natgillin/translations-raw huggingface dataset:
APTIVUS podávaný spolu s ritonavirem v nízké dávce v rovnovážném stavu vedl k přibližně 50% snížení Cmax a AUC0- 12hod bupropionu.
APTIVUS co-administered with low-dose ritonavir at steady-state resulted in approximately a 50% decrease in bupropion Cmax and AUC0-12h.
Cmin tipranaviru se významně nezměnila.
There was no relevant change in TPV Cmin.
Pokud je podávání spolu s bupropionem nevyhnutelné, je třeba pečlivě monitorovat účinnost bupropionu a navzdory pozorované indukci nepřekračovat doporučené dávkování.
If the co- administration with bupropion is judged unavoidable, this should be done under close clinical monitoring for bupropion efficacy, without exceeding the recommended dosage, despite the observed induction.
Loperamid:
Loperamide:
Studie farmakodynamických interakcí u zdravých dobrovolníků ukázala, že užívání loperamidu a přípravku APTIVUS s ritonavirem v nízké dávce nevede k žádné klinicky významné změně respirační odpovědi na oxid uhličitý.
The pharmacokinetic
Farmakokinetická analýza ukázala, že u loperamidu je snížena hodnota AUC o 51% a Cmax o 61% a u tipranaviru Cmin o 26%.
13 analysis showed that the AUC and Cmax of loperamide are reduced by 51% and 61%, respectively, and the Cmin of tipranavir by 26%.
Flutikason- propionát (interakce s ritonavirem):
Fluticasone propionate (interaction with ritonavir):
V klinické studii, kde byly tobolky se 100 mg ritonaviru podávány dvakrát denně současně s 50 µg intranazálního flutikason- propionátu (4krát denně) po 7 dní u zdravých dobrovolníků, se významně zvýšily plazmatické hladiny flutikason- propionátu, zatímco hladiny vnitřního kortisolu se snížily přibližně o 86% (90% interval spolehlivosti 82- 89%).
In a clinical study where ritonavir 100 mg capsules bid were co-administered with 50 µg intranasal fluticasone propionate (4 times daily) for 7 days in healthy subjects, the fluticasone propionate plasma levels increased significantly, whereas the intrinsic cortisol levels decreased by approximately 86% (90% confidence interval 82-89%).
Větší účinky mohou být očekávány, jestliže je flutikason- propionát inhalován.
Greater effects may be expected when fluticasone propionate is inhaled.
Systémové kortikosteroidní účinky včetně Cushingova syndromu a adrenální suprese byly hlášeny u pacientů užívajících ritonavir a inhalujících nebo intranazálně užívajících flutikason- propionát; to by se mohlo objevit také u ostatních kortikosteroidů metabolizovaných prostřednictvím P450 3A, např. u budenosidu.
Systemic corticosteroid effects including Cushing's syndrome and adrenal suppression have been reported in patients receiving ritonavir and inhaled or intranasally administered fluticasone propionate; this could also occur with other corticosteroids metabolised via the P450 3A pathway eg budesonide.
Proto není současné podávání tipranaviru užívaného spolu s ritonavirem v nízké dávce a těchto glukokortikoidů doporučeno, ledaže by potenciální prospěch převážil riziko systémových kortikosteroidních účinků (viz bod 4. 4).
Consequently, concomitant administration of tipranavir, co-administered with low dose ritonavir, and these glucocorticoids is not recommended unless the potential benefit of treatment outweighs the risk of systemic corticosteroid effects (see section 4.4).
Měla by být zvážena redukce dávky glukokortikoidů s pečlivým monitorováním lokálních a systémových účinků nebo přechod na glukokortikoid, který není substrátem pro CYP3A4 (např. beklometason).
A dose reduction of the glucocorticoid should be considered with close monitoring of local and systemic effects or a switch to a glucocorticoid, which is not a substrate for CYP3A4 (e. g. beclomethasone).
Kromě toho v případě vysazování glukokortikoidů musí být postupné snižování dávky prováděno po delší dobu.
Moreover, in case of withdrawal of glucocorticoids progressive dose reduction may have to be performed over a longer period.
Účinky vysoké systémové expozice flutikasonem na hladiny ritonaviru v plazmě nejsou zatím známé.
The effects of high fluticasone systemic exposure on ritonavir plasma levels are as yet unknown.
Nejsou k dispozici žádné adekvátní údaje o použití přípravku APTIVUS u těhotných žen.
There are no adequate data from the use of APTIVUS in pregnant women.
Studie u zvířat prokázaly jeho reprodukční toxicitu (viz bod 5. 3).
Studies in animals have shown reproductive toxicity (see section 5.3).
Tipranavir by měl být užíván během těhotenství pouze tehdy, pokud potenciální přínos ospravedlňuje potenciální riziko pro plod.
Tipranavir should be used during pregnancy only if the potential benefit justifies the potential risk to the foetus.
U přípravku APTIVUS dochází k nepříznivé interakci s perorální antikoncepcí.
APTIVUS adversely interacts with oral contraceptives.
Proto by během léčby měla být užívána nějaká alternativní, účinná a bezpečná metoda antikoncepce.
Therefore, an alternative, effective, safe method of contraception should be used during treatment.
V souladu s doporučením, že matky infikované virem HIV nesmí k zamezení rizika postnatálního přenosu viru HIV své děti za žádných okolností kojit, musí matky, pokud užívají APTIVUS, kojení přerušit..
Consistent with the recommendation that HIV-infected mothers should not breast-feed their infants under any circumstances to avoid risking postnatal transmission of HIV, mothers should discontinue breast-feeding if they are receiving APTIVUS.
100 mg v tobolce nebo 200 mg v dávce).
Patients should be informed that APTIVUS soft capsules contain small amounts of alcohol (7% ethanol, ie 100 mg per capsule or 200 mg per dose).
13 4. 8 Nežádoucí účinky
4.8 Undesirable effects
APTIVUS podávaný společně s ritonavirem v nízké dávce byl spojován se zprávami o významné jaterní toxicitě.
APTIVUS co-administered with low dose ritonavir, has been associated with reports of significant liver toxicity.
Ve studiích RESIST fáze III byla frekvence zvýšení transamináz významně zvýšena v rameni APTIVUS/ ritonavir ve srovnání se srovnávacím ramenem.
In Phase III RESIST trials, the frequency of transaminase elevations was significantly increased in the APTIVUS/ ritonavir arm compared to the comparator arm.
Pečlivé monitorování je proto potřebné u pacientů léčených přípravkem APTIVUS podávaným s ritonavirem v nízké dávce (viz bod 4. 4).
Close monitoring is therefore needed in patients treated with APTIVUS, co-administered with low dose ritonavir (see section 4.4).
V současnosti jsou k dispozici omezené údaje o používání přípravku APTIVUS podávaného s ritonavirem v nízké dávce u pacientů současně infikovaných hepatitdou B nebo C.
Limited data are currently available for the use of APTIVUS, co-administered with low dose ritonavir, in patients co-infected with hepatitis B or C.
APTIVUS musí být proto používán s opatrností u pacientů infikovaných hepatitidou B nebo C.
APTIVUS should therefore be used with caution in patients co-infected with hepatitis B or C.
APTIVUS by měl být používán u těchto pacientů pouze tehdy, když potenciální prospěch převažuje potenciální riziko a se zvýšeným klinickým a laboratorním monitorováním.
APTIVUS should be used in this patient population only if the potential benefit outweighs the potential risk, and with increased clinical and laboratory monitoring.
Tipranavir podávaný spolu s ritonavirem v nízké dávce byl hodnocen jako kombinovaná terapie v klinických studiích celkem u 6308 HIV pozitivních dospělých, včetně „ compassionate use “ studií.
Tipranavir, co-administered with low dose ritonavir has been studied in a total of 6308 HIV-positive adults as combination therapy in clinical studies, including compassionate use studies.
Z nich 5219 pacientů dostávalo dávku 500 mg/ 200 mg dvakrát denně.
Of these 5219 patients received the dose of 500 mg/ 200 mg twice daily.
909 dospělých v klinických studiích, včetně 541 ve stěžejních studiích fáze III RESIST- 1 a RESIST- 2, bylo léčeno nejméně 48 týdnů dávkou 500 mg/ 200 mg dvakrát denně.
14 the RESIST-1 and RESIST-2 Phase III pivotal trials, have been treated with 500 mg/ 200 mg twice daily for at least 48 weeks.
Následující charakteristiky klinické bezpečnosti (hepatotoxicita, hyperlipidemie, případy krvácení, vyrážka) byly pozorovány ve vyšší frekvenci u pacientů léčených přípravkem APTIVUS s ritonavirem v nízké dávce ve srovnání se srovnávacím ramenem pacientů léčených ve studiích RESIST nebo s těmi, které byly pozorovány při podávání přípravku APTIVUS s ritonavirem v nízké dávce.
The following clinical safety features (hepatotoxicity, hyperlipidaemia, bleeding events, rash) were seen at higher frequency among APTIVUS/ ritonavir treated patients when compared with the comparator arm treated patients in the RESIST trials, or have been observed with APTIVUS/ ritonavir administration.
Hepatotoxicita:
Hepatotoxicity:
3, 4%).
After 48 weeks of follow-up, the frequency of Grade 3 or 4 ALAT and/ or ASAT abnormalities was higher in APTIVUS/ ritonavir patients compared with comparator arm patients (10% and 3.4%, respectively).
U většiny pacientů bylo možno pokračovat v léčbě přípravkem APTIVUS s ritonavirem.
Most patients were able to continue treatment with APTIVUS/ ritonavir.
Hyperlipidemie:
Hyperlipidaemia:
Zvýšení triglyceridů stupně 3 nebo 4 se objevilo mnohem častěji u ramene APTIVUS/ ritonavir ve srovnání se srovnávacím ramenem.
Grade 3 or 4 elevations of triglycerides occurred more frequently in the APTIVUS/ ritonavir arm compared with the comparator arm.
Po 48 týdnech tyto podíly byly 25, 2% u pacientů v rameni APTIVUS/ ritonavir a 15, 6% ve srovnávacím rameni.
At 48 weeks these rates were 25.2% of patients in the APTIVUS/ ritonavir arm and 15.6% in the comparator arm.
Pacienti zapojení do RESIST užívající APTIVUS/ ritonavir měli tendenci ke zvýšenému riziku krvácení; po 24 týdnech relativní riziko bylo 1, 98 (95% CI=1, 03; 3, 80).
RESIST participants receiving APTIVUS/ ritonavir tended to have an increased risk of bleeding; at 24 weeks the relative risk was 1.98 (95% CI=1.03, 3.80).
Vyrážka:
Rash:
Studie interakcí u žen mezi přípravkem APTIVUS podávaným s ritonavirem v nízké dávce a ethinylestradiolem/ norethisteronem ukázala vysokou frekvenci nezávažných vyrážek.
An interaction study in women between APTIVUS, co-administered with low dose ritonavir, and ethinyl oestradiol/ norethindrone demonstrated a high frequency of non-serious rash.
Ve studiích RESIST bylo riziko vyrážky podobné u ramene APTIVUS/ ritonavir a srovnávacího ramene (16, 3% resp.
In the RESIST trials, the risk of rash was similar between APTIVUS/ ritonavir and comparator arms (16.3% vs.
12, 5%;
12.5%, respectively; see section 4.4).
Nebyly hlášeny žádné případy Stevens- Johnsonova syndromu nebo toxické epidermální nekrolýzy v klinickém vývojovém programu pro APTIVUS.
No cases of Stevens-Johnson Syndrome or Toxic Epidermal Necrolysis have been reported in the clinical development programme of APTIVUS.
Nejčetnější nežádoucí účinky jakékoli intenzity (stupně 1- 4) hlášené v klinických studiích fáze III v rameni APTIVUS/ ritonavir (n=749) jsou zařazeny níže podle tříd orgánových systémů a frekvence do následujících skupin:
The most frequent adverse reactions of any intensity (Grades 1-4) reported in the Phase III clinical studies in the APTIVUS/ ritonavir arms (n=749) are listed below by system organ class and frequency according to the following categories:
Velmi časté (≥ 1/ 10), časté (≥ 1/ 100 až < 1/ 10)
Very common (≥ 1/ 10), common (≥ 1/ 100 to < 1/ 10)
Časté: bolest hlavy.
Common: headache.
Velmi časté: průjem, nauzea.
Very common: diarrhoea, nausea.
Časté: zvracení, flatulence, distenze v břiše, bolest břicha, řídká stolice, dyspepsie.
Common: vomiting, flatulence, abdominal distension, abdominal pain, loose stools, dyspepsia.
Časté: vyrážka, pruritus.
Common: rash, pruritus.
Poruchy metabolismu a výživy:
15 Metabolism and nutrition disorders:
Časté: hypertriglyceridemie, hyperlipidemie, anorexie.
Common: hypertriglyceridaemia, hyperlipidaemia, anorexia.
Časté: únava.
Common: fatigue.
Klinicky významné nežádoucí reakce středně těžké nebo závažné intenzity, které se vyskytly u méně než 1% (< 1/ 100) dospělých pacientů ve všech studiích fáze II a III, léčených dávkou 500 mg/ 200 mg tipranavir/ ritonavir (n=1397), jsou zařazeny níže podle tříd orgánových systémů a frekvence do následujících skupin:
Clinically meaningful adverse reactions of moderate to severe intensity occurring in less than 1% (< 1/ 100) of adult patients in all Phase II and III trials treated with the 500 mg/ 200 mg tipranavir/ ritonavir dose (n=1397) are listed below by system organ class and frequency according to the following categories:
Méně časté (≥ 1/ 1 000 až < 1/ 100), vzácné (≥1/ 10 000 až < 1/ 1 000)
Uncommon (≥ 1/ 1,000 to < 1/ 100), rare (≥ 1/ 10,000 to < 1/ 1,000)
Méně časté: zvýšení hodnot jaterních enzymů (ALT, AST), zvýšená lipáza, abnormální jaterní testy (ALT, AST), pokles tělesné hmotnosti.
Uncommon: hepatic enzymes increased (ALAT, ASAT), lipase increased, liver function test abnormal (ALAT, ASAT), weight decreased.
Méně časté: anemie, neutropenie, trombocytopenie.
Uncommon: anaemia, neutropenia, thrombocytopenia.
Méně časté: závratě, periferní neuropatie, somnolence.
Uncommon: dizziness, neuropathy peripheral, somnolence.
Méně časté: dyspnoe.
Uncommon: dyspnoea.
Méně časté: gastroezofageální refluxní choroba, pankreatitida.
Uncommon: gastrooesophageal reflux disease, pancreatitis.
Méně časté: renální insuficience.
Uncommon: renal insufficiency.
Méně časté: exantém, lipoatrofie, získaná lipodystrofie, lipohypertrofie.
Uncommon: exanthem, lipoatrophy, lipodystrophy acquired, lipohypertrophy.
15 Méně časté: svalové křeče, myalgie.
Uncommon: muscle cramp, myalgia.
Méně časté: snížená chuť k jídlu, diabetes mellitus, hyperamylasemie, hypercholesterolemie.
Uncommon: decreased appetite, diabetes mellitus, hyperamylasaemia, hypercholesterolaemia.
Vzácné: dehydratace, úbytek tukové tkáně tváří, hyperglykemie.
Rare: dehydration, facial wasting, hyperglycaemia.
Méně časté: chřipkovité onemocnění, malátnost, horečka.
Uncommon: influenza like illness, malaise, pyrexia.
Méně časté: hypersenzitivita.
Uncommon: hypersensitivity.
Méně časté: cytolytická hepatitida, hepatická steatóza, hepatitida, toxická hepatitida.
Uncommon: cytolytic hepatitis, hepatic steatosis, hepatitis, toxic hepatitis.
Vzácné: jaterní selhání (včetně fatálního konce), hyperbilirubinemie.
Rare: hepatic failure (including fatal outcome), hyperbilirubinaemia.
Méně časté: nespavost, poruchy spánku.
Uncommon: insomnia, sleep disorder.
Laboratorní odchylky Frekvence významných laboratorních odchylek (stupeň 3 nebo 4) hlášených u nejméně 2% pacientů v rameni APTIVUS/ ritonavir v klinických studiích fáze III (RESIST- 1 a RESIST- 2) po 48 týdnech byla zvýšená hodnota AST (6, 1%), zvýšená hodnota ALT (9, 7%), zvýšená amyláza (6, 0%), zvýšený cholesterol (4, 2%), zvýšené triglyceridy (24, 9%) a snížený počet bílých krvinek (5, 7%).
16 Frequencies of marked clinical laboratory abnormalities (Grade 3 or 4) reported in at least 2% of patients in the APTIVUS/ ritonavir arms in the phase III clinical studies (RESIST-1 and RESIST-2) after 48-weeks were increased ASAT (6.1%), increased ALAT (9.7%), increased amylase (6.0%), increased cholesterol (4.2%), increased triglycerides (24.9%), and decreased white blood cell count (5.7%).
Kombinovaná antiretrovirová léčba, včetně režimů obsahujících inhibitory proteázy, je u některých pacientů spojena s redistribucí tělesného tuku, včetně ztrát periferního podkožního tuku, zvýšeného množství nitrobřišního tuku, hypertrofie prsů a dorsocervikální akumulace tuku (bůvolí hrb).
Combination antiretroviral therapy, including regimens containing a protease inhibitor, is associated with redistribution of body fat in some patients, including loss of peripheral subcutaneous fat, increased intra-abdominal fat, breast hypertrophy and dorsocervical fat accumulation (buffalo hump).
Inhibitory proteázy jsou také spojeny s metabolickými abnormalitami, jako je hypertriglyceridemie, hypercholesterolemie, inzulinová rezistence a hyperglykemie.
Protease inhibitors are also associated with metabolic abnormalities such as hypertriglyceridaemia, hypercholesterolaemia, insulin resistance and hyperglycaemia.
U pacientů infikovaných HIV s těžkým imunodeficitem v době zahájení kombinované antiretrovirové terapie (CART) může dojít k zánětlivé reakci vůči dosud asymptomatickým nebo reziduálním oportunním patogenům (viz bod 4. 4).
In HIV-infected patients with severe immune deficiency at the time of initiation of combination antiretroviral therapy (CART), an inflammatory reaction to asymptomatic or residual opportunistic infections may arise (see section 4.4).
Neexistuje žádné známé antidotum při předávkování přípravkem APTIVUS.
There is no known antidote for APTIVUS overdose.
Léčba předávkování se musí skládat z obecných podpůrných opatření včetně monitorace vitálních funkcí a sledování klinického stavu pacienta.
Treatment of overdose should consist of general supportive measures, including monitoring of vital signs and observation of the patient ’ s clinical status.
K podpoře odstranění nevstřebaného léku lze také podat aktivní uhlí.
Administration of activated charcoal may also be used to aid in removal of unabsorbed drug.
Farmakoterapeutická skupina: inhibitor proteázy, ATC kód:
Pharmacotherapeutic group: protease inhibitor, ATC code:
J05AE09
J05AE09
Virus lidské imunodeficience (HIV- 1) kóduje aspartylovou proteázu, která je základním předpokladem štěpení a maturace prekurzorů virových proteinů.
The human immunodeficiency virus (HIV-1) encodes an aspartyl protease that is essential for the cleavage and maturation of viral protein precursors.
Tipranavir je nepeptidový inhibitor HIV- 1 proteázy, který inhibuje replikaci viru díky prevenci maturace virových částic.
Tipranavir is a non-peptidic inhibitor of the HIV-1 protease that inhibits viral replication by preventing the maturation of viral particles.
Antivirová aktivita in vitro:
Antiviral activity in vitro:
Tipranavir inhibuje replikaci laboratorních kmenů HIV- 1 a klinických izolátů v akutních modelech infekce T- buněk, přičemž 50% a 90% efektivních koncentrací (EC50 a EC90) se pohybuje od 0, 03 do 0, 07 µM (18 - 42 ng/ ml) a od 0, 07 do 0, 18 µM (42- 108 ng/ ml).
Tipranavir inhibits the replication of laboratory strains of HIV-1 and clinical isolates in acute models of T-cell infection, with 50% and 90% effective concentrations (EC50 and EC90) ranging from 0.03 to 0.07 µM (18-42 ng/ ml) and 0.07 to 0.18 µM (42-108 ng/ ml), respectively.
Tipranavir prokazuje in vitro antivirovou aktivitu proti širokému spektru izolátů non B subtypů skupiny M viru HIV- 1 (A, C, D, F, G, H, CRF01 AE, CRF02 AG, CRF12 BF).
Tipranavir demonstrates antiviral activity in vitro against a broad panel of HIV-1 group M non-clade B isolates (A, C, D, F, G, H, CRF01 AE, CRF02 AG, CRF12 BF).
Skupina O a HIV- 2 izoláty snížily příslušně citlivost k tipranaviru in vitro v hodnotách EC50 v rozmezí od 0, 164- 1 µM a 0, 233- 0, 522 µM.
Group O and HIV-2 isolates have reduced susceptibility in vitro to tipranavir with EC50 values ranging from 0.164-1 µM and 0.233- 0.522 µM, respectively.
Studie vazby proteinů ukázaly, že antivirová aktivita tipranaviru klesá průměrně 3, 75krát za přítomnosti lidského séra.
Protein binding studies have shown that the antiviral activity of tipranavir decreases on average 3.75-fold in conditions where human serum is present.
Rezistence:
Resistance:
V jednom specifickém experimentu rezistence in vitro byl po 9 měsících selektován HIV- 1 izolát s 87násobnou rezistencí vůči tipranaviru, který obsahoval 10 mutací v proteáze:
L10F, I13V, V32I, L33F, M36I, K45I,
L10F, I13V, V32I, L33F, M36I, K45I, I54V/ T, A71V, V82L, I84V, stejně jako mutaci v místě štěpení gag polyproteinu CA/ P2.
17 I54V/ T, A71V, V82L, I84V as well as a mutation in the gag polyprotein CA/ P2 cleavage site.
Reverzní genetické experimenty ukázaly, že k prokázání > 10násobné rezistence vůči tipranaviru byla nutná přítomnost šesti mutací v proteáze (I13V, V32I, L33F, K45I, V82L, I84V), zatímco genotyp plně 10násobně mutovaný vedl k 69násobné rezistenci vůči tipranaviru.
Reverse genetic experiments showed that the presence of 6 mutations in the protease (I13V, V32I, L33F, K45I, V82L, I84V) was required to confer > 10-fold resistance to tipranavir while the full 10-mutation genotype conferred 69-fold resistance to tipranavir.
Rekombinantní viry, vykazující ≥ 3násobnou rezistenci vůči tipranaviru, rostou tempem nižším než je 1% tempa zjištěného pro divoký typ viru HIV- 1 za stejných podmínek.
Recombinant viruses showing ≥ 3-fold resistance to tipranavir grow at less than 1% of the rate detected for wild type HIV-1 in the same conditions.
Viry rezistentní vůči tipranaviru, které vznikají z divokého typu viru HIV- 1 in vitro, vykazují sníženou citlivost na inhibitory proteázy amprenavir, atazanavir, indinavir, lopinavir, nelfinavir a ritonavir, ale zůstávají citlivé vůči sachinaviru.
Tipranavir resistant viruses which emerge in vitro from wild-type HIV-1 show decreased susceptibility to the protease inhibitors amprenavir, atazanavir, indinavir, lopinavir, nelfinavir and ritonavir but remain sensitive to saquinavir.
Během řady mnohočetných postupných regresních analýz výchozích genotypů a genotypů z průběhu léčby ve všech klinických studií bylo 16 aminokyselin uvedeno ve spojitost se snížením citlivosti vůči tipranaviru a/ nebo se sníženou odpovědí virové nálože za 48 týdnů:
Through a series of multiple stepwise regression analyses of baseline and on-treatment genotypes from all clinical studies, 16 amino acids have been associated with reduced tipranavir susceptibility and/ or reduced 48-week viral load response:
10V, 13V, 20M/ R/ V, 33F, 35G, 36I, 43T, 46L, 47V, 54A/ M/ V, 58E, 69K, 74P, 82L/ T, 83D a 84V.
10V, 13V, 20M/ R/ V, 33F, 35G, 36I, 43T, 46L, 47V, 54A/ M/ V, 58E, 69K, 74P, 82L/ T, 83D and 84V.
Klinické izoláty, které vykazovaly ≥ 10násobný pokles citlivosti vůči tipranaviru, obsahovaly osm nebo více mutací spojených s tipranavirem.
Clinical isolates that exhibited a ≥ 10-fold decrease in tipranavir susceptibility harboured eight or more tipranavir-associated mutations.
V klinických studiích fáze II a III ukázaly genotypy z průběhu léčby u 276 pacientů, že převládajícími mutacemi, vznikajícími při léčbě přípravkem APTIVUS, jsou L33F/ I/ V, V82T/ L a I84V.
In Phase II and III clinical trials, 276 patients with on-treatment genotypes have demonstrated that the predominant emerging mutations with APTIVUS treatment are L33F/ I/ V, V82T/ L and I84V.
Mutace na pozici 82 se objevují dvěma cestami: jednak z preexistující mutace 82A selekcí k 82T, jednak z divokého typu 82V selekcí k 82L.
Mutations at position 82 occur via two pathways: one from pre-existing mutation 82A selecting to 82T, the other from wild type 82V selecting to 82L.
Zkřížená rezistence:
Cross-resistance:
Tipranavir si udržuje významnou antivirovou aktivitu (< 4násobek rezistence) proti většině klinických izolátů viru HIV- 1, vykazujících po léčbě sníženou citlivost vůči v současnosti schváleným inhibitorům proteázy: amprenaviru, atazanaviru, indinaviru, lopinaviru, ritonaviru, nelfinaviru a sachinaviru.
Tipranavir maintains significant antiviral activity (< 4-fold resistance) against the majority of HIV-1 clinical isolates showing post-treatment decreased susceptibility to the currently approved protease inhibitors: amprenavir, atazanavir, indinavir, lopinavir, ritonavir, nelfinavir and saquinavir.
U virů získaných od pacientů s anamnézou bohaté léčby, kteří užívali více peptidových inhibitorů proteázy, je vyšší než 10násobná rezistence vůči tipranaviru neobvyklá (< 2, 5% testovaných izolátů).
Greater than 10-fold resistance to tipranavir is uncommon (< 2.5% of tested isolates) in viruses obtained from highly treatment experienced patients who have received multiple peptidic protease inhibitors.
Klinické farmakodynamické údaje:
Clinical pharmacodynamic data:
Následující klinické údaje jsou odvozeny z analýz dat po 48 týdnech u probíhajících studií (RESIST- 1 a RESIST- 2) hodnotících účinek na plazmatické hladiny HIV RNA a na počet CD4 buněk.
The following clinical data is derived from analyses of 48-week data from ongoing studies (RESIST-1 and RESIST-2) measuring effects on plasma HIV RNA levels and CD4 cell counts.