy i nadále pravomoc vymezit prostřednictvím dohod nebo jednostranně kritéria dělby své daňové pravomoci zejména za účelem odstranění dvojího zdanění (výše uvedený rozsudek Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, bod 52).
According to the same line of authority, in the absence of any unifying or harmonising Community measures, Member States retain the power to define, by treaty or unilaterally, the criteria for allocating their powers of taxation, particularly with a view to eliminating double taxation (Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, paragraph 52).
V tomto ohledu je účelem daňového zápočtu, přiznaného na základě vnitrostátní právní úpravy použitelné na věc v původním řízení mateřské společnosti-rezidentovi, zamezit dvojímu ekonomickému zdanění zisků rozdělovaných dceřinou společnostírezidentem, které posledně uvedená společnost zdaňuje jako první.
On that basis, the tax credit granted to the resident parent company under the national legislation applicable in the main proceedings is intended to prevent economic double taxation of profits distributed by a resident subsidiary which have already been taxed in the latter’s hands.
Avšak ve věci v původním řízení, která se týká přeshraniční výplaty zisků, v zásadě nepřísluší členskému státu, v němž je rezidentem dceřiná společnost, aby právě on zamezoval dvojímu ekonomickému zdanění, neboť toto přísluší členskému státu, na jehož území je rezidentem mateřská společnost.
In the case before the referring court, which concerns the crossborder distribution of profits, it is, in principle, not for the Member State in which the subsidiary is resident to prevent that economic double taxation but for the Member State in whose territory the parent company is resident.
Podle článku 4 směrnice 90/435 totiž členský stát, v němž je mateřská společnost rezidentem, musí buď osvobodit zisky, které obdržela od dceřiné společnosti-rezi-denta v jiném členském státě, od daně, nebo jí umožnit odečíst od daně příslušnou část daně splatné dceřinou společností, která se vztahuje k těmto ziskům.
In accordance with Article 4 of Directive 90/435, the Member State in which the parent company is resident must either exempt from tax profits received by it from a subsidiary resident in another Member State or authorise the parent company to deduct from the amount of tax payable that fraction of the corporation tax paid by the subsidiary which relates to those profits.
V obou těchto případech je tedy členský stát, v němž je mateřská společnost rezidentem, povinen přiznat daňový režim, který sleduje tentýž cíl jako daňový zápočet přiznaný členským státem, v němž je rezidentem dceřiná společnost, mateřským společnostem, které jsou v něm rezidenty, aby tak bylo rovněž zamezeno dvojímu ekonomickému zdanění zisků vyplácených ve formě dividend.
Consequently, in both hypotheses, the Member State in which the parent company is resident is required to accord fiscal treatment which is designed to achieve the same result as the tax credit granted by the Member State in which the subsidiary is resident to parent companies established there, with the effect that economic double taxation of profits distributed in the form of dividends is also avoided.
Stejně jako je mateřské společnosti-rezidentovi dceřiné společnosti-rezidenta přiznán státem, v němž je rezidentem, který rovněž vystupuje jako stát, v němž je rezidentem dceřiná společnost, daňový zápočet, tak i mateřská společnost-nerezi-dent dceřiné společnosti-rezidenta je chráněna proti riziku dvojího ekonomického zdanění zisků vyplácených ve formě dividend, chrání ji však členský stát, v němž je rezidentem.
Thus, just as the resident parent company of a resident subsidiary is granted a tax credit by its Member State of residence, acting also in its capacity as the Member State in which the subsidiary is resident, the nonresident parent company of a resident subsidiary is protected against the risk of economic double taxation of profits distributed in the form of dividends, but by the Member State in which it is resident.
Zdanění zisků rozdělovaných jako zisky z kategorie EK 02 za podmínek věci v původním řízení je tedy v každém případě kompenzováno členským státem, v němž je mateřská společnost rezidentem.
Consequently, the taxation of distributed profits, such as those covered by EK 02 in the circumstances of the main proceedings, is, in any event, compensated for by the Member State in which the parent company is resident.
Skutečnost, že mateřské společnosti-nerezidentovi není členským státem dceřiné společnosti přiznán daňový zápočet tedy nemůže odlišit situaci dceřiné společnos-ti-rezidenta mateřské společnosti-rezidenta od situace dceřiné společnosti-rezidenta mateřské společnosti-nerezidenta.
The fact that the Member State in which the subsidiary is resident does not grant a tax credit to a nonresident parent company does not therefore distinguish the situation of the resident subsidiary of a resident parent company from that of the resident subsidiary of a nonresident parent company.
Z toho vyplývá, že situace dceřiné společnosti-rezidenta mateřské společnosti-re-zidenta není pro účely použití právní úpravy dotčené v původním řízení rozdílná od situace dceřiné společnosti-rezidenta mateřské společnosti-nerezidenta, takže v tomto ohledu nelze prokázat žádné diskriminační zacházení s dceřinou společnos-tí-rezidentem.
It follows that, for the purposes of the application of the legislation at issue in the main proceedings, the situation of the resident subsidiary of a resident parent company is no different from that of the resident subsidiary of a nonresident parent company, with the result that no discrimination exists in that regard against the resident subsidiary.
Z výše uvedeného vyplývá, že na druhou otázku je třeba odpovědět tak, že článek 52 Smlouvy musí být vykládán tak, že nebrání použití takového vnitrostátního ustanovení, jako je § 28 odst. 4 KStG 1996, na jehož základě se na zdanění zisků vyplacených dceřinou společností, která je rezidentem v členském státě, ve prospěch její mateřské společnosti uplatní tentýž opravný mechanismus bez ohledu na to, zda je mateřská společnost rezidentem v témže, či jiném členském státě, ačkoli, na rozdíl od případu mateřské společnosti-rezidenta, nepřiznává členský stát, v němž je dceřiná společnost rezidentem, mateřské společnosti-nerezidentovi nárok na daňový zápočet.
It follows from the foregoing that the answer to the second question must therefore be that Article 52 of the Treaty (now, after amendment, Article 43 EC) must be interpreted as not precluding the application of a national measure, such as Paragraph 28(4) of the KStG 1996, under which the taxation of profits distributed by a subsidiary resident in a Member State to its parent company is subject to the same corrective mechanism regardless of whether the parent company is resident in the same Member State or in another Member State even though — unlike a resident parent company — a nonresident parent company is not granted a tax credit by the Member State in which the subsidiary is resident.
1 směrnice Rady 90/435/EHS ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států.
A provision of national law which, in relation to cases where profits are distributed by a subsidiary to its parent company, provides for the taxation of income and asset increases of the subsidiary which would not have been taxed if they had remained with the subsidiary and had not been distributed to the parent company does not constitute a withholding tax within the meaning of Article 5(1) of Council Directive 90/435/EEC of 23 July 1990 on the common system of taxation applicable in the case of parent companies and subsidiaries of different Member States.
4 zákona z roku 1996 o korporační dani (Körperschaftsteuergesetz 1996), ve znění rozhodném pro spor v původním řízení, na jehož základě se na zdanění zisků vyplacených dceřinou společností, která je rezidentem v členském státě, ve prospěch její mateřské společnosti uplatní tentýž opravný mechanismus bez ohledu na to, zda je mateřská společnost rezidentem v témže, či jiném členském státě, ačkoli, na rozdíl od případu mateřské společnosti-re-zidenta, nepřiznává členský stát, v němž je dceřiná společnost rezidentem, mateřské společnosti-nerezidentovi nárok na daňový zápočet.
Article 52 of the Treaty (now, after amendment, Article 43 EC) must be interpreted as not precluding the application of a national measure, such as Paragraph 28(4) of the Law on Corporation Tax 1996 (Körperschaftsteuergesetz 1996), in the version applicable to the facts of the main proceedings, under which the taxation of profits distributed by a subsidiary resident in a Member State to its parent company is subject to the same corrective mechanism regardless of whether the parent company is resident in the same Member State or in another Member State even though — unlike a resident parent company — a nonresident parent company is not granted a tax credit by the Member State in which the subsidiary is resident.
Spojené věci C-329/06 a C-343/06
Joined Cases C-329/06 and C-343/06
„Směrnice 91/439/EHS – Vzájemné uznávání řidičských průkazů – Odnětí řidičského průkazu v členském státě z důvodu užívání omamných látek nebo alkoholu – Nový řidičský průkaz vydaný v jiném členském státě – Odmítnutí uznat řidičské oprávnění v prvním členském státě – Bydliště, které není v souladu se směrnicí 91/439/EHS“
(Directive 91/439/EEC — Mutual recognition of driving licences — Withdrawal of a licence in one Member State for use of narcotic drugs or alcohol — New licence issued in another Member State — Refusal to recognise right to drive in the first Member State — Residence not in accordance with Directive 91/439/EEC)
Stanovisko generálního advokáta Y. Bota přednesené dne 14. února 2008 . . .
Opinion of Advocate General Bot delivered on 14 February 2008 . . . . . .
Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 26. června 2008 . . . . . . .
Judgment of the Court (Third Chamber), 26 June 2008 . . . . . . . . . .
Doprava – Silniční doprava – Řidičský průkaz – Směrnice 91/439
Transport — Road transport — Driving licences — Directive 91/439
SHRNUTÍ – SPOJENÉ VĚCI C-329/06 a C-343/06
SUMMARY — JOINED CASES C-329/06 AND C-343/06
Doprava – Silniční doprava – Řidičský průkaz – Směrnice 91/439 (Směrnice Rady 91/439, ve znění nařízení č.
Transport — Road transport — Driving licences — Directive 91/439
1882/2003, čl.
(Council Directive 91/439, as amended by Regulation No 1882/2003, Arts 1(2) and 8(2) and (4))
Za stejných okolností zmíněná ustanovení nebrání tomu, aby členský stát odmítl na svém území uznat řidičské oprávnění vyplývající z řidičského průkazu vydaného později jiným členským státem, pokud bylo na základě údajů v něm uvedených nebo jiných nesporných informací pocházejících z členského státu vydání prokázáno, že v době, kdy byl zmíněný řidičský průkaz vydán, neměl jeho držitel – jemuž byl
In the same circumstances, it is not contrary to those provisions for a Member State to refuse to recognise in its territory the right to drive stemming from a driving licence subsequently issued by another Member State, if it is established, on the basis of entries appearing in the driving licence itself or of other incontestable information supplied by the Member State of issue, that when that licence was issued its holder, who had been the object, in the territory of the first Member State, of a measure withdrawing an earlier licence, was not
(viz bod 86, výrok 2)
86, operative part 2)
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTAYVESE BOTA přednesené dne 14. února 2008 1
OPINION OF ADVOCATE GENERAL
2 a 4 směrnice 91/439 odmítnout uznat platnost řidičského průkazu vydaného jiným členským státem, pokud není v členském státě vystavení provedeno přezkoušení srovnatelné s přezkoušením vyžadovaným v prvním státě.
In this Opinion, I shall recommend that the Court should hold that, where a person has had his driving licence withdrawn in one Member State on the ground that he was driving under the influence of alcohol or drugs and where, in view of the level of danger he presents, the issue of a new driving licence has been made conditional upon his passing a medical/psychological test, that Member State is entitled, pursuant to Articles 1(2) and 8(2) and (4) of Directive 91/439, to refuse to recognise the validity of a driving licence issued by another Member State if no test of a level comparable to that required in the first State has been carried out in the Member State of issue.
V těchto pěti věcech je Soudnímu dvoru kladena otázka, zda členský stát může odmítnout uznat platnost řidičského průkazu vydaného jiným členským státem, pokud se na držitele tohoto průkazu na území prvního členského státu vztahuje odnětí řidičského oprávnění a získání nového řidičského průkazu podléhá povinnosti uspět v lékař-sko-psychologickém přezkoušení.
In these five cases, the Court is asked whether a Member State may refuse to recognise the validity of a driving licence issued by another Member State, where the holder of that licence has been the object, in the first Member State, of a measure withdrawing the licence and imposing a requirement to pass a medical/psychological test in order to obtain a new driving licence.