natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Studovaný léčebný režim (nepřetržité podávání
The use of Rapamune in combination with calcineurin inhibitors and corticosteroids was associated with an increased risk of deterioration of renal function, serum lipid abnormalities (including but not limited to increased serum triglycerides and cholesterol), and urinary tract infections.
10 Rapamunu v kombinaci s inhibitory kalcineurinu) není indikován pro dospělé ani dětské pacienty (viz bod 4. 1).
The treatment regimen studied (continuous use of Rapamune in combination with calcineurin inhibitor) is not indicated for adult or paediatric patients (see section 4.1).
V jiné studii, do níž bylo zařazeno 274 pacientů po transplantaci ledviny ve věku do 20 let včetně, která měla hodnotit bezpečnost progresivního snižování dávky kortikosteroidů (zahájeného 6 měsíců po transplantaci) z imunosupresivního režimu iniciovaného po transplantaci, zahrnujícího plnou imunosupresivní dávku sirolimu a inhibitoru kalcineurinu v kombinaci s indukcí basiliximabem, byl hlášen u 19 (6, 9%) pacientů rozvoj posttransplantační lymfoproliferativní poruchy (PTLD).
In another study enrolling renal transplant patients  20 years of age that was intended to assess the safety of progressive corticosteroid withdrawal (beginning at six months post-transplantation) from an immunosuppressive regimen initiated at transplantation that included full-dose immunosuppression with both Rapamune and a calcineurin inhibitor in combination with basiliximab induction, of the 274 patients enrolled, 19 (6.9%) were reported to have developed post-transplant lymphoproliferative disorder (PTLD).
Z 89 pacientů kteří byli před transplantací EBV séronegativní, se u 13 (15, 6%) rozvinul PTLD.
Among 89 patients known to be EBV seronegative prior to transplantation, 13 (15.6%) were reported to have developed PTLD.
Všichni pacienti, u nichž se PTLD rozvinul, byli mladší 18 let.
All patients who developed PTLD were aged  18 years.
Nejsou dostatečné zkušenosti, aby mohlo být doporučeno podávání Rapamunu u dětí a dospívajících (viz bod 4. 2).
There is insufficient experience to recommend the use of Rapamune in children and adolescents (see section 4.2).
Předávkování
11 4.9 Overdose
Jeden pacient dostal záchvat síňové fibrilace po požití 150 mg Rapamunu.
One patient experienced an episode of atrial fibrillation after ingestion of 150 mg of Rapamune.
Celkově jsou nežádoucí účinky po předávkování v souladu s účinky uvedenými v části 4. 8.
In general, the adverse effects of overdose are consistent with those listed in section 4.8.
Na základě špatné rozpustnosti Rapamunu ve vodě a jeho vysoké vazby na erytrocyty lze očekávat, že Rapamune nebude ve významné míře dialyzovatelný.
Based on the poor aqueous solubility and high erythrocyte and plasma protein binding of Rapamune, it is anticipated that Rapamune will not be dialysable to any significant extent.
Farmakoterapeutická skupina: selektivně imunosupresivní látky.
Pharmacotherapeutic group: selective immunosuppressant agents.
L04AA10.
L04A A10.
Sirolimus inhibuje aktivaci T buněk, vyvolanou většinou podnětů, blokováním kalcium- dependentních a kalcium- independentních intracelulárních signálních transdukcí.
Sirolimus inhibits T cell activation induced by most stimuli, by blocking calcium dependent and calcium independent intracellular signal transduction.
Experimentální důkazy svědčí o tom, že sirolimus se váže na specifický cytosolový protein FKPB- 12 a že komplex FKPB- 12 - sirolimus inhibuje aktivaci savčího rapamycinového cíle (mTOR), rozhodující kinázy pro vývoj buněčného cyklu.
Experimental evidence suggests that sirolimus binds to the specific cytosolic protein FKPB-12 and that the FKPB 12-sirolimus complex inhibits the activation of the mammalian Target Of Rapamycin (mTOR), a critical kinase for cell cycle progression.
U zvířat má sirolimus přímý účinek na aktivaci T a B buněk, potlačující tak reakce zprostředkované imunitním systémem, jako je rejekce aloštěpu.
In animals, sirolimus has a direct effect on T and B cell activation suppressing immune mediated reactions such as allograft rejection.
Klinické studie Ve studiích 3. fáze, zahrnujících pacienty s renálním aloštěpem od mrtvého nebo žijícího dárce, byli studováni pacienti s nízkým až středním imunologickým rizikem s ukončeným podáváním cyklosporinu na udržovací terapii Rapamunem.
Clinical Trials Patients at low to moderate immunological risk were studied in the phase 3 ciclosporin elimination-Rapamune maintenance trial, which included patients receiving a renal allograft from a cadaveric or living donor.
U pacientů s rejekční epizodou 3. st. dle Banffské klasifikace, kteří byli závislí na dialýze a měli sérový kreatinin > 400 μmol/ l, nebo kteří měli nepřiměřenou funkci ledvin, aby jim mohl být cyklosporin vysazen, nebylo podávání cyklosporinu ukončeno.
Ciclosporin was not withdrawn in patients experiencing Banff Grade 3 acute rejection episodes, who were dialysis-dependent, who had a serum creatinine > 400  mol/ l, or who had inadequate renal function to support ciclosporin withdrawal.
Ve studii s eliminací cyklosporinu při udržovací terapii Rapamunem nebylo dostatečné množství pacientů s vysokým imunologickým rizikem ztráty štěpu, a proto se jim tento léčebný režim nedoporučuje.
Patients at high immunological risk of graft loss were not studied in sufficient number in the ciclosporin elimination- Rapamune maintenance trials and are not recommended for this treatment regimen.
Po 48 měsících byl statisticky signifikantní rozdíl v přežití štěpu ve prospěch Rapamunu ve skupině, u které byl cyklosporin vysazen, v porovnání se skupinou léčenou Rapamunem a cyklosporinem (včetně pacientů, kteří vypadli v průběhu follow up, i bez nich).
At 48 months, there was a statistically significant difference in graft survival in favour of the Rapamune following ciclosporin elimination group compared to the Rapamune with ciclosporin therapy group (including and excluding loss to follow-up).
V období do 12 měsíců po randomizaci byl ve skupině, u které byl cyklosporin vysazen, signifikantně vyšší podíl první rejekce potvrzené biopsií (9, 8%) ve
There was a significantly higher rate of first biopsy-proven rejection in the ciclosporin elimination group compared to the ciclosporin maintenance group during the period post-randomisation to 12 months (9.8% vs.
11 srovnání se skupinou s udržovací terapií cyklosporinem (4, 2%).
4.2%, respectively).
Po 12, 24, 36, 48 a 60 měsících ve skupině pacientů léčených Rapamunem, u nichž byl cyklosporin vysazen, byla signifikantně vyšší průměrná vypočítaná glomerulární filtrace (GFR) než ve skupině léčené Rapamunem s cyklosporinem.
The mean calculated glomerular filtration rate (GFR) at 12, 24, 36, 48 and 60 months was significantly higher for patients receiving Rapamune following ciclosporin elimination than for those in the Rapamune with ciclosporin therapy group.
Na základě analýzy údajů z 36 měsíců a dále, které ukázaly rostoucí rozdíl v přežívání štěpu a renálních funkcích, jakož i signifikantně nižší tlak krve ve skupině, u níž byl cyklosporin vysazen, bylo rozhodnuto ukončit hodnocení ve skupině léčené Rapamunem s cyklosporinem.
Based upon the analysis of data from 36 months and beyond, which showed a growing difference in graft survival and renal function, as well as significantly lower blood pressure in the ciclosporin elimination group, it was decided to discontinue subjects from the Rapamune with ciclosporin group.
V období do 60 měsíců byla incidence nekožních malignit signifikantně vyšší v kohortě s pokračujícím podáváním cyklosporinu (8, 4%) v porovnání se skupinou, ve které byl cyklosporin vysazen (3, 8%).
By 60 months, the incidence of non-skin malignancies was significantly higher in the cohort who continued ciclosporin as compared with the cohort who had ciclosporin withdrawn
Bezpečnost a účinnost konverze z inhibitorů kalcineurinu na Rapamune u udržovací terapie pacientů po transplantaci ledviny (6- 120 měsíců po transplantaci) byly hodnoceny v randomizované multicentrické kontrolované studii rozdělené podle úvodní vypočítané GFR (20- 40 ml/ min. vs > 40 ml/ min.).
The safety and efficacy of conversion from calcineurin inhibitors to Rapamune in maintenance renal transplant patients (6-120 months after transplantation) was assessed in a randomised, multicentre, controlled trial, stratified by calculated GFR at baseline (20-40 mL/ min vs > 40 mL/ min).
Současně podávanými imunosupresivy byly mofetil- mykofenolát, azatioprin a kortikosteroidy.
Concomitant immunosuppressive agents included mycophenolate mofetil, azathioprine, and corticosteroids.
Zařazování do skupiny pacientů s úvodní vypočítanou GFR < 40 ml/ min. bylo přerušeno kvůli nerovnováze v oblasti bezpečnosti (viz bod 4. 8).
Enrollment in the patient stratum with baseline calculated GFR < 40 mL/ min was discontinued due to an imbalance in safety events (see section 4.8).
Ve skupině pacientů s úvodní vypočítanou GFR > 40 ml/ min. nedošlo k celkovému zlepšení renálních funkcí.
In the patient stratum with baseline calculated GFR > 40 mL/ min, renal function was not improved overall.
Léčbu vyžadující nežádoucí účinky se vyskytovaly častěji v prvních 6 měsících po konverzi na Rapamune.
Treatment emergent adverse events occurred more frequently during the first 6 months after Rapamune conversion.
Po 24 měsících ve skupině pacientů s úvodní vypočítanou GFR > 40 ml/ min. byl průměrný a střední poměr proteinů a kreatininu v moči signifikantně vyšší ve skupině po konverzi na Rapamune než ve skupině pokračující v léčbě inhibitory kalcineurinu (viz bod 4. 4).
In the stratum with baseline calculated GFR > 40 mL/ min, the mean and median urinary protein to creatinine ratios were significantly higher in the Rapamune conversion group as compared to those of the calcineurin inhibitors continuation group at 24 months (see section 4.4).
Byl také hlášen nový nástup nefrózy (nefrotický syndrom) (viz bod 4. 8).
New onset nephrosis (nephrotic syndrome) was also reported (see section 4.8).
Po 2 letech byl podíl ne- melanomových kožních malignit signifikantně nižší ve skupině po konverzi na Rapamune (1, 8%) v porovnání se skupinou pokračující v léčbě kalcineurinovými inhibitory (6, 9%).
At 2 years, the rate of non-melanoma skin malignancies was significantly lower in the Rapamune conversion group as compared to the calcineurin inhibitors continuation group (1.8% and 6.9%).
V podskupině pacientů s úvodní GFR > 40 ml/ min. a normálním vylučováním proteinů močí bylo vypočítané GFR po 1 a 2 letech vyšší v podskupině pacientů po konverzi na Rapamune než v odpovídající podskupině pokračující v léčbě inhibitory kalcineurinu.
In a subset of the study patients with a baseline GFR > 40 mL/ min and normal urinary protein excretion, calculated GFR was higher at 1 and 2 years in patients converted to Rapamune than for the corresponding subset of calcineurin inhibitor continuation patients.
Podíl akutních rejekcí, ztráty štěpu a úmrtnost byly podobné, avšak vylučování proteinů močí ve větvi léčené Rapamunem v této podskupině bylo vyšší.
The rates of acute rejection, graft loss, and death were similar, but urinary protein excretion was increased in the Rapamune treatment arm of this subset.
Ve dvou multicentrických klinických studiích u pacientů s de novo transplantovanou ledvinou mělo léčení Rapamunem, mofetil- mykofenolátem (MMF), kortikosteroidy, a antagonisty receptoru IL- 2 za následek signifikantně vyšší podíl akutních rejekcí a početně vyšší úmrtnost ve srovnání s pacienty léčenými inhibitory kacineurinu, MMF, kortikosteroidy a antagonisty receptoru IL- 2 (viz 4. 4).
In two multi-centre clinical studies, de novo renal transplant patients treated with Rapamune, mycophenolate mofetil (MMF), corticosteroids, and an IL-2 receptor antagonist had significantly higher acute rejection rates and numerically higher death rates compared to patients treated with a calcineurin inhibitor, MMF, corticosteroids, and an IL-2 receptor antagonist (see section 4.4).
V de novo větvích léčených Rapamunem bez inhibitoru kalcineurinu nebyly renální funkce lepší.
Renal function was not better in the treatment arms with de novo Rapamune without a calcineurin inhibitor.
Rapamune byl hodnocen v kontrolované klinické studii trvající 36 měsíců, do níž byli zařazeni pacienti po transplantaci ledviny ve věku pod 18 let, s uvažovaným vysokým imunologickým rizikem, definovaným jako jedna nebo více akutních epizod rejekce alotransplantátu v anamnéze a/ nebo přítomnost chronické nefropatie alotransplantátu, potvrzená biopsií ledviny.
Rapamune was assessed in a 36-month controlled clinical trial enrolling renal transplant patients  18 years of age considered at high-immunologic risk, defined as having a history of one or more acute allograft rejection episodes and/ or the presence of chronic allograft nephropathy on a renal biopsy.
Pacienti dostávali Rapamune (cílová koncentrace sirolimu 5 až 15 ng/ ml) v kombinaci s inhibitorem kalcineurinu a s kortikosteroidy, nebo dostávali imunosupresivní terapii založenou na inhibitorech kalcineurinu bez Rapamunu.
Subjects were to receive Rapamune (sirolimus target concentrations of 5 to 15 ng/ mL) in combination with a calcineurin inhibitor and corticosteroids or to receive calcineurin-inhibitor-based immunosuppression without Rapamune.
Skupina léčená Rapamunem nepotvrdila superioritu v prvním výskytu akutní rejekce, potvrzené biopsií, ani ve ztrátě štěpu, ani ve smrtnosti v porovnání s kontrolní skupinou.
The Rapamune group failed to demonstrate superiority to the control group in terms of the first occurrence of biopsy confirmed acute rejection, graft loss, or death.
Použití Rapamunu v kombinaci s inhibitory kalcineurinu a s kortikosteroidy bylo spojeno se zvýšeným rizikem zhoršení renální funkce, s poruchou hladin lipidů v séru (včetně zvýšení hladin triglyceridů a celkového cholesterolu, aj.), a s infekcemi močových cest (viz bod 4. 8).
The use of Rapamune in combination with calcineurin inhibitors and corticosteroids was associated with an increased risk of deterioration of renal function, serum lipid abnormalities (including but not limited to increased serum triglycerides and total cholesterol), and urinary tract infections (see section 4.8).
V pediatrické klinické studii po transplantaci ledviny byla po podání plné dávky Rapamunu dětem a 12 dospívajícím přidané k plné dávce inhibitorů kalcineurinu s basiliximabem a kortikosteroidy pozorována nepřijatelně vysoká četnost PTLD (viz bod 4. 8).
An unacceptably high frequency of PTLD was seen in a paediatric clinical transplant study when full dose Rapamune was administered to children and adolescents in addition to full dose calcineurin inhibitors with basiliximab and corticosteroids (see section 4.8).
Sirolimus se po perorálním podání rychle absorbuje a dosahuje u zdravých subjektů maximální koncentrace po 1 hodině po jednorázové dávce a u pacientů se stabilizovanou funkcí ledvinného štěpu po 2 hodinách po opakovaných dávkách.
Following administration of the oral solution, sirolimus is rapidly absorbed, with a time to peak concentration of 1 hour in healthy subjects receiving single doses and 2 hours in patients with stable renal allografts receiving multiple doses.
Systémová dostupnost sirolimu v kombinaci se současně podávaným cyklosporinem (Sandimmun) je přibližně 14%.
Upon repeated
Po opakovaném podání je průměrná koncentrace sirolimu v krvi zvýšena přibližně 3×.
13 administration, the average blood concentration of sirolimus is increased approximately 3-fold.
Terminální poločas u stabilizovaných pacientů s transplantovanou ledvinou po opakovaných perorálních dávkách byl 62 ± 16 hod.
The terminal half-life in stable renal transplant patients after multiple oral doses was 62 16h.
Účinný poločas je však kratší a průměrných koncentrací v ustáleném stavu bylo dosaženo po 5- 7 dnech.
The effective half-life, however, is shorter and mean steady-state concentrations were achieved after 5 to 7 days.
Poměr krve k plazmě (B/ P) na 36 případech naznačuje, že sirolimus je rozsáhle dělen do formovaných krevních elementů.
The blood to plasma ratio (B/ P) of 36 indicates that sirolimus is extensively partitioned into formed blood elements.
Cmax, ss 12, 2 ± 6, 2 ng/ ml, tmax, ss 3, 01 ± 2, 40 hod, AUCτ, ss 158 ± 70 ng × hod/ ml, CL/ F/ W 182 ± 72 ml/ hod/ kg (parametry vypočítané z výsledků analýzy LC- MS/ MS).
Pharmacokinetic parameters for sirolimus obtained from 19 renal transplant patients receiving microemulsion ciclosporin (4 hours prior to Rapamune) and corticosteroids, following daily doses of 2 mg Rapamune solution in a phase III clinical trial, were; Cmax, ss 12.2 6.2 ng/ ml, tmax, ss 3.01  2.40h, AUC, ss 158  70 ng h/ ml, CL/ F/ W 182 72 ml/ h/ kg (parameters calculated from LC-MS/ MS assay results).
Po dobu 6 měsíců po transplantaci nebylo významného rozdílu v žádném z těchto parametrů.
There was no significant difference in any of these parameters over time up to 6 months after transplantation.
Průměrné minimální hladiny sirolimu v rovnovážném stavu v plné krvi ze stejné III. fáze klinické studie byly 7, 2 ng/ ml (4, 0- 11 ng/ ml, chromatograficky, n = 226) pro dávku 2 mg/ den a 14 ng/ ml (8, 0- 22 ng/ ml, chromatograficky, n = 219) pro dávku 5 mg/ den (viz bod 4. 2.).
Mean sirolimus whole blood trough levels from the same phase III trial were 7.2 ng/ ml (4.0 to 11 ng/ ml, expressed as chromatographic assay values; n=226) for the 2 mg per day dose and 14 ng/ ml (8.0 to 22 ng/ ml, expressed as chromatographic assay values; n=219) for the 5 mg per day dose (see section 4.2).
Sirolimus je substrátem pro cytochrom P450 IIIA4 (CYP3A4) a P- glykoprotein.
Sirolimus is a substrate for both cytochrome P450 IIIA4 (CYP3A4) and P-glycoprotein.
Sirolimus je rozsáhle metabolizován O- demetylací a/ nebo hydroxylací.
Sirolimus is extensively metabolised by O-demethylation and/ or hydroxylation.
V plné krvi bylo identifikováno 7 hlavních metabolitů, včetně hydroxyl -, demetyl - a hydroxymetyl - derivátu.
Seven major metabolites, including hydroxyl, demethyl, and hydroxydemethyl, are identifiable in whole blood.
Po jednorázové dávce značeného (14C) sirolimu u zdravých dobrovolníků byla většina radioaktivity (91, 1%) získána ze stolice a pouze menší množství (2, 2%) bylo vyloučeno močí.
After a single dose of [14C] sirolimus in healthy volunteers, the majority (91.1%) of radioactivity was recovered from the faeces, and only a minor amount (2.2%) was excreted in urine.
Klinické studie Rapamunu neobsahovaly dostatečné množství pacientů ve věku nad 65 let ke stanovení, zda tito budou reagovat odlišně od mladších pacientů.
Clinical studies of Rapamune did not include a sufficient number of patients > 65 years of age to determine whether they will respond differently than younger patients.
Údaje o minimálních koncentracích sirolimu v rovnovážném stavu u 35 pacientů starších 65 let s transplantací ledviny byly podobné koncentracím u populace (n = 822) ve věku od 18 do 65 let.
Sirolimus trough concentration data in 35 renal transplant patients > 65 years of age were similar to those in the adult population (n=822) from 18 to 65 years of age.
Při vysoce tučném jídle se u zdravých dobrovolníků měnily charakteristiky biologické dostupnosti perorálního roztoku sirolimu.
In healthy volunteers, a high fat meal altered the bioavailability characteristics of oral liquid sirolimus.
Maximální koncentrace sirolimu v krvi (Cmax) se snížila o 34%, doba dosažení maximální koncentrace (tmax) se zvýšila 3, 5krát a celková plocha pod křivkou (AUC) se zvýšila o 35%.
There was a 34% decrease in the peak blood sirolimus concentration (Cmax), a 3.5-fold increase in the time to peak concentration (tmax), and a 35% increase in total exposure (AUC).
Doporučuje se užívat Rapamune vždy buď s jídlem, nebo na lačno.
It is recommended that Rapamune be taken consistently either with or without food.
Při ředění Rapamunu pomerančovým džusem a vodou hodnoty Cmax a AUC zůstaly ekvivalentní.
The use of orange juice and water to dilute Rapamune were equivalent with respect to Cmax, and AUC.
Grapefruitový džus ovlivňuje metabolismus prostřednictvím CYP3A4, a proto jej nelze k ředění použít.
Grapefruit juice affects CYP3A4 mediated metabolism and must therefore be avoided.
U dialyzovaných pediatrických pacientů (30% - 50% snížení glomerulární filtrace) ve věku od 5 do 11 let a od 12 do 18 let byla průměrná CL/ F normalizovaná dle hmotnosti vyšší pro mladší pediatrické pacienty (580 ml/ hod/ kg) než pro starší pediatrické pacienty (450 ml/ hod/ kg) ve srovnání s dospělými (287 ml/ hod/ kg).
In paediatric patients on dialysis (30% to 50% reduction in glomerular filtration rate) within age ranges of 5 to 11 years and 12 to 18 years, the mean weight-normalised CL/ F was larger for younger paediatric patients (580 ml/ h/ kg) than for older paediatric patients (450 ml/ h/ kg) as compared with adults (287 ml/ h/ kg).
Koncentrace sirolimu byly měřeny v klinických studiích řízených koncentrací u dětských pacientů po transplantaci ledviny, kteří dostávali také cyklosporin a kortikosteroidy.
Sirolimus concentrations were measured in concentration-controlled trials of paediatric renal-transplant patients who were also receiving ciclosporin and corticosteroids.
Cílová minimální koncentrace v ustáleném stavu byla 10- 20 ng/ ml.
The target for trough concentrations was 10-20 ng/ mL.
V ustáleném stavu dostávalo 8 dětí ve věku 6- 11 let střední dávky 1, 75 ± 0, 71 mg/ den (0, 064 ± 0, 018 mg/ kg, 1, 65 ± 0, 43 mg/ m2), zatímco 14 dospívajících ve věku 12 - 18 let dostávalo střední dávky 2, 79 ± 1, 25 mg/ den (0, 053 ± 0, 0150 mg/ kg, 1, 86 ± 0, 61 mg/ m2).
At steady state, 8 children aged 6-11 years received mean  SD doses of 1.75  0.71 mg/ day (0.064  0.018 mg/ kg, 1.65  0.43 mg/ m2) while 14 adolescents aged 12-18 years received mean  SD doses of 2.79  1.25 mg/ day (0.053  0.0150 mg/ kg, 1.86  0.61 mg/ m2).
Mladší děti měly vyšší podíl Cl/ F vzhledem k hmotnosti (214 ml/ hod/ kg) ve srovnání s dospívajícími (136 ml/ hod/ kg).
The younger children had a higher weight-normalized Cl/ F (214 mL/ h/ kg) compared with the adolescents (136 mL/ h/ kg).
Tyto údaje svědčí o tom, že mladší děti by k dosažení podobné cílové minimální koncentrace v ustáleném stavu mohly vyžadovat podání vyšší dávky na jednotku hmotnosti, než dospívající a dospělí.
These data indicate that younger children might require higher bodyweight-adjusted doses than adolescents and adults to achieve similar target concentrations.
13 definitivní potvrzení větším množstvím údajů.
However, the development of such special dosing recommendations for children requires more data to be definitely confirmed.
U pacientů s mírným a středním jaterním poškozením (Child- Pughova klasifikace A nebo B) byla průměrná hodnota AUC sirolimu zvýšena o 61%, hodnota t½ zvýšena o 43% a hodnota CL/ F snížena o 33% ve srovnání s normálními zdravými subjekty.
In mild and moderate hepatically impaired patients (Child-Pugh classification A or B), mean values for sirolimus AUC and t1/ 2 were increased 61% and 43%, respectively, and CL/ F was decreased 33% compared to normal healthy subjects.
U pacientů s těžkým jaterním poškozením (Child - Pughova klasifikace C) byla průměrná hodnota AUC sirolimu zvýšena o 210%, hodnota t½ zvýšena o 170% a hodnota CL/ F snížena o 67% ve srovnání s normálními zdravými subjekty.
In severe hepatically impaired patients (Child-Pugh classification C), mean values for sirolimus AUC and t1/ 2 were increased 210% and 170% respectively, and CL/ F was
U pacientů s jaterním poškozením byly pozorovány delší poločasy vylučování a dosahovalo se u nich ustáleného stavu se zpožděním..
The longer half-lives observed in hepatically impaired patients delay reaching steady state.
Testikulární adenomy intersticiálních buněk potkanů pravděpodobně svědčí o druhově závislé odpovědi na hladinu luteinizačního hormonu a jsou obvykle považovány za omezeně klinicky významné.
In rat, testicular interstitial cell adenomas were likely indicative of a species dependent response to lutenising hormone levels and are usually considered of limited clinical relevance.
Ve 13- týdenní studii na potkanech bylo hlášeno částečně reverzibilní snížení počtu spermií.
Partly reversible reductions in sperm counts were reported in a 13-week rat study.