natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Exacerbace v průběhu léčby: ve studiích s pacienty, kteří doposud neužívali nukleosidy, se objevily zvýšené hodnoty ALT v průběhu léčby o více než 10násobek horního limitu normálního rozsahu a o více než 2násobek oproti výchozí hodnotě u 2% pacientů léčených entekavirem oproti 4% pacientů léčených lamivudinem.
Exacerbations during treatment: in studies with nucleoside naive patients, on treatment ALT elevations > 10 times ULN and > 2 times baseline occurred in 2% of entecavir treated patients vs 4% of lamivudine treated patients.
Ve většině případů šlo o snížení virové nálože o ≥ 2 log10/ ml před zvýšením hodnot ALT nebo v průběhu tohoto zvýšení.
Among entecavir-treated patients, on-treatment ALT elevations had a median time to onset of 4-5 weeks, generally resolved with continued treatment, and, in a majority of cases, were associated with a ≥ 2 log10/ ml reduction in viral load that preceded or coincided with the ALT elevation.
Exacerbace po přerušení léčby: akutní exacerbace hepatitidy byla hlášena u pacientů, kteří přerušili protivirovou léčbu hepatitidy B včetně terapie entekavirem (viz bod 4. 4).
Exacerbations after discontinuation of treatment: acute exacerbations of hepatitis have been reported in patients who have discontinued anti-hepatitis B virus therapy, including therapy with entecavir (see section 4.4).
Střední doba nástupu zvýšení hodnot ALT činila u pacientů léčených entekavirem, kteří doposud neužívali nukleosidy, 23 - 24 týdnů a 86% (24/ 28) případů zvýšení hodnot ALT bylo zaznamenáno u HBeAg negativních pacientů.
Among entecavir-treated nucleoside-naive patients, ALT elevations had a median time to onset of 23-24 weeks, and 86% (24/ 28) of ALT elevations occurred in HBeAg negative patients.
Zkušenosti u pacientů se souběžnou HIV infekcí: bezpečnostní profil entekaviru byl u omezeného počtu pacientů souběžně infikovaných HIV/ HBV, kteří byli léčeni v režimu HAART zahrnujícím lamivudin (vysoce aktivní antiretrovirová terapie), podobný bezpečnostnímu profilu pacientů s monoinfekcí HBV (viz bod 4. 4).
Experience in patients co-infected with HIV: the safety profile of entecavir in a limited number of HIV/ HBV co-infected patients on lamivudine-containing HAART (highly active antiretroviral therapy) regimens was similar to the safety profile in monoinfected HBV patients (see section 4.4).
Pohlaví/ věk: v bezpečnostním profilu entekaviru se v souvislosti s pohlavím (≈ 25% žen v klinických studiích) nebo věkem (≈ 5% pacientů starších 65 let) neobjevil žádný zjevný rozdíl.
Gender/ age: there was no apparent difference in the safety profile of entecavir with respect to gender (≈ 25% women in the clinical trials) or age (≈ 5% of patients > 65 years of age).
Dekompenzovaná cirhóza: u pacientů s dekompenzovanou cirhózou byla v porovnání s pacienty s kompenzovanou jaterní funkcí pozorována vyšší četnost závažných jaterních nežádoucích účinků.
Decompensated cirrhosis: a higher rate of serious hepatic adverse events has been observed in patients with decompensated cirrhosis compared with rates in patients with compensated liver function.
Toto pozorování vychází z omezených zkušeností s 45 pacienty s Child- Pughovým skóre ≥ 7 na začátku léčby entekavirem.
This observation is based on limited experience in 45 patients with Child-Pugh score ≥ 7 at the start of entecavir treatment.
Postmarketingová zkušenost: kromě nežádoucích reakcí, které se objevily v klinických studiích, se při užívání entekaviru v období po schválení registrace přípravku vyskytly následující nežádoucí účinky.
Postmarketing experience: in addition to the adverse drug reactions identified from clinical trials, the following adverse reaction has been identified during post-approval use of entecavir.
Neznámá četnost výskytu: vyrážka
frequency not known: rash
7 4. 9 Předávkování
4.9 Overdose
U zdravých jedinců, kteří užívali do 20 mg/ den po dobu 14 dnů a jednorázové dávky do 40 mg, se neobjevily žádné neočekávané nežádoucí reakce.
Healthy subjects who received up to 20 mg/ day for up to 14 days, and single doses up to 40 mg had no unexpected adverse reactions.
Farmakoterapeutická skupina: nukleosidové a nukleotidové inhibitory reverzní transkriptázy ATC kód:
Pharmacotherapeutic group: nucleoside and nucleotide reverse transcriptase inhibitors
Kompeticí s přirozeným substrátem deoxyguanosinem TP entekavir- TP funkčně inhibuje 3 aktivity virové polymerázy:
By competing with the natural substrate deoxyguanosine TP, entecavir-TP functionally inhibits the 3 activities of the viral polymerase:
(1) priming polymerázy HBV, (2) reverzní transkripci negativního vlákna DNA z pregenomové messenger- RNA a (3) syntézu pozitivního vlákna HBV DNA.
(1) priming of the HBV polymerase, (2) reverse transcription of the negative strand DNA from the pregenomic messenger RNA, and (3) synthesis of the positive strand HBV DNA.
Entekavir - TP Ki pro polymerázu HBV DNA je 0, 0012 μM.
The entecavir-TP Ki for HBV DNA polymerase is 0.0012 μ M.
Entekavir- TP je slabým inhibitorem buněčných DNA polymeráz α, β a δ s hodnotami Ki 18 až 40 μM.
Entecavir-TP is a weak inhibitor of cellular DNA polymerases α, β, and δ with Ki values of 18 to 40 µM.
Protivirové působení: entekavir inhibuje v lidských buňkách HepG2 infikovaných divokým typem HBV syntézu HBV DNA (snížení o 50%, EC50) při koncentraci 0, 004 µM.
Antiviral activity: entecavir inhibited HBV DNA synthesis (50% reduction, EC50) at a concentration of 0.004 µM in human HepG2 cells transfected with wild-type HBV.
Střední hodnota EC50 pro entekavir proti LVDr HBV (rtL180M a rtM204V) byla 0, 026 µM (rozsah 0, 010 - 0, 059 µM).
The median EC50 value for entecavir against LVDr HBV (rtL180M and rtM204V) was 0.026 µM (range 0.010-0.059 µM).
Rekombinantní viry kódující adefovir- rezistentní substituce na rtN236T nebo rtA181V zůstaly na entekavir plně vnímavé.
Recombinant viruses encoding adefovir-resistant substitutions at either rtN236T or rtA181V remained fully susceptible to entecavir.
Analýza inhibiční aktivity entekaviru proti panelu laboratorních a klinických HIV- 1 izolátů za použití různých buněk a metod ukázala hodnoty EC50 v rozsahu od 0, 026 do > 10 µM; nižší hodnoty EC50 byly pozorovány při použití snížených hladin viru v testu.
An analysis of the inhibitory activity of entecavir against a panel of laboratory and clinical HIV-1 isolates using a variety of cells and assay conditions yielded EC50 values ranging from 0.026 to > 10 µM; the lower EC50 values were observed when decreased levels of virus were used in the assay.
HIV varianty obsahující M184V substituci vykázaly ztrátu citlivosti na entekavir (viz bod 4. 4).
HIV variants containing the M184V substitution showed loss of susceptibility to entecavir (see section 4.4).
U kombinovaných studií HBV v buněčné kultuře, abakavir, didanosin, lamivudin, stavudin, tenofovir ani zidovudin se nechovaly antagonisticky vůči anti- HBV účinkům entekaviru v širokém rozsahu koncentrací.
In HBV combination assays in cell culture, abacavir, didanosine, lamivudine, stavudine, tenofovir or zidovudine were not antagonistic to the anti-HBV activity of entecavir over a wide range of concentrations.
U antivirových testů HIV nebyl entekavir v mikromolárních koncentracích antagonistický vůči anti- HIV účinkům v buněčné kultuře těchto šesti NRTI nebo emtricitabinu.
In HIV antiviral assays, entecavir at micromolar concentrations was not antagonistic to the anti-HIV activity in cell culture of these six NRTIs or emtricitabine.
Substituce pozorované v klinických izolátech (rtT184A, C, F, G, I, L, M nebo S; rtS202 C, G nebo I; a/ nebo rtM250I, L nebo V) dále snižovaly citlivost na entekavir 16 až 741krát ve srovnání s divokým typem viru.
Substitutions observed in clinical isolates (rtT184A, C, F, G, I, L, M or S; rtS202 C, G or I; and/ or rtM250I, L or V) further decreased entecavir susceptibility 16- to 741-fold relative to wild-type virus.
Klinická zkušenost: prokázaný přínos vychází z histologických, virologických, biochemických a sérologických odpovědí po 48 týdnech léčby v aktivně kontrolovaných klinických studiích, jež zahrnovaly 1 633 dospělých pacientů s chronickou hepatitidou B a průkazem virové replikace.
Clinical experience: the demonstration of benefit is based on histological, virological, biochemical, and serological responses after 48 weeks of treatment in active-controlled clinical trials of 1,633 adults with chronic hepatitis B infection and evidence of viral replication.
8 Ve všech studiích bylo histologické zlepšení definováno jako snížení skóre nekrózy/ zánětu podle Knodella o ≥ 2 body oproti výchozí hodnotě bez zhoršení Knodellova skóre fibrózy.
In all studies, histological improvement was defined as a ≥ 2-point decrease in Knodell necro- inflammatory score from baseline with no worsening of the Knodell fibrosis score.
Vysoké výchozí hodnoty Knodellova skóre nekrózy/ zánětu (> 10) souvisely s větším histologickým zlepšením u pacientů, kteří doposud neužívali nukleosidy.
High baseline Knodell necroinflammatory scores (> 10) were associated with greater histological improvement in nucleoside- naive patients.
Výchozí hodnoty ALT ≥ 2 x ULN a výchozí hodnoty HBV DNA ≤ 9. 0 log10 kopií/ ml byly spojeny s vyššími stupni virologické odpovědi (týden 48 HBV DNA < 400 kopií/ ml) u HBeAg- pozitivních pacientů dosud neléčených nukleosidy.
Baseline ALT levels ≥ 2 x ULN and baseline HBV DNA ≤ 9.0 log10 copies/ ml were both associated with higher rates of virologic response (Week 48 HBV DNA < 400 copies/ ml) in nucleoside-naive HBeAg-positive patients.
Zkušenosti s pacienty s kompenzovaným jaterním onemocněním, kteří doposud neužívali nukleosidy:
Results at 48 weeks of randomised, double blind studies comparing entecavir (ETV) to lamivudine
Výsledky 48 týdenních randomizovaných, dvojitě zaslepených studií srovnávajících entekavir (ETV) s lamivudinem (LVD) u HBeAg pozitivních (022) a HBeAg negativních (027) pacientů jsou uvedeny v následující tabulce.
8 (LVD) in HBeAg positive (022) and HBeAg negative (027) patients are presented in the table.
ETV 0, 5 mg
ETV
LVD ETV
LVD ETV
ETV 0, 5 mg LVD ETV 0, 5 mg
ETV LVD ETV
LVD
LVD
jednou denně
0.5 mg
100 mg jednou denně
100 mg 0.5 mg
jednou denně
0.5 mg 100 mg 0.5 mg
100 mg jednou denně
100 mg
a
once daily once daily once daily a a a
a
once daily
n Histologické zlepšeníb Zlepšení skóre fibrózy podle Ishaka Zhoršení skóre fibrózy podle Ishaka n Snížení virové nálože (log10 kopií/ ml) c Nedetekovatelná HBV DNA (< 300 kopií/ ml podle PCR) c
n Histological improvementb Ishak fibrosis score improvement Ishak fibrosis score worsening n Viral load reduction (log10 copies/ ml)c HBV DNA undetectable (< 300 copies/ ml by PCR)c
314 62% 35% 10% 355 - 5, 39 36%
314 314 296 72%* 62% 70%* 39% 35% 36% 8% 10% 12% 354 355 325 -6.86* -5.39 -5.04* 67%* 36% 90%*
287a 61% 38% 15% 313 - 4, 53 72%
287a 61% 38% 15% 313 -4.53 72%
60%
68%* 60% 78%*
HBeAg Sérokonverze * p hodnota v porovnání s lamivudinem < 0, 05 a
HBeAg Seroconversion *p value vs lamivudine < 0.05 a
18%
21% 18%
pacienti s hodnotitelnou výchozí histologií (výchozí skóre nekrózy/ zánětu podle Knodella ≥ 2) b primární cílový parametr c Roche Cobas Amplicor PCR Assay (LLOQ = 300 kopií/ ml)
patients with evaluable baseline histology (baseline Knodell Necroinflammatory Score ≥ 2) b a primary endpoint c Roche Cobas Amplicor PCR assay (LLOQ = 300 copies/ ml)
9 Lamivudin- refrakterní HBeAg pozitivní (studie 026)
Lamivudine-refractory HBeAg positive (study 026) ETV 1.0 mg once daily LVD 100 mg once daily n
ETV 1, 0 mg
124a
LVD 100 mg
116a
n Histologické zlepšeníb Zlepšení skóre fibrózy podle Ishaka Zhoršení skóre fibrózy podle Ishaka n Snížení virové zátěže (log10 kopií/ ml) c Nedetekovatelná HBV DNA (< 300 kopií/ ml podle PCR) c
Histological improvementb Ishak fibrosis score improvement Ishak fibrosis score worsening n Viral load reduction (log10 copies/ ml)c HBV DNA undetectable (< 300 copies/ ml by PCR)c
124a 55% * 34% * 11% 141 - 5, 11 * 19% *
55%* 34%* 11% 141 -5.11* 19%*
116a 28% 16% 26% 145 - 0, 48 1%
28% 16% 26% 145 -0.48 1%
pacienti s hodnotitelnou výchozí histologií (výchozí skóre nekrózy/ zánětu podle Knodella ≥ 2) b primární cílový parametr c Roche Cobas Amplicor PCR Assay (LLOQ = 300 kopií/ ml)
patients with evaluable baseline histology (baseline Knodell Necroinflammatory Score ≥ 2) b a primary endpoint. c Roche Cobas Amplicor PCR assay (LLOQ = 300 copies/ ml)
Jako kritéria odpovědi byla stanovena virologická suprese HBV (HBV DNA < 0, 7 MEq/ ml podle bDNA) a ztráta HBeAg (u HBeAg pozitivních pacientů) nebo ALT < 1, 25krát ULN (u HBeAg negativních pacientů).
Response criteria were HBV virological suppression (HBV DNA < 0.7 MEq/ ml by bDNA) and loss of HBeAg (in HBeAg positive patients) or ALT < 1.25 times ULN (in HBeAg negative patients).
Pacienti s odpovědí byli sledováni dalších 24 týdnů po ukončení léčby.
Patients in response were followed for an additional 24 weeks off-
HBeAg pozitivní (studie 022): při léčbě entekavirem po dobu až 96 týdnů (n = 354) mělo kumulativní četnost odpovědí 80% u HBV DNA < 300 kopií/ ml podle PCR, 87% u normalizace ALT, 31% u HBeAg sérokonverze a 2% u HBsAg sérokonverze (5% u ztráty HBsAg).
HBeAg positive (study 022): treatment with entecavir for up to 96 weeks (n = 354) resulted in cumulative response rates of 80% for HBV DNA < 300 copies/ ml by PCR, 87% for ALT normalisation, 31% for HBeAg seroconversion and 2% for HBsAg seroconversion (5% for HBsAg loss).
U lamivudinu (n = 355) činila kumulativní četnost odpovědí 39% u HBV DNA < 300 kopií/ ml podle PCR, 79% u normalizace ALT, 26% u sérokonverze HBeAg a 2% u HBsAg sérokonverze (3% u ztráty HBsAg).
For lamivudine (n = 355), cumulative response rates were 39% for HBV DNA < 300 copies/ ml by PCR, 79% for ALT normalisation, 26% for HBeAg seroconversion, and 2% for HBsAg seroconversion (3% for HBsAg loss).
Na konci dávkování mezi pacienty, kteří pokračovali v léčbě po 52 týdnech (medián 96 týdnů), mělo 81% z 243 léčených entekavirem a 39% ze 164 léčených lamivudinem HBV DNA < 300 kopií/ ml podle PCR, zatímco k normalizaci ALT (≤ 1krát ULN) došlo u 79% pacientů léčených entekavirem a u 68% pacientů léčených lamivudinem.
At end of dosing, among patients who continued treatment beyond 52 weeks (median of 96 weeks), 81% of 243 entecavir-treated and 39% of 164 lamivudine-treated patients had HBV DNA < 300 copies/ ml by PCR while ALT normalisation (≤ 1 times ULN) occurred in 79% of entecavir- treated and 68% of lamivudine-treated patients.
HBeAg negativní (studie 027): při léčbě entekavirem po dobu až 96 týdnů (n = 325) mělo kumulativní četnost odpovědí 94% u HBV DNA < 300 kopií/ ml podle PCR a 89% u normalizace ALT oproti 77% u HBV DNA < 300 kopií/ ml podle PCR a 84% u normalizace ALT u pacientů léčených lamivudinem (n = 313).
HBeAg negative (study 027): treatment with entecavir up to 96 weeks (n = 325) resulted in cumulative response rates of 94% for HBV DNA < 300 copies/ ml by PCR and 89% for ALT normalisation versus 77% for HBV DNA < 300 copies/ ml by PCR and 84% for ALT normalisation for lamivudine-treated patients (n = 313).
Z 26 pacientů léčených entekavirem a 28 pacientů léčených lamivudinem, kteří pokračovali v léčbě po 52 týdnech (medián 96 týdnů), mělo 96% pacientů léčených entekavirem a 64% pacientů léčených lamivudinem při ukončení léčby HBV DNA < 300 kopií/ ml podle PCR.
For 26 entecavir-treated and 28 lamivudine-treated patients who continued treatment beyond 52 weeks (median 96 weeks), 96% of entecavir-treated and 64% of lamivudine-treated patients had HBV DNA < 300 copies/ ml by PCR at end of dosing.
U pacientů, kteří splnili kritéria odpovědi definovaná v protokolu, přetrvávala odpověď po dobu 24 týdnů v sledování po léčbě u 75% (83/ 111) respondentů léčených entekavirem oproti 73% (68/ 93) respondentů léčených lamivudinem ve studii 022 a ve studii 027 u 46% (131/ 286) respondentů léčených entekavirem oproti 31% (79/ 253) respondentů léčených lamivudinem.
For patients who met protocol-defined response criteria, response was sustained throughout the 24-week post-treatment follow-up in 75% (83/ 111) of entecavir responders vs 73% (68/ 93) for lamivudine responders in study 022 and 46% (131/ 286) of entecavir responders vs 31% (79/ 253) for lamivudine responders in study 027.
Během 48 týdnů sledování po ukončení léčby došlo ke ztrátě odpovědi u značného počtu HBeAg- negativních pacientů.
By 48 weeks of post-treatment follow-up, a substantial number of HBeAg negative patients lost response.
10 Lamivudin- refrakterní:
Lamivudine-refractory:
HBeAg pozitivní (studie 026): při léčbě entekavirem po dobu až 96 týdnů (n = 141) byla kumulativní četnost odpovědí 30% u HBV DNA < 300 kopií/ ml podle PCR a 85% u normalizace ALT a 17% u HBeAg sérokonverze.
HBeAg positive (study 026): treatment with entecavir for up to 96 weeks (n = 141) resulted in cumulative response rates of 30% for HBV DNA < 300 copies/ ml by PCR, 85% for ALT normalisation and 17% for HBeAg seroconversion.
Ze 77 pacientů, kteří pokračovali v léčbě po 52 týdnech (medián 96 týdnů), mělo 40% pacientů při ukončení léčby HBV DNA < 300 kopií/ ml podle PCR a k normalizaci ALT (≤ 1krát ULN) došlo při ukončení léčby u 81% pacientů.
For the 77 patients who continued entecavir treatment beyond 52 weeks (median 96 weeks), 40% of patients had HBV DNA < 300 copies/ ml by PCR and 81% had ALT normalisation (≤ 1 times ULN) at end of dosing.
Věk/ pohlaví:
Age/ gender:
Speciální populace HIV/ HBV koinfikovaní pacienti, kteří souběžně užívají HAART: studie 038 zahrnovala 67 pacientů HBeAg pozitivních a 1 pacienta HBeAg negativního koinfikovaných HIV.
Special populations HIV/ HBV co-infected patients receiving concomitant HAART: study 038 included 67 HBeAg positive and 1 HBeAg negative patients co-infected with HIV.
Pacienti měli stabilně kontrolovaný HIV (HIV RNA < 400 kopií/ ml) s recidivou virémie HBV v režimu HAART zahrnujícím lamivudin.
Patients had stable controlled HIV (HIV RNA < 400 copies/ ml) with recurrence of HBV viraemia on a lamivudine-containing HAART regimen.
Na začátku studie měli pacienti léčení entekavirem střední dobu před léčbou lamivudinem 4, 8 roku a střední počet CD4 494 buněk/ mm3 (pouze 5 subjektů mělo počet CD4 buněk < 200 buněk/ mm3).
At baseline entecavir-treated patients had a median duration of prior lamivudine therapy of 4.8 years and median CD4 count of 494 cells/ mm3 (with only 5 subjects having CD4 count < 200 cells/ mm3).
Po 24 týdnech bylo snížení HBV virové zátěže významně vyšší u entekaviru (- 3, 65 v porovnání se zvýšením 0, 11 log10 kopií/ ml).
At 24 weeks the reduction in HBV viral load was significantly greater with entecavir (-3.65 vs an increase of 0.11 log10 copies/ ml).
U pacientů, kteří byli původně zařazeni do skupiny léčené entekavirem, bylo snížení HBV DNA po 48 týdnech - 4, 20 log10 kopií/ ml, k normalizaci ALT došlo u 37% pacientů s abnormálními výchozími hodnotami ALT a u žádného z těchto pacientů nedošlo k HBeAg sérokonverzi.
For patients originally assigned to entecavir treatment, the reduction in HBV DNA at 48 weeks was -4.20 log10 copies/ ml, ALT normalisation had occurred in 37% of patients with abnormal baseline ALT and none achieved HBeAg seroconversion.
Pacienti koinfikovaní HIV/ HVB, kteří souběžně neužívají HAART: entekavir nebyl hodnocen u pacientů koinfikovaných HIV/ HBV, kteří souběžně nedostávali účinnou léčbu HIV.
10 HIV/ HBV co-infected patients not receiving concomitant HAART: entecavir has not been evaluated in HIV/ HBV co-infected patients not concurrently receiving effective HIV treatment.
U pacientů koinfikovaných HIV/ HBV, kteří dostávali entekavir v monoterapii bez léčby HAART, bylo hlášeno snížení HIV RNA.
Reductions in HIV RNA have been reported in HIV/ HBV co-infected patients receiving entecavir monotherapy without HAART.
Proto by se entekavir neměl za těchto podmínek užívat kvůli možnosti vývoje rezistence na léčbu HIV (viz bod 4. 4).
Therefore, entecavir should not be used in this setting due to the potential for development of HIV resistance (see section 4.4).
Pacienti s dekompenzovaným jaterním onemocněním: v současné době probíhá randomizovaná, otevřená studie (048) srovnávající entekavir 1, 0 mg jednou denně s adefovirem 10 mg jednou denně u pacientů s jaterní dekompenzací.
Patients with decompensated liver disease: a randomised open-label study (048) comparing entecavir 1.0 mg once daily with adefovir 10 mg once daily in patients with hepatic decompensation is ongoing.
Klinická rezistence: pacienti v klinických studiích iniciálně léčení entekavirem v dávce 0, 5 mg (dosud neléčení nukleosidy) nebo dávkou 1 mg (refrakterní na lamivudin), u kterých byla v průběhu léčby, v nebo po týdnu 24, měřena PCR HBV DNA, byli monitorováni na rezistenci.
Clinical resistance: patients in clinical trials initially treated with entecavir 0.5 mg (nucleoside-naive) or 1.0 mg (lamivudine-refractory) and with an on-therapy PCR HBV DNA measurement at or after Week 24 were monitored for resistance.
11 Vznikající genotypové rezistence na entekavir až do konce 5. roku, studie bez předchozí léčby nukleosidy
Emerging Genotypic Entecavir Resistance Through Year 5, Nucleoside-Naive Studies a
Pacienti léčeni a monitorováni na b rezistenci Pacienti ve specifickém roce se:
Patients treated and monitored for b resistance Patients in specific year with:
- vznikající genotypové c ETVr
c - emerging genotypic ETVr
- genotypové ETVrc s virologickým průlomem Kumulativní pravděpodobnost:
c - genotypic ETVr with virologic d breakthrough Cumulative probability of:
- vznikající genotypové c ETVr
- emerging genotypic ETVr
c - genotypové ETVr s virologickým průlomem a
c - genotypic ETVr with virologic d breakthrough a
Výsledky odrážejí užívání entekaviru v dávce 1 mg u 147 ze 149 pacientů v Roce 3 a všechny pacienty v Roce 4 a 5 a kombinovanou léčbu entekavir- lamivudin (následovanou dlouhodobou terapií entekavirem) po dobu (medián) 20 týdnů u 130 ze 149 pacientů v Roce 3 a po dobu 1 týdne u 1 ze 121 pacientů v Roce 4 v klinické studii. b Zahrnuje pacienty s alespoň jedním měřením HBV DNA pomocí PCR v anebo po týdnu 24 léčby až do 58. týdne (1. rok), po 58. týdnu až do 102. týdne 102 (2. rok), po 102. týdnu až do 156. týdne (3. rok), po 156. týdnu až do 204. týdne (Rok 4), nebo po 204. týdnu až do 252. týdne (Rok 5). c Pacienti měli také LVDr substituce. d ≥ 1 log10 zvýšení nad nejnižší hodnotu u HBV DNA podle PCR, potvrzeno následnými měřeními nebo na konci otevřeného časového bodu.
Results reflect use of a 1-mg dose of entecavir for 147 of 149 patients in Year 3 and all patients in Years 4 and 5 and of combination entecavir-lamivudine therapy (followed by long-term entecavir therapy) for a median of 20 weeks for 130 of 149 patients in Year 3 and for 1 week for 1 of 121 patients in Year 4 in a rollover study. b Includes patients with at least one on-therapy HBV DNA measurement by PCR at or after week 24 through week 58 (Year 1), after week 58 through week 102 (Year 2), after week 102 through week 156 (Year 3), after week 156 through week 204 (Year 4), or after week 204 through week 252 (Year 5). c Patients also have LVDr substitutions. d ≥ 1 log10 increase above nadir in HBV DNA by PCR, confirmed with successive measurements or at the end of the windowed time point.
ETVr substituce (kromě LVDr substitucí rtM204V/ I ± rtL180M) byly pozorovány na začátku sledování v izolátech u 10/ 187 (5%) pacientů refrakterních na lamivudin léčených entekavirem a monitorovaných na rezistenci, což naznačuje, že předchozí léčba lamivudinem může selektovat tyto substituce vedoucí k rezistenci a že v malém počtu mohou existovat před léčbou entekavirem.
ETVr substitutions (in addition to LVDr substitutions rtM204V/ I ± rtL180M) were observed at baseline in isolates from 10/ 187 (5%) lamivudine-refractory patients treated with entecavir and monitored for resistance, indicating that prior lamivudine treatment can select these resistance substitutions and that they can exist at a low frequency before entecavir treatment.
12 Genotypové rezistence na entekavir až do konce 5. roku, studie s pacienty refrakterními na léčbu lamivudinem
11 Genotypic Entecavir Resistance Through Year 5, Lamivudine-Refractory Studies
Pacienti léčeni a monitorováni na b rezistenci Pacienti ve specifickém roce:
Patients treated and monitored for b resistance Patients in specific year with:
- vznikající genotypová ETVr
- emerging genotypic ETVr