natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Na rozdíl od toho, co tvrdí Deutsche Post, není otázka, zda dílčí poskytování služeb samotnými obchodními zákazníky nebo jejich jménem až do podání zásilek v poštovních centrech může být kvalifikováno jako „poskytování služeb vlastními silami“ v této souvislosti relevantní.
Contrary to the claim of Deutsche Post, whether the partial services provided by those business customers themselves or in their name up to the point of deposit of their items in the sorting offices can or cannot be classified as ‘self-provision’ is not relevant in that regard.
Krom toho, jak ve svém písemném vyjádření uvádí německá vláda, mimo oblast výlučné licence Deutsche Post mají i její konkurenti na základě poštovního zákona přístup k poštovním centrům a ke slevám poskytovaným za dílčí služby.
Moreover, as the German Government points out in its written observations, beyond the scope of Deutsche Post’s exclusive licence, on the basis of the Law on postal services, its competitors also have access to the sorting offices and the discounts granted for partial services.
Takovýto přístup se jeví být nezbytným v důsledku toho, že, jak upřesňuje Vedat Deniz ve svém písemném vyjádření, aniž by to bylo zpochybněno, poštovní schránky a poštovní pobočky Deutsche Post jsou příliš malé na to, aby v nich bylo možné přijímat a zpracovávat velké množství zásilek.
Such access seems to be necessary because, as Vedat Deniz explains in its written observations, without being contradicted on that point, the letter boxes and post offices of Deutsche Post are too small to receive or deal with large quantities of items.
Tohoto ustanovení se proto není možné dovolávat k tomu, aby se odůvodnilo odlišné zacházení s dotčenými zprostředkovateli než s obchodními zákazníky uvedené společnosti.
Consequently, that provision cannot be relied upon to justify treatment of the intermediaries concerned which is different from that enjoyed by Deutsche Post’s business customers.
Deutsche Post a německá vláda však tvrdí, že umožnit zprostředkovatelům využívat přístupu do poštovních center a slev, které odpovídají dílčím službám, by, pokud jde o příslušné poštovní zásilky, které vzhledem ke své váze a ceně patří do výlučné licence této společnosti, ohrozilo její finanční rovnováhu.
Deutsche Post and the German Government nevertheless contend that permitting intermediaries access to the sorting offices and the corresponding discounts for a partial service with regard to the postal items which, owing to their weight and their price, fall within that company’s exclusive licence would threaten the financial stability of Deutsche Post.
Tito zprostředkovatelé by totiž mohli takto nabídnout lukrativním zákazníkům, tedy podnikům, od nichž pochází 80 % veškerých zásilek, celý řetězec poštovní přepravy, a to za nižší sazby, než má Deutsche Post.
Those intermediaries would then be able to offer a lucrative group of customers, namely businesses, from which approximately 80% of all items come, the entire postal handling chain, at tariffs lower than those of Deutsche Post.
Pro nákladnější služby, zejména doručování do venkovských oblastí, by se pak tito zprostředkovatelé mohli obrátit na služby poskytovatele všeobecných poštovních služeb jednajícího jako subdodavatel, který by byl povinen zachovat v celém rozsahu svoji provozní a personální strukturu.
For more expensive services, in particular distribution in rural areas, those intermediaries would then be able to turn to the services of the universal postal service provider, acting as sub-contractor, which would be bound to maintain in full its structure in terms of operations and personnel.
V této souvislosti stačí uvést, že podle čl. 12 páté odrážky směrnice 97/67 zvláštní sazby „zohledňují náklady, kterým se lze vyhnout ve srovnání s obyčejnou službou nabízející celý rozsah činností zahrnujících výběr, přepravu, třídění a dodání jednotlivých poštovních zásilek“.
In that regard, it is sufficient to point out that, under the fifth indent of Article 12 of Directive 97/67, the special tariffs ‘shall take account of the avoided costs, as compared to the standard service covering the complete range of features offered for the clearance, transport, sorting and delivery of individual postal items’.
Uvedené sazby je proto možné upravit tak, aby pokrývaly zvláštní náklady spojené s poskytováním všeobecných poštovních služeb a aby se od normálních sazeb odlišovaly jen na základě toho, že skutečně ušetřené náklady se odečtou od těchto posledně uvedených sazeb, aby tak poskytnutí zvláštních sazeb nenarušilo finanční rovnováhu poskytovatele všeobecných poštovních služeb.
Those tariffs can therefore be set in such a way that they cover the specific costs linked to the provision of the universal postal service and do not differ from the normal tariffs except due to the fact that the costs actually avoided are deducted from the latter tariffs, with the result that the grant of special tariffs does not affect the financial stability of the universal postal service provider.
Pokud by tedy vyšlo najevo, že poskytnutí slev, které jsou v současnosti poskytovány pouze obchodním zákazníkům Deutsche Post, zprostředkovatelům má za následek to, že uvedené slevy jsou v poměru k ušetřeným nákladům nadměrné, bylo by na této společnosti, aby v nezbytné míře snížila tyto slevy pro všechny subjekty, kterým jsou poskytovány.
Thus, if it were to turn out that the grant to the intermediaries of the discounts currently agreed only for the business customers of Deutsche Post means that those discounts are excessive compared with the avoided costs, it would be open to the company to reduce those discounts to the extent necessary for all recipients.
Krom toho je nesporné, že doručování poštovních zásilek, které patří do oblasti výlučné licence poskytovatele všeobecných poštovních služeb, zůstává v zásadě vyhrazeno tomuto poskytovateli a že slevy, které v současnosti poskytuje Deutsche Post svým obchodním zákazníkům za podání minimálního množství předtříděných zásilek do poštovních center se pohybují od 3 % do maximálně 21 %.
Furthermore, it is not disputed that the distribution of postal items which fall within the scope of the exclusive licence of the universal postal service provider remains, as a rule, reserved to that provider and that the discounts currently agreed by Deutsche Post for its business customers for the deposit, at sorting offices, of minimum quantities of presorted mail vary between 3% and a maximum 21%.
Deutsche Post a německá vláda dále tvrdí, že článek 12 pátá odrážka směrnice 97/67 je pouze sazebním ustanovením, a proto nemůže mít za následek to, že členský stát je v oblasti výlučné licence poskytovatele všeobecných poštovních služeb nucen otevřít přístup k dílčím službám konkurentům.
Deutsche Post and the German Government also contend that the fifth indent of Article 12 of Directive 97/67 is concerned only with tariffs and it cannot, therefore, have the effect of compelling a Member State to open up, within the scope of the exclusive licence of the universal postal service provider, access to partial services to competitors.
Přístup do veřejné poštovní sítě je totiž předmětem úpravy článku 11 této směrnice, který ponechává úpravu uvedeného přístupu pozdějšímu zásahu zákonodárce Společenství, přičemž ten tohoto zmocnění doposud nevyužil.
Access to the public postal network is the subject of Article 11 of that directive, which makes regulation of such access dependent on subsequent action by the Community legislature, which has however not yet used that power.
Jak však vyplývá ze znění uvedeného ustanovení, toto ustanovení ukládá členským státům striktní povinnost dodržovat zásady transparentnosti a nediskriminace v případě, že je takovýto přístup k zvláštním sazbám tímto poskytovatelem skutečně poskytován.
Nevertheless, as is apparent from the wording of that provision, it imposes on the Member States a strict obligation to apply the principles of transparency and non-discrimination where such access to special tariffs is in fact granted by that provider.
Jak Deutsche Post, tak i německá vláda přitom připouštějí, že tato společnost ještě liberálněji, než ukládá uvedená směrnice, poskytuje svým obchodním zákazníkům přístup ke své poštovní síti v jiných místech, než jsou tradiční přístupová místa, a poskytuje jim za tím účelem zvláštní sazby.
Both Deutsche Post and the German Government concede that Deutsche Post grants its business customers, in an even more liberal way than required by the directive, access to its postal network at points other than the traditional access points and agrees special tariffs for them on that basis.
Posláním čl. 12 páté odrážky směrnice 97/67 je upravovat právě takovouto situaci.
It is precisely such a situation that the fifth indent of Article 12 of Directive 97/67 is intended to regulate.
Použije-li poskytovatel všeobecných poštovních služeb zvláštní sazby, například ve službách pro podniky, odesílatele hromadné pošty nebo zprostředkovatele sjednocující poštu od různých zákazníků, platí uvedené sazby stejně jako podmínky, které se k nim vážou, rovněž ve vztahu zejména k třetím osobám.
Whenever a provider of the universal postal service applies special tariffs, for example for services for businesses, bulk mailers or consolidators of mail from different customers, the tariffs, together with the associated conditions, are to apply equally as between third parties in particular.
S ohledem na výše uvedené je důvodné na položenou otázku odpovědět tak, že čl. 12 pátou odrážku směrnice 97/67 je nutno vykládat v tom smyslu, že brání tomu, aby bylo podnikům, které podnikatelsky a svým vlastním jménem shromažďují poštovní zásilky od vícero odesílatelů, odmítnuto poskytnutí zvláštních sazeb, které vnitrostátní poskytovatel všeobecných poštovních služeb poskytuje v oblasti své výlučné licence obchodním zákazníkům za podání minimálního množství předtříděných zásilek ve svých poštovních centrech.
Having regard to all of the foregoing, the answer to the question referred must be that the fifth indent of Article 12 of Directive 97/67 is to be interpreted as precluding refusal to apply to businesses which consolidate, on a commercial basis and in their own name, postal items from various senders the special tariffs which the national universal postal service provider grants, within the scope of its exclusive licence, to business customers for the deposit of minimum quantities of presorted mail at its sorting offices.
Článek 12 pátou odrážku směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/39/ES ze dne 10. června 2002, je nutno vykládat v tom smyslu, že brání tomu, aby bylo podnikům, které podnikatelsky a svým vlastním jménem shromažďují poštovní zásilky od vícero odesílatelů, odmítnuto poskytnutí zvláštních sazeb, které vnitrostátní poskytovatel všeobecných poštovních služeb poskytuje v oblasti své výlučné licence obchodním zákazníkům za podání minimálního množství předtříděných zásilek ve svých poštovních centrech.
The fifth indent of Article 12 of Directive 97/67/EC of the European Parliament and of the Council of 15 December 1997 on common rules for the development of the internal market of Community postal services and the improvement of quality of service, as amended by Directive 2002/39/EC of the European Parliament and of the Council of 10 June 2002, must be interpreted as precluding refusal to apply to businesses which consolidate, on a commercial basis and in their own name, postal items from various senders the special tariffs which the national universal postal service provider grants, within the scope of its exclusive licence, to business customers for the deposit of minimum quantities of presorted mail at its sorting offices.
Věc C-82/07
Case C-82/07
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo)
(Reference for a preliminary ruling from the Tribunal Supremo)
10 odst. 1 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice) – Národní číslovací plány – Zvláštní regulační orgán“
(Electronic communications — Networks and services — Articles 3(2) and 10(1) of Directive 2002/21/EC (Framework Directive) — National numbering plans — Specific regulatory authority)
Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 6. března 2008 . . . . . .
Judgment of the Court (Second Chamber), 6 March 2008
10 odst. 1)
(European Parliament and Council Directive 2002/21, recital 11 and Arts 3(2) and (4) and 10(1))
SHRNUTÍ – VĚC C-82/07
SUMMARY — CASE C-82/07
10 odst. 1)
(European Parliament and Council Directive 2002/21, recital 11 and Arts 3(2), (4) and (6) and 10(1))
3 odst. 2, 4 a 6 směrnice 2002/21 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby funkce přidělení národních číslovacích zdrojů a funkce správy národních číslovacích plánů byly sdíleny několika nezávislými regulačními orgány s výhradou, že rozdělení úkolů je zveřejněno, snadno přístupné a oznámeno Komisi.
Article 10(1) and Article 3(2), (4) and (6) of Directive 2002/21 on a common regulatory framework for electronic communications networks and services must be interpreted as not precluding the functions of assigning national numbering resources or of managing national numbering plans from being shared by a number of independent regulatory authorities, provided that the allocation of the tasks is made public and easily accessible, and notified to the Commission.
10 odst. 1 směrnice 2002/21 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací musí být ve vzájemném spojení s jejím jedenáctým bodem odůvodnění vykládány v tom smyslu, že funkce přidělení národních číslovacích zdrojů a správy národních číslovacích plánů musí být považovány za regulační funkce.
Articles 3(2), 3(4) and 10(1) of Directive 2002/21 on a common regulatory framework for electronic communications networks and services, read in conjunction with recital 11 in the preamble to that directive, must be interpreted as meaning that the assignment of the national numbering resources and the management of the national numbering plans must be regarded as regulatory functions.
Členské státy tyto různé funkce nemusí svěřit odlišným vnitrostátním regulačním orgánům.
Member States are not required to allocate those different functions to separate regulatory authorities.
(viz bod 21, výrok 1)
21, operative part 1)
(viz bod 27, výrok 2)
27, operative part 2)
Ve věci C-82/07, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Tribunal Supremo (Španělsko) ze dne 23. ledna 2007, došlým Soudnímu dvoru dne 15. února 2007, v řízení
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Tribunal Supremo (Spain), made by decision of 23 January 2007, received at the Court on 15 February 2007, in the proceedings
SOUDNÍ DVŮR (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, L. Bay Larsen, K. Schiemann, P. Kūris (zpravodaj) a C. Toader, soudci,
THE COURT (Second Chamber), composed of C.W.A. Timmermans, President of the Chamber, L. Bay Larsen, K. Schiemann, P. Kūris (Rapporteur) and C. Toader, Judges,
2008 – VĚC C-82/07 generální advokát: M. Poiares Maduro, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, s přihlédnutím k písemné části řízení, s ohledem na vyjádření předložená:
2008 — CASE C-82/07
– za španělskou vládu M. Muñoz Pérezem, jako zmocněncem,
— the Spanish Government, by M. Muñoz Pérez, acting as Agent,
– za belgickou vládu původně A. Hubert, poté C. Pochet, jako zmocněnkyněmi,
— the Belgian Government, first by A. Hubert and subsequently by C. Pochet, acting as Agents,
– za řeckou vládu S. Spyropoulosem, jakož i I. Pouli a S. Trekli, jako zmocněnci,
— the Greek Government, by S. Spyropoulos, I. Pouli and S. Trekli, acting as Agents,
– za italskou vládu I. M. Bragugliou, jako zmocněncem, ve spolupráci s P. Gentilim, avvocato dello Stato,
— the Italian Government, by I.M. Braguglia, acting as Agent, and by P. Gentili, avvocato dello Stato,
– za nizozemskou vládu C. Wissels a M. de Gravem, jako zmocněnci,
— the Netherlands Government, by C. Wissels and M. de Grave, acting as Agents,
– za Komisi Evropských společenství R. Vidal Puigem, jako zmocněncem, s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska, vydává tento
— the Commission of the European Communities, by R. Vidal Puig, acting as Agent, having decided, after hearing the Advocate General, to proceed to judgment without an Opinion, gives the following
349, dále jen „rámcová směrnice“), vykládaných ve vzájemném spojení s jejím jedenáctým bodem odůvodnění.
33) (‘the Framework Directive’), read in conjunction with Recital (11) in the preamble thereto.
Tato žádost byla předložena v rámci žaloby, kterou se Comisión del Mercado de las Telecomunicaciones (dále jen „CMT“) domáhá zrušení celého královského nařízení 2296/2004 o přijetí nařízení o trzích elektronických komunikacích, přístupu k sítím a číslování (Real Decreto 2296/2004 por el que se aprueba el Reglamento sobre
The reference has been made in the course of an action in which the Comisión del Mercado de las Telecomunicaciones (‘the CMT’) is seeking the annulment of all or part of Royal Decree 2296/2004 adopting the regulation on electronic communications markets, network access and numbering (Real Decreto 2296/2004 por el que
ROZSUDEK ZE DNE 6. 3. 2008 – VĚC C-82/07 mercados de comunicaciones electrónicas, acceso a las redes y numeración) ze dne 10. prosince 2004 (BOE č.
JUDGMENT OF 6. 3. 2008 — CASE C-82/07 se aprueba el Reglamento sobre mercados de comunicaciones electrónicas, acceso a las redes y numeración) of 10 December 2004 (BOE No 314 of 30 December 2004, p.
42372) nebo jeho části, jakož i některých bodů národního telefonního číslovacího plánu tvořícího přílohu uvedeného královského nařízení z důvodu, že jsou v rozporu s obecným zákonem 32/2003 ze dne 3. listopadu 2003 o telekomunikacích (Ley General 32/2003 de Telecomunicaciones) (BOE č. 264 ze dne 4. listopadu 2003, s.
42372) and certain points of the National Telephone Numbering Plan annexed to that Royal Decree, on the ground that they are contrary to General Law 32/2003 on Telecommunications (Ley General 32/2003 de Telecomunicaciones) of 3 November 2003 (BOE No 264 of 4 November 2003, p.
38890, dále jen „LGT“), který rámcovou směrnici provedl do vnitrostátního práva.
38890) (‘the GTL’) which transposed the Framework Directive into national law.
Jedenáctý bod odůvodnění rámcové směrnice stanoví:
Recital (11) in the preamble to the Framework Directive states:
„V souladu se zásadou oddělení regulačních a provozních funkcí by měly členské státy zaručit nezávislost vnitrostátního regulačního orgánu nebo orgánů, aby byla zajištěna nestrannost jejich rozhodnutí.
‘In accordance with the principle of the separation of regulatory and operational functions, Member States should guarantee the independence of the national regulatory authority or authorities with a view to ensuring the impartiality of their decisions.
Tímto požadavkem na nezávislost nejsou dotčeny institucionální autonomie a ústavní povinnosti členských států nebo zásada neutrality s ohledem na úpravu vlastnictví jednotlivých členských států, jak je stanovena v článku 295 Smlouvy.
This requirement of independence is without prejudice to the institutional autonomy and constitutional obligations of the Member States or to the principle of neutrality with regard to the rules in Member States governing the system of property ownership laid down in Article 295 of the Treaty.
Vnitrostátní regulační orgány by měly mít přístupné všechny nezbytné zdroje, tj. pracovníky, odborné znalosti a finanční prostředky, k plnění svých úkolů.“
National regulatory authori- ties should be in possession of all the necessary resources, in terms of staffing, expertise, and financial means, for the performance of their tasks.’
Dvacátý bod odůvodnění této směrnice uvádí:
Recital (20) of that directive states:
„Pro podniky je nezbytný přístup k číslovacím zdrojům na základě průhledných, objektivních a nediskriminačních kritérií, aby si mohly konkurovat v odvětví
‘Access to numbering resources on the basis of transparent, objective and nondiscriminatory criteria is essential for undertakings to compete in the electronic communications sector.
Článek 2 písm. g) rámcové směrnice definuje „vnitrostátní regulační orgán“ jako „subjekt nebo subjekty, které pověřuje členský stát jakýmikoli regulačními úkoly uloženými touto směrnicí a zvláštními směrnicemi“.
Article 2(g) of the Framework Directive defines the ‘national regulatory authority’ as ‘the body or bodies charged by a Member State with any of the regulatory tasks assigned in this Directive and the Specific Directives’.
Na základě čl. 2 písm. m) této směrnice je „zajišťování sítě elektronických komunikací“ definováno jako zřízení takové sítě, její provozování, dohled nad ní nebo její zpřístupnění.
Under Article 2(m) of the Framework Directive, the ‘provision of an electronic communications network’ is defined as the establishment, operation, control or making available of such a network.
Článek 3 rámcové směrnice nazvaný „Vnitrostátní regulační orgány“ zní následovně:
Article 3 of the Framework Directive, entitled ‘National regulatory authorities’, provides:
Členské státy zajistí, aby každý z úkolů, který je uložen vnitrostátním regulačním orgánům v této směrnici a ve zvláštních směrnicích, byl plněn příslušným subjektem.
Member States shall ensure that each of the tasks assigned to national regulatory authorities in this Directive and the Specific Directives is undertaken by a competent body.
Členské státy zaručí nezávislost vnitrostátních regulačních orgánů tím, že zajistí, aby byly právně odlišeny a funkčně nezávislé na všech organizacích, které zajišťují sítě, zařízení nebo poskytují služby elektronických komunikací.
Member States shall guarantee the independence of national regulatory authorities by ensuring that they are legally distinct from and functionally independent of all organisations providing electronic communications networks, equipment or services.
Členské státy, které si ponechají ve svém vlastnictví podniky, které zajišťují sítě a/nebo poskytují služby elektronických komunikací, a kontrolu nad nimi, zajistí účinné strukturální oddělení regulační funkce od činností spojených s vlastnictvím nebo kontrolou.
Member States that retain ownership or control of undertakings providing electronic communications networks and/or services shall ensure effective structural separation of the regulatory function from activities associated with ownership or control.
2008 – VĚC C-82/07
2008 — CASE C-82/07
Členské státy zajistí, aby vnitrostátní regulační orgány vykonávaly své pravomoci nestranně a průhledně.
Member States shall ensure that national regulatory authorities exercise their powers impartially and transparently.
Členské státy zveřejní úkoly, které mají plnit vnitrostátní regulační orgány, ve snadno přístupné formě, zejména pokud jsou úkoly uloženy několika subjektům.
Member States shall publish the tasks to be undertaken by national regulatory authorities in an easily accessible form, in particular where those tasks are assigned to more than one body.
Členské státy popřípadě zajistí, aby ve věcech společného zájmu probíhaly konzultace a uskutečňovala se spolupráce mezi těmito orgány, a mezi těmito orgány a vnitrostátními orgány, kterým je uloženo uplatňování právních předpisů na ochranu hospodářské soutěže, a vnitrostátními orgány, kterým je uloženo uplatňování právních předpisů na ochranu spotřebitele.
Member States shall ensure, where appropriate, consultation and cooperation between those authorities, and between those authorities and national authorities entrusted with the implementation of competition law and national authorities entrusted with the implementation of consumer law, on matters of common interest.
Jestliže je k řešení takových záležitostí zmocněno více orgánů, zajistí členské státy, aby příslušné úkoly každého orgánu byly zveřejněny ve snadno přístupné formě.
Where more than one authority has competence to address such matters, Member States shall ensure that the respective tasks of each authority are published in an easily accessible form.