natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Po 1. propíchnutí otevření spotřebujte do…
Once broached, use by
Po 1. propíchnutí otevření spotřebujte do…
Once broached, use by...
Po 1. propíchnutí spotřebujte do 28 dní.
Once broached use within 28 days.
Po 1. propíchnutí spotřebujte do …
Once broached, use by
Po 1. propíchnutí spotřebujte do:
Once broached use by
Po 1.otevření ihned spotřebujte.
Once broached use immediately.
Po 10 letech sledování po léčbě ve studii GEICAM 9805 se vyskytla akutní leukemie u 1 pacientky z 532 pacientek (0,2 %) ze skupiny TAC.
After 10 years of follow-up in GEICAM 9805 study, acute leukaemia occurred in 1 of 532 (0.2%) patients in TAC arm.
Po 10 letech sledování po léčbě ve studii GEICAM 9805 se vyskytla akutní leukemie u 1 pacientky z 532 pacientek (0,2 ze skupiny TAC.
After 10 years of follow-up in GEICAM 9805 study, acute leukaemia occurred in 1 of 532 (0.2%) patients in TAC arm.
Po 10 letech sledování po léčbě ve studii GEICAM 9805 se vyskytla akutní leukémie 1 pacientky z 532 pacientek (0,2 %) ze skupiny TAC.
After 10 years of follow-up in GEICAM 9805 study, acute leukaemia occurred in 1 of 532 (0.2%) patients in TAC arm.
Po 10 letech sledování po léčbě ve studii GEICAM 9805 se vyskytla akutní leukémie u 1 pacientky z 532 pacientek (0,2 %) ze skupiny TAC.
After 10 years of follow-up in GEICAM 9805 study, , acute leukaemia occurred in 1 of 532 (0.2%) patients in TAC arm .
Po 10 letech sledování po léčbě ve studii GEICAM 9805 se vyskytla akutní leukémie u 1 pacientky z 532 pacientek (0,2 %) ze skupiny TAC.
After 10 years of follow-up in GEICAM 9805 study, , acute leukaemia occurred in 1 of 532 (0.2%) patients in TAC arm.
Po 10 letech sledování po léčbě ve studii GEICAM 9805 se vyskytla akutní leukémie u 1 pacientky z 532 pacientek (0,2 %) ze skupiny TAC.
After 10 years of follow-up in GEICAM 9805 study, acute leukaemia occurred in 1 of 532 (0.2%) patients. in TAC arm.
Po 10 letech sledování po léčbě ve studii GEICAM 9805 se vyskytla akutní leukémie u 1 pacientky z 532 pacientek (0,2 %) ze skupiny TAC.
After 10 years of follow-up in GEICAM 9805 study,, acute leukaemia occurred in 1 of 532 (0.2%) patients in TAC arm .
Po 10 letech sledování po léčbě ve studii GEICAM 9805 se vyskytla akutní leukémie u 1 pacientky z 532 pacientek (0,2%) ze skupiny TAC.
After 10 years of follow-up in GEICAM 9805 STUDY, , acute leukaemia occurred in 1 of 532 (0.2%) patients in TAC arm.
Po 10 letech sledování ve studii TAX316 byla hlášena akutní leukémie u 4 ze 744 pacientek ve skupině TAC a u 1 ze 736 pacientek ve skupině FAC.
After 10 years of follow up in study TAX316, acute leukaemia was reported in 4 of 744 TAC patients and in 1 of 736 FAC patients.
Po 10 letech sledování ve studii TAX316 byla hlášena akutní leukémie u 4 ze 744 pacientů ve skupině TAC a u 1 ze 736 pacientů ve skupině FAC.
After 10 years of follow up in study TAX316, acute leukaemia was reported in 4 of 744 TAC patients and in 1 of 736 FAC patients.
Po 10 sekundách jehlu z místa vpichu vytáhněte.
After 10 seconds pull the pen straight out to remove the needle from the injection site.
Po 102 týdnech byl rozdíl pro dapagliflozin jako přídavná léčba k metforminu ve srovnání s placebem, resp. jako přídavná léčba k inzulinu –2,14, resp. –2,88 kg.
At 102 weeks, the difference for dapagliflozin as add-on to metformin compared with placebo, or as add-on to insulin compared with placebo was -2.14 and -2.88 kg, respectively.
Po 102 týdnech byl rozdíl pro dapagliflozin přidaný k metforminu ve srovnání s placebem, resp. přidaný k inzulinu –2,14, resp. –2,88 kg.
At 102 weeks, the difference for dapagliflozin as add-on to metformin compared with placebo or as add-on to insulin compared with placebo was -2.14 and -2.88 kg, respectively.
Po 104 týdnech léčby bylo všech 16 pacientů zahrnutých do prodloužení studie naživu a 10 z těchto 16 pacientů nepotřebovalo invazivní ventilaci.
After 104 weeks of treatment, all 16 patients who enrolled in the extension study were alive and 10 of these 16 patients were free of invasive ventilatory support.
Po 104 týdnech léčby telbivudinem bylo 78% pacientů (530/680) ze studie NV-02B-007 (GLOBE) a 82% pacientů (137/167) ze studie NV-02B-015 převedeno do extenzní studie CLDT600A2303 (viz bod 5.1), aby pokračovalo v léčbě až do 208. týdne.
After 104 weeks of telbivudine therapy, 78% of patients (530/680) from study NV-02B-007 (GLOBE) and 82% (137/167) of patients from study NV-02B-015 enrolled into the extension study CLDT600A2303 (see section 5.1) to continue treatment for up to 208 weeks.
Po 10násobném předávkování vakcíny nebyly pozorovány žádné příznaky.
No symptoms were observed after the administration of a 10-fold dose of vaccine.
Po 12 měsících aktivní léčby byla četnost klinické odpovědi dle ACR u pacientů léčených leflunomidem 52,3 % (studie MN301/303), 50,5 % (studie MN302) a 49,4 % (studie US301) ve srovnání s 53,8 % (studie MN301/303) u pacientů léčených sulfasalazinem, s 64,8 % (studie MN302) a 43,9 % (studie US301) u pacientů léčených metotrexátem.
12 months with active treatment, the ACR response rates in leflunomide patients were 52.3% (studies MN301/303), 50.5% (study MN302) and 49.4% (study US301), compared to 53.8% (studies MN301/303) in sulphasalazine patients, 64.8% (study MN302), and 43.9% (study US301) in methotrexate patients.
Po 12 měsících aktivní léčby, byla četnost klinické odpovědi dle ACR u pacientů léčených leflunomidem 52,3 % (studie MN301/303), 50,5 % (studie MN302) a 49,4 % (studie US301) ve srovnání s 53,8 % (studie MN301/303) u pacientů léčených sulfasalazinem, s 64,8 % (studie MN302) a 43,9 % (studie US301) u pacientů léčených methotrexátem.
26.3% (study US301).After 12 months with active treatment, the ACR response rates in leflunomide patients were 52.3% (studies MN301/303), 50.5% (study MN302) and 49.4% (study US301), compared to 53.8% (studies MN301/303) in sulphasalazine patients, 64.8% (study MN302), and 43.9% (study US301) in methotrexate patients.
Po 12 měsících aktivní léčby, byla četnost klinické odpovědi dle ACR u pacientů léčených leflunomidem 52,3 % (studie MN301/303), 50,5 % (studie MN302) a 49,4 % (studie US301) ve srovnání s 53,8 % (studie MN301/303) u pacientů léčených sulfasalazinem, s 64,8 % (studie MN302) a 43,9 % (studie US301) u pacientů léčených metotrexátem.
52.3 % (studies MN301/303), 50.5 % (study MN302) and 49.4 % (study US301), compared to 53.8 % (studies MN301/303) in sulphasalazine patients, 64.8 % (study MN302), and 43.9 % (study US301) in methotrexate patients.
Po 12 měsících byl odhad pravděpodobnosti dosažení koncového ukazatele podle Kaplana-Meierové 10 % ve skupině nevirapinu, 6 % ve skupině efavirenzu a 13 % ve skupině abakaviru (p = 0,10 podle analýzy podle původního léčebného záměru = podle ITT analýzy).
At 12 months, the Kaplan–Meier estimates of the likelihood of reaching the endpoint were 10 % in the nevirapine group, 6 % in the efavirenz group, and 13 percent in the abacavir group (P=0.10 according to an intention-to-treat analysis).
Po 12 měsících byl odhad pravděpodobnosti dosažení koncového ukazatele podle Kaplana-Meierové 10% ve skupině přípravku Viramune, 6% ve skupině efavirenzu a 13% ve skupině abakaviru (p=0,10 podle analýzy podle původního léčebného záměru = podle ITT analýzy).
At 12 months, the Kaplan–Meier estimates of the likelihood of reaching the endpoint were 10 % in the Viramune group, 6 % in the efavirenz group, and 13 percent in the abacavir group (P=0.10 according to an intention-to-treat analysis).
Po 12 měsících léčby byl pozorován statisticky signifikantní nárůst průměrné BMD bederní páteře, hlavního kritéria účinnosti (E (SE) = 5,32 % (0,75); 95%CI = (3,86; 6,79); p ˂0,001), podobně jak bylo pozorováno v pivotní studii III. fáze na snížení rizika fraktur, provedené u postmenopauzálních žen.
Over 12 months, a statistically significant increase in mean lumbar spine BMD, main efficacy criteria (E (SE) = 5.32% (0.75); 95%CI = [3.86 ; 6.79]; p<0,001), similar to that observed in the pivotal anti-fracture phase III studies carried-out in postmenopausal women, was observed.
Po 12 měsících léčby byl pozorován statisticky signifikantní nárůst průměrné BMD bederní páteře, hlavního kritéria účinnosti (E (SE) = 5,32 % (0,75); 95%CI = (3,86; 6,79); p˂0,001), podobně jak bylo pozorováno v pivotní studii III. fáze na snížení rizika fraktur, provedené u postmenopauzálních žen.
Over 12 months, a statistically significant increase in mean lumbar spine BMD, main efficacy criteria (E (SE) = 5.32% (0.75); 95%CI = [3.86 ; 6.79]; p<0,001), similar to that observed in the pivotal anti- fracture phase III studies carried-out inpostmenopausal women, was observed.
Po 12 měsících léčby bylo procento pacientů splňujících primární kombinovaný cílový ukazatel (sestávající ze všech 4 složek uvedených v tabulce 4) 84,8 % [95 %, interval spolehlivosti 76,2 % - 98,7 %] ve skupině léčené přípravkem Cerdelga v porovnání s 93,6 % [95 %, interval spolehlivosti 82,5 % - 98,7 %] ve skupině léčené přípravkem Cerezyme.
After 12 months of treatment, the percentage of patients meeting the primary composite endpoint (composed of all four components mentioned in Table 4) was 84.8% [95% confidence interval 76.2% - 91.3%] for the Cerdelga group compared to 93.6% [95% confidence interval 82.5% - 98.7 %] for the Cerezyme group.
Po 12 měsících léčby přípravkem Eylea a na základě výsledků vyšetření zraku a/nebo anatomických poměrů může být léčebný interval prodloužen, např. režimem „treat and extend“, kdy dochází k postupnému prodlužování léčebných intervalů, aby byly udrženy stabilní výsledky vyšetření zraku a/nebo anatomických poměrů, , avšak vzhledem k nedostatku údajů není možné určit délku těchto intervalů.
After the first 12 months of treatment with Eylea, and based on visual and/or anatomic outcomes, the treatment interval may be extended, such as with a treat-and-extend dosing regimen, where the treatment intervals are gradually increased to maintain stable visual and/or anatomic outcomes; however there are insufficient data to conclude on the length of these intervals.
Po 12 měsících N = 10
Month 12 N=10
Po 12 měsících N = 13
Month 12 N=13
Po 12 měsících N = 22
Month 12 N=22
Po 12 měsících N = 28
Post dose 2
Po 12 měsících N = 7
Month 12 N=7
Po 12 měsících činil u těchto pacientů rozdíl mezi skupinami 28 % (67 % pro Visudyne a 39 % pro placebo, p<0,001); úspěšnost léčby byla zřejmá i po 24 měsících (59 % ve srovnání s 31 %, p<0,001).
After 12 months, these patients showed a difference of 28% between treatment groups (67% for Visudyne patients compared to 39% for placebo patients, p<0.001); the benefit was maintained at 24 months (59% versus 31%, p<0.001).
Po 12 týdenní kombinované léčbě ledipasvirem/sofosbuvirem s ribavirinem došlo u pacientů s dekompenzovaným onemocněním (bez ohledu na stav transplantace jater) k relapsu u 3/7 pacientů s výchozím stavem NS5A RAVs kódujících > 100 násobně sníženou citlivost na ledipasvir v porovnání se 4/68 pacientů u nichž nebyla přítomna žádná RAV nebo RAVs kódujících ≤ 100násobně sníženou citlivost na ledipasvir.
Following treatment with ledipasvir/sofosbuvir with ribavirin for 12 weeks in patients with decompensated disease (irrespective of liver transplantation status), 3/7 patients with baseline NS5A RAVs conferring > 100-fold reduced susceptibility to ledipasvir relapsed, as compared to 4/68 in those without any baseline RAVs or RAVs conferring ≤ 100-fold reduced susceptibility to ledipasvir.
Po 12 týdenní kombinované léčbě ledipasvirem/sofosbuvirem s ribavirinem nedošlo u pacientů po transplantaci jater s kompenzovaným onemocněním jater (SOLAR-1) k relapsu u žádného pacienta (n = 8) s výchozím stavem NS5A RAVs kódujících > 100 násobnou změnu na ledipasvir.
Following treatment with ledipasvir/sofosbuvir with ribavirin for 12 weeks in post-liver transplant patients with compensated liver disease (SOLAR-1), none (n = 8) of the patients with baseline NS5A RAVs conferring a ledipasvir fold-change of > 100 relapsed.
Po 12 týdnech byli pacienti léčení přípravkem Adempas schopni ujít za dobu 6 minut v průměru o 36 metrů delší vzdálenost než pacienti užívající placebo.
After 12 weeks, patients treated with Adempas could walk 36 metres further in six minutes than patients taking placebo.
Po 12 týdnech léčby (s ribavirinem nebo bez něj) pacientů bez jaterní cirhózy vymizel virus z krve u 96 % až 100 % pacientů.
Between 96% and 100% of patients without liver scarring had their blood cleared of the virus after 12 weeks of treatment (with or without ribavirin).
Po 12 týdnech léčby (s ribavirinem nebo bez něj) virus vymizel z krve u 96 % až 100 % pacientů bez jaterní cirhózy.
Between 96% and 100% of patients without liver scarring had their blood cleared of the virus after 12 weeks of treatment (with or without ribivarin).
Po 12 týdnech léčby byli pacienti, kteří dostávali ve fázi A přípravek Humira, opětovně randomizováni ve fázi B do 1 ze 3 léčebných skupin (Humira 40 mg jednou týdně, Humira 40 mg každý druhý týden nebo placebo od týdne 12 do týdne 35).
After 12 weeks of therapy, patients who had received Humira in Period A were re-randomised in Period B to 1 of 3 treatment groups (Humira 40 mg every week, Humira 40 mg every other week, or placebo from Week 12 to Week 35).
Po 12 týdnech léčby klesl počet záchvatů měsíčně u pacientů užívajících přípravek Exalief 800 mg na 9,8 a u pacientů užívajících přípravek Exalief 1200 mg na 9.
Over the 12 weeks of treatment, this fell to 9.8 and 9 seizures per month in patients taking Exalief 800 mg and Exalief
Po 12 týdnech léčby klesla virová zátěž o více než 95 %.
After 12 weeks, the viral load had fallen by more than 95%.
Po 12 týdnech léčby ledipasvirem/sofosbuvirem (bez ribavirinu) v ramenu 1 dříve léčených pacientů ve studii ION-2) 4/4 pacientů s výchozím stavem NS5A RAVs kódujících násobnou změnu pro ledipasvir v řádu ≤ 100 dosáhlo SVR.
Following 12 weeks of treatment with ledipasvir/sofosbuvir (without ribavirin) in treatment- experienced patients (arm 1 of ION-2 study) 4/4 patients with baseline NS5A RAVs conferring a ledipasvir fold-change of ≤ 100 achieved SVR.
Po 12 týdnech léčení začali dostávat pacienti v placebové skupině zaslepený přípravek Enbrel (25 mg 2 x týdně); pacienti v aktivně léčených skupinách pokračovali až do 24. týdne v dávkách podle skupin, do nichž byli původně randomizováni.
After 12 weeks of treatment, patients in the placebo group began treatment with blinded Enbrel (25 mg twice a week); patients in the active treatment groups continued to week 24 on the dose to which they were originally randomised.
Po 12 týdnech nebo v době přechodu na tocilizumab z důvodu zhoršení onemocnění, byli pacienti léčeni v pokračující otevřené rozšířené fázi studie.
After 12 weeks or at the time of switching to tocilizumab, due to disease worsening, patients were treated in the ongoing open label extension phase.
Po 12 týdnech optimálního zvyšování dávky inzulinu glargin s metforminem nebo bez něj, byli nedostatečně kontrolovaní pacienti randomizováni k přidání lixisenatidu 1x denně nebo inzulinu glulisin 1x denně (QD) (v obou případech s podáním před největším jídlem) nebo inzulinu glulisin 3x denně (TID) po dobu 26 týdnů.
After 12-week of optimal insulin glargine titration with or without metformin, inadequately controlled patients were randomised to add single dose of lixisenatide or a single dose (QD) of insulin glulisine (both before the largest meal) or insulin glulisine administered three times a day (TID) for 26 weeks.
Po 12. týdnu byla účinnost obecně vyšší a lepší udržována ve skupině s doporučenou dávkou oproti skupině s poloviční doporučenou dávkou, ve které byl častěji pozorován mírný pokles účinnosti ke konci každého 12týdenního dávkovacího intervalu.
Beyond week 12, efficacy was generally higher and better sustained in the recommended dose group compared with half of the recommended dosage group in which a modest loss of efficacy was more frequently observed toward the end of each 12 week dosing interval.
Po 12týdenní dvojitě zaslepené léčebné periodě dostávali všichni pacienti přípravek Enbrel 0,8 mg/kg (až do 50 mg) jednou týdně po dobu dalších 24 týdnů.
After the 12-week double-blind treatment period, all patients received Enbrel 0.8 mg/kg (up to 50 mg) once weekly for additional 24 weeks.
Po 14 dnech léčby vykázaly oba přípravky úspěšnost, tj. vyléčení či zlepšení stavu, u přibližně 92 % pacientů.
After 14 days of treatment, both medicines had been successful in curing or improving about 92% of patients.
Po 14 dnech léčby vykázaly oba přípravky úspěšnost, tj. vyléčení či zlepšení, u přibližně 92 % pacientů.
After 14 days of treatment, both medicines had been successful in curing or improving about 92% of patients.
Po 14 dnech podávání desloratadinu dospělým a dospívajícím v jedné denní dávce (5 – 20 mg) nebyla prokázána žádná klinicky relevantní kumulace léčivé látky.
There is no evidence of clinically relevant active substance accumulation following once daily adult and adolescent dosing of desloratadine (5 mg to 20 mg) for 14 days.
Po 14 dnech podávání desloratadinu v denní dávce 5 – 20 mg nebyla prokázána žádná klinicky relevantní kumulace léčiva.
There is no evidence of clinically relevant medicine accumulation following once daily dosing of desloratadine (5 mg to 20 mg) for 14 days.
Po 14 týdnech vykázalo 20% snížení 51 % (74 ze 146) pacientů, kteří užívali přípravek Simponi, ve srovnání s 9 % (10 ze 113) pacientů, kterým bylo podáváno placebo.
Of the patients who received Simponi, 51% (74 out of 146) had 20% reductions after 14 weeks, compared with 9% of patients who were given placebo (10 out of 113).
Po 14 týdnech vykázalo 20% snížení 59 % (82 ze 138) pacientů, kteří užívali přípravek Simponi, ve srovnání s 22 % (17 ze 78) pacientů, kterým bylo podáváno placebo.
Of the patients who received Simponi, 59% (82 out of 138) had 20% reductions after 14 weeks, compared with 22% of patients who were given placebo (17 out of 78).
Po 14denním podávání tafamidis megluminu v dávce 20 mg denně zdravým subjektům byla střední hodnota poločasu eliminace v rovnovážném stavu 59 hod. a celková střední clearance 0,42 l/hod.
Following daily administration of a 20 mg dose of tafamidis meglumine for 14 days in healthy subjects, mean steady-state half-life was 59 h and mean total clearance was 0.42 l/h.
Po 14týdenní terapii exenatidem s prodlouženým účinkem nebyly po podání tablet s obsahem 1000 mg paracetamolu ať už nalačno, nebo po jídle, pozorovány významné změny AUC paracetamolu v porovnání s kontrolním obdobím.
When 1,000 mg paracetamol tablets were administered, either with or without a meal, following 14 weeks of prolonged-release exenatide therapy, no significant changes in paracetamol AUC were observed compared to the control period.
Po 15 minutách čekání si umyjte ruce a proveďte všechny další kroky naráz.
After the 15 minute wait, wash your hands and finish the rest of the steps right away.
Po 15 týdnech léčby byly průměrné sérové hladiny
After 15 weeks of treatment, the mean serum
Po 16 týdnech
Over 16 weeks
Po 16 týdnech byli pacienti léčení přípravkem Adempas schopni ujít za dobu 6 minut v průměru o 46 metrů delší vzdálenost než pacienti užívající placebo.
After 16 weeks, patients treated with Adempas could walk on average 46 metres further in six minutes than patients taking placebo.
Po 16 týdnech léčby pacienti, kteří dosáhli odpovědi alespoň PASI 75 (PASI kritérium zlepšení alespoň 75 % ve vztahu k výchozímu stavu), postoupili do fáze B a používali v otevřené fázi studie 40 mg přípravku Humira každý druhý týden.
After 16 weeks of therapy, patients who achieved at least a PASI 75 response (PASI score improvement of at least 75% relative to baseline), entered period B and received open-label 40 mg Humira every other week.
Po 16 týdnech léčby pacienti, kteří dosáhli odpovědi alespoň PASI 75 (PASI kritérium zlepšení alespoň 75% ve vztahu k výchozímu stavu) postoupili do fáze B a užívali 40 mg přípravku Humira každý druhý týden.
After 16 weeks of therapy, patients who achieved at least a PASI 75 response (PASI score improvement of at least 75% relative to baseline), entered period B and received open-label 40 mg Humira every other week.
Po 16 týdnech se průměrná saturace kyslíkem u skupiny užívající bosentan zvýšila o 1,0 % (95 % interval spolehlivosti - 0,7; 2,8 %) v porovnání se skupinou užívající placebo (n = 17 pacientů), což dokazuje, že bosentan nezpůsobil zhoršení hypoxémie.
After 16 weeks, the mean oxygen saturation was increased in the bosentan group by 1.0% (95% CI –0.7%– 2.8%) as compared to the placebo group (n = 17 patients), showing that bosentan did not worsen hypoxaemia.
Po 16 týdnech se průměrná saturace kyslíkem u skupiny užívající bosentan zvýšila o 1,0 % (95 % interval spolehlivosti -0,7; 2,8 %) v porovnání se skupinou užívající placebo, což dokazuje, že bosentan nezpůsobil zhoršení hypoxémie.
After 16 weeks, the mean oxygen saturation was increased in the bosentan group by 1.0% (95% CI –0.7%– 2.8%) as compared to the placebo group (n = 17 patients), showing that bosentan did not worsen hypoxaemia.
Po 16 týdnech se průměrná saturace kyslíkem u skupiny užívající bosentan zvýšila o 1,0 % (95% interval spolehlivosti - 0,7; 2,8 %) v porovnání se skupinou užívající placebo (n = 17 pacientů), což dokazuje, že bosentan nezpůsobil zhoršení hypoxémie.
After 16 weeks, the mean oxygen saturation was increased in the bosentan group by 1.0% (95% CI –0.7%–2.8%) as compared to the placebo group (n = 17 patients), showing that bosentan did not worsen hypoxaemia.
Po 16 týdnech vykázalo 20% snížení 71 % (69 z 97) pacientů, kteří užívali přípravek Simponi, ve srovnání se 40 % (40 ze 100) pacientů, kterým bylo podáváno placebo.
Of the patients who received Simponi, 71% (69 out of 97) had 20% reductions after 16 weeks, compared with 40% of patients who were given placebo (40 out of 100).
Po 16. dni se kromě údajů uvedených výše objevily u více než 1% psů přijímajících oklacitinib následující klinické příznaky: pyoderma, nespecifické dermální boule, zánět uší, histiocytom, zánět močového měchýře, kožní kvasinkové infekce, pododermatitida, lipom, lymfadenopatie, nevolnost, zvýšení chuti k jídlu, agrese.
After day 16, abnormal clinical signs in addition to those clinical signs listed above and occurring in greater than 1% of the dogs receiving oclacitinib included pyoderma, non-specified dermal lumps, otitis, histiocytoma, cystitis, yeast skin infections, pododermatitis, lipoma, enlarged lymph nodes (lymphadenopathy), nausea, increased appetite and aggression.
Po 16. dni se kromě údajů uvedených výše objevily u více než 1% psů přijímajících oklacitinib následující klinické příznaky: pyoderma, nespecifické dermální boule, zánět uší, histiocytom, zánět močového měchýře, kožní kvasinkové infekce, pododermatitida, lipom, lymfadenopatie, nevolnost, zvýšení chuti k jídlu, agrese.
After day 16, abnormal clinical signs, in addition to those clinical signs listed above and occurring in greater than 1% of the dogs receiving oclacitinib included pyoderma, non-specified dermal lumps, otitis, histiocytoma, cystitis, yeast skin infections, pododermatitis, lipoma, lymphadenopathy, nausea, increased appetite and aggression.
Po 168 týdnech se vyskytlo u 16% (7/45) pacientů ze skupiny s tenofovir-disoproxyl- fumarátem, 4% (2/45) pacientů ze skupiny s emtricitabinem podávaným spolu s tenofovir-disoproxyl- fumarátem a 14% (3/22) ze skupiny s entekavirem selhání snášenlivosti.
After 168 weeks, 16% (7/45) of the tenofovir disoproxil fumarate group, 4% (2/45) of the emtricitabine plus tenofovir disoproxil fumarate group, and 14% (3/22) of the entecavir group experienced tolerability failure.
Po 16ti týdnech léčby byl rozdíl v léčebné odpovědi na JRA statisticky významný ve prospěch metotrexátu.
After 16 weeks treatment, the difference in response rates was statistically significant in favour of methotrexate for the JRA
Po 18 měsících léčby přípravkem Cerdelga vzrostla průměrná hodnota (SD) T-skóre minerální denzity kosti (bone mineral density, BMD) bederní páteře z -1,06 (0,82) (n=17), což je hodnota v rozsahu pro osteopenii, na -0,91 (0,88) (n=15), což je hodnota v normálním rozsahu.
After 18 months of Cerdelga treatment, the mean (SD) lumbar spine bone mineral density (BMD) T- score increased from -1.06 (0.82) (n=17), to -0.91 (0.88) (n=15).
po 182 týdnech
At 182 weeks