natgillin/translations-raw huggingface dataset:
V obou studiích byl alopurinol podáván v dávce 300 mg jednou denně, přičemž výjimku tvořili pacienti s onemocněním ledvin, kteří užívali dávku 100 mg.
In both studies, allopurinol was used at a dose of 300 mg once a day, except in patients with kidney problems, who took 100 mg.
V obou studiích byl ambrisentan přidáván k podpůrné/původní léčbě, která mohla zahrnovat kombinaci digoxinu, antikoagulancií, diuretik, kyslíku a vazodilatancií (blokátory kalciového kanálu, ACE-inhibitory).
In both studies, ambrisentan was added to patients’ supportive/background medication, which could have included a combination of digoxin, anticoagulants, diuretics, oxygen and vasodilators (calcium channel blockers, ACE inhibitors).
V obou studiích byl hlavním měřítkem účinnosti podíl pacientů, kteří po 16 týdnech vykazovali odpověď na léčbu.
The main measure of effectiveness in both studies was the proportion of patients who ‘responded’ to treatment after 16 weeks.
V obou studiích byl hlavním měřítkem účinnosti podíl pacientů, kteří reagovali na léčbu, tj. těch, u nichž se snížily hladiny růstového hormonu a IGF-1 na předem definované hodnoty (na méně než 2,5 mikrogramu/litr u růstového hormonu nebo na normální limity u IGF-1).
In both studies, the main measure of effectiveness was the proportion of patients who responded to treatment, i.e. whose GH and IGF-1 levels decreased to pre-defined values (less than 2.5 micrograms/liter for GH or within normal limits for IGF-1).
V obou studiích byl hlavním měřítkem účinnosti pokles plicních funkcí pacienta v průběhu 1 roku léčby na základě měření usilovné vitální kapacity (FVC z angl. forced vital capacity).
In both studies, the main measure of effectiveness was the decline in the functioning of the patients’ lungs over the course of 1 year of treatment, measured by their forced vital capacity (FVC).
V obou studiích byl hlavním měřítkem účinnosti počet pacientů, jejichž krevní testy nevykazovaly žádné známky viru hepatitidy C šest měsíců po ukončení léčby.
In both studies, the main measure of effectiveness was the number of patients whose blood tests did not show any sign of hepatitis C virus 6 months after the end of treatment.
V obou studiích byl hlavním měřítkem účinnosti počet pacientů, kteří zcela či částečně reagovali na léčbu.
both studies, the main measure of effectiveness was the number of patients with a complete or partial response to treatment.
V obou studiích byl hlavním měřítkem účinnosti počet pacientů, u nichž aktivita onemocnění po 12 měsících poklesla na určitou úroveň.
In both studies, the main measure of effectiveness was the number of patients whose disease activity decreased to a certain level after 12 months.
V obou studiích byl hlavním měřítkem účinnosti počet pacientů, u nichž bylo dosaženo přetrvávající reakce na léčbu.
In both studies, the main measure of effectiveness was the number of patients who had a lasting response to treatment.
V obou studiích byl pacientům podáván prednison nebo prednisolon souběžně buď s přípravkem Zytiga, nebo s placebem.
In both studies, patients were treated with prednisone or prednisolone together with either Zytiga or placebo.
V obou studiích byl primárním cílovým parametrem účinnosti podíl pacientů, kteří v 16. týdnu dosáhli PASI-75.
In both studies, the primary endpoint was the proportion of patients who achieved PASI-75 at Week 16.
V obou studiích byl přípravek Eliquis srovnáván s enoxaparinem (jiným léčivem používaným k prevenci krevních sraženin).
In both studies, Eliquis was compared with enoxaparin (another medicine used to prevent blood clots).
V obou studiích byl přípravek Revlimid porovnáván s placebem (léčbou neúčinným přípravkem), přičemž přípravek Revlimid i placebo byly podávány v kombinaci s dexamethasonem.
In both studies, Revlimid was compared with placebo (a dummy treatment), both taken in combination with dexamethasone.
V obou studiích byla doba do zlepšení pacientových příznaků při užívání přípravku Firazyr kratší než při užívání kyseliny tranexamové nebo placeba.
In both studies, the time it took for the patient’s symptoms to improve was shorter for patients taking Firazyr than for those taking tranexamic acid or placebo.
V obou studiích byla dávka 10 mg/kg přípravku Benlysta účinnější než dávka 1 mg/kg.
In both studies, the 10 mg/kg dose of Benlysta was more effective than the 1 mg/kg dose.
V obou studiích byla exacerbace astmatu definována jako zhoršení astmatu, které si vyžádalo následující lékařský zákrok: použití systémových kortikosteroidů nebo zvýšené využití léčby ICS po dobu 3 nebo více dní, a/nebo neodkladný léčebný zákrok související s astmatem a zahrnující nejméně jednu z následujících možností: neplánovaná návštěva zdravotníka za účelem nasazení léčby rozprašovačem (nebulizátorem) nebo jiná urgentní léčba zabraňující zhoršení symptomů astmatu; návštěva lékařské pohotovosti v souvislosti s léčbou astmatu nebo hospitalizace v souvislosti s astmatem.
In both studies, an asthma exacerbation was defined as a worsening of asthma that required the following medical intervention: use of systemic corticosteroids or an increase in the use of ICS treatment for 3 or more days, and/or asthma-related emergency treatment including at least one of the following: an unscheduled visit to their healthcare professional for nebuliser treatment or other urgent treatment to prevent worsening of asthma symptoms; a visit to the emergency room for asthma-related treatment; or asthma-related hospitalisation.
V obou studiích byla pozorována zvýšená incidence/počet hepatocelulárních nádorů po 18 a 20 měsíčním období bez léčby u skupiny s vysokou dávkou 32 mg/kg/den a také u skupiny s nízkou dávkou (i když ne statisticky významně).
In both studies increased incidences/numbers of hepatocellular tumours were observed after the 18 and 20 month treatment free period in the high dose group of 32 mg/kg/day as well as in a lower dose group (although not statistically significant).
V obou studiích byla primárním cílovým ukazatelem účinnosti průměrná změna od výchozího stavu v BCVA v týdnu 52, obě skupiny přípravku Eylea 2Q8 a Eylea 2Q4 prokázaly statistickou významnost a byly nadřazené kontrolní skupině.
In both studies, the primary efficacy endpoint was the mean change from baseline in BCVA at Week 52 and both Eylea 2Q8 and Eylea 2Q4 groups demonstrated statistical significance and were superior to the control group.
V obou studiích byla srovnávána účinnost jedné injekce přípravku Neulasta s účinností několika injekcí filgrastimu aplikovaných v průběhu dne při každém ze čtyř cyklů chemoterapie.
In both studies, the effectiveness of a single injection of Neulasta was compared with multiple daily injections of filgrastim during each of four chemotherapy cycles.
V obou studiích byla v období aktivní léčby významně snížena touha po kouření a abstinenční příznaky u pacientů užívajících přípravek CHAMPIX ve srovnání s placebem.
Across both Studies 1 and 2 during active treatment, craving and withdrawal were significantly reduced in patients randomised to CHAMPIX in comparison with placebo.
V obou studiích byla zlepšení FEV1 na začátku rychlá (15 dní) a trvalá po dobu 48 týdnů.
In both studies, improvements in FEV1 were rapid in onset (day 15) and durable through 48 weeks.
V obou studiích byla zvířata buď léčena přípravkem Panacur AquaSol, nebo nebyla léčena vůbec.
In both studies, animals received either treatment with Panacur AquaSol or no treatment at all.
V obou studiích byli pacienti léčeni přípravkem Atriance, avšak účinky tohoto přípravku nebyly srovnány s účinky žádného jiného léku.
In both studies, the patients were treated with Atriance, but its effects were not compared with those of any other medicine.
V obou studiích byli pacienti náhodně přiřazeni v poměru 3:2 buď do léčby přípravkem Elea 2 mg podávaného každé 4 týdny (2Q4) nebo do kontrolní skupiny, která dostávala předstírané („sham“) injekce každé 4 týdny s celkovým počtem 6 injekcí.
In both studies, patients were randomly assigned in a 3:2 ratio to either 2 mg Eylea administered every 4 weeks (2Q4), or the control group receiving sham injections every 4 weeks for a total of 6 injections.
V obou studiích byli pacienti náhodně přiřazeni v poměru 3:2 buď do léčby přípravkem Eylea 2 mg podávaného každé 4 týdny (2Q4) nebo do kontrolní skupiny, která dostávala předstírané („sham“) injekce každé 4 týdny s celkovým počtem 6 injekcí.
In both studies, patients were randomly assigned in a 3:2 ratio to either 2 mg Eylea administered every 4 weeks (2Q4), or the control group receiving sham injections every 4 weeks for a total of 6 injections.
V obou studiích byli pacienti randomizováni do skupin léčených v nultém týdnu jedním intravenózním podáním buď doporučené odstupňované dávky přibližně 6 mg/kg (viz Tabulka 1, bod 4.2), fixní dávky 130 mg ustekinumabu nebo placeba.
In both studies, patients were randomised to receive a single intravenous administration of either the recommended tiered dose of approximately 6 mg/kg (see Table 1, section 4.2), a fixed dose of 130 mg ustekinumab, or placebo at week 0.
V obou studiích byli pacienti randomizováni v poměru 1:1 do skupin, ve kterých bylo podáváno buď 150 mg ivakaftoru, nebo placebo, a to každých 12 hodin s jídlem s obsahem tuku po dobu 48 týdnů a souběžně s jejich předepsanou léčbou CF (například s tobramycinem, dornasou alfa).
Patients in both studies were randomised 1:1 to receive either 150 mg of ivacaftor or placebo every 12 hours with food containing fat for 48 weeks in addition to their prescribed CF therapies (e.g., tobramycin, dornase alfa).
V obou studiích byli pacienti randomizováni v poměru 2:1 do skupiny užívající 30 mg apremilastu dvakrát denně a do skupiny užívající placebo po dobu 16 týdnů (placebem kontrolovaná fáze), v 16.–32. týdnu užívali všichni pacienti 30 mg apremilastu dvakrát denně (udržovací fáze).
In both studies, patients were randomized 2:1 to apremilast 30 mg BID or placebo for 16 weeks (placebo-controlled phase) and from Weeks 16-32, all patients received apremilast 30 mg BID (maintenance phase).
V obou studiích byli pacienti, kterým byl ke stávající léčbě doplněn přípravek Azilect, v „pasivním“ stavu v průměru asi o jednu hodinu kratší dobu než pacienti, kterým bylo k léčbě doplněno placebo.
In both studies, patients adding Azilect spent an average of around one hour less in the ‘off’ state than those adding placebo.
V obou studiích bylo celkově 67% virů pacientů rezistentních a 22% bylo pravděpodobně rezistentních k předem vybranému srovnávacímu PI.
In both studies, a total of 67% patient viruses were resistant and 22% were possibly resistant to the pre-selected comparator PIs.
V obou studiích bylo hlavním měřítkem účinnosti, jak přípravek Ultibro Breezhaler zlepšil usilovně vydechnutý objem pacienta (FEV1, maximální objem vzduchu, který pacient dokáže vydechnout za jednu sekundu) po 26 týdnech léčby.
In both studies, the main measure of effectiveness was how Ultibro Breezhaler improved patients’ forced expiratory volumes (FEV1, the maximum volume of air a person can breathe out in one second) after 26 weeks of treatment.
V obou studiích bylo hlavním měřítkem účinnosti, jak přípravek Ulunar Breezhaler zlepšil u pacienta usilovně vydechnutý objem (FEV1, maximální objem vzduchu, který pacient dokáže vydechnout za jednu sekundu) po 26 týdnech léčby.
In both studies, the main measure of effectiveness was how Ulunar Breezhaler improved patients’ forced expiratory volumes (FEV1, the maximum volume of air a person can breathe out in one second) after 26 weeks of treatment.
V obou studiích bylo hlavním měřítkem účinnosti, jak přípravek Xoterna Breezhaler zlepšil usilovně vydechnutý objem pacienta (FEV1, maximální objem vzduchu, který pacient dokáže vydechnout za jednu sekundu) po 26 týdnech léčby.
In both studies, the main measure of effectiveness was how Xoterna Breezhaler improved patients’ forced expiratory volumes (FEV1, the maximum volume of air a person can breathe out in one second) after 26 weeks of treatment.
V obou studiích bylo pozorováno klinicky a statisticky významné zlepšení přežití bez progrese.
A clinically meaningful and statistically significant improvement in PFS was observed in both trials.
V obou studiích bylo primárním cílem nejméně 20% zlepšení Assessment of Spondyloarthritis International Society kritéria (ASAS 20) v týdnu 16.
For both studies, the primary endpoint was at least a 20% improvement in Assessment of Spondyloarthritis International Society (ASAS 20) criteria at Week 16.
V obou studiích bylo primárním hodnotícím kritériem přežívání bez známek progrese (PFS
In both trials, the primary endpoint was progression-free survival (PFS) defined by MRI scans or neurological worsening.
V obou studiích bylo primárním hodnotícím kritériem přežívání bez známek progrese (PFS – progression-free survival), hodnocených na základě zobrazení magnetickou rezonancí (MRI) nebo na základě zhoršení neurologických funkcí.
In both trials, the primary endpoint was progression-free survival (PFS) defined by MRI scans or neurological worsening.
V obou studiích bylo prokázáno snížení (30%) počtu klinických relapsů v důsledku používání přípravku Betaferon.
In both trials, Betaferon showed a reduction in the number (30%) of clinical relapses.
V obou studiích bylo prokázáno snížení (30%) počtu klinických relapsů v důsledku používání přípravku Extavia.
In both trials, Extavia showed a reduction in the number (30%) of clinical relapses.
V obou studiích bylo průměrné množství fosfátů v krvi během léčby přípravkem Sevelamer carbonate Zentiva a přípravkem Renagel podobné.
In the two studies, the average amount of phosphate in the blood during treatments with Sevelamer carbonate Zentiva or Renagel was similar.
V obou studiích byly počáteční demografické parametry a parametry vztahující se k onemocnění u skupin lenalidomid/dexamethason a placebo/dexamethason srovnatelné.
In both studies, the baseline demographic and disease-related characteristics were comparable between the lenalidomide/dexamethasone and placebo/dexamethasone groups.
V obou studiích byly významně sníženy jednotlivé sérotypy 6B a 19F. Ve vnořené finské studii bylo rovněž pozorováno významné snížení jednotlivých sérotypů 14, 23F a u 3dávkového základního schématu pro zkříženě reaktivní sérotyp 19A.
In both studies there were significant decrease of individual serotypes 6B and 19F. In the nested Finnish study, a significant reduction was also observed for individual serotypes 14, 23F and, in the 3 dose primary schedule, for the cross-reactive serotype 19A.
V obou studiích došlo v podskupině pacientů z kategorie LIR užívajících dávku 25 mg ke zvýšení průměrného počtu dní v týdnu, ve kterých bylo přítomno alespoň 1 úplné spontánní vyprázdnění (CSBM) ve srovnání s placebem (Kodiac 4 p = 0,002, Kodiac 5 p < 0,001).
The 25 mg dose in the LIR subgroup increased mean days per week compared with placebo with at least 1 complete spontaneous bowel movement (CSBM) in both studies (Kodiac 4 p=0.002, Kodiac 5 p<0.001).
V obou studiích došlo ve srovnání s odpovídající dávkou samotného budesonidu ke zlepšení plicních funkcí a léčba byla dobře snášena.
In both studies, lung function was improved and the treatment was well tolerated compared to the corresponding dose of budesonide alone.
V obou studiích Einstein DVT a Einstein PE zahrnoval srovnávaný léčebný režim enoxaparin podávaný minimálně 5 dnů v kombinaci s antagonisty vitaminu K do dosažení terapeutického rozmezí PT/INR ( 2,0).
In both the Einstein DVT and the Einstein PE study, the comparator treatment regimen consisted of enoxaparin administered for at least 5 days in combination with vitamin K antagonist treatment until the PT/INR was in therapeutic range ( 2.0).
V obou studiích fáze III a v souhrnné analýze byla průměrná tloušťka sítnice 90. den po aplikaci výrazně nižší a průměrné snížení v porovnání s výchozím stavem výrazně vyšší ve skupině s přípravkem OZURDEX (-207,9 mikronů) než ve skupině s předstíranou léčbou (-95,0 mikronů) (p < 0,001, souhrnná data).
In each of the phase III studies and the pooled analysis, mean retinal thickness was significantly less, and the mean reduction from baseline was significantly greater, with OZURDEX (-207.9 microns) compared to sham (-95.0 microns) at day 90 (p < 0.001, pooled data).
V obou studiích INPULSIS byl podíl pacientů reagujících na léčbu z pohledu FVC, kteří jsou definováni jako pacienti s maximálním předpokládaným absolutním poklesem FVC do výše 5 % (prahová hodnota signalizující zvýšené riziko mortality u IPF), významně vyšší ve skupině s nintedanibem než s placebem.
In both INPULSIS trials, the proportion of FVC responders, defined as patients with an absolute decline in FVC % predicted no greater than 5% (a threshold indicative of the increasing risk of mortality in IPF), was significantly higher in the nintedanib group as compared to placebo.
V obou studiích INPULSIS bylo riziko progrese statisticky významně nižší u pacientů léčených nintedanibem než u pacientů na placebu.
In both INPULSIS trials, the risk of progression was statistically significantly reduced for patients treated with nintedanib compared with placebo.
V obou studiích měla Sjörgrenův syndrom průměrně jedna třetina pacientů; pokud jde o celkovou populaci, bylo v této podskupině pacientů pozorováno statistické zlepšení CFS ve prospěch přípravku IKERVIS.
In both studies one third of the patients in average had Sjögren’s syndrome; as for the overall population, a statistically significant improvement in CFS in favour of IKERVIS was observed in this subgroup of patients.
V obou studiích měli pacienti léčení bosentanem nižší pravděpodobnost vývoje nových vředů na prstech v průběhu studie a byla u nich delší doba, než se vyvinul nový vřed na prstech, ve srovnání s pacienty, kteří dostávali placebo.
In both studies, patients on bosentan were less likely to develop multiple new digital ulcers during the study and took longer to develop each successive new digital ulcer than did those on placebo.
V obou studiích pacienti se sekundárně progresivní RS léčení Betaferonem vykazovali snížení četnosti klinických relapsů (30%).
In both trials secondary progressive multiple sclerosis patients receiving Betaferon showed a reduction in frequency (30%) of clinical relapses.
V obou studiích pacienti užívající přípravek Rasagiline ratiopharm strávili v „pasivním“ stavu průměrně asi o jednu hodinu méně než pacienti užívající placebo.
In both studies, patients taking Rasagiline ratiopharm spent an average of around one hour less in the ‘off’ state than those taking placebo.
V obou studiích prodloužila 6měsíční léčba přípravkem Xadago dobu během dne, během níž byli pacienti v „aktivním stavu“ a schopni pohybu, o 30 až 60 minut v porovnání s placebem.
In both studies, 6 months treatment with Xadago increased the time during the day during which patients were ‘on’ and able to move by 30-60 minutes when compared with placebo.
V obou studiích prokázal přípravek Tasigna u pacientů, kteří špatně snášeli léčbu imatinibem a jejichž onemocnění přestalo na imatinib reagovat, podobný účinek.
In both studies, Tasigna had a similar effect in patients who could not tolerate imatinib and those whose disease had stopped responding to it.
V obou studiích se přípravek Genvoya porovnával s jiným antivirotikem, které obsahovalo léčivé látky elvitegravir, kobicistat, emtricitabin a tenofovir disoproxil.
In both studies, Genvoya was compared with another antiviral medicine which contained the active ingredients elvitegravir, cobicistat, emtricitabine and tenofovir disoproxil.
V obou studiích se většina případů hypertenze u pacientů léčených přípravkem Stivarga objevila během prvního cyklu léčby a byla mírná až středně závažná (stupně 1 a 2: 22,8 % u CRC a 31,1 % u GIST).
In both trials, most cases of hypertension in patients treated with Stivarga appeared during the first cycle of treatment and were mild to moderate in severity (Grades 1 and 2: 22.8%, CRC and 31.1%, GIST).
V obou studiích se většina případů kožní reakce ruka-noha objevila během prvního cyklu léčby a byla mírná až středně závažná (stupně 1 a 2: 28,6 % u CRC a 44,7 % u GIST).
In both trials, most cases of hand-foot skin reaction in patients treated with Stivarga appeared during the first cycle of treatment and were mild to moderate in severity (Grades 1 and 2: 28.6%, CRC and 44.7%, GIST).
V obou studiích se závažná forma neutropenie projevovala v průběhu prvního cyklu chemoterapie po dobu přibližně 1,7 dne, přičemž v případě, kdy stimulující faktor nebyl použit, se projevovala po dobu přibližně 5 až 7 dnů.
In both studies, the patients had severe neutropenia for around 1.7 days during their first chemotherapy cycle, compared with around five to seven days when no stimulating factor is used.
V obou studiích se četnost, typ a závažnost nežádoucích účinků pozorovaných u dětí a dospívajících obecně shodovaly s těmi pozorovanými u dospělých s výjimkou infekcí, které byly hlášené s vyšší četností, zejména u dětí mladších 3 let.
In both studies, frequency, type and severity of adverse reactions observed in children and adolescents have been generally consistent with those observed in adults, with the exception of infections which were reported at a higher frequency, especially in children below the age of 3 years.
V obou studiích trvala léčba tři měsíce (1 léčebný cyklus).
In both studies the treatment lasted for three months (1 treatment course):
V obou studiích UNITI-1 a UNITI-2 byl v porovnání s placebem ve skupině léčené ustekinumabem významně větší podíl pacientů v klinické odpovědi a remisi (Tabulka 3).
In both UNITI-1 and UNITI-2, a significantly greater proportion of patients were in clinical response and remission in the ustekinumab treated group compared to placebo (Table 3).
V obou studiích UNITI-1 a UNITI-2 byl v porovnání s placebem ve skupině léčené ustekinumabem významně větší podíl pacientů v klinické odpovědi a remisi (Tabulka 3).
In both UNITI-1 and UNITI-2, a significantly greater proportion of patients were in clinical response and remission in the ustekinumab treated group compared to placebo (Table 8).
V obou studiích užívali pacienti ve skupině lenalidomid/dexamethason (len/dex) 25 mg lenalidomidu perorálně jednou denně v 1. - 21. den a odpovídající placebové tobolky jednou denně ve 22. – 28. den každého 28denního cyklu.
In both studies, patients in the lenalidomide/dexamethasone (len/dex) group took 25 mg of lenalidomide orally once daily on Days 1 to 21 and a matching placebo capsule once daily on Days 22 to 28 of each 28- day cycle.
V obou studiích vedla léčba lumakaftorem/ivakaftorem ke statisticky významnému zlepšení hodnoty ppFEV1 (tabulka 3).
In both trials, treatment with lumacaftor/ivacaftor resulted in a statistically significant improvement in ppFEV1 (Table 3).
V obou studiích vstoupili pacienti s aktivní formou choroby do otevřené fáze hodnocení v délce maximálně 6 týdnů, během které byla postižená místa léčena mastí s takrolimem dvakrát denně, dokud pacienti nedosáhli zlepšení podle předdefinované škály (IGA [Investigator´s Global Assessment] skóre ≤ 2, tj. vymizení úplné, vymizení téměř úplné nebo mírná forma).
In both studies, patients with active disease entered an open-label period (OLP) during which they treated affected lesions with tacrolimus ointment twice daily until improvement had reached a predefined score (Investigator’s Global Assessment [IGA] ≤ 2, i.e. clear, almost clear or mild disease) for a maximum of 6 weeks.
V obou studiích vykázalo více pacientů částečnou reakci na léčbu přípravkem Atriance (krevní obraz se vrátil k normálním hodnotám).
In both studies, more patients had a partial response to Atriance treatment, with blood counts returning towards normal levels.
V obou studiích zkoumajících injekční roztok vykazovali pacienti užívající přípravek Abilify zásadnější zmírnění příznaků agitace než pacienti, kterým bylo podáváno placebo.
In both studies of the solution for injection, patients receiving Abilify had a greater reduction in symptoms of agitation than those receiving placebo.