natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Sitagliptin je v malé míře dialyzovatelný.
Sitagliptin is modestly dialyzable.
V klinických studiích se přibližně během 3– 4 hodinové dialýzy z organismu odstranilo přibližně 13, 5% dávky.
In clinical studies, approximately 13.5% of the dose was removed over a 3- to 4-hour hemodialysis session.
Pokud by z klinického hlediska byla vhodná delší dialýza, lze o ní uvažovat.
Prolonged hemodialysis may be considered if clinically appropriate.
Farmakoterapeutická skupina: inhibitor DPP- 4, ATC kód:
DPP-4 Inhibitor, ATC code:
Januvia patří do skupiny perorálních antidiabetik označovaných jako inhibitory dipeptidyl peptidázy 4 (DPP- 4).
Januvia is a member of a class of oral anti-hyperglycaemic agents called dipeptidyl peptidase 4 (DPP-4) inhibitors.
Zlepšení kontroly glykémie pozorované při užívání tohoto přípravku může být zprostředkováno zvýšením koncentrace aktivních inkretinových hormonů.
The improvement in glycaemic control observed with this agent may be mediated by enhancing the levels of active incretin hormones.
Inkretinové hormony včetně glukagonu podobného peptidu 1 (glucagon- like peptide- 1, GLP- 1) a na glukóze dependentního inzulinotropního polypeptidu (GIP) jsou přes celý den uvolňovány střevy a jejich koncentrace se v reakci na jídlo zvyšují.
Incretin hormones, including glucagon-like peptide-1 (GLP-1) and glucose-dependent insulinotropic polypeptide (GIP), are released by the intestine throughout the day, and levels are increased in response to a meal.
Při normálních nebo zvýšených koncentracích glukózy v krvi zvyšují GLP- 1 a GIP syntézu inzulinu a jeho uvolňování z pankreatických beta- buněk nitrobuněčnými signálními dráhami zahrnujícími cyklický AMP.
When blood glucose concentrations are normal or elevated, GLP-1 and GIP increase insulin synthesis and release from pancreatic beta cells by intracellular signaling pathways involving cyclic AMP.
U zvířecích modelů diabetu 2. typu se ukázalo se, že podávání GLP- 1 nebo inhibitorů DPP- 4 zlepšuje odpověď beta- buněk na glukózu a podporuje biosyntézu a uvolňování inzulinu.
Treatment with GLP-1 or with DPP-4 inhibitors in animal models of type 2 diabetes has been demonstrated to improve beta cell responsiveness to glucose and stimulate insulin biosynthesis and release.
Navíc GLP- 1 snižuje sekreci glukagonu z alfa- buněk pankreatu.
In addition, GLP-1 lowers glucagon secretion from pancreatic alpha cells.
Účinky GLP- 1 a GIP jsou závislé na glukóze, a to tak, že při nízkých koncentracích glukózy v krvi není stimulace uvolňování inzulinu ani potlačování sekrece glukagonu ze strany GLP- 1 pozorováno.
The effects of GLP-1 and GIP are glucose-dependent such that when blood glucose concentrations are low, stimulation of insulin release and suppression of glucagon secretion by GLP-1 are not observed.
Pro GLP- 1 i GIP platí, že stimulace uvolňování inzulinu je zesílena při vzestupu glukózy nad normální koncentrace.
For both GLP-1 and GIP, stimulation of insulin release is enhanced as glucose rises above normal concentrations.
Dále platí, že GLP- 1 neovlivňuje negativně normální odpověď glukagonu na hypoglykémii.
Further, GLP-1 does not impair the normal glucagon response to hypoglycaemia.
Účinek GLP- 1 a GIP je omezován enzymem DPP- 4, který rychle rozkládá inkretinové hormony za vzniku neúčinných produktů.
The activity of GLP-1 and GIP is limited by the DPP-4 enzyme, which rapidly hydrolyzes the incretin hormones to produce inactive products.
Sitagliptin zabraňuje hydrolýze inkretinových hormonů enzymem DPP- 4 a zvyšuje tak plazmatické
Sitagliptin prevents the hydrolysis of incretin hormones by DPP-4, thereby increasing plasma concentrations of the active forms of GLP-1 and GIP.
Zvyšováním koncentrací účinných inkretinů zvyšuje sitagliptin uvolňování inzulinu a snižuje koncentrace glukagonu v závislosti na hodnotách glukózy.
By enhancing active incretin levels, sitagliptin increases insulin release and decreases glucagon levels in a glucose- dependent manner.
U diabetiků 2. typu s hyperglykémií vedou tyto změny v koncentracích inzulinu a glukagonu k nižším hodnotám hemoglobinu A1c (HbA1c) a nižším koncentracím glukózy nalačno i po jídle.
In patients with type 2 diabetes with hyperglycaemia, these changes in insulin and glucagon levels lead to lower hemoglobin A1c (HbA1c) and lower fasting and postprandial glucose concentrations.
Glukózo - dependentní mechanismus sitagliptinu je odlišný od mechanismu účinku sulfonylurey, která zvyšuje sekreci inzulínu i při nízké koncentraci glukózy, a může tak u pacientů s diabetem mellitus 2. typu a u zdravých jedinců způsobovat hypoglykémii..
Sitagliptin is a potent and
Sitagliptin je silným a vysoce selektivním inhibitorem enzymu DPP- 4, přičemž v terapeutických koncentracích neinhibuje blízce příbuzné enzymy DPP- 8 a DPP- 9.
7 highly selective inhibitor of the enzyme DPP-4 and does not inhibit the closely-related enzymes DPP-8 or DPP-9 at therapeutic concentrations.
Celkově sitagliptin lépe kompenzovalglykémii při podávání v monoterapii, když byl podáván v kombinaci s metforminem (zahajovací nebo add- on terapie) a v kombinaci se sulfonylureou (s nebo bez metforminu), v kombinaci s thiazolidindionem, jak bylo změřeno pomocí klinicky relevantních snížení HbA1c v cílovém parametru studie v porovnání s výchozím stavem (viz Tabulka 2).
Overall, sitagliptin improved glycaemic control when given as monotherapy, when used in combination with metformin (initial or add-on therapy), in combination with a sulphonylurea (with or without metformin), and in combination with a thiazolidinedione, as measured by clinically relevant reductions in HbA1c from baseline at study endpoint (see Table 2).
Byly provedeny dvě studie s cílem zhodnotit účinnost a bezpečnost přípravku Januvia v monoterapii.
Two studies were conducted to evaluate the efficacy and safety of Januvia monotherapy.
Bylo pozorováno zlepšení hodnot náhradních ukazatelů funkce beta- buněk, včetně HOMA- β (Homeostasis Model Assessment- β), poměru proinzulinu a inzulinu a měření odpovědi beta- buněk v testu tolerance jídla s častým odběrm vzorků (frequently- sampled meal tolerance test).
Improvement of surrogate markers of beta cell function, including HOMA-β (Homeostasis Model Assessment-β), proinsulin to insulin ratio, and measures of beta cell responsiveness from the frequently-sampled meal tolerance test were observed.
Zjištěný výskyt hypoglykémie u pacientů užívajících sitagliptin byl podobný jako u placeba.
The observed incidence of hypoglycaemia in patients treated with Januvia was similar to placebo.
V žádné z obou studií nedošlo při užívání Januvie ke zvýšení tělesné hmotnosti oproti výchozí hodnotě a to v porovnání s malým snížením pozorovaným u pacientů užívajících placebo.
Body weight did not increase from baseline with sitagliptin therapy in either study, compared to a small reduction in patients given placebo.
Ve studii s diabetiky 2. typu s chronickou renální nedostatečností (clearance kreatininu < 50 ml/ min) byla hodnocena bezpečnost a snášenlivost snížené dávky sitagliptinu, které byly celkově podobné jako u placeba.
In a study in patients with type 2 diabetes and chronic renal insufficiency (creatinine clearance < 50 ml/ min), the safety and tolerability of reduced doses of sitagliptin were investigated and generally similar to placebo.
Navíc byly poklesy hodnot HbA1C a FPG pozorované při užívání sitagliptinu ve srovnání s placebem celkově podobné situaci v jiných studiích monoterapie u pacientů s normální funkcí ledvin (viz bod 5. 2).
In addition, the reductions in HbA1c and FPG with sitagliptin compared to placebo were generally similar to those observed in other monotherapy studies in patients with normal renal function (see section 5.2).
Počet pacientů se středně těžkou nebo těžkou renální nedostatečností byl příliš nízký k potvrzení bezpečnosti užívání sitagliptinu u tohoto typu pacientů.
The number of patients with moderate to severe renal insufficiency was too low to confirm safe use of sitagliptin in this type of patients.
Ve dvou 24- týdenních studiích sitagliptinu jako add- on léčby, jednou v kombinaci s metforminem a jednou v kombinaci s pioglitazonem, poskytl sitagliptin v dávce 100 mg jednou denně v porovnání s placebem významná zlepšení glykemických parametrů.
Sitagliptin 100 mg once daily provided significant improvements in glycaemic parameters compared with placebo in two 24-week studies of sitagliptin as add-on therapy, one in combination with metformin and one in combination with pioglitazone.
V těchto studiích byla u pacientů léčených sitaglitiem a placebem podobná incidence hlášených hyperglykémií.
In these studies there was a similar incidence of hypoglycaemia reported for patients treated with sitagliptin or placebo.
Byla navržena 24- týdenní placebem kontrolovaná studie k vyhodnocení účinnosti a bezpečnosti sitagliptinu (100 mg jednou denně) přidaného ke glimepiridu samotnému nebo ke glimepiridu v kombinaci s metforminem.
A 24-week placebo-controlled study was designed to evaluate the efficacy and safety of sitagliptin (100 mg once daily) added to glimepiride alone or glimepiride in combination with metformin.
Ve 24- týdenní placebem kontrolované studii, prováděné prostřednictvím zástupce, zahajovací léčby, sitagliptin 50 mg dvakrát denně v kombinaci s metforminem (500 mg nebo 1000 mg dvakrát denně) poskytl v porovnání s každou s terapií samotnou významná zlepšení glykemických parametrů.
In a 24-week placebo-controlled factorial study of initial therapy, sitagliptin 50 mg twice daily in combination with metformin (500 mg or 1000 mg twice daily) provided significant improvements in glycaemic parameters compared with either monotherapy.
Pokles tělesné hmotnosti u kombinace sitagliptinu a metforminu byl podobný poklesu pozorovanému u metforminu samotného nebo u placeba; u pacientů na sitagliptinu samotném nedošlo v porovnámí s výchozími hodnotami k žádné změně.
The decrease in body weight with the combination of sitagliptin and metformin was similar to that observed with metformin alone or placebo; there was no change from baseline for patients on sitagliptin alone.
Incidence hypoglykémie byla ve všech léčebných skupinách podobná.
The incidence of hypoglycaemia was similar across treatment groups.
Výsledky HbA1c v placebem kontrolovaných studiích monoterapie a kombinované léčby *
HbA1c results in placebo-controlled monotherapy and combination therapy studies*
8 Střední Dle placeba korigovaná
Placebo-corrected mean
hodnota
Mean
Střední hodnota změny
Mean change from
střední hodnota změny
change in HbA1c (%) at
oproti výchozí hladině
baseline HbA1c (%)
HbA1c (%) ve 24. týdnu †
Week 24†
hladiny
HbA1c (%)
HbA1c (%) ve 24. týdnu †
at Week 24†
(95% interval spolehlivosti)
(95%
HbA1c (%) Studie monoterapie Sitagliptin 100 mg - 0, 6 ‡ jednou denně § (N = 193) Sitagliptin 100 mg
(N= 193) Sitagliptin 100 mg once daily (N= 229) Combination Therapy Studies
- 0, 5
-0.6
(- 0, 8, - 0, 4) - 0, 8 ‡
8
jednou denně (N = 229) Studie kombinované léčby Sitagliptin 100 mg jednou denně přidaný
Sitagliptin 100 mg once daily added to
8, 0
HbA1c (%)
- 0, 6
at Week 24†
(- 1, 0, - 0, 6) - 0, 7 ‡
(95% CI) -0.7‡
ke stávající léčbě metforminem (N = 453) Sitagliptin 100 mg jednou denně přidaný
ongoing metformin therapy (N=453) Sitagliptin 100 mg once daily added to
(- 0, 8, - 0, 5) - 0, 7 ‡
(-0.8, -0.5) -0.7‡
ke stávající léčbě pioglitazonem (N = 163) Sitagliptin 100 mg jednou denně přidaný
ongoing pioglitazone therapy (N=163) Sitagliptin 100 mg once daily added to
(- 0, 9, - 0, 5) - 0, 6 ‡
(-0.9, -0.5) -0.6‡
ke stávající léčbě glimepiridem (N = 102) Sitagliptin 100 mg jednou denně přidaný
ongoing glimepiride therapy (N=102) Sitagliptin 100 mg once daily added to
(- 0, 8, - 0, 3)
(-0.8, -0.3)
ke stávající léčbě glimepiridem + metforminem (N = 115) Zahajovací léčba (dvakrát denně):
ongoing glimepiride + metformin therapy (N=115) Initial therapy (twice daily):
- 0, 9 ‡ (- 1, 1, - 0, 7) - 1, 6 ‡
-0.9‡ (-1.1, -0.7) -1.6‡
Sitagliptin 50 mg + metformin 500 mg (N = 183) Zahajovací léčba (dvakrát denně:
Sitagliptin 50 mg + metformin 500 mg (N=183) Initial therapy (twice daily):
(- 1, 8, - 1, 3) - 2, 1 ‡
(-1.8, -1.3)
Sitagliptin 50 mg + metformin 1 000 mg (N = 178)
Sitagliptin 50 mg + metformin 1000 mg (N=178)
* Populace všech léčených pacientů (analýza záměru léčit (intention- to- treat analysis)). † Metoda nejmenších čtverců korigovaná s ohledem na stav před antihypeglykemickou léčbou a na výchozí hodnotu. ‡ p < 0, 001 v porovnání s placebem nebo placebem + kombinační léčbou. § HbA1c (%) v 18. týdnu.
* All Patients Treated Population (an intention-to-treat analysis). † Least squares means adjusted for prior antihyperglycaemic therapy status and baseline value. ‡ p < 0.001 compared to placebo or placebo + combination treatment. § HbA1c (%) at week 18.
Ve studii porovnávající účinnost a bezpečnost přidání přípravku Januvia 100 mg jednou denně nebo glipizidu (léčivo ze skupiny sulfonylurey) u pacientů s nedostatečnou kontrolou glykémie léčených metforminem v monoterapii byl při snižování HbA1c sitagliptin podobný glipizidu.
In a study comparing the efficacy and safety of the addition of Januvia 100 mg once daily or glipizide (a sulphonylurea agent) in patients with inadequate glycaemic control on metformin monotherapy, sitagliptin was similar to glipizide in reducing HbA1c.
Střední hodnota použité dávky glipizidu ve srovnávací skupině byla během studie 10 mg za den s přibližně 40% pacientů, kteří vyžadovali dávku glipizidu ≤ 5 mg/ den.
The mean glipizide dose used in the comparator group was 10 mg per day with approximately 40% of patients requiring a glipizide dose of ≤ 5 mg/ day throughout the study.
9 kvůli nedostatečné účinnosti ukončilo více pacientů než ve skupině léčené glipizidem.
However, more patients in the sitagliptin group discontinued due to lack of efficacy than in the glipizide group.
Pacienti léčení sitagliptinem vykazovali významnou střední hodnotu poklesu tělesné hmotnosti oproti jejím výchozím hodnotám, zatímco u pacientů léčených glipizidem došlo k významnému zvýšení tělesné hmotnosti (- 1, 5 oproti +1, 1 kg).
Patients treated with sitagliptin exhibited a significant mean decrease from baseline in body weight compared to a significant weight gain in patients administered glipizide (-1.5 vs. +1.1 kg).
Incidence hypoglykémie ve skupině léčené sitagliptinem (4, 9%) byla významně nižší než ve skupině léčené glipizidem (32, 0%).
The incidence of hypoglycaemia in the sitagliptin group (4.9%) was significantly lower than that in the glipizide group (32.0%).
Absorpce Následně po perorálním podání 100mg dávky zdravým dobrovolníkům byl sitagliptin rychle vstřebán, s vrcholem plazmatické koncentrace (median Tmax) 1 až 4 hodiny po podání, střední hodnota AUC sitagliptinu v plazmě byla 8, 52 μM. hod, Cmax bylo 950 nM.
Absorption Following oral administration of a 100-mg dose to healthy subjects, sitagliptin was rapidly absorbed, with peak plasma concentrations (median Tmax) occurring 1 to 4 hours post-dose, mean plasma AUC of sitagliptin was 8.52 μ M• hr, Cmax was 950 nM.
Protože současná konzumace vysoce tučného jídla a sitagliptinu nemá vliv na farmakokinetiku, lze uvedený přípravek užívat spolu s jídlem nebo bez něj.
Since coadministration of a high-fat meal with Januvia had no effect on the pharmacokinetics, Januvia may be administered with or without food.
Distribuce Průměrný distribuční objem v ustáleném stavu po jediné 100mg intravenózní dávce sitagliptinu zdravým dobrovolníkům je přibližně 198 litrů.
Distribution The mean volume of distribution at steady state following a single 100-mg intravenous dose of sitagliptin to healthy subjects is approximately 198 liters.
Metabolismus Sitagliptin se vylučuje v nezměněné podobě převážně močí a metabolismus představuje méně důležitou cestu.
9 Metabolism Sitagliptin is primarily eliminated unchanged in urine, and metabolism is a minor pathway.
Přibližně 79% sitagliptinu se vylučuje v nezměněné podobě močí.
Approximately 79% of sitagliptin is excreted unchanged in the urine.
Po perorální dávce radioaktivně označeného [14C] sitagliptinu se přibližně 16% vyloučilo ve formě metabolitů sitagliptinu.
Following a [14C]sitagliptin oral dose, approximately 16% of the radioactivity was excreted as metabolites of sitagliptin.
Ve stopových koncentracích bylo zjištěno šest metabolitů a nepředpokládá se, že by přispívaly k inhibičnímu účinku sitagliptinu na DPP- 4 v plazmě.
Six metabolites were detected at trace levels and are not expected to contribute to the plasma DPP-4 inhibitory activity of sitagliptin.
Vylučování Po podání perorální dávky radioaktivně označeného [14C] sitagliptinu zdravým dobrovolníkům se přibližně 100% podaného přípravku během jednoho týdne vyloučilo stolicí (13%) nebo močí (87%).
Elimination Following administration of an oral [14C]sitagliptin dose to healthy subjects, approximately 100% of the administered radioactivity was eliminated in faeces (13%) or urine (87%) within one week of dosing.
Zdánlivý terminální poločas t1/ 2 po 100mg perorální dávce sitagliptinu byl přibližně 12, 4 hodin.
The apparent terminal t1/ 2 following a 100-mg oral dose of sitagliptin was approximately 12.4 hours.
Rychlost vylučování ledvinami představovala přibližně 350 ml/ min.
The renal clearance was approximately 350 ml/ min.
Sitagliptin je substrátem lidského organického aniontového transportéru (human organic anion transporter- 3, hOAT- 3), který se může podílet na vylučování sitagliptinu ledvinami.
Sitagliptin is a substrate for human organic anion transporter-3 (hOAT-3), which may be involved in the renal elimination of sitagliptin.
Sitagliptin je i substrátem p- glykoproteinu, který se může podílet na zprostředkovávání vylučování sitagliptinu ledvinami.
Sitagliptin is also a substrate of p-glycoprotein, which may also be involved in mediating the renal elimination of sitagliptin.
Cyklosporin, který je inhibitorem p- glykoproteinu, však rychlost vylučování sitagliptinu ledvinami nesnížil.
However, cyclosporine, a p-glycoprotein inhibitor, did not reduce the renal clearance of sitagliptin.
Sitagliptin není substrátem pro OCT2 a OAT1 nebo PEPT1/ 2 transportéry.
Sitagliptin is not a substrate for OCT2 or OAT1 or PEPT1/ 2 transporters.
In vitro sitagliptin neinhibuje OAT3 (IC50 = 160 μM) nebo p- glykoprotein (až do 250 μM) zprostředkující transport v terapeuticky důležitých plazmatických koncentracích.
In vitro, sitagliptin did not inhibit OAT3 (IC50=160 μ M) or p-glycoprotein (up to 250 μ M) mediated transport at therapeutically relevant plasma concentrations.
V klinické studii měl sitagliptin malý vliv na plazmatické koncentrace digoxinu, ukazující, že sitagliptin může být mírným inhibitorem p- glykoproteinu.
In a clinical study sitagliptin had a small effect on plasma digoxin concentrations indicating that sitagliptin may be a mild inhibitor of p-glycoprotein.
10 Farmakokinetika sitagliptinu byla všeobecně podobná u zdravých dobrovolníků a pacientů s diabetem 2. typu.
Characteristics in patients The pharmacokinetics of sitagliptin were generally similar in healthy subjects and in patients with type 2 diabetes.
Renální nedostatečnost Byla provedena otevřená studie s jednorázovou dávkou s cílem stanovit farmakokinetiku snížené dávky sitagliptinu (50 mg) u pacientů s různým stupněm chronické renální nedostatečnosti ve srovnání s normálními zdravými kontrolními jedinci.
Renal insufficiency A single-dose, open-label study was conducted to evaluate the pharmacokinetics of a reduced dose of sitagliptin (50-mg) in patients with varying degrees of chronic renal insufficiency compared to normal healthy control subjects.
Do studie byli zařazeni pacienti s renální nedostatečností klasifikovanou podle clearance kreatininu jako mírnou (50 až < 80 ml/ min), středně těžkou (30 až < 50 ml/ min) a těžkou (< 30 ml/ min) i hemodialyzovaní pacienti s terminálním onemocněním ledvin (end- stage renal disease, ESRD).
The study included patients with renal insufficiency classified on the basis of creatinine clearance as mild (50 to < 80 ml/ min), moderate (30 to < 50 ml/ min), and severe (< 30 ml/ min), as well as patients with end-stage renal disease (ESRD) on hemodialysis.
Ve srovnání s normálními zdravými kontrolními jedinci bylo přibližně dvojnásobné zvýšení hodnoty AUC sitagliptinu v plazmě pozorováno u pacientů se středně těžkou renální nedostatečností a přibližně čtyřnásobné zvýšení u pacientů s těžkou renální nedostatečností a u hemodialyzovaných pacientů s ESRD.
An approximately 2-fold increase in the plasma AUC of sitagliptin was observed in patients with moderate renal insufficiency, and an approximately 4-fold increase was observed in patients with severe renal insufficiency and in patients with ESRD on hemodialysis, as compared to normal healthy control subjects.
Sitagliptin se v menší míře odstraňoval z organismu hemodialýzou (13, 5% během 3 – 4hodinové hemodialýzy zahájené 4 hodiny po podání dávky).
Sitagliptin was modestly removed by hemodialysis (13.5% over a 3- to 4-hour hemodialysis session starting 4 hours postdose).
Januvia se nedoporučuje používat u pacientů se středně těžkou nebo těžkou renální nedostatečností včetně pacientů s ESRD, protože zkušenosti u těchto pacientů jsou příliš omezené (viz bod 4. 2).
(See section 4.2.)
Jaterní nedostatečnost U pacientů s mírnou až středně těžkou jaterní nedostatečností (Childovo- Pughovo skóre ≤ 9) není nutno dávkování Januvie upravovat.
Hepatic insufficiency No dosage adjustment for Januvia is necessary for patients with mild or moderate hepatic insufficiency (Child-Pugh score ≤ 9).
U pacientů s těžkou jaterní nedostatečností (Childovo- Pughovo skóre > 9) nejsou k dispozici žádné klinické zkušenosti.
There is no clinical experience in patients with severe hepatic insufficiency (Child-Pugh score > 9).
Protože se však sitagliptin vylučuje převážně ledvinami, nepředpokládá se, že by těžká jaterní nedostatečnost farmakokinetiku sitagliptinu nějak ovlivňovala.
However, because sitagliptin is primarily renally eliminated, severe hepatic insufficiency is not expected to affect the pharmacokinetics of sitagliptin.
Starší jedinci Úprava dávkování podle věku není nutná.
10 Elderly No dosage adjustment is required based on age.
Děti Nebyly provedeny žádné studie s Januvií u dětských pacientů.
Paediatric No studies with Januvia have been performed in paediatric patients.
Další skupiny pacientů Úprava dávkování podle pohlaví, věku, rasy ani indexu tělesné hmoty (body mass index, BMI) není nutná.
Other patient characteristics No dosage adjustment is necessary based on gender, race, or body mass index (BMI).
Ve 14týdenní studii u potkanů byl abnormální vývoj řezáků pozorován u potkanů při expozici 67krát vyšší než je hodnota v klinické praxi; žádný účinek v tomto smyslu nebyl zjištěn při 58násobně vyšší expozici.
Incisor teeth abnormalities were observed in rats at exposure levels 67 times the clinical exposure level; the no- effect level for this finding was 58-fold based on the 14-week rat study.
Přechodné fyzické známky v souvislosti s léčbou, z nichž některé naznačují neurální toxicitu, jako dýchání s otevřenými ústy, slinění, zvracení bílé pěny, ataxie, třes, snížená aktivita a/ nebo shrbený postoj byly pozorovány u psů při expozici přibližně 23násobně vyšší než v klinické praxi.
Transient treatment-related physical signs, some of which suggest neural toxicity, such as open-mouth breathing, salivation, white foamy emesis, ataxia, trembling, decreased activity, and/ or hunched posture were observed in dogs at exposure levels approximately 23 times the clinical exposure level.
11 V preklinických studiích se neprokázala genotoxicita sitagliptinu.
Sitagliptin has not been demonstrated to be genotoxic in preclinical studies.
Ve studii vývoje před narozením a po narození u potkanů nebyly prokázány žádné nežádoucí účinky sitagliptinu.
In a pre-/ postnatal development study performed in rats sitagliptin showed no adverse effects.