natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Vzácné: selhání ledvin (akutní a chronické), proximální renální tubulopatie včetně Fanconiho syndromu, zvýšení hladiny kreatininu, proteinurie Velmi vzácné: akutní tubulární nekróza Četnost není známá: nefritida (včetně akutní intersticiální nefritidy), nefrogenní diabetes insipidus
Rare: renal failure (acute and chronic), proximal renal tubulopathy including Fanconi syndrome, increased creatinine, proteinuria Very rare: acute tubular necrosis Not known: nephritis (including acute interstitial nephritis), nephrogenic diabetes insipidus.
Časté: bolest, astenie
Common: pain, asthenia
Následující nežádoucí účinky uváděné výše pod jednotlivými nadpisy orgánových systémů se mohou objevit jako důsledek proximální renální tubulopatie: rabdomyolýza, osteomalácie (projevující se jako bolest kostí a občas přispívající ke zlomeninám), hypokalémie, svalová slabost, myopatie a hypofosfatémie.
9 The following adverse reactions, listed under the body system headings above, may occur as a consequence of proximal renal tubulopathy: rhabdomyolysis, osteomalacia (manifested as bone pain and infrequently contributing to fractures), hypokalaemia, muscular weakness, myopathy and hypophosphataemia.
V případě absence proximální renální tubulopatie nejsou tyto účinky kauzálně spojovány s léčbou tenofovir- disoproxyl- fumarátem.
These events are not considered to be causally associated with tenofovir disoproxil fumarate therapy in the absence of proximal renal tubulopathy.
Kromě toho byla při podávání emtricitabinu dětským pacientům častá anémie a velmi častá změna barvy kůže (zvýšená pigmentace).
In addition anaemia was common and skin discolouration (increased pigmentation) was very common when emtricitabine was administered to paediatric patients.
Pacienti souběžně infikovaní HIV/ HBV nebo HCV:
HIV/ HBV or HCV co-infected patients:
Pacientů souběžně infikovaných HBV (n=13) nebo HCV (n=26) ve studii GS- 01- 934 byl pouze omezený počet.
Only a limited number of patients were co-infected with HBV (n=13) or HCV (n=26) in study GS-01-934.
Nežádoucí reakce na emtricitabin a tenofovir- disoproxyl- fumarát u pacientů souběžně infikovaných HIV/ HBV nebo HIV/ HCV byly podobné jako reakce pozorované u pacientů infikovaných HIV bez souběžné infekce.
The adverse reaction profile of emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate in patients co-infected with HIV/ HBV or HIV/ HCV was similar to that observed in patients infected with HIV without co-infection.
Kombinovaná antiretrovirová terapie je spojena s metabolickými abnormalitami jako např. hypertriglyceridémie, hypercholesterolémie, inzulinová rezistence, hyperglykémie a hyperlaktátémie (viz bod 4. 4).
Combination antiretroviral therapy has been associated with metabolic abnormalities such as hypertriglyceridaemia, hypercholesterolaemia, insulin resistance, hyperglycaemia and hyperlactataemia (see section 4.4).
Kombinovaná antiretrovirová terapie je spojena s redistribucí tělesného tuku (lipodystrofie) u HIV pacientů, včetně úbytku periferního a obličejového podkožního tuku, zvýšeného množství nitrobřišního a viscerálního tuku, hypertrofie prsů a kumulace dorzálně- cervikálního tuku (býčí šíje) (viz bod 4. 4).
Combination antiretroviral therapy has been associated with redistribution of body fat (lipodystrophy) in HIV patients including the loss of peripheral and facial subcutaneous fat, increased intra-abdominal and visceral fat, breast hypertrophy and dorsocervical fat accumulation (buffalo hump) (see section 4.4).
Pokud dojde k předávkování, musí být u pacienta sledovány příznaky toxicity (viz bod 4. 8) a v případě potřeby zahájena standardní podpůrná léčba.
If overdose occurs the patient must be monitored for evidence of toxicity (see section 4.8), and standard supportive treatment applied as necessary.
Až 30% dávky emtricitabinu a přibližně 10% dávky tenofoviru může být odstraněno hemodialýzou.
Up to 30% of the emtricitabine dose and approximately 10% of the tenofovir dose can be removed by haemodialysis.
10 Mechanismus působení a farmakodynamické účinky:
Mechanism of action and pharmacodynamic effects:
Tenofovir- disoproxyl- fumarát je in vivo konvertován na tenofovir, nukleosidový monofosfátový (nukleotidový) analog adenosin- monofosfátu.
Tenofovir disoproxil fumarate is converted in vivo to tenofovir, a nucleoside monophosphate (nucleotide) analogue of adenosine monophosphate.
Jak emtricitabin tak tenofovir mají specifický účinek na lidský virus imunodeficience (HIV- 1 a HIV- 2) a virus hepatitidy B.
Both emtricitabine and tenofovir have activity that is specific to human immunodeficiency virus (HIV-1 and HIV-2) and hepatitis B virus.
Emtricitabin a tenofovir jsou fosforylovány buněčnými enzymy na emtricitabin- trifosfát a tenofovir - difosfát.
10 Emtricitabine and tenofovir are phosphorylated by cellular enzymes to form emtricitabine triphosphate and tenofovir diphosphate, respectively.
Studie in vitro ukázaly, že jak emtricitabin tak tenofovir mohou být plně fosforylovány, jsou- li společně sloučeny v buňkách.
In vitro studies have shown that both emtricitabine and tenofovir can be fully phosphorylated when combined together in cells.
Emtricitabin- trifosfát a tenofovir- difosfát kompetitivně inhibují reverzní transkriptázu HIV- 1, což vede k ukončení DNA řetězce.
Emtricitabine triphosphate and tenofovir diphosphate competitively inhibit HIV-1 reverse transcriptase, resulting in DNA chain termination.
Jak emtricitabin- trifosfát tak tenofovir- difosfát jsou slabými inhibitory savčí DNA polymerázy a in vitro ani in vivo nebyly zaznamenány žádné toxické účinky na mitochondrie.
Both emtricitabine triphosphate and tenofovir diphosphate are weak inhibitors of mammalian DNA polymerases and there was no evidence of toxicity to mitochondria in vitro and in vivo.
Rezistence byla pozorována in vitro a u některých pacientů infikovaných HIV- 1 byla způsobena vznikem mutace M184V/ I s emtricitabinem nebo mutací K65R s tenofovirem.
Resistance has been seen in vitro and in some HIV-1 infected patients due to the development of the M184V/ I mutation with emtricitabine or the K65R mutation with tenofovir.
Viry rezistentní k emtricitabinu s mutací M184V/ I byly zkříženě rezistentní k lamivudinu, ale uchovaly si citlivost na didanosin, stavudin, tenofovir, zalcitabin a zidovudin.
Emtricitabine-resistant viruses with the M184V/ I mutation were cross-resistant to lamivudine, but retained sensitivity to didanosine, stavudine, tenofovir, zalcitabine and zidovudine.
Mutace K65R může být také selektována abakavirem, didanosinem nebo zalcitabinem a vede ke snížené citlivosti na tyto látky a lamivudin, emtricitabin a tenofovir.
The K65R mutation can also be selected by abacavir, didanosine or zalcitabine and results in reduced susceptibility to these agents plus lamivudine, emtricitabine and tenofovir.
Pacienti s HIV- 1 obsahujícím mutaci K65R, kteří již byli léčeni antiretrovirotiky, by neměli užívat tenofovir- disoproxyl- fumarát.
Tenofovir disoproxil fumarate should be avoided in patients with HIV-1 harbouring the K65R mutation.
Pacienti s HIV- 1, který exprimoval tři nebo více mutací spojených s thymidinovými analogy (thymidine analogue associated mutations, TAMs), které zahrnovaly mutaci reverzní transkriptázy buď M41L nebo L210W, vykazovali sníženou citlivost na terapii tenofovir- disoproxyl- fumarátem.
Patients with HIV-1 expressing three or more thymidine analogue associated mutations (TAMs) that included either the M41L or L210W reverse transcriptase mutation showed reduced susceptibility to tenofovir disoproxil fumarate.
In vivo rezistence (pacienti dosud neléčení antiretrovirotiky):
In vivo resistance (antiretroviral-naïve patients):
V otevřené randomizované klinické studii (GS- 01- 934) u pacientů dosud neléčených antiretrovirotiky byla provedena analýza genotypů na plazmatických izolátech HIV- 1 všech pacientů s potvrzenou HIV RNA > 400 kopií/ ml ve 48., 96. nebo 144. týdnu nebo při předčasném vysazení studijní léčby.
In an open-label randomised clinical study (GS-01-934) in antiretroviral-naïve patients, genotyping was performed on plasma HIV-1 isolates from all patients with confirmed HIV RNA > 400 copies/ ml at weeks 48, 96 or 144 or at the time of early study drug discontinuation.
• Mutace M184V/ I se vyvinula u 2/ 19 (10, 5%) izolátů analyzovaných u pacientů ve skupině emtricitabinu/ tenofovir- disoproxyl- fumarátu/ efavirenzu a u 10/ 29 (34, 5%) izolátů analyzovaných u pacientů ve skupině lamivudinu/ zidovudinu/ efavirenzu (p- hodnota < 0, 05, Fisherův exaktní test porovnávající všechny jedince ze skupiny emtricitabinu+tenofovir - disoproxyl- fumarátu se všemi ze skupiny lamivudinu/ zidovudinu). • Žádný analyzovaný virus neobsahoval mutaci K65R. • Genotypová rezistence k efavirenzu, převážně mutace K103N, se vyvinula ve viru u 13/ 19 (68%) pacientů ve skupině emtricitabinu/ tenofovir- disoproxyl- fumarátu/ efavirenzu a ve viru u 21/ 29 (72%) pacientů v komparativní skupině.
• The M184V/ I mutation developed in 2/ 19 (10.5%) isolates analysed from patients in the emtricitabine/ tenofovir disoproxil fumarate/ efavirenz group and in 10/ 29 (34.5%) isolates analysed from the lamivudine/ zidovudine/ efavirenz group (p-value < 0.05, Fisher’ s Exact test comparing the emtricitabine+tenofovir disoproxil fumarate group to the lamivudine/ zidovudine group among all subjects). • No virus analysed contained the K65R mutation. • Genotypic resistance to efavirenz, predominantly the K103N mutation, developed in virus from 13/ 19 (68%) patients in the emtricitabine/ tenofovir disoproxil fumarate/ efavirenz group and in virus from 21/ 29 (72%) patients in the comparative group.
Klinické zlušenosti:
Clinical experience:
V otevřené randomizované klinické studii (GS- 01- 934) užívali pacienti infikovaní HIV- 1 a dosud neléčení antiretrovirotiky buď emtricitabin, tenofovir- disoproxyl- fumarát a efavirenz v dávkovacím režimu jednou denně (n=255), nebo pevně stanovenou dávku lamivudinu a zidovudinu (Combivir) dvakrát denně a efavirenzu jednou denně (n=254).
In an open-label randomised clinical study (GS-01-934), antiretroviral-naïve HIV-1 infected patients received either a once daily regimen of emtricitabine, tenofovir disoproxil fumarate and efavirenz (n=255) or a fixed combination of lamivudine and zidovudine (Combivir) administered twice daily and efavirenz once daily (n=254).
Pacientům ve skupině emtricitabinu a tenofovir- disoproxyl- fumarátu byl podáván od 96. do 144. týdne přípravek Truvada a efavirenz.
Patients in the emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate group were given Truvada and efavirenz from week 96 to week 144.
Randomizované skupiny měly podobné výchozí hodnoty mediánu plazmatické HIV- 1 RNA (5, 02 a 5, 00 log10 kopií/ ml) a počtu buněk CD4 (233 a 241 buněk/ mm3).
At baseline the randomised groups had similar median plasma HIV-1 RNA (5.02 and 5.00 log10 copies/ ml) and CD4 counts (233 and 241 cells/ mm3).
Primárním cílovým parametrem účinnosti této studie bylo dosažení a udržení potvrzených koncentrací HIV- 1 RNA < 400 kopií/ ml po dobu 48 týdnů.
The primary efficacy endpoint for this study was the achievement and maintenance of confirmed HIV-1 RNA concentrations < 400 copies/ ml over 48 weeks.
Analýzy sekundární účinnosti po dobu 144 týdnů zahrnovaly část pacientů s koncentracemi HIV- 1 RNA < 400 nebo < 50 kopií/ ml a změny v počtu buněk CD4 v porovnání s výchozí hodnotou.
Secondary efficacy analyses over 144 weeks included the proportion of patients with HIV-1 RNA concentrations < 400 or < 50 copies/ ml, and change from baseline in CD4 cell count.
11 Ve 48. týdnu údaje týkající se primárního cílového parametru ukázaly, že kombinace emtricitabinu, tenofovir- disoproxyl- fumarátu a efavirenzu vykazuje lepší antivirovou účinnost ve srovnání s kombinací pevně stanovených dávek lamivudinu a zidovudinu (Combivir) s efavirenzem, jak je uvedené v tabulce 1.
The 48-week primary endpoint data showed that the combination of emtricitabine, tenofovir disoproxil fumarate and efavirenz provided superior antiviral efficacy as compared with the fixed combination of lamivudine and zidovudine (Combivir) with efavirenz as shown in Table 1.
Údaje týkající se sekundárního cílového parametru ze 144. týdne jsou rovněž uvedeny v tabulce 1.
The 144 week secondary endpoint data are also presented in Table 1.
Tabulka 1:
11 Table 1:
Údaje účinnosti ve 48. a 144. týdnu, získané ze studie GS- 01- 934, ve které pacienti s infekcí HIV- 1 dosud neléčení antiretrovirotiky užívali emtricitabin, tenofovir- disoproxil - fumarát a efavirenz
48- and 144-week efficacy data from study GS-01-934 in which emtricitabine, tenofovir disoproxil fumarate and efavirenz were administered to antiretroviral-naïve patients with HIV-1 infection
léčba po dobu 48 týdnů
Treatment for 48 weeks
léčba po dobu 144 týdnů
Treatment for 144 weeks
Emtricitabin+
Emtricitabine+
Lamivudin+ Emtricitabi
Lamivudine+ Emtricitabin
Emtricitabin+ Lamivudin+ Emtricitabin+
Emtricitabine+ Lamivudine+ Emtricitabine+
Lamivudin+
Lamivudine+
tenofovir -
tenofovir disoproxil fumarate+efavirenz
zidovudin+efavirenz tenofovir - zid
zidovudine+efaviren z
tenofovir - zidovudin+efavirenz tenofovir -
tenofovir disoproxil fumarate+efavirenz*
fumarát+efavirenz *
zidovudine+efaviren z
HIV- 1 RNA < 400 kopií/ ml (TLOVR)
HIV-1 RNA < 400 copies/ ml (TLOVR)
rozdíl v% (95% CI)
% difference (95%CI)
11% (4% až 19%)
11%
13% (4% až 22%)
13%
HIV- 1 RNA < 50 kopií/ ml (TLOVR)
HIV-1 RNA < 50 copies/ ml (TLOVR)
9% (2% až 17%)
(2% to 17%)
8% (- 1% až 17%)
8% (-1% to 17%)
Průměrná změna v počtu buněk CD4 v porovnání s výchozí hodnotou (buněk/ mm3)
Mean change from baseline in CD4 cell count (cells/ mm3)
Rozdíl (95% CI)
p-value Difference (95%CI)
32 (9 až 55)
0.002a 32 (9 to 55)
41 (4 až 79)
0.089a 41 (4 to 79)
* Pacientům užívajícím emtricitabin, tenofovir- disoproxil- fumarát a efavirenz byl od 96. do 144. týdne podáván přípravek Truvada a efavirenz. ** p- hodnota na základě testu Cochran- Mantel- Haenszel stratifikovaná pro výchozí hodnotu počtu buněk CD4 TLOVR= Time to Loss of Virologic Response (doba do ztráty virologické odpovědi) a:
* Patients receiving emtricitabine, tenofovir disoproxil fumarate and efavirenz were given Truvada plus efavirenz from week 96 to 144. ** The p-value based on the Cochran-Mantel-Haenszel Test stratified for baseline CD4 cell count TLOVR=Time to Loss of Virologic Response a:
V samostatné randomizované klinické studii (M02- 418) byl stodevadesáti dospělým dosud neléčeným antiretrovirotiky rovněž podáván jednou denně emtricitabin a tenofovir- disoproxyl- fumarát v kombinaci s lopinavirem/ ritonavirem podávaným jednou nebo dvakrát denně.
In a separate randomised clinical study (M02-418), one hundred and ninety antiretroviral-naïve adults were also treated once daily with emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate in combination with lopinavir/ ritonavir given once or twice daily.
Ve 48. týdnu bylo u 70% a 64% pacientů prokázáno < 50 kopií/ ml HIV- 1 RNA u režimů s jednou nebo dvakrát denně podávaným lopinavirem/ ritonavirem.
At 48 weeks, 70% and 64% of patients demonstrated HIV-1 RNA < 50 copies/ ml with the once and twice daily regimens of lopinavir/ ritonavir, respectively.
Průměrné změny v počtu buněk CD4 ve srovnání s výchozí hodnotou byly +185 buněk/ mm3 u režimů s jednou denně podávaným lopinavirem/ ritonavirem a +196 buněk/ mm3 u dvakrát denně podáváným lopinavirem/ ritonavirem.
The mean changes in CD4 cell count from baseline were +185 cells/ mm3 and +196 cells/ mm3 with the once and twice daily regimens of lopinavir/ ritonavir, respectively.
4 až 5 log10) (viz bod 4. 4).
Limited clinical experience in patients co-infected with HIV and HBV suggests that treatment with emtricitabine or tenofovir disoproxil fumarate in antiretroviral combination therapy to control HIV infection also results in a reduction in HBV DNA (3 log10 reduction or 4 to 5 log10 reduction, respectively) (see section 4.4).
Bioekvivalent jedné potahované tablety přípravku Truvada s jednou tvrdou tobolkou emtricitabinu 200 mg a jednou potahovou tabletou tenofovir- disoproxyl- fumarátu 245 mg byl stanoven po podání jednorázové dávky zdravým jedincům nalačno.
The bioequivalence of one Truvada film-coated tablet with one emtricitabine 200 mg hard capsule and one tenofovir disoproxil fumarate 245 mg film-coated tablet was established following single dose administration to fasting healthy subjects.
Po perorálním podání přípravku Truvada zdravým jedincům jsou emtricitabin a tenofovir- disoproxyl- fumarát rychle absorbovány a tenofovir- disoproxyl- fumarát je konvertován na tenofovir.
Following oral administration of Truvada to healthy subjects, emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate are rapidly absorbed and tenofovir disoproxil fumarate is converted to tenofovir.
Maximální koncentrace emtricitabinu a tenofoviru jsou pozorovány v séru během 0, 5 až 3, 0 h po podání nalačno.
Maximum emtricitabine and tenofovir concentrations are observed in serum within 0.5 to 3.0 h of dosing in the fasted state.
12 a ke vzestupu AUC tenofoviru přibližně o 35% a přibližně o 15% u Cmax je- li podán s velmi tučným nebo lehkým jídlem, ve srovnání s podáním nalačno.
Administration of Truvada with food resulted in a delay of approximately three quarters of an hour in reaching maximum tenofovir concentrations and increases in tenofovir AUC and Cmax of approximately 35% and 15%, respectively, when administered with a high fat or light meal, compared to administration in the fasted state.
Distribuce:
12 Distribution:
Objem distribuce po intravenózním podání byl u emtricitabinu přibližně 1, 4 l/ kg a u tenofoviru přibližně 800 ml/ kg.
Following intravenous administration the volume of distribution of emtricitabine and tenofovir was approximately 1.4 l/ kg and 800 ml/ kg, respectively.
Po perorálním podání emtricitabinu nebo tenofovir- disoproxyl - fumarátu jsou emtricitabin a tenofovir distribuovány po celém lidském organizmu.
After oral administration of emtricitabine or tenofovir disoproxil fumarate, emtricitabine and tenofovir are widely distributed throughout the body.
Vazba emtricitabinu na lidské proteiny plazmy byla in vitro < 4% a probíhala nezávisle na koncentraci v rozmezí od 0, 02 do 200 µg/ ml.
In vitro binding of emtricitabine to human plasma proteins was < 4% and independent of concentration over the range of 0.02 to 200 µg/ ml.
V rozmezí koncentrace tenofoviru od 0, 01 do 25 µg/ ml byla in vitro vazba proteinu tenofoviru na protein plazmy menší než 0, 7% a na protein séra menší než 7, 2%.
In vitro protein binding of tenofovir to plasma or serum protein was less than 0.7 and 7.2%, respectively, over the tenofovir concentration range 0.01 to 25 µg/ ml.
Studie in vitro prokázaly, že ani tenofovir- disoproxyl- fumarát, ani tenofovir nejsou substráty pro enzymy CYP450.
In vitro studies have determined that neither tenofovir disoproxil fumarate nor tenofovir are substrates for the CYP450 enzymes.
Emtricitabin rovněž neinhiboval uridin- 5 '- difosfoglukuronyl transferázu, enzym zodpovídající za glukuronidaci.
Also, emtricitabine did not inhibit uridine-5'-diphosphoglucuronyl transferase, the enzyme responsible for glucuronidation.
Průměrná systémová clearance emtricitabinu byla 307 ml/ min.
The systemic clearance of emtricitabine averaged 307 ml/ min.
Po intravenózním podání se močí vylučuje přibližně 70- 80% dávky v nezměněném stavu.
Tenofovir is primarily excreted by the kidney by both filtration and an active tubular transport system with approximately 70-80% of the dose excreted unchanged in urine following intravenous administration.
Průměrná zjevná clearance tenofoviru byla přibližně 307 ml/ min.
The apparent clearance of tenofovir averaged approximately 307 ml/ min.
Renální clearance byla odhadnuta přibližně na 210 ml/ min, což je více než míra glomerulární filtrace.
Renal clearance has been estimated to be approximately 210 ml/ min, which is in excess of the glomerular filtration rate.
Farmakokinetika emtricitabinu a tenofoviru jsou podobné jak u pacientů tak u pacientek.
Emtricitabine and tenofovir pharmacokinetics are similar in male and female patients.
Obecně je farmakokinetika emtricitabinu u kojenců, dětí a mladistvých (ve věku od 4 měsíců do 18 let) podobná jako u dospělých.
In general, the pharmacokinetics of emtricitabine in infants, children and adolescents (aged 4 months up to 18 years) are similar to those seen in adults.
Farmakokinetické studie s tenofovirem nebyly prováděny u dětí a mladistvých (do 18 let věku).
Pharmacokinetic studies have not been performed with tenofovir in children and adolescents (under 18 years).
Farmakokinetické studie s emtricitabinem či tenofovirem nebyly prováděny u starších lidí (nad 65 let věku).
Pharmacokinetic studies have not been performed with emtricitabine or tenofovir in the elderly (over 65 years).
Farmakokinetické parametry byly převážně stanoveny po podání jednorázových dávek emtricitabinu 200 mg nebo tenofovir- disoproxylu 245 mg pacientům neinfikovaným HIV s různým stupněm poruch funkce ledvin.
Pharmacokinetic parameters were mainly determined following administration of single doses of emtricitabine 200 mg or tenofovir disoproxil 245 mg to non-HIV infected patients with varying degrees of renal impairment.
Stupeň poruchy funkce ledvin byl definován podle výchozí clearance kreatininu (CrCl) (normální funkce ledvin je při CrCl > 80 ml/ min; mírná porucha funkce je při CrCl = 50- 79 ml/ min; středně závažná porucha funkce při CrCl = 30- 49 ml/ min a závažná porucha funkce při CrCl = 10- 29 ml/ min).
The degree of renal impairment was defined according to baseline creatinine clearance (CrCl) (normal renal function when CrCl > 80 ml/ min; mild impairment with CrCl = 50-79 ml/ min; moderate impairment with CrCl = 30-49 ml/ min and severe impairment with CrCl = 10-29 ml/ min).
Střední hodnota (koeficient odchylky v%) expozice emtricitabinu 12 (25%) µg• h/ ml u jedinců s normální funkcí ledvin, je zvýšena na 20 (6%) µg• h/ ml u pacientů s mírnou poruchou, na 25 (23%) µg• h/ ml u pacientů se středně závažnou poruchou a na 34 (6%) µg• h/ ml u pacientů se závažnou poruchou funkce ledvin.
The mean (%CV) emtricitabine drug exposure increased from 12 (25%) µg• h/ ml in subjects with normal renal function, to 20 (6%) µg• h/ ml, 25 (23%) µg• h/ ml and 34 (6%) µg• h/ ml, in patients with mild, moderate and severe renal impairment, respectively.
Střední hodnota (koeficient odchylky v%) expozice tenofoviru 2 185 (12%) ng• h/ ml u pacientů s normální funkcí ledvin, je zvýšena na 3 064 (30%) ng• h/ ml u pacientů s mírnou poruchou, na 6 009 (42%) ng• h/ ml u pacientů se středně závažnou poruchou a na 15 985 (45%) ng• h/ ml u pacientů se závažnou poruchou funkce ledvin.
The mean (%CV) tenofovir drug exposure increased from 2,185 (12%) ng• h/ ml in patients with normal renal function, to 3,064 (30%) ng• h/ ml, 6,009 (42%) ng• h/ ml and 15,985 (45%) ng• h/ ml, in patients with mild, moderate and severe renal impairment, respectively.
13 Očekává se, že prodloužený interval mezi dávkami přípravku Truvada u pacientů se středně závažnou poruchou funkce ledvin by měl vést k vyšší vrcholové plazmatické koncentraci a nižší hodnotě Cmin ve srovnání s pacienty s normální funkcí ledvin.
The increased dose interval for Truvada in patients with moderate renal impairment is expected to result in higher peak plasma concentrations and lower Cmin levels as compared to patients with normal renal function.
U pacientů v terminálním stádiu onemocnění ledvin (end- stage renal disease, ESRD), kteří potřebují hemodialýzu, se podstatně zvýšila mezi dialýzami léková expozice během 72 hodin na 53 (19%) µg• h/ ml emtricitabinu, a během 48 hodin na 42 857 (29%) ng• h/ ml tenofoviru.
13 In patients with end-stage renal disease (ESRD) requiring haemodialysis, between dialysis drug exposures substantially increased over 72 hours to 53 (19%) µg• h/ ml of emtricitabine, and over 48 hours to 42,857 (29%) ng• h/ ml of tenofovir.
Doporučuje se, aby se interval mezi dávkami přípravku Truvada upravil u pacientů s clearance kreatininu mezi 30 a 49 ml/ min.
It is recommended that the dosing interval for Truvada is modified in patients with creatinine clearance between 30 and 49 ml/ min.