natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Bylo pozorováno zlepšení hodnot náhradních ukazatel funkce beta- bun k, v etn HOMA - (Homeostasis Model Assessment -), pom ru proinzulinu a inzulinu a m ení odpov di beta- bun k v testu tolerance jídla s astým odb rem vzork (frequently- sampled meal tolerance test).
Improvement of surrogate markers of beta cell function, including HOMA-β (Homeostasis Model Assessment-β), proinsulin to insulin ratio, and measures of beta cell responsiveness from the frequently-sampled meal tolerance test were observed.
Zjišt ný výskyt hypoglykémie u pacient užívajících sitagliptin byl podobný jako u placeba.
The observed incidence of hypoglycaemia in patients treated with TESAVEL was similar to placebo.
V žádné z obou studií nedošlo p i užívání p ípravku Tesavel ke zvýšení t lesné hmotnosti oproti výchozí hodnot, a to v porovnání s malým snížením pozorovaným u pacient užívajících placebo.
Body weight did not increase from baseline with sitagliptin therapy in either study, compared to a small reduction in patients given placebo.
Ve studii s diabetiky 2. typu s chronickou renální nedostate ností (clearance kreatininu < 50 ml/ min) byla hodnocena bezpe nost a snášenlivost snížené dávky sitagliptinu, které byly celkov podobné jako u placeba.
In a study in patients with type 2 diabetes and chronic renal insufficiency (creatinine clearance < 50 ml/ min), the safety and tolerability of reduced doses of sitagliptin were investigated and generally similar to placebo.
Navíc byly poklesy hodnot HbA1C a FPG pozorované p i užívání sitagliptinu ve srovnání s placebem celkov podobné situaci v jiných studiích monoterapie u pacient s normální funkcí ledvin (viz bod 5. 2).
In addition, the reductions in HbA1c and FPG with sitagliptin compared to placebo were generally similar to those observed in other monotherapy studies in patients with normal renal function (see section 5.2).
Po et pacient se st edn t žkou nebo t žkou renální nedostate ností byl p íliš nízký k potvrzení bezpe nosti užívání sitagliptinu u tohoto typu pacient.
The number of patients with moderate to severe renal insufficiency was too low to confirm safe use of sitagliptin in this type of patients.
Ve dvou 24- týdenních studiích sitagliptinu jako add- on lé by, jednou v kombinaci s metforminem a jednou v kombinaci s pioglitazonem, poskytl sitagliptin v dávce 100 mg jednou denn v porovnání s placebem významná zlepšení glykemických parametr.
Sitagliptin 100 mg once daily provided significant improvements in glycaemic parameters compared with placebo in two 24-week studies of sitagliptin as add-on therapy, one in combination with metformin and one in combination with pioglitazone.
Zm na t lesné hmotnosti v porovnání s výchozími hodnotami byla u pacient lé ených sitagliptinem podobná jako u pacient s placebem.
Change from baseline in body weight was similar for patients treated with sitagliptin relative to placebo.
8 V t chto studiích byla u pacient lé ených sitagliptinem a placebem podobná incidence hlášených hyperglykémií.
In these studies there was a similar incidence of hypoglycaemia reported for patients treated with sitagliptin or placebo.
Byla navržena 24- týdenní placebem kontrolovaná studie k vyhodnocení ú innosti a bezpe nosti sitagliptinu (100 mg jednou denn) p idaného ke glimepiridu samotnému nebo ke glimepiridu v kombinaci s metforminem.
A 24-week placebo-controlled study was designed to evaluate the efficacy and safety of sitagliptin (100 mg once daily) added to glimepiride alone or glimepiride in combination with metformin.
P idání sitagliptinu bu ke glimepiridu samotnému nebo ke glimepiridu a metforminu poskytlo významná zlepšení glykemických parametr.
The addition of sitagliptin to either glimepiride alone or to glimepiride and metformin provided significant improvements in glycaemic parameters.
Pacienti lé ení sitagliptinem zaznamenali v porovnání s pacienty lé enými placebem mírné zvýšení t lesné hmotnosti.
Patients treated with sitagliptin had a modest increase in body weight compared to those given placebo.
Ve 24- týdenní placebem kontrolované studii, provád né prost ednictvím zástupce, zahajovací lé by, sitagliptin 50 mg dvakrát denn v kombinaci s metforminem (500 mg nebo 1 000 mg dvakrát denn) poskytl v porovnání s každou terapií samotnou významná zlepšení glykemických parametr.
In a 24-week placebo-controlled factorial study of initial therapy, sitagliptin 50 mg twice daily in combination with metformin (500 mg or 1000 mg twice daily) provided significant improvements in glycaemic parameters compared with either monotherapy.
Pokles t lesné hmotnosti u kombinace sitagliptinu a metforminu byl podobný poklesu pozorovanému u metforminu samotného nebo u placeba; u pacient na sitagliptinu samotném nedošlo v porovnání s výchozími hodnotami k žádné zm n.
The decrease in body weight with the combination of sitagliptin and metformin was similar to that observed with metformin alone or placebo; there was no change from baseline for patients on sitagliptin alone.
Incidence hypoglykémie byla ve všech lé ebných skupinách podobná.
The incidence of hypoglycaemia was similar across treatment groups.
Výsledky HbA1c v placebem kontrolovaných studiích monoterapie a kombinované lé by *
HbA1c results in placebo-controlled monotherapy and combination therapy studies*
St ední Dle placeba korigovaná
Placebo-corrected mean
St ední hodnota zm ny
Mean change from
st ední hodnota zm ny
change in HbA1c (%) at
výchozí
baseline HbA1c (%)
oproti výchozí hladin
baseline HbA1c (%) † at Week 24
HbA1c (%) ve 24. týdnu †
Week 24† (95% CI)
(95% interval spolehlivosti)
Monotherapy Studies Sitagliptin 100 mg once daily§
jednou denn (N = 229) Studie kombinované lé by Sitagliptin 100 mg jednou denn p idaný
(N= 193) Sitagliptin 100 mg once daily (N= 229) Combination Therapy Studies Sitagliptin 100 mg once daily added to
(- 1, 0, - 0, 6) - 0, 7 ‡
(-0.8, -0.4) -0.8‡ (-1.0, -0.6) -0.7‡
ke stávající lé b metforminem (N = 453) Sitagliptin 100 mg jednou denn p idaný
ongoing metformin therapy (N=453)
(- 0, 8, - 0, 5) - 0, 7 ‡
(-0.8, -0.5)
ke stávající lé b pioglitazonem (N = 163) Sitagliptin 100 mg jednou denn p idaný
8
8, 1
Placebo-corrected mean
- 0, 9
Mean
(- 0, 9, - 0, 5) - 0, 6 ‡
Mean change from
ke stávající lé b glimepiridem (N = 102) Sitagliptin 100 mg jednou denn p idaný
change in HbA1c (%) at
8, 4
Study
- 0, 3
baseline HbA1c (%)
(- 0, 8, - 0, 3)
Week 24† (95% CI)
ke stávající lé b glimepiridem + metforminem (N = 115)
Sitagliptin 100 mg once daily added to -0.7‡ ongoing pioglitazone therapy (N=163) Sitagliptin 100 mg once daily added to
St ední hodnota zm ny
ongoing glimepiride therapy (N=102) Sitagliptin 100 mg once daily added to
st ední hodnota zm ny
8.4
oproti výchozí hladin
ongoing glimepiride + metformin therapy (N=115) Initial therapy (twice daily):
HbA1c (%) ve 24. týdnu †
8.3
(95% interval spolehlivosti)
-0.9‡ (-1.1, -0.7) -1.6‡
HbA1c (%) Zahajovací lé ba (dvakrát denn): - 1, 6 ‡ Sitagliptin 50 mg + metformin 500 mg (N = 183) Zahajovací lé ba (dvakrát denn:
Sitagliptin 50 mg + metformin 500 mg (N=183) Initial therapy (twice daily):
* Populace všech lé ených pacient (analýza zám ru lé it (intention- to- treat analysis)). † Metoda nejmenších tverc korigovaná s ohledem na stav p ed antihyperglykemickou lé bou a na výchozí hodnotu. ‡ p < 0, 001 v porovnání s placebem nebo placebem + kombina ní lé bou. § HbA1c (%) v 18. týdnu.
* All Patients Treated Population (an intention-to-treat analysis). † Least squares means adjusted for prior antihyperglycaemic therapy status and baseline value. ‡ p < 0.001 compared to placebo or placebo + combination treatment. § HbA1c (%) at week 18.
Ve studii porovnávající ú innost a bezpe nost p idání p ípravku Tesavel 100 mg jednou denn nebo glipizidu (lé ivo ze skupiny sulfonylurey) u pacient s nedostate nou kontrolou glykémie lé ených metforminem v monoterapii byl p i snižování HbA1c sitagliptin podobný glipizidu.
In a study comparing the efficacy and safety of the addition of TESAVEL 100 mg once daily or glipizide (a sulphonylurea agent) in patients with inadequate glycaemic control on metformin monotherapy, sitagliptin was similar to glipizide in reducing HbA1c.
St ední hodnota použité dávky glipizidu ve srovnávací skupin byla b hem studie 10 mg za den s p ibližn 40% pacient, kte í vyžadovali dávku glipizidu ≤ 5 mg/ den.
The mean glipizide dose used in the comparator group was 10 mg per day with approximately 40% of patients requiring a glipizide dose of ≤ 5 mg/ day throughout the study.
Ve skupin lé ené sitagliptinem však lé bu kv li nedostate né ú innosti ukon ilo více pacient než ve skupin lé ené glipizidem.
However, more patients in the sitagliptin group discontinued due to lack of efficacy than in the glipizide group.
Pacienti lé ení sitagliptinem vykazovali významnou st ední hodnotu poklesu t lesné hmotnosti oproti jejím výchozím hodnotám, zatímco u pacient lé ených glipizidem došlo k významnému zvýšení t lesné hmotnosti (- 1, 5 oproti +1, 1 kg).
Patients treated with sitagliptin exhibited a significant mean decrease from baseline in body weight compared to a significant weight gain in patients administered glipizide (-1.5 vs. +1.1 kg).
V této studii byl pom r proinzulinu k inzulinu, což je marker ú innosti syntézy a uvol ování inzulinu, zlepšen u lé by sitagliptinem a zhoršen u lé by glipizidem.
In this study, the proinsulin to insulin ratio, a marker of efficiency of insulin synthesis and release, improved with sitagliptin and deteriorated with glipizide treatment.
Incidence hypoglykémie ve skupin lé ené sitagliptinem (4, 9%) byla významn nižší než ve skupin lé ené glipizidem (32, 0%).
The incidence of hypoglycaemia in the sitagliptin group (4.9%) was significantly lower than that in the glipizide group (32.0%).
Absorpce Následn po perorálním podání 100mg dávky zdravým dobrovolník m byl sitagliptin rychle vst ebán, s vrcholem plazmatické koncentrace (median Tmax) 1 až 4 hodiny po podání, st ední hodnota AUC sitagliptinu v plazm byla 8, 52 M. hod, Cmax bylo 950 nM.
Absorption Following oral administration of a 100-mg dose to healthy subjects, sitagliptin was rapidly absorbed, with peak plasma concentrations (median Tmax) occurring 1 to 4 hours post-dose, mean plasma AUC of sitagliptin was 8.52 μ M• hr, Cmax was 950 nM.
Absolutní biologická dostupnost sitagliptinu je p ibližn 87%.
The absolute bioavailability of sitagliptin is approximately 87%.
Protože sou asná konzumace vysoce tu ného jídla a sitagliptinu nemá vliv na farmakokinetiku, lze uvedený p ípravek užívat spolu s jídlem nebo bez n j.
Since coadministration of a high-fat meal with TESAVEL had no effect on the pharmacokinetics, TESAVEL may be administered with or without food.
Hodnota AUC v plazm rostla v závislosti s dávkou.
Plasma AUC of sitagliptin increased in a dose-proportional manner.
Distribuce Pr m rný distribu ní objem v ustáleném stavu po jediné 100mg intravenózní dávce sitagliptinu zdravým dobrovolník m je p ibližn 198 litr.
Distribution The mean volume of distribution at steady state following a single 100-mg intravenous dose of sitagliptin to healthy subjects is approximately 198 liters.
Podíl sitagliptinu reverzibiln vázaného na bílkoviny v plazm je nízký (38%).
The fraction of sitagliptin reversibly bound to plasma proteins is low (38%).
Metabolismus Sitagliptin se vylu uje v nezm n né podob p evážn mo í a metabolismus p edstavuje mén d ležitou cestu.
9 Metabolism Sitagliptin is primarily eliminated unchanged in urine, and metabolism is a minor pathway.
P ibližn 79% sitagliptinu se vylu uje v nezm n né podob mo í.
Approximately 79% of sitagliptin is excreted unchanged in the urine.
10 Po perorální dávce radioaktivn ozna eného [14C] sitagliptinu se p ibližn 16% vylou ilo ve form metabolit sitagliptinu.
Following a [14C]sitagliptin oral dose, approximately 16% of the radioactivity was excreted as metabolites of sitagliptin.
Ve stopových koncentracích bylo zjišt no šest metabolit a nep edpokládá se, že by p ispívaly k inhibi nímu ú inku sitagliptinu na DPP- 4 v plazm.
Six metabolites were detected at trace levels and are not expected to contribute to the plasma DPP-4 inhibitory activity of sitagliptin.
Studie in vitro prokázaly, že hlavním enzymem odpovídajícím za omezený metabolismus sitagliptinu je CYP3A4 s p isp ním CYP2C8.
In vitro studies indicated that the primary enzyme responsible for the limited metabolism of sitagliptin was CYP3A4, with contribution from CYP2C8.
Údaje in vitro ukázaly, že sitagliptin není inhibitorem CYP izoenzym CYP3A4, 2C8, 2C9, 2D6, 1A2, 2C19 nebo 2B6 a neindukuje CYP3A4 a CYP1A2.
In vitro data showed that sitagliptin is not an inhibitor of CYP isozymes CYP3A4, 2C8, 2C9, 2D6, 1A2, 2C19 or 2B6, and is not an inducer of CYP3A4 and CYP1A2.
Vylu ování Po podání perorální dávky radioaktivn ozna eného [14C] sitagliptinu zdravým dobrovolník m se p ibližn 100% podaného p ípravku b hem jednoho týdne vylou ilo stolicí (13%) nebo mo í (87%).
Elimination Following administration of an oral [14C]sitagliptin dose to healthy subjects, approximately 100% of the administered radioactivity was eliminated in faeces (13%) or urine (87%) within one week of dosing.
Zdánlivý terminální polo as t1/ 2 po 100mg perorální dávce sitagliptinu byl p ibližn 12, 4 hodin.
The apparent terminal t1/ 2 following a 100-mg oral dose of sitagliptin was approximately 12.4 hours.
Sitagliptin se p i opakovaném dávkování hromadí pouze minimáln.
Sitagliptin accumulates only minimally with multiple doses.
Rychlost vylu ování ledvinami p edstavovala p ibližn 350 ml/ min.
The renal clearance was approximately 350 ml/ min.
Sitagliptin se vylu uje p evážn ledvinami, a to aktivní tubulární sekrecí.
Elimination of sitagliptin occurs primarily via renal excretion and involves active tubular secretion.
Sitagliptin je substrátem lidského organického aniontového transportéru (human organic anion transporter- 3, hOAT- 3), který se m že podílet na vylu ování sitagliptinu ledvinami.
Sitagliptin is a substrate for human organic anion transporter-3 (hOAT-3), which may be involved in the renal elimination of sitagliptin.
Sitagliptin je i substrátem p- glykoproteinu, který se m že podílet na zprost edkovávání vylu ování sitagliptinu ledvinami.
Sitagliptin is also a substrate of p-glycoprotein, which may also be involved in mediating the renal elimination of sitagliptin.
Cyklosporin, který je inhibitorem p- glykoproteinu, však rychlost vylu ování sitagliptinu ledvinami nesnížil.
However, cyclosporine, a p-glycoprotein inhibitor, did not reduce the renal clearance of sitagliptin.
In vitro sitagliptin neinhibuje OAT3 (IC50 = 160 M) nebo p- glykoprotein (až do 250 M) zprost edkující transport v terapeuticky d ležitých plazmatických koncentracích.
In vitro, sitagliptin did not inhibit OAT3 (IC50=160 μ M) or p-glycoprotein (up to 250 μ M) mediated transport at therapeutically relevant plasma concentrations.
V klinické studii m l sitagliptin malý vliv na plazmatické koncentrace digoxinu, ukazující, že sitagliptin m že být mírným inhibitorem p- glykoproteinu.
In a clinical study sitagliptin had a small effect on plasma digoxin concentrations indicating that sitagliptin may be a mild inhibitor of p-glycoprotein.
Charakteristiky u pacient Farmakokinetika sitagliptinu byla všeobecn podobná u zdravých dobrovolník a pacient s diabetem 2. typu.
Characteristics in patients The pharmacokinetics of sitagliptin were generally similar in healthy subjects and in patients with type 2 diabetes.
Renální nedostate nost Byla provedena otev ená studie s jednorázovou dávkou s cílem stanovit farmakokinetiku snížené dávky sitagliptinu (50 mg) u pacient s r zným stupn m chronické renální nedostate nosti ve srovnání s normálními zdravými kontrolními jedinci.
Renal insufficiency A single-dose, open-label study was conducted to evaluate the pharmacokinetics of a reduced dose of sitagliptin (50-mg) in patients with varying degrees of chronic renal insufficiency compared to normal healthy control subjects.
Do studie byli za azeni pacienti s renální nedostate ností klasifikovanou podle clearance kreatininu jako mírnou (50 až < 80 ml/ min), st edn t žkou (30 až < 50 ml/ min) a t žkou (< 30 ml/ min) i hemodialyzovaní pacienti s terminálním onemocn ním ledvin (end- stage renal disease, ESRD).
The study included patients with renal insufficiency classified on the basis of creatinine clearance as mild (50 to < 80 ml/ min), moderate (30 to < 50 ml/ min), and severe (< 30 ml/ min), as well as patients with end-stage renal disease (ESRD) on hemodialysis.
U pacient s mírnou renální nedostate ností nedošlo ve srovnání s normálními zdravými kontrolními jedinci ke klinicky významnému vzestupu plazmatické koncentrace sitagliptinu.
Patients with mild renal insufficiency did not have a clinically meaningful increase in the plasma concentration of sitagliptin as compared to normal healthy control subjects.
Ve srovnání s normálními zdravými kontrolními jedinci bylo p ibližn dvojnásobné zvýšení hodnoty AUC sitagliptinu v plazm pozorováno u pacient se st edn t žkou renální nedostate ností a p ibližn ty násobné zvýšení u pacient s t žkou renální nedostate ností a u hemodialyzovaných pacient s ESRD.
An approximately 2-fold increase in the plasma AUC of sitagliptin was observed in patients with moderate renal insufficiency, and an approximately 4-fold increase was observed in patients with severe renal insufficiency and in patients with ESRD on hemodialysis, as compared to normal healthy control subjects.
Sitagliptin se v menší mí e odstra oval z organismu hemodialýzou (13, 5% b hem 3 – 4hodinové hemodialýzy zahájené 4 hodiny po podání dávky).
Sitagliptin was modestly removed by hemodialysis (13.5% over a 3- to 4-hour hemodialysis session starting 4 hours postdose).
P ípravek Tesavel se nedoporu uje používat u pacient se st edn t žkou nebo t žkou renální nedostate ností v etn pacient s ESRD, protože zkušenosti u t chto pacient jsou p íliš omezené (viz bod 4. 2).
(See section 4.2.)
Jaterní nedostate nost U pacient s mírnou až st edn t žkou jaterní nedostate ností (Childovo- Pughovo skóre ≤ 9) není nutno dávkování p ípravku Tesavel upravovat.
Hepatic insufficiency No dosage adjustment for TESAVEL is necessary for patients with mild or moderate hepatic insufficiency (Child-Pugh score ≤ 9).
U pacient s t žkou jaterní nedostate ností (Childovo- Pughovo skóre > 9) nejsou k dispozici žádné klinické zkušenosti.
There is no clinical experience in patients with severe hepatic insufficiency (Child-Pugh score > 9).
Protože se však sitagliptin vylu uje p evážn ledvinami, nep edpokládá se, že by t žká jaterní nedostate nost farmakokinetiku sitagliptinu n jak ovliv ovala.
However, because sitagliptin is primarily renally eliminated, severe hepatic insufficiency is not expected to affect the pharmacokinetics of sitagliptin.
11 Starší jedinci Úprava dávkování podle v ku není nutná.
10 Elderly No dosage adjustment is required based on age.
Podle údaj z popula ní farmakokinetické analýzy studií fáze I a II nem l v k na farmakokinetiku sitagliptinu klinicky významný vliv.
Age did not have a clinically meaningful impact on the pharmacokinetics of sitagliptin based on a population pharmacokinetic analysis of Phase I and Phase II data.
Ve srovnání s mladšími jedinci byly u starších jedinc (65 až 80 let) zjišt ny vyšší plazmatické koncentrace sitagliptinu, p ibližn o 19%.
Elderly subjects (65 to 80 years) had approximately 19% higher plasma concentrations of sitagliptin compared to younger subjects.
D ti Nebyly provedeny žádné studie s p ípravkem Tesavel u d tských pacient.
Paediatric No studies with TESAVEL have been performed in paediatric patients.
Další skupiny pacient Úprava dávkování podle pohlaví, v ku, rasy ani indexu t lesné hmoty (body mass index, BMI) není nutná.
Other patient characteristics No dosage adjustment is necessary based on gender, race, or body mass index (BMI).
Podle souhrnné analýzy farmakokinetických údaj ze studií fáze I a analýzy farmakokinetických údaj z popula ních studií fáze I a II nem ly tyto charakteristiky na farmakokinetiku sitagliptinu žádný významný vliv.
These characteristics had no clinically meaningful effect on the pharmacokinetics of sitagliptin based on a composite analysis of Phase I pharmacokinetic data and on a population pharmacokinetic analysis of Phase I and Phase II data.
Renální a hepatická toxicita byla pozorována u hlodavc po systémové expozici 58násobn vyšší než je expozice u lov ka, p i emž žádný ú inek nebyl zjišt n p i 19násobné expozici u lov ka.
Renal and liver toxicity were observed in rodents at systemic exposure values 58 times the human exposure level, while the no-effect level was found at 19 times the human exposure level.
Ve 14týdenní studii u potkan byl abnormální vývoj ezák pozorován u potkan p i expozici 67krát vyšší než je hodnota v klinické praxi; žádný ú inek v tomto smyslu nebyl zjišt n p i 58násobn vyšší expozici.
Incisor teeth abnormalities were observed in rats at exposure levels 67 times the clinical exposure level; the no- effect level for this finding was 58-fold based on the 14-week rat study.
Význam t chto zjišt ní pro lov ka není znám.
The relevance of these findings for humans is unknown.
P echodné fyzické známky v souvislosti s lé bou, z nichž n které nazna ují neurální toxicitu, jako dýchání s otev enými ústy, slin ní, zvracení bílé p ny, ataxie, t es, snížená aktivita a/ nebo shrbený postoj byly pozorovány u ps p i expozici p ibližn 23násobn vyšší než v klinické praxi.
Transient treatment-related physical signs, some of which suggest neural toxicity, such as open-mouth breathing, salivation, white foamy emesis, ataxia, trembling, decreased activity, and/ or hunched posture were observed in dogs at exposure levels approximately 23 times the clinical exposure level.
P i dávkách vedoucích k systémové expozici p ibližn 23krát vyšší než je expozice u lov ka prokázalo navíc histologické vyšet ení i velmi mírnou až mírnou degeneraci kosterního svalu.
In addition, very slight to slight skeletal muscle degeneration was also observed histologically at doses resulting in systemic exposure levels of approximately 23 times the human exposure level.
Žádný ú inek v tomto smyslu nebyl zjišt n p i expozici 6krát vyšší než je hodnota expozice v klinické praxi.
A no-effect level for these findings was found at an exposure 6-fold the clinical exposure level.
U myší nem l sitagliptin kancerogenní ú inky.
Sitagliptin was not carcinogenic in mice.
U potkan byla pozorována zvýšená incidence jaterních adenom a karcinom p i systémové expozici 58krát vyšší než je expozice u lov ka.
In rats, there was an increased incidence of hepatic adenomas and carcinomas at systemic exposure levels 58 times the human exposure level.
Protože se prokázalo, že u potkan hepatotoxicita koreluje s indukcí jaterní neoplazie, byla zvýšená incidence jaterních nádor u potkan nejspíše d sledkem chronické jaterní toxicity p i uvedené vysoké dávce.
Since hepatotoxicity has been shown to correlate with induction of hepatic neoplasia in rats, this increased incidence of hepatic tumors in rats was likely secondary to chronic hepatic toxicity at this high dose.
Vzhledem k velkému prostoru z hlediska bezpe nosti (19násobek hodnoty bez negativního ú inku) nejsou tyto neoplastické zm ny považovány za významné pro lov ka.
Because of the high safety margin (19-fold at this no-effect level), these neoplastic changes are not considered relevant for the situation in humans.
U samc ani samic potkan, jimž se podával sitagliptin p ed pá ením a p i n m, nebyly zjišt ny žádné nežádoucí ú inky na plodnost.
No adverse effects upon fertility were observed in male and female rats given sitagliptin prior to and throughout mating.
Ve studii vývoje p ed narozením a po narození u potkan nebyly prokázány žádné nežádoucí ú inky sitagliptinu.
In a pre-/ postnatal development study performed in rats sitagliptin showed no adverse effects.
Studie reproduk ní toxicity prokázaly mírn zvýšenou incidenci malformací žeber plod (bez žeber, hypoplastická nebo zvln ná žebra) v souvislosti s podáváním látky potomk m potkan p i úrovni systémové expozice 29krát vyšší než je expozice u lov ka.
Reproductive toxicity studies showed a slight treatment-related increased incidence of fetal rib malformations (absent, hypoplastic and wavy ribs) in the offspring of rats at systemic exposure levels more than 29 times the human exposure levels.