natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Rezistence korelovala s hromaděním mutací v genomu viru s výslednou expresí substitucí aminokyselin v proteáze viru.
Resistance was correlated with the accumulation of mutations in the viral genome that resulted in the expression of amino acid substitutions in the viral protease.
V souvislosti s rezistencí vůči indinaviru se uvádí minimálně 11 míst aminokyselin v proteáze:
At least eleven amino acid sites in the protease have been associated with indinavir resistance:
L10, K20, L24, M46, I54, L63, I64, A71, V82, I84 a L90.
L10, K20, L24, M46, I54, L63, I64, A71, V82, I84, and L90.
Žádná z těchto substitucí nebyla ani nezbytná ani dostatečná k zajištění rezistence.
None of these substitutions was either necessary or sufficient for resistance.
Například žádná jediná substituce ani dvojice substitucí nedokázala zajistit měřitelnou (≥ čtyřnásobnou) rezistenci vůči indinaviru a výše rezistence závisela na způsobu, jímž byly vícečetné substituce zkombinovány.
For example, no single substitution or pair of substitutions was capable of engendering measurable (≥ four– fold) resistance to indinavir, and the level of resistance was dependent on the ways in which multiple substitutions were combined.
Obecně však platí, že vyšší hladina rezistence byla výsledkem současné exprese většího počtu substitucí na jedenácti výše uvedených pozicích.
In general, however, higher levels of resistance resulted from the co– expression of greater numbers of substitutions at the eleven identified positions.
Z pacientů, u nichž došlo během monoterapie indinavirem v dávce 800 mg každých 8 hodin k opětovnému zvýšení hladin virové RNA („ rebound “) byly u většiny pacientů pozorovány substituce pouze na třech místech:
Among patients experiencing viral RNA rebound during indinavir monotherapy at 800 mg q8h, substitutions at only three of these sites were observed in the majority of patients:
V82 (na A nebo F), M46 (na I nebo L) a L10 (na I nebo R).
V82 (to A or F), M46 (to I or L), and L10 (to I or R).
Je třeba poznamenat, že snížení suprese hladin virové RNA bylo pozorováno častěji při zahájení terapie indinavirem v dávkách nižších, než je doporučená perorální dávka 2, 4 g/ den.
It should be noted that the decrease in suppression of viral RNA levels was seen more frequently when therapy with indinavir was initiated at doses lower than the recommended oral dose of 2.4 g/ day.
V jedné srovnávací studii zajistila kombinovaná terapie nukleosidovými analogy (trojitá terapie se zidovudinem plus didanosinem) ochranu proti selekci virů s expresí minimálně jedné substituce aminokyselin, související s rezistencí vůči indinaviru (ze 13/ 24 na 2/ 20 ve 24. týdnu léčby) a vůči nukleosidovým analogům (z 10/ 16 na 0/ 20 ve 24. týdnu léčby).
In one comparative trial, combination therapy with nucleoside analogues (triple therapy with zidovudine plus didanosine) conferred protection against the selection of virus expressing at least one resistance–
21 Zkřížená rezistence Izolované vzorky HIV- 1 se sníženou vnímavostí vůči indinaviru vykazovaly různé typy a stupně zkřížené rezistence vůči řadě různých inhibitorů HIV proteáz, včetně ritonaviru a sachinaviru.
Cross resistance HIV− 1 patient isolates with reduced susceptibility to indinavir expressed varying patterns and degrees of cross– resistance to a series of diverse HIV PIs, including ritonavir and saquinavir.
Úplná zkřížená rezistence byla zjištěna mezi indinavirem a ritonavirem; zkřížená rezistence vůči sachinaviru se však u jednotlivých izolátů lišila.
Complete cross− resistance was noted between indinavir and ritonavir; however, cross− resistance to saquinavir varied among isolates.
Dospělí Zatím bylo prokázáno, že léčba indinavirem samotným nebo v kombinaci s jinými antiretrovirovými přípravky (např. nukleosidovými analogy) snižuje virovou zátěž a zvyšuje počty lymfocytů CD4 u pacientů s počty buněk CD4 pod 500 buněk/ mm3.
Adults Treatment with indinavir alone or in combination with other antiretroviral agents (i. e., nucleoside analogues) has so far been documented to reduce viral load and increase CD4 lymphocytes in patients with CD4 cell counts below 500 cells/ mm3.
V jedné publikované studii bylo 20 pacientů infikovaných HIV s nedetekovatelnou virovou náloží v plazmě (< 200 kopií/ ml), kteří byli léčeni indinavirem 800 mg každých 8 hodin, převedeno v otevřeném, překříženém designu na kombinaci indinavir/ ritonavir 400/ 100 mg každých 12 hodin.
In one published study, 20 HIV-infected patients with undetectable plasma viral load (< 200 copies / ml) receiving indinavir 800 mg every 8 hours were switched in an open, cross-over design to indinavir/ ritonavir 400/ 100 mg every 12 hours.
Po 48 týdnů zůstala u všech pacientů virová nálož < 200 kopií/ ml.
Viral load remained < 200 copies/ mL for 48 weeks in all patients.
Jiná publikovaná studie hodnotila účinnost a bezpečnost kombinace indinavir/ ritonavir 400/ 100 mg každých 12 hodin u 40 pacientů antiretrovirovými látkami dosud neléčených.
Another published study evaluated the efficacy and safety of indinavir/ ritonavir 400/ 100 mg every 12 hours in 40 antiretroviral-naïve patients.
Ve 4. týdnu byla Cmin indinaviru 500 ng/ ml s významnou variabilitou minim (rozmezí 5 až 8 100 ng/ ml).
At week 4, the indinavir Cmin was 500 ng/ mL with substantial trough variability (range 5 to 8100 ng/ mL).
Na základě analýzy “ intent to treat ” mělo 65% pacientů HIV RNA < 400 kopií/ ml a 50% mělo virovou nálož < 50 kopií/ ml; podle analýzy “ on- treatment ” mělo 96% pacientů HIV RNA < 400 kopií/ ml a 74% mělo virovou nálož < 50 kopií/ ml.
By intent to treat analysis 65% of patients had HIV RNA < 400 copies/ mL and 50% had viral load < 50 copies/ mL; by on-treatment analysis 96% of patients had HIV RNA < 400 copies/ mL and 74% had viral load < 50 copies/ mL.
Bylo zjištěno, že indinavir samotný nebo v kombinaci s nukleosidovými analogy (zidovudin/ stavudin a lamivudin) zpomaluje ve srovnání s nukleosidovými analogy progresi klinického stavu a zajišťuje trvalý účinek na virovou zátěž a počty buněk CD4.
Indinavir alone or in combination with nucleoside analogues (zidovudine/ stavudine and lamivudine) has been shown to delay clinical progression rate compared with nucleoside analogues and to provide a sustained effect on viral load and CD4 count.
U pacientů již dříve léčených zidovudinem snížila kombinace indinavir, zidovudin a lamivudin – na rozdíl od lamivudinu přidaného k zidovudinu – pravděpodobnost rozvoje AIDS definujícího onemocnění nebo smrti (AIDS defining illness or death, ADID) po 48 týdnech ze 13% na 7%.
In zidovudine experienced patients, indinavir, zidovudine and lamivudine in combination compared with lamivudine added to zidovudine reduced the probability of AIDS defining illness or death (ADID) at 48 weeks from 13% to 7%.
Podobně u nemocných, jimž dosud nebyly podávány antiretrovirové přípravky, snížil indinavir se zidovudinem a bez něj – ve srovnání se samotným zidovudinem – pravděpodobnost rozvoje ADID po 48 týdnech z 15% při samotném zidovudinu na přibližně 6% při indinaviru samotném nebo v kombinaci se zidovudinem.
Similarly, in antiretroviral naive patients, indinavir with and without zidovudine compared with zidovudine alone reduced the probability of ADID at 48 weeks from 15% with zidovudine alone to approximately 6% with indinavir alone or in combination with zidovudine.
Účinky na virovou zátěž byly pravidelně výraznější u pacientů, léčených indinavirem v kombinaci s nukleosidovými analogy, avšak procenta nemocných s virovou RNA v séru pod hranicí kvantifikace (500 kopií/ ml) se mezi studiemi lišila, od 40% až po více než 80% po 24 týdnech.
Effects on viral load were consistently more pronounced in patients treated with indinavir in combination with nucleoside analogues, but the proportion of patients with serum viral RNA below the limit of quantification (500 copies/ ml) varied between studies, at week 24 from 40% to more than 80%.
Toto procento zůstává při dlouhodobém sledování stabilní.
This proportion tends to remain stable over prolonged periods of follow– up.
Ve studiích tento účinek i při dlouhodobém sledování přetrvává.
Within studies, this effect is sustained also after prolonged periods of follow– up.
Dětští pacienti Dvě klinické studie s 41 dětskými pacienty (4 až 15 let věku) byly navrženy s cílem stanovit bezpečnost, antiretrovirovou aktivitu a farmakokinetiku indinaviru v kombinaci se stavudinem a lamivudinem.
Paediatric patients Two clinical trials in 41 paediatric patients (4 to 15 years of age) were designed to characterise the safety, antiretroviral activity, and pharmacokinetics of indinavir in combination with stavudine and
V jedné studii po 24 týdnech dosahoval podíl pacientů s virovou RNA v plazmě pod hodnotou 400 kopií/ ml 60%; průměrné zvýšení počtu buněk CD4 činilo 242 buněk/ mm3 a průměrné procentuální zvýšení počtu buněk CD4 bylo 4, 2%.
In one study, at week 24, the proportion of patients with plasma viral RNA below 400 copies/ ml was 60%; the mean increase in CD4 cell counts was 242 cells/ mm3; and the mean increase in percent CD4 cell counts was 4.2%.
Po 60 týdnech podíl nemocných s virovou RNA v plazmě pod hodnotou 400 kopií/ ml dosahoval 59%.
At week 60, the proportion of patients with plasma viral RNA below 400 copies/ ml was 59%.
Ve druhé studii po 16 týdnech podíl pacientů s virovou RNA v plazmě pod hodnotou 400 kopií/ ml činil 59%; průměrné zvýšení počtu buněk CD4 dosáhlo 73 buněk/ mm3 a průměrné procentuální zvýšení počtu buněk CD4 činilo 1, 2%.
In another study, at week 16, the proportion of patients with plasma viral RNA below 400 copies/ ml was 59%; the mean increase in CD4 cell counts was 73 cells/ mm3; and the mean increase in percent CD4 cell counts was 1.2%.
Po 24 týdnech podíl pacientů s virovou RNA v plazmě pod hodnotou 400 kopií/ ml dosáhl 60%.
At week 24, the proportion of patients with plasma viral RNA below 400 copies/ ml was 60%.
Absorpce Indinavir podaný nalačno se rychle vstřebává, přičemž maximálních plazmatických hladin dosahuje za 0, 8 ± 0, 3 hodin (průměr ± směrodatná odchylka).
Absorption Indinavir is rapidly absorbed in the fasted state with a time to peak plasma concentration of 0.8 hours ± 0.3 hours (mean ± S. D.).
Vyšší než dávce úměrné zvýšení plazmatických hladin indinaviru bylo pozorováno v dávkovém rozmezí 200- 800 mg.
A greater than dose– proportional increase in indinavir plasma concentrations was observed over the 200 – 800 mg dose range.
Při dávkách v rozmezí 800 mg až 1000 mg je odchylka od úměrného vztahu k dávce méně výrazná.
Between 800– mg and 1,000– mg dose levels, the deviation from dose– proportionality is less pronounced.
V důsledku krátkého poločasu 1, 8 ± 0, 4 hodin dochází po opakovaném podání dávky pouze k minimálnímu zvýšení plazmatických koncentrací.
As a result of the short half– life, 1.8 ± 0.4 hours, only a minimal increase in plasma concentrations occurred after multiple dosing.
Biologická dostupnost indinaviru po jednorázové dávce 800 mg byla přibližně 65% (90% interval spolehlivosti, 58- 72%).
The bioavailability of a single 800– mg dose of indinavir was approximately 65% (90% CI, 58 – 72%).
Údaje ze studie v ustáleném stavu se zdravými dobrovolníky naznačují, že existuje diurnální měnlivost ve farmakokinetice indinaviru.
Data from a steady state study in healthy volunteers indicate that there is a diurnal variation in the pharmacokinetics of indinavir.
Při dávkovacím režimu 800 mg každých 8 hodin byly naměřené maximální plasmatické koncentrace (Cmax) po ranní, odpolední a večerní dávce 15 550 nM, 8720 nM a 8 880 nM.
Following a dosage regimen of 800 mg every 8 hours, measured peak plasma concentrations (Cmax) after morning, afternoon and evening doses were 15,550 nM, 8,720 nM and 8,880 nM, respectively.
Příslušnost těchto nálezů pro ritonavirem potencovaný indinavir není známa.
The relevance of these findings for ritonavir boosted indinavir is unknown.
Při ustáleném stavu po dávkovacím režimu 800 mg každých 8 hodin dosáhli HIV- séropozitivní dospělí pacienti v jedné studii geometrických průměrů hodnot AUC0- 8h 27 813 nM* h (90% interval spolehlivosti = 22 185, 34 869), maximálních plazmatických koncentrací 11144 nM (90% interval spolehlivosti = 9 192, 13 512) a plazmatických koncentrací 8 hodin po podání dávky 211 nM (90% interval spolehlivosti = 163, 274).
AUC0-8h of 27,813 nM*h (90% confidence interval = 22,185, 34,869), peak plasma concentrations 11,144 nM (90% confidence interval = 9,192, 13,512) and plasma concentrations at 8 hours post dose 211 nM (90% confidence interval = 163, 274).
Vliv potravy V ustáleném stavu po dávkovacím režimu 800 mg indinaviru/ 100 mg ritonaviru každých 12 hodin spolu s nízkotučným jídlem dosáhli zdraví dobrovolníci následujících geometrických průměrných hodnot:
Food effect At steady state following a dosage regimen of 800 mg/ 100 mg of indinavir/ ritonavir every 12 hours with a low-fat meal, healthy volunteers in one study achieved geometric means:
(90% interval spolehlivosti = 101 680, 132 490); maximální plazmatické koncentrace 19 001 nM (90% interval spolehlivosti = 17 538, 20 588) a plazmatické koncentrace 12 hod. po podání dávky 2 274 nM (90% interval spolehlivosti = 1 701, 3 042).
AUC0-12h 116,067 nM*h (90% confidence interval = 101,680, 132,490), peak plasma concentrations 19001 nM (90% confidence interval = 17,538, 20,588), and plasma concentrations at 12 hours post dose 2274 nM (90% confidence interval = 1,701, 3,042).
Farmakokinetická analýza v jedné studii byla provedena na 19 pacientech, s mediánem (rozmezím) AUC 0– 12 hod, Cmax a Cmin indinaviru dosahujícími 25 421 nM* h (21 489– 36 236 nM* h), 5 758 nM (5 056– 6 742 nM), respektive 239 (169– 421 nM).
Pharmacokinetic analysis in one study was performed on nineteen of the patients, with a median (range) indinavir AUC 0-12hr, Cmax, and Cmin of 25421 nM*h (21489-36236 nM*h), 5758 nM (5056-6742 nM) and 239 (169-421 nM), respectively.
U dětských pacientů infikovaných HIV zajistilo podávání tvrdých tobolek s indinavirem v dávce 500 mg/ m2 každých 8 hodin hodnoty AUC0- 8h ve výši 27412 nM* h, maximální plazmatické koncentrace 12182 nM a plazmatické koncentrace 8 hodin po podání dávky 122 nM.
In HIV− infected paediatric patients, a dosage regimen of indinavir hard capsules, 500 mg/ m2 every 8 hours, produced AUC0– 8hr values of 27,412 nM*h, peak plasma concentrations of 12,182 nM, and plasma concentrations at 8 hours post dose of 122 nM.
Hodnoty AUC a maximální plazmatické koncentrace byly obecně podobné hodnotám, pozorovaným u dospělých infikovaných HIV, kteří dostávali doporučenou dávku 800 mg každých 8 hodin; za povšimnutí stojí, že plazmatické koncentrace 8 hodin po podání dávky byly nižší.
The AUC and peak plasma concentrations were generally similar to those previously observed in HIV– infected adults receiving the recommended dose of 800 mg every 8 hours; it should be observed that the plasma concentrations 8 hours post dose were lower.
Během těhotenství bylo prokázáno, že systémová expozice indivaviru se relevantně snížila (PACTG 358, Crixivan, 800 mg každých 8 hodin + zidovudin 200 mg každých 8 hodin a lamivudin 150 mg dvakrát denně).
Crixivan, 800 mg every 8 hours + zidovudine 200 mg every 8 hours and lamivudine 150 mg twice a day).
Střední plazmatická koncentrace indinaviru AUC0- 8h ve 30. - 32. týdnu těhotenství (n = 11) byla 9231 nM* hod, což je o 74% (95% CI:
The mean indinavir plasma AUC0-8hr at week 30-32 of gestation (n=11) was 9,231 nM∗ hr, which is 74% (95% CI:
50%, 86%) nižší, než bylo pozorováno v 6. týdnu po porodu.
50%, 86%) lower than that observed 6 weeks postpartum.
Šest z těchto 11 (55%) pacientek mělo střední plazmatické koncentrace indinaviru 8 hodin po dávce (Cmin) pod prahem spolehlivé měřitelnosti metody.
The pharmacokinetics of
Farmakokinetika indinaviru u těchto 11 pacientek 6 týdnů po porodu byla celkově podobná jako u netěhotných pacientek v jiné studii (viz bod 4. 6).
22 indinavir in these 11 patients at 6 weeks postpartum were generally similar to those observed in non-pregnant patients in another study (see section 4.6).
Podávání
Administration of indinavir with a meal high in calories, fat, and protein resulted in a blunted and reduced absorption with an approximate 80% reduction in AUC and an 86% reduction in Cmax.
23 s lehkými jídly (např. suché toasty s marmeládou nebo konzervovaným ovocem, jablečnou šťávou a kávou s odstředěným mlékem nebo mlékem bez tuku a cukrem nebo s kukuřičnými lupínky s odstředěným mlékem nebo mlékem bez tuku s cukrem) vedlo k plazmatickým koncentracím, srovnatelnými s odpovídajícími hodnotami ve stavu na lačno.
Administration with light meals (e. g., dry toast with jam or fruit conserve, apple juice, and coffee with skimmed or fat– free milk and sugar or corn flakes, skimmed or fat– free milk and sugar) resulted in plasma concentrations comparable to the corresponding fasted values.
Farmakokinetika indinaviru, užitého ve formě indinavir sulfátu (z otevřených tvrdých tobolek), přimíchaného do jablečné šťávy, byla celkově srovnatelná s farmakokinetikou indinaviru, užitého ve formě tvrdých tobolek ve stavu nalačno.
The pharmacokinetics of indinavir taken as indinavir sulphate salt (from opened hard capsules) mixed in apple sauce were generally comparable to the pharmacokinetics of indinavir taken as hard capsules, under fasting conditions.
U dětských pacientů infikovaných HIV byly farmakokinetické parametry indinaviru v jablečné šťávě:
In HIV– infected paediatric patients, the pharmacokinetic parameters of indinavir in apple sauce were:
AUC0- 8h 26980 nM* h; maximální plazmatická koncentrace 13711 nM a plazmatické koncentrace 8 hodin po podání dávky 146 nM.
AUC0– 8hr of 26,980 nM*h; peak plasma concentration of 13,711 nM; and plasma concentration at 8 hours post dose of 146 nM.
Distribuce Indinavir se nevázal ve vysoké míře na proteiny v lidské plazmě (39% nevázáno).
Distribution Indinavir was not highly bound to human plasma proteins (39% unbound).
Biotransformace Bylo identifikováno sedm hlavních metabolitů a metabolické cesty byly popsány jako glukuronidace na úrovni pyridin dusíku, pyridin- N- oxidace s 3´- hydroxylací na indanovém prstenci a bez ní, 3 ′ - hydroxylace indanu, p- hydroxylace fenylmetylové složky a N- depyridometylace s 3 ′ - hydroxylací a bez ní.
Biotransformation Seven major metabolites were identified and the metabolic pathways were identified as glucuronidation at the pyridine nitrogen, pyridine– N– oxidation with and without 3’– hydroxylation on the indane ring, 3’– hydroxylation of indane, p– hydroxylation of phenylmethyl moiety, and N– depyridomethylation with and without the 3’– hydroxylation.
In vitro studie lidských jaterních mikrosomů ukázaly, že CYP3A4 je jediným isoenzymem P450, který sehrává významnou úlohu v oxidativním metabolismu indinaviru.
In vitro studies with human liver microsomes indicated that CYP3A4 is the only P450 isozyme that plays a major role in the oxidative metabolism of indinavir.
Analýza vzorků plazmy a moči jedinců, jimž byl podáván indinavir, ukázala, že metabolity indinaviru vykazují malou inhibiční proteinázovou aktivitu.
Analysis of plasma and urine samples from subjects who received indinavir indicated that indinavir metabolites had little proteinase inhibitory activity.
Vylučování V dávkovém rozmezí 200- 1 000 mg, podávaném dobrovolníkům i pacientům infikovaným HIV, bylo zjištěno mírně vyšší než dávce úměrné zvýšení vylučování indinaviru v moči.
Elimination Over the 200– 1,000– mg dose range administered in both volunteers and HIV infected patients, there was a slightly greater than dose– proportional increase in urinary recovery of indinavir.
Renální clearance (116 ml/ min) indinaviru nezávisí na koncentraci v celém rozsahu klinických dávek.
Renal clearance (116 ml/ min) of indinavir is concentration– independent over the clinical dose range.
Ledvinami se vylučuje méně než 20% indinaviru.
Less than 20% of indinavir is excreted renally.
Průměrné množství vyloučené látky v nezměněné formě močí po podání jedné dávky ve stavu nalačno činilo 10, 4% po dávce 700 mg a 12, 0% po dávce 1000 mg.
Mean urinary excretion of unchanged drug following single dose administration in the fasted state was 10.4% following a 700– mg dose, and 12.0% following a 1,000– mg dose.
Indinavir se vylučoval rychle s poločasem 1, 8 hodin.
Indinavir was rapidly eliminated with a half– life of 1.8 hours.
Charakteristika u pacientů Nezdá se, že by farmakokinetika indinaviru byla ovlivněna rasou.
Characteristics in patients Pharmacokinetics of indinavir do not appear to be affected by race.
Neexistují žádné klinicky významné rozdíly ve farmakokinetice indinaviru mezi HIV- séropozitivními ženami a HIV- séropozitivními muži.
There are no clinically significant differences in the pharmacokinetics of indinavir in HIV seropositive women compared to HIV seropositive men.
Nemocní s mírnou nebo středně těžkou jaterní nedostatečností a s klinicky prokázanou cirhózou vykazovali snížený metabolismus indinaviru, což mělo za následek přibližně o 60% vyšší průměrné hodnoty AUC po dávce 400 mg.
Patients with mild– to– moderate hepatic insufficiency and clinical evidence of cirrhosis had evidence of decreased metabolism of indinavir resulting in approximately 60% higher mean AUC following a 400– mg dose.
Průměrný poločas indinaviru se prodloužil přibližně na 2, 8 hodin.
The mean half– life of indinavir increased to approximately 2.8 hours.
Krystaly nebyly spojeny s renálním postižením indukovaným lékem.
The crystals have not been associated with drug– induced renal injury.
Zvýšení hmotnosti štítné žlázy a hyperplázie folikulárních buněk štítné žlázy jako důsledek zvýšení clearance tyroxinu bylo pozorováno u potkanů, jimž byl aplikován indinavir v dávkách ≥ 160 mg/ kg/ den.
An increase in thyroidal weight and thyroidal follicular cell hyperplasia, due to an increase in thyroxine clearance, was seen in rats treated with indinavir at doses ≥ 160 mg/ kg/ day.
Ke zvýšení hmotnosti jater došlo u potkanů, jimž byl podáván indinavir v dávkách ≥ 40 mg/ kg/ den, tento jev byl při dávkách ≥ 320 mg/ kg/ den doprovázen hepatocelulární hypertrofií.
An increase in hepatic weight occurred in rats treated with indinavir at doses ≥ 40 mg/ kg/ day and was accompanied by hepatocellular hypertrophy at doses ≥ 320 mg/ kg/ day.
Maximální neletální perorální dávka indinaviru byla minimálně 5 000 mg/ kg u potkanů a myší, což byla nejvyšší zkoušená dávka ve studiích akutní toxicity.
The maximum non– lethal oral dose of indinavir was at least 5,000 mg/ kg in rats and mice, the highest dose tested in acute toxicity studies.
24 Studie u potkanů ukázaly, že vychytávání do mozkové tkáně je omezeno, distribuce do lymfatického systému a z něj probíhá rychle, a že dochází k výraznému vylučování do mléka kojících samic potkanů.
23 Studies in rats indicated that uptake into brain tissue was limited, distribution into and out of the lymphatic system was rapid, and excretion into the milk of lactating rats was extensive.
Mutagenita Ve studiích s metabolickou aktivací a bez ní nevykazoval indinavir žádnou mutagenní ani genotoxickou aktivitu.
Mutagenicity Indinavir did not have any mutagenic or genotoxic activity in studies with or without metabolic activation.
Kancerogenita Při maximální tolerované dávce, odpovídající systémové expozici přibližně 2- 3násobně vyšší, než je klinická expozice, nebyla u myší zjištěna žádná kancerogenita.
Carcinogenicity No carcinogenicity was noted in mice at the maximum tolerated dose, which corresponded to a systemic exposure approximately 2 to 3 times higher than the clinical exposure.
Vývojová toxicita Studie vývojové toxicity byly provedeny u potkanů, králíků a u psů (v dávkách vyvolávajících systémovou expozici srovnatelnou s expozicí u člověka nebo mírně vyšší) a nepřinesly žádný důkaz teratogenity.
Developmental Toxicity Developmental toxicity studies were performed in rats, rabbits and dogs (at doses which produced systemic exposures comparable to or slightly greater than human exposure) and revealed no evidence of teratogenicity.
U potkanů a u králíků nebyly pozorovány žádné účinky na přežívání embryí/ plodů ani na hmotnost plodů.
In rats and rabbits, no effects on embryonic/ foetal survival or foetal weights were observed.