natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Slepé, odstupňované vyhodnocení výchozích hodnot jak nekro- zánětlivé aktivity, tak fibrózy a hodnot v 48. týdnu ukázalo, že ve srovnání s pacienty léčenými placebem pacienti léčení 10 mg adefovir - dipivoxylu měli nekro- zánětlivá a skóre fibrózy zlepšená.
Blinded, ranked assessments of both necro- inflammatory activity and fibrosis at baseline and week 48, demonstrated that patients treated with 10 mg adefovir dipivoxil had improved necro-inflammatory and fibrosis scores relative to placebo- treated patients.
Hodnocení změn ve fibróze pomocí Knodellových skóre po 48 týdenním léčení potvrzuje, že pacienti léčení adefovir- dipivoxylem 10 mg měli více regresí a méně progresí fibrózy než pacienti léčení placebem.
Assessment of the change in fibrosis after 48 weeks treatment using the Knodell scores confirms that patients treated with adefovir dipivoxil 10 mg had more regression and less progression of fibrosis than patients treated with placebo.
Ve dvou výše uvedených studiích bylo léčení 10 mg adefovir- dipivoxylu v poměru k léčení placebem spojeno se signifikantní redukcí sérové HBV DNA (3, 52 a 3, 91 log10 kopií/ ml oproti 0, 55 a 1, 35 log10 kopií/ ml), se zvýšeným podílem pacientů s normalizací ALT (48 a 72% oproti 16 a 29%) nebo se zvýšeným podílem pacientů s HBV DNA v séru pod hranicí kvantifikovatelnosti (< 400 kopií/ ml Roche Amplicor Monitor PCR assay) (21 a 51% oproti 0%).
In the two studies mentioned above, treatment with 10 mg adefovir dipivoxil was associated with significant reductions in serum HBV DNA (3.52 and 3.91 log10 copies/ ml, respectively, versus 0.55 and 1.35 log10 copies/ ml), increased proportion of patients with normalisation of ALT (48 and 72% versus 16 and 29%) or increased proportion of patients with serum HBV DNA below the limits of quantification (< 400 copies/ ml Roche Amplicor Monitor PCR assay) (21 and 51% versus 0%) when compared with placebo.
Ve studii s HBeAg pozitivními pacienty byla po 48 týdnech léčení HBeAg sérokonverze (12%) a ztráta HBeAg (24%) pozorována signifikantně častěji u pacientů dostávajících 10 mg adefovir- dipivoxylu než u pacientů dostávajících placebo (6% a 11%).
In the study in HBeAg positive patients, HBeAg seroconversion (12%) and HBeAg loss (24%) was observed significantly more frequently in patients receiving 10 mg adefovir dipivoxil than in patients receiving placebo (6% and 11%, respectively) after 48 weeks of treatment.
V HBeAg negativní studii byli pacienti léčení adefovir- dipivoxylem (0- 48 týdnů) slepě znovu randomizováni k pokračování v léčbě adefovir- dipivoxylem nebo k užívání placeba po dalších 48 týdnů.
In the HBeAg negative study patients on adefovir dipivoxil (0-48 weeks) were re-randomised in a blinded-manner to continue on adefovir dipivoxil or receive placebo for an additional 48 weeks.
V 96. týdnu měli pacienti, kteří pokračovali v léčbĕ adefovir- dipivoxylem 10 mg, zachované potlačení sérového HBV s udržením redukce, která byla pozorována v 48. týdnu.
At week 96, patients continuing on adefovir dipivoxil 10 mg had sustained suppression of serum HBV with maintenance of the reduction seen at week 48.
U většiny pacientů, kteří ukončili léčbu adefovir- dipivoxylem, se sérové hladiny HBV DNA a ALT vrátily k výchozím hodnotám.
In most patients who stopped treatment with adefovir dipivoxil, serum HBV DNA and ALT levels returned towards baseline.
Léčba adefovir- dipivoxylem vedla ke zlepšení jaterní fibrózy z výchozí úrovnĕ do 96 týdnů terapie při analýze pomocí Ishakova skóre (střední změna:
Treatment with adefovir dipivoxil resulted in improvement in the liver fibrosis from baseline to 96 weeks therapy when analysed using the Ishak score (median change:
Δ= - 1).
Δ = -1).
Pacientům, kteří dokončili prvních 96 týdnů HBeAg negativní studie a kteří byli léčeni adefovir - dipivoxylem během 49. až 96. týdne, byla nabídnuta příležitost užívat otevřenou léčbu adefovir - dipivoxylem od 97. týdne do 240. týdne studie.
Patients who completed the first 96 weeks of the HBeAg negative study and received adefovir dipivoxil treatment during weeks 49 to 96, were offered the opportunity to receive open-label treatment with adefovir dipivoxil from study week 97 through to week 240.
Po léčbě adefovir- dipivoxylem po dobu až 240 týdnů zůstaly sérové hladiny HBV DNA nedetekovatelné a hladiny ALT se normalizovaly u přibližně dvou třetin pacientů.
Serum HBV DNA levels remained undetectable and ALT levels normalised in approximately two thirds of patients following treatment with adefovir dipivoxil for up to 240 weeks.
Klinicky a statisticky signifikantní zlepšení fibrózy bylo pozorováno na základě změn Ishakova skóre od počátku léčby adefovir- dipivoxylem do konce studie (240. týden) (střední změna:
Clinically and statistically significant improvement in fibrosis was seen in the changes in Ishak scores from the start of adefovir dipivoxil treatment to the end of the study (week 240) (median change:
U 7 z 12 pacientů (58%), kteří měli na začátku studie přemosťující fibrózu nebo cirhózu, došlo na konci studie ke zlepšení Ishakova skóre fibrózy o ≥ 2 body.
By the end of the study, 7 of 12 patients (58%) with bridging fibrosis or cirrhosis at baseline, had an improved Ishak fibrosis score of ≥ 2 points.
Pět pacientů dosáhlo a udrželo HBsAg sérokonverzi (HBsAg negativní/ HBsAb pozitivní).
Five patients achieved and maintained HBsAg seroconversion (HBsAg negative/ HBsAb positive).
Zkušenosti u pacientů před a po transplantaci jater s HBV rezistentním k lamivudinu:
Experience in patients pre- and post-liver transplantation with lamivudine-resistant HBV:
9 (n=186) a po transplantaci jater (n=208)) mělo léčení 10 mg adefovir- dipivoxylem za následek střední redukci sérové HBV DNA na 4, 1 a 4, 2 log10 kopií/ ml v 48. týdnu.
In a clinical study in 394 chronic hepatitis B patients with lamivudine-resistant HBV (pre-liver transplantation (n=186) and post-liver transplantation (n=208)), treatment with 10 mg adefovir dipivoxil resulted in a median reduction in serum HBV DNA of 4.1 and 4.2 log10 copies/ ml, respectively, at week 48.
Ve skupině pacientů před transplantací jater dosáhlo ve 48. týdnu 77 ze 109 (71%) pacientů a ve skupině pacientů po transplantaci jater 64 ze 159 (40%) pacientů nedetekovatelných hladin HBV DNA (< 1 000 kopií/ ml Roche Amplicor Monitor PCR assay).
In the pre-liver transplantation and post-liver transplantation cohorts 77 of 109 (71%) patients and 64 of 159 (40%) patients, respectively, achieved undetectable HBV DNA levels at week 48 (< 1,000 copies/ ml Roche Amplicor Monitor PCR assay).
Léčení adefovir- dipivoxylem 10 mg vykázalo obdobnou účinnost bez ohledu na výchozí vzorce mutací HBV DNA polymerázy rezistentních k lamivudinu.
Treatment with 10 mg adefovir dipivoxil showed similar
Podle Child- Pugh- Turcottova skóre bylo pozorováno zlepšení nebo stabilizace.
Improvements or stabilisation were seen in Child-Pugh-Turcotte score.
V 48. týdnu byla u 51- 85% pacientů patrná normalizace ALT, albuminu, bilirubinu a protrombinového času.
Normalisation of ALT, albumin, bilirubin and prothrombin time was seen at week 48 in 51-85% of the patients.
Ve skupině pacientů před transplantací jater dosáhlo 25 z 33 (76%) pacientů nedetekovatelných hladin HBV DNA a 84% pacientů dosáhlo v 96. týdnu normalizace ALT.
In the pre-liver transplantation cohort, 25 of 33 (76%) patients achieved undetectable HBV DNA levels and 84% of patients had ALT normalisation at 96 weeks.
U 70% a 58% pacientů byly hladiny ALT při těchto kontrolách v souvislosti se studií normalizovány.
In the post-liver transplantation cohort, 61 of 94 (65%) and 35 of 45 (78%) of patients achieved undetectable HBV DNA levels at 96 and 144 weeks, respectively, and 70% and 58% of patients had ALT normalisation at these study visits.
Zkušenosti u pacientů s kompenzovaným onemocněním jater a HBV rezistentním k lamivudinu:
Experience in patients with compensated liver disease and lamivudine-resistant HBV:
Ve dvojitě slepé srovnávací studii s pacienty s chronickou hepatitidou B s HBV rezistentním k lamivudinu (n=58) nebyla po 48 týdnech léčení lamivudinem žádná střední redukce HBV DNA z výchozí úrovně.
In a double-blind comparative study in chronic hepatitis B patients with lamivudine-resistant HBV (n=58), there was no median reduction in HBV DNA from baseline after 48 weeks of treatment with lamivudine.
48 týdnů léčení samotnými 10 mg adefovir- dipivoxylu nebo v kombinaci s lamivudinem mělo za následek podobně signifikantní pokles v středních hladinách sérové HBV DNA z výchozí úrovně (4, 04 log10 kopií/ ml a 3, 59 log10 kopií/ ml).
Forty-eight weeks of treatment with adefovir dipivoxil 10 mg alone or in combination with lamivudine resulted in a similar significant decrease in median serum HBV DNA levels from baseline (4.04 log10 copies/ ml and 3.59 log10 copies/ ml, respectively).
Zkušenosti u pacientů s dekompenzovaným onemocněním jater a HBV rezistentním k lamivudinu:
Experience in patients with decompensated liver disease and lamivudine-resistant HBV:
U 40 HBeAg pozitivních nebo HBeAg negativních pacientů s HBV rezistentním k lamivudinu a dekompenzovaným onemocněním jater, kteří byli léčeni 100 mg lamivudinu, znamenalo přidané léčení 10 mg adefovir- dipivoxylu po dobu 52 týdnů střední redukci HBV DNA na 4, 6 log10 kopií/ ml.
In 40 HBeAg positive or HBeAg negative patients with lamivudine-resistant HBV and decompensated liver disease receiving treatment with 100 mg lamivudine, addition of 10 mg adefovir dipivoxil treatment for 52 weeks resulted in a median reduction in HBV DNA of 4.6 log10 copies/ ml.
Zkušenosti u pacientů se souběžnou infekcí HIV a HBV rezistentním k lamivudinu:
Experience in patients with HIV co-infection and lamivudine-resistant HBV:
V otevřené studii vedené řešitelem u 35 pacientů s chronickou hepatitidou B s HBV rezistentním k lamivudinu a souběžně infikovanými HIV vedla pokračující léčba 10 mg adefovir- dipivoxylem k progresivní redukci hladin sérové HBV DNA a hladin ALT v průběhu celé doby léčby trvající až 144 týdnů.
In an open-label investigator study in 35 chronic hepatitis B patients with lamivudine-resistant HBV and co-infected with HIV, continued treatment with 10 mg adefovir dipivoxil resulted in progressive reductions in serum HBV DNA levels and ALT levels throughout the course of treatment up to 144 weeks.
V druhé otevřené, jednoramenné studii s 18 pacienty se souběžnou infekcí HIV/ HBV rezistentní k lamivudinu bylo k probíhající terapii lamivudinem přidáno 10 mg adefovir- dipivoxylu a pegylovaný interferon alfa- 2a.
In a second open-label, one-arm study, 10 mg adefovir dipivoxil and pegylated interferon alpha-2a were added to ongoing lamivudine therapy in 18 HIV/ HBV co-infected patients with lamivudine-resistant HBV.
Pacienti byli všichni HBeAg pozitivní, s mediánem počtu buněk CD4 441 buněk/ mm3 (žádný z pacientů neměl počet CD4 < 200 buněk/ mm3).
Patients were all HBeAg positive and had median CD4 cell count of 441 cells/ mm3 (no patient had CD4 count < 200 cells/ mm3).
Avšak odpověď hladiny HBV DNA, které bylo dosaženo během léčby, nebyla v období bez terapie udržena, jelikož všem pacientům po přerušení podávání adefovir- dipivoxylu a pegylovaného interferonu alfa- 2a hladina HBV DNA opět stoupla.
However, on-treatment HBV DNA response was not maintained off-therapy since all the patients had a rebound in HBV DNA after adefovir dipivoxil and pegylated interferon alpha-2a discontinuation.
Vzhledem k malé velikosti vzorku a designu studie, zvláště pak vzhledem k chybějícímu rameni s pegylovaným interferonem alfa- 2a v monoterapii a rameni s monoterapií adefovirem není možné vyvodit formální závěry pro nejlepší terapeutický postup u pacientů se souběžnou infekcí HIV a HBV rezistentní k lamivudinu.
Due to the small sample size and the study design, in particular the lack of treatment arms with pegylated interferon alpha-2a monotherapy and with adefovir monotherapy, it is not possible to draw formal conclusions on the best therapeutic management of HIV co-infected patients with lamivudine-resistant HBV.
Účinnost a bezpečnost adefovir- dipivoxylu v denní dávce 0, 25 mg/ kg až 10 mg u dětí (ve věku od 2 do < 18 let) byla hodnocena ve dvojitě slepé, randomizované studii kontrolované placebem u 173 pediatrických pacientů (115 užívajících adefovir- dipivoxyl, 58 užívajících placebo) s HBeAg pozitivní chronickou hepatitidou B, sérovou hladinou ALT ≥ 1, 5 x ULN (horní hranice normálu) a s kompenzovaným onemocněním jater.
The efficacy and safety of a daily dose of 0.25 mg/ kg to 10 mg adefovir dipivoxil in children (aged from 2 to < 18 years) was examined in a double-blind, randomised, placebo-controlled study in 173 paediatric patients (115 on adefovir dipivoxil, 58 on placebo) who had HBeAg positive chronic hepatitis B, serum ALT levels ≥ 1.5 x upper limit of normal (ULN) and compensated liver disease.
V populaci mladistvých (n=83) ve věku od 12
At week 48, in children aged 2 to 11 years old, no statistically significant difference was observed in the proportions of patients that achieved the primary endpoint of serum HBV DNA < 1,000 copies/ ml and normal ALT levels between the placebo arm and the adefovir dipivoxil arm.
10 do < 18 let bylo primárního cílového parametru účinnosti a signifikantního snížení hladin sérové HBV DNA dosaženo u významně většího procenta pacientů léčených adefovir- dipivoxylem (23%) v porovnání s pacienty, kteří užívali placebo (0%).
In the adolescent population (n=83) (aged from 12 to < 18 years), significantly more patients treated with adefovir dipivoxil achieved the primary efficacy endpoint and obtained significant reductions in serum HBV DNA (23%) compared to placebo-treated patients (0%).
Avšak poměr pacientů, kteří dosáhli HBeAg sérokonverze ve 48. týdnu byl u mladistvých pacientů ve skupině placeba a ve skupině adefovir - dipivoxylu 10 mg podobný (11%).
However, the proportions of subjects who achieved HBeAg seroconversion at week 48 were similar (11%) between the placebo arm and the adefovir dipivoxil 10 mg arm in adolescent patients.
Celkově byl bezpečnostní profil adefovir- dipivoxylu u dětí konzistentní se známým profilem bezpečnosti u dospělých.
10 Overall, the safety profile of adefovir dipivoxil in children was consistent with the known safety profile in adult patients.
Avšak ve skupině adefoviru byla v porovnání se skupinou placeba pozorována častěji ztráta chuti k jídlu a/ nebo snížený příjem potravy.
However, a signal towards a higher rate of decreased appetite and/ or food intake was observed in the adefovir arm as compared to the placebo arm.
Ve 48. a 96. týdnu měly u pacientů léčených adefovir- dipivoxylem průměrné změny z výchozí hodnoty Z skóre hmotnosti a indexu BMI tendenci se snižovat.
At week 48 and 96, mean changes from baseline in weight and BMI Z scores tended to decrease in adefovir dipivoxil-treated patients.
Neexistují dlouhodobé údaje o bezpečnosti nebo dlouhodobé údaje o rezistenci u dětí užívajících adefovir- dipivoxyl.
No long-term safety data or long-term resistance data are available with adefovir dipivoxil in children.
Dostupné klinické údaje nejsou dostatečné k vyvození definitivních závěrů o poměru přínosu/ rizika léčby adefovirem u dětí s chronickou hepatitidou B (viz bod 4. 2).
The clinical data available are insufficient to draw definitive conclusions on the benefit/ risk ratio of the adefovir treatment in children with chronic hepatitis B (see section 4.2).
Klinická rezistence u pacientů užívajících adefovir- dipivoxyl jako monoterapii a v kombinaci s lamivudinem:
Clinical resistance in patients receiving adefovir dipivoxil as monotherapy and in combination with lamivudine:
V několika klinických studiích (pacienti HBeAg pozitivní, pacienti HBeAg negativní, pacienti před a po transplantaci jater s HBV rezistentním k lamivudinu a pacienti se souběžnou infekcí HIV a HBV rezistentním k lamivudinu) byly na izolátech HBV od 379 z celkem 629 pacientů léčených adefovir- dipivoxylem po dobu 48 týdnů prováděny genotypové analýzy.
In several clinical studies (HBeAg positive, HBeAg negative, pre- and post-liver transplantation with lamivudine-resistant HBV and lamivudine-resistant HBV co-infected with HIV patients), genotypic analyses were conducted on HBV isolates from 379 of a total of 629 patients, treated with adefovir dipivoxil for 48 weeks.
Po 96 týdnech léčby adefovir - dipivoxylem byla provedena kontrola rezistencí u 293 pacientů, po 144 týdnech u 221 pacientů, po 192 týdnech u 116 pacientů a po 240 týdnech u 64 pacientů.
After 96, 144, 192 and 240 weeks of treatment with adefovir dipivoxil, resistance surveillance was performed for 293, 221, 116 and 64 patients, respectively.
V genu pro HBV polymerázu byly identifikovány dvě nové mutace v konzervovaných oblastech (rtN236T a rtA181V), které způsobily klinickou rezistenci k adefovir- dipivoxylu.
Two novel conserved site mutations were identified in the HBV polymerase gene (rtN236T and rtA181V), which conferred clinical resistance to adefovir dipivoxil.
Souhrnná pravděpodobnost vzniku těchto mutací pro rezistenci spojených s podáváním adefoviru u všech pacientů léčených adefovir- dipivoxylem byla 0% ve 48. týdnu a přibližně 2% po 96 týdnech, 7% po 144 týdnech, 14% po 192 týdnech a 25% po 240 týdnech.
The cumulative probabilities of developing these adefovir-associated resistance mutations in all patients treated with adefovir dipivoxil were 0% at 48 weeks and approximately 2%, 7%, 14% and 25% after 96, 144, 192 and 240 weeks, respectively.
Klinická rezistence ve studiích monoterapie u pacientů dosud neléčených nukleosidy:
Clinical resistance in monotherapy studies in nucleoside naïve patients:
U pacientů užívajících adefovir- dipivoxyl jako monoterapii (HBeAg negativní studie) byla souhrnná pravděpodobnost vzniku mutací pro rezistenci spojených s podáváním adefoviru 0% ve 48. týdnu, 3% v 96. týdnu, 11% ve 144. týdnu, 18% ve 192. týdnu a 29% v 240. týdnu.
In patients receiving adefovir dipivoxil monotherapy (HBeAg negative study) the cumulative probability of developing adefovir-associated resistance mutations was 0%, 3%, 11%, 18% and 29% at 48, 96, 144, 192 and 240 weeks respectively.
Kromě toho byl dlouhodobý (4 až 5 let) rozvoj rezistence k adefovir- dipivoxylu signifikantně nižší u pacientů, jejichž sérová hladina HBV DNA byla pod hranicí kvantifikovatelnosti (< 1 000 kopií/ ml) ve 48. týdnu ve srovnání s pacienty se sérovou hladinou HBV DNA nad 1 000 kopií/ ml ve 48. týdnu.
In addition, the long-term (4 to 5 years) development of resistance to adefovir dipivoxil was significantly lower in patients who had serum HBV DNA below the limit of quantification (< 1,000 copies/ ml) at week 48 as compared to patients with serum HBV DNA above 1,000 copies/ ml at week 48.
U HBeAg pozitivních pacientů byl výskyt mutací pro rezistenci spojených s podáváním adefoviru 3% (2/ 65) po průměrné době léčby 135 týdnů, 17% (11/ 65) po střední době léčby 189 týdnů a 20% (13/ 65) po průměrné době léčby 235 týdnů.
In HBeAg positive patients, the incidence of adefovir-associated resistance mutations was 3% (2/ 65), 17% (11/ 65) and 20% (13/ 65) after a median duration exposure of 135, 189 and 235 weeks respectively.
Klinická rezistence ve studiích, v nichž byl adefovir- dipivoxyl přidán k probíhající léčbě lamivudinem u pacientů rezistentních k lamivudinu:
Clinical resistance in studies where adefovir dipivoxil was added to ongoing lamivudine in patients with lamivudine-resistance:
V otevřené studii u pacientů před a po transplantaci jater s klinickým důkazem HBV rezistentní k lamivudinu nebyly ve 48. týdnu pozorovány žádné mutace pro rezistenci spojené s podáváním adefoviru.
In an open-label study of pre- and post-liver transplantation patients with clinical evidence of lamivudine-resistant HBV, no adefovir-associated resistance mutations were observed at week 48.
Během až 3 leté léčby se u žádného pacienta užívajícího adefovir- dipivoxyl současně s lamivudinem nerozvinula rezistence k adefovir- dipivoxylu.
With up to 3 years of exposure, no patients receiving both adefovir dipivoxil and lamivudine developed resistance to adefovir dipivoxil.
U 4 pacientů, kteří ukončili léčbu lamivudinem, se však rozvinula mutace rtN236T během léčby adefovir- dipivoxylem v monoterapii, a u všech se znovu objevil HBV v séru.
However, 4 patients who discontinued lamivudine treatment developed the rtN236T mutation while receiving adefovir dipivoxil monotherapy and all experienced serum HBV rebound.
Předběžné klinické údaje nasvědčují tomu, že mutace rtA181V pro rezistenci spojená s podáváním adefoviru může způsobit sníženou citlivost na lamivudin a mutace rtA181T spojená s podáváním lamivudinu může způsobit sníženou citlivost na adefovir- dipivoxyl.
Preliminary clinical data suggest the adefovir-associated resistance mutation rtA181V may confer a reduced susceptibility to lamivudine, and the lamivudine-associated mutation rtA181T may confer a reduced susceptibility to adefovir dipivoxil.
11 5. 2 Farmakokinetické vlastnosti
5.2 Pharmacokinetic properties
Adefovir- dipivoxyl je dipivaloyloxymethyl ester, proléčivo léčivé látky adefoviru.
Adefovir dipivoxil is a dipivaloyloxymethyl ester prodrug of the active substance adefovir.
Perorální biologická dostupnost adefoviru z 10 mg adefovir- dipivoxylu je 59%.
The oral bioavailability of adefovir from 10 mg adefovir dipivoxil is 59%.
Po perorálním podání jednorázové dávky 10 mg adefovir- dipivoxylu pacientům s chronickou hepatitidou B bylo dosaženo střední (rozmezí) vrcholové koncentrace v séru (Cmax) po 1, 75 h (0, 58- 4, 0 h).
Following oral administration of a single dose of 10 mg adefovir dipivoxil to chronic hepatitis B patients, the median (range) peak serum concentration (Cmax) was achieved after 1.75 h (0.58-4.0 h).
Střední hodnoty Cmax a AUC0- ∞ byly 16, 70 (9, 66- 30, 56) ng/ ml a 204, 40 (109, 75- 356, 05) ng· h/ ml.
Median Cmax and AUC0-∞ values were 16.70 (9.66-30.56) ng/ ml and 204.40 (109.75-356.05) ng·h/ ml, respectively.
Systémová expozice adefoviru nebyla ovlivněna, ani když se 10 mg adefovir- dipivoxylu užilo s vysoce tučným jídlem.
Systemic exposure to adefovir was not affected when 10 mg adefovir dipivoxil was taken with a high fat meal.
Distribuce:
11 Distribution:
Předklinické studie ukazují, že po perorálním podání adefovir- dipivoxylu je adefovir distribuován do většiny tkání; nejvyšší koncentrace se vyskytují v tkáních ledvin, jater a střev.
Preclinical studies show that after oral administration of adefovir dipivoxil, adefovir is distributed to most tissues with the highest concentrations occurring in kidney, liver and intestinal tissues.
In vitro je vazba adefoviru k lidským proteinům plasmy nebo séra ≤ 4%, v celém rozmezí koncentrace adefoviru od 0, 1 do 25 μg/ ml.
In vitro binding of adefovir to human plasma or human serum proteins is ≤ 4%, over the adefovir concentration range of 0.1 to 25 μ g/ ml.
Ustálený objem distribuce po intravenózním podání 1, 0 nebo 3, 0 mg/ kg/ den je 392±75 a 352±9 ml/ kg.
The volume of distribution at steady-state following intravenous administration of 1.0 or 3.0 mg/ kg/ day is 392±75 and 352±9 ml/ kg, respectively.
Po perorálním podání se adefovir- dipivoxyl rychle konvertuje na adefovir.
Following oral administration, adefovir dipivoxil is rapidly converted to adefovir.
Adefovir se vylučuje ledvinami kombinací glomerulární filtrace a aktivní tubulární sekrece.
Adefovir is excreted renally by a combination of glomerular filtration and active tubular secretion.
Střední (min- max) renální clearance adefoviru u subjektů s normální renální funkcí (Clcr > 80 ml/ min) je 211 ml/ min (172- 316 ml/ min), přibližně dvakrát vyšší než kalkulovaná clearance kreatininu (Cockroft- Gaultova metoda).
The median (min-max) renal clearance of adefovir in subjects with normal renal function (Clcr > 80 ml/ min) is 211 ml/ min (172-316 ml/ min), approximately twice calculated creatinine clearance (Cockroft-Gault method).
Po opakovaném podání 10 mg adefovir- dipivoxylu se za 24 hodin objeví v moči 45% dávky ve formě adefoviru.
After repeated administration of 10 mg adefovir dipivoxil, 45% of the dose is recovered as adefovir in the urine over 24 hours.
Koncentrace adefoviru v plazmě klesaly biexponenciálně se středním terminálním poločasem eliminace 7, 22 h (4, 72- 10, 70 h).
Plasma adefovir concentrations declined in a biexponential manner with a median terminal elimination half-life of 7.22 h (4.72-10.70 h).