natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Připomínky 32 Systémy členských států pro evidování a vykazování emisí během fáze II EU ETS nebyly dostatečně rozvinuté 46 Systémy členských států pro evidování a vykazování emisí zahrnovaly: ο postupy pro zajištění toho, aby emise zařízení byly správně monitorovány; ο postupy pro zajištění toho, aby byly výkazy emisí zařízení správně ověřovány; ο postupy pro zajištění kvality práce, kterou provádějí ověřovatelé; ο kontroly zařízení prováděné pří‐ slušnými orgány; ο podávání zpráv o provádění systé‐ mu EU ETS. 
Observations 32 Member States’ systems for the recording and reporting of emissions during phase II of the EU ETS were not sufficiently developed 46 The Member State systems for recording and reporting emissions comprised: ο procedures to ensure that emissions of installations were correctly monitored; ο procedures to ensure that emission reports of installations were correctly verified; ο procedures to ensure the quality of work performed by verifiers; ο inspections by competent authorities of installations; ο reporting on the implementation of the EU ETS.
47 Vzhledem k tomu, že byl systém EU ETS zřízen směrnicí v rámci hlavy „Životní prostředí“ Smlouvy, zůstává tato oblast politiky primárně v pů‐ sobnosti členských států. 
47 As the EU ETS was established by means of a directive under the Environment heading of the Treaty, this policy area remains primarily the competence of the Member States.
V důsledku toho mohou systém provádět různými způsoby, což dokládá rámeček 5. 
Consequently, they can implement the scheme in different ways, which is illustrated in Box 5.
Různorodost modelů provádění v členských státech V Řecku je EU ETS prováděn centrálně. 
Diversity of implementation models in the Member States In Greece, the EU ETS is implemented centrally.
Příslušným orgánem pro EU ETS je úřad pro obchodování s emisemi generálního ředitelství pro životní prostředí ministerstva životního prostředí, energetiky a klimatické změny. 
The Competent Authority for the EU ETS is the Emissions Trading office of the Directorate-General of Environment, within the Ministry of Environment, Energy and Climate Change.
Tento úřad je odpovědný za většinu prvků ročního cyklu zajištění souladu a vydává povolení k vypouštění emisí, schvaluje monitorovací plány, shromažďuje ověřené roční výkazy emisí a sděluje správci národního registru ověřené údaje o emisích. 
It is responsible for most elements of the annual compliance cycle and issues the emissions permits, approves the monitoring plans, collects the verified annual emissions reports and communicates to the national registry administrator the verified emissions figures.
Tento úřad je rovněž odpovědný za stanovování pokut a sankcí. 
It is also responsible for setting penalties and sanctions.
Centralizovaný přístup uplatňuje také Itálie. 
Italy also applies a centralised approach.
Za provádění systému EU ETS je odpovědný výbor, kterému je nápomocen technický sekretariát ministerstva životního prostředí v Římě. 
A Committee is responsible for the implementation of the EU ETS, supported by a Technical Secretariat at the Environment Ministry in Rome.
V průběhu fáze II byl tento výbor odpovědný za schvalování povolení k vypouštění emisí v systému EU ETS, monitorovací plány, dále za cyklus vykazování a za uznávání ověřovatelů. 
During phase II, the Committee was responsible for approving EU ETS permits, monitoring plans, for the reporting cycle, and for recognising verifiers.
Ve Španělsku funguje z velké míry decentralizované provádění systému EU ETS: příslušné orgány autonomních oblastí vydávají povolení k vypouštění emisí a schvalují monitorovací plány a rovněž monitorují cyklus vyka‐ zování. 
Spain operates a largely decentralised implementation of EU ETS, in which the relevant authorities of the autonomous communities approve permits and monitoring plans, and also monitor the reporting cycle.
Centrální příslušný orgán, který spadá pod ministerstvo životního prostředí, je odpovědný za celkovou koordinaci provádění systému EU ETS ve Španělsku a usnadňuje harmonizaci vydáváním pokynů a organizo‐ váním specializovaného koordinačního výboru. 
The central Competent Authority under the Environment Ministry is responsible for the overall coordination of the implementation of the EU ETS in Spain and facilitates harmonisation by issuing guidelines and organising a dedicated coordination committee.
V Německu, ve Francii a v Polsku byly do vydávání povolení k vypouštění emisí a schvalování a kontroly moni‐ torovacích plánů zapojeny regionální anebo místní orgány, zatímco národní příslušný orgán obecně zastával vedoucí úlohu v řetězci vykazování emisí a v koordinaci celkového provádění systému EU ETS. 
In Germany, in France and in Poland regional and/or local authorities were usually involved in issuing emissions permits and approving and checking monitoring plans, whereas the national Competent Authority generally played a leading role in the emissions reporting chain and coordinating the overall implementation of the EU ETS.
Připomínky 33 V postupech pro schvalování monitorovacích plánů existovaly nedostatky a zpoždění 48 Schvalování monitorovacích plánů pro zařízení má klíčový význam při vydávání povolení k vypouštění emisí zařízením a také z hlediska umož‐ nění spolehlivého vykazování emisí v budoucnosti. 
Observations 33 There were weaknesses and delays in procedures for approving monitoring plans 48 The approval of installations’ monitoring plans is of key importance for issuing emission permits to installations, and to enable the future reliable reporting of emissions.
49 Účetní dvůr zjistil, že ve většině kontro‐ lovaných členských států měly postupy pro schvalování monitorovacích plánů nedostatky, jak dokládá rámeček 6. 
49 The Court found that procedures to approve monitoring plans were weak in most of the Member States audited, as illustrated in Box 6.
Nedostatky u postupů pro schvalování monitorovacích plánů Ve Francii na národní úrovni neexistuje harmonizovaná metodika pro analýzu, kontrolu a schvalování monito‐ rovacích plánů. 
Weaknesses in procedures to approve monitoring plans In France, there is no harmonised methodology at national level to analyse, control and approve the monitoring plans.
Přístup se může lišit i v rámci stejného regionu, a to v závislosti na kontrolorovi (inspektorovi životního prostředí). 
Even within the same region approaches can vary depending on the controller (environmental inspector).
V Polsku bylo při auditu zjištěno, že se kontroly monitorovacích plánů prováděné míst‐ ními orgány omezují na dokumentární kontrolu základních prvků plánů. 
In Poland, the audit found that the checks performed by the local authorities on the monitoring plans are limited to the desk-review of basic elements of the plans.
U zařízení pak už nejsou prováděny žádné další podrobnější kontroly, které by ověřily spolehlivost předkládaných údajů a zajistily, aby monitoro‐ vací plány přesně odrážely stav zařízení. 
No other more detailed checks are carried out on the installations to verify the reliability of the submitted data and ensure that the monitoring plans precisely reflect the situation of the installation.
V Německu Účetní dvůr zjistil, že během fáze II systému EU ETS existovaly rozdíly mezi jednotlivými spolkový‐ mi zeměmi ve způsobu, jakým byla uplatňována pravidla na definici zařízení. 
In Germany, the Court found that during phase II of the EU ETS, there were differences between the Bundesländer in the way the rules for defining an installation were applied.
V praxi mohlo dojít k tomu, že v jedné spolkové zemi určitý areál se zařízeními obdržel jediné povolení k vypouštění emisí na celý areál pro všechna zařízení, která se tam nacházejí, zatímco v jiných spolkových zemích mohl být takovýto areál rozdělen do několika zařízení, z nichž každé mělo samostatné povolení. 
In practice a certain installation site in one Bundesland could receive one single permit for the whole site including all of its facilities, whereas in other Bundesländer the site could be split up in several installations with separate permits.
Velikost zařízení definovaná v povolení mohla mít dopad na to, zda zařízení dosáhlo hranici pro účast v systému EU ETS, či nikoliv. 
The size of an installation, defined in the permit, may have had an impact on whether the installation passed the threshold for participation in the EU ETS or not.
Kromě toho v první polo‐ vině fáze II měly jednotlivé spolkové země různé přístupy ke schvalování monitorovacích plánů (či „koncep‐ tů“, jak se jim v Německu říkalo): některé z nich schvalovaly celé monitorovací plány od počátku fáze II a jiné schvalovaly pouze odchylky od monitorovacích pokynů. 
Furthermore, during the first half of phase II, Bundesländer took different approaches to the approval of monitoring plans (or ‘concepts’ as they were called in Germany), with some of them approving the entire monitoring plan from the beginning of phase II and others only approving deviations from the monitoring guidelines.
Soudní rozhodnutí66 později nařídilo harmonizaci schvalovacích postupů, přičemž uznalo, že schválení komplexního monitorovacího plánu příslušnými orgány pro celou fázi II bylo důležité, protože snižovalo riziko chybného vykazování emisí. 
A Court ruling66 later ordered harmonisation of approval practices acknowledging that the approval of a comprehensive monitoring plan by the relevant authorities for the whole of phase II was important because it reduced the risk of erroneous emissions reporting.
Ve Španělsku, Itálii a Řecku se u přípravy a schvalování monitorovacích plánů pro fázi II vyskytovala zpoždění až dva roky, a to po schválení pokynů pro monitorování a vykazování pro fázi II v červenci 2007. 
In Spain, Italy and Greece, there were delays of up to 2 years in the creation and approval of monitoring plans for phase II, following the adoption of the phase II MRG in July 2007.
Podle přísluš‐ ných orgánů byl časový rámec příliš krátký na transpozici nových pravidel do národních směrnic či nařízení a na začlenění nového monitorovacího plánu do povolení k vypouštění emisí před začátkem vykazovacího období. 
According to the Competent Authorities, timeframes were too short to transpose the new rules into national guidelines or regulations and incorporate the new monitoring plan in the emissions permit before the start of the reporting period.
V některých případech byly monitorovací plány formálně schváleny až v roce 2010. 
In some cases, monitoring plans were not formally approved until 2010.
66 Rozhodnutí Spolkového správního soudu 7 C 10.09 ze dne 18.2.2010. 
66 Bundesverwaltungsgericht 7 C 10.09 of 18.2.2010.
Připomínky 34 Podávání zpráv o zjištěních ze strany ověřovatelů postrádalo jasnost a následná kontrola příslušnými orgány byla omezená 50 Směrnice o EU ETS dává členským stá‐ tům celkovou odpovědnost za zajištění toho, aby byly emise monitorovány na úrovni zařízení a ověřovány v souladu s pravidly stanovenými ve směrnici o EU ETS a v pokynech vydaných Ko‐ misí67. 
Observations 34 The reporting of findings by verifiers lacked clarity and follow-up by Competent Authorities was limited 50 The EU ETS directive gives Member States the general responsibility to ensure that emissions are monitored at installation level and verified in accordance with the rules set out in the EU ETS directive and the guidelines provided by the Commission67.
Hlavní kroky týkající se monito‐ rování, vykazování a ověřování v rámci ročního cyklu zajištění souladu EU ETS jsou uvedeny v rámečku 4 výše a ve fázi II vycházely z těchto pokynů a zá‐ sad. 
The main steps related to monitoring, reporting and verification in the annual compliance cycle of the EU ETS are shown in Box 4 above and were based, in phase II, on these guidelines and principles.
V této souvislosti představují kont‐ roly ověřených ročních výkazů emisí předložených provozovateli ústřední prvek kontrolního rámce na úrovni příslušného orgánu. 
In this context, checks of verified annual emissions reports received from operators are a central element of the control framework at the level of the Competent Authority.
Přezkumem doku‐ mentace týkající se 150 zařízení v sed‐ mi vybraných členských státech Účetní dvůr zjistil mnoho rozdílů v koncepci organizace těchto kontrol i v úrovni jejich účinnosti. 
Based on its examination of the documentation related to 150 installations across seven selected Member States, the Court identified many differences in the approaches to the organisation of such checks and in their level of effectiveness.
51 V průběhu fáze II systému EU ETS ne‐ existoval žádný standardní vzor, který by stanovoval povinný obsah ověřo‐ vací zprávy. 
51 During phase II of the EU ETS, there was no standard template defining the mandatory content of a verification report.
Vzhledem k neexistenci takovéhoto vzoru i konkrétnějších po‐ kynů k charakteru a obsahu ověřovací zprávy bylo vytvořeno mnoho rozdíl‐ ných formátů a přístupů, které ne vždy umožňovaly jasný přehled o zjištěních a závěrech ověřování. 
In the absence of such a template or more specific guidance on the nature and content of such a report, many different formats and approaches were developed, which did not always enable a clear overview of verification findings and conclusions.
52 Účetní dvůr zjistil, že důkazní infor‐ mace, které měly příslušné orgány k dispozici ohledně správné realizace ověření, byly někdy nedostatečné či nejasné68. 
52 The Court found that the evidence available at the Competent Authority on the correct performance of the verification was sometimes insufficient or unclear68.
Ve většině vybraných členských států nebylo možné získat důkazní informa‐ ce o opatřeních, která přijaly příslušné orgány v reakci na opakované vykázání určitých zjištění. 
In most of the selected Member States, evidence could not be obtained of actions by the Competent Authorities prompted by repeated reporting of findings.
Tato opakovaná zjiště‐ ní se například týkala toho, že výpočty emisí nebyly tak podrobné, jak bylo požadováno, že měřicí či vážicí zařízení nebylo kalibrováno v požadovaných intervalech nebo že nebyla použita laboratoř se správnou akreditací. 
Such repeated findings were for example related to not applying the required detail in the emissions calculations, not calibrating measurement or weighing devices at the required intervals or not using a laboratory with the correct accreditation.
Ve většině členských států, kde se zjištění ověřovatelů každoročně opakovala, zjistil Účetní dvůr případy, kdy chyběly dostatečné informace o důvodech da‐ ného zjištění, pozadí nebo následných kontrolách. 
The Court found cases in most Member States where verifiers’ findings were repeated from year to year, without adequate information on the reasons, background or follow-up.
Účetní dvůr však zjistil i mnohé případy ve většině členských států, kde ověřovatelé nevykázali žádná zjištění, a to navzdory komplex‐ nosti a velikosti jednotlivých zařízení nebo relativně malé úrovni zkušeností s monitorováním a vykazováním emisí v rámci systému EU ETS. 
However, the Court also identified many cases in most Member States where verifiers reported no findings at all, despite the complexity and size of individual installations or the relatively low level of experience with emissions monitoring and reporting under the EU ETS.
Další podrob‐ nosti o těchto zjištěních jsou uvedeny v rámečku 7. 
Box 7 provides further detail on these findings.
67 Rozhodnutí 2007/589/ES. 
67 Decision 2007/589/EC.
68 Účetní dvůr rovněž zjistil, že žádný z vybraných členských států nevyužil možnosti, kterou poskytují pokyny, aby příslušné orgány vyhodnotily práci ověřovatelů tím, že by si vyžádaly a přezkoumaly jejich interní ověřovací zprávy. 
68 The Court also found that none of the selected Member States used the possibility — provided by the guidelines — for Competent Authorities to evaluate the work of the verifiers by requesting and reviewing their internal verification reports.
To je blíže vysvětleno v bodech 53–57. 
This is further explained in paragraphs 53 to 57.
Připomínky 35 Příklady nedostatečné konzistentnosti ve vykazování zjištění z ověřování Německo používá vysoce automatizovaný a standardizovaný elektronický systém na předkládání ověřených ročních výkazů emisí. 
Observations 35 Examples of lack of consistency in the reporting of verification findings Germany applies a highly automated and standardised electronic system for submitting verified annual emissions reports.
Tento systém dával jasný přehled o výsledcích ověřovací práce a také stanovisko ověřo‐ vatele k údajům o emisích, ale neposkytoval podrobné informace ani o metodice používané ověřovateli, ani o činnosti, kterou ověřovatelé vykonali. 
This provided a clear view of the results of the verification work and the actual opinion of the verifier on the emissions figures, but did not provide detailed information on the methodology used and work performed by the verifiers.
Ve formulářích v tomto systému navíc chyběla v oddílech pro ověřo‐ vatele specifická textová pole, v nichž by ověřovatelé měli povinnost vypsat doporučení ke zlepšení či uvést údaje k následné kontrole opatření v návaznosti na zjištění a připomínky z minulého roku. 
Moreover, the forms did not have specific text fields in the verifiers’ section requiring the verifiers to list recommendations for improvements or to provide specific follow-up on findings and comments from previous year.
Ve Francii ověřovatelé příslušnému orgánu předkládali prohlášení o přiměřené jistotě týkající se ročních výkazů emisí. 
In France, the Competent Authority received a declaration of reasonable assurance on the annual emissions report from verifiers.
V těchto prohlášeních vyjadřují předkladatelé své připomínky a uvádějí případy nesouladu. 
In these declarations, the verifiers note their comments and issues of non-conformity.
Při auditu však bylo zjištěno, že někteří ověřovatelé ve svých prohlášeních nikdy neuvedli žádné skutečnosti, a to i v případech, kdy interní ověřovací zprávy zjištění obsahovaly. 
However, the audit found that some verifiers never reported any issues in their declarations even if the internal verification reports contained findings, and that the content of the declaration of assurance varied between verifiers.
Audit rovněž zjistil, že se obsah prohlášení o jistotě mezi jednotlivými ověřovateli lišil. Italské vnitrostátní právní předpisy počítají s použitím konkrétních vykazovacích šablon pro ověřovatele. 
The Italian national legislation foresees the use of specific reporting templates by verifiers.
V ře‐ tězci vykazování se díky tomu dosáhlo vysoké míry standardizace. 
A high level of standardisation is therefore achieved in the reporting chain.
Účetní dvůr však zjistil, že ověřovatelé ve většině případů nenahlásili žádná zjištění. 
However, the Court noted that in the majority of cases verifiers reported no findings.
To bylo v kontrastu s příkladem Spojeného království, kde ověřova‐ telé vykazovali zjištění ve většině případů. 
This contrasted with the example of the UK, where in the majority of cases verifiers reported findings.
V jednom případě v Itálii nahlásil ověřovatel za první tři roky mnoho zjištění. 
In one case in Italy, a verifier reported many findings for the first 3 years.
Z dokumentace však nebylo zřejmé, zda a jak byly všechny tyto případy řešeny či zda intervenoval příslušný orgán. Pro rok vykazování 2011 však provozovatel uzavřel smlouvu s novým ověřovatelem, který pak za tento rok žádná zjištění nevykázal. V Polsku příslušný orgán využívá elektronickou databázi, pomocí níž provádí křížovou kontrolu vykázaných emisí. 
The documentation did not show how and whether all issues were resolved or whether the Competent Authority had intervened. However, for reporting year 2011 the operator contracted a new verifier which did not report any findings for that year. In Poland, the Competent Authority uses an electronic database to cross-check reported emissions, but does not follow up findings, if any, reported in verifiers’ opinion statements.
Připomínky 36 Kvalita práce prováděné ověřovateli nebyla dostatečně kontrolována 53 Směrnice o EU ETS a související pokyny pro monitorování a vykazování ve fázi II nezavedly žádné jednoznačné požadavky na akreditaci nezávislých ověřovatelů ani na kontrolu kvality práce provedené ověřovateli. 
Observations 36 The quality of the work performed by verifiers was not sufficiently controlled 53 The EU ETS directive and the associated guidelines for monitoring and reporting in phase II did not introduce clear-cut requirements for accreditation of independent verifiers or for quality control on the work performed by verifiers.
Směrnice stanovovala minimální požadavky na způsobilost ověřovatele a pokyny pro monitorování a vykazování zahrnovaly definice „ověřovatele“ a „akreditace“ a členským státům ukládaly povinnost zohledňovat příslušné pokyny vyda‐ né Evropskou spoluprací v akreditaci (EA)69. 
The directive specified the minimum competency requirements for verifiers, and the MRG included definitions of ‘verifier’ and ‘accreditation’ and requested Member States to consider respective guidance issued by the European Cooperation for Accreditation (EA)69.
Pokyny pro monitorování a vy‐ kazování rovněž stanovily možnost, aby si příslušné orgány či akreditační orgány vyhodnocovaly interní ověřo‐ vací zprávy ověřovatelů70. 
The MRG also provided the possibility for Competent Authorities and accreditation bodies to evaluate the verifiers’ internal verification report70.
Členské státy měly v těchto oblastech značnou míru volnosti, což k účinnému provádění pokynů nepřispělo. 
Member States had significant discretion in these areas, which was not conducive to the effective implementation of the guidelines.
Na provozovatele tedy v jednotlivých státech EU nebyly kladeny stejné požadavky a jistota zís‐ kaná z ověřovací činnosti byla snížena. 
Operators did not therefore face the same requirements throughout the EU, and assurance obtained from verification activities was reduced.
54 Ve všech členských státech, které byly pro audit vybrány, byl zaveden určitý systém pro akreditaci či uznávání ově‐ řovatelů, aby se vytvořily týmy schvá‐ lených ověřovatelů, kterým provozo‐ vatelé mohou ověřování zadat. 
54 All Member States selected for the audit operated some form of accreditation or recognition of verifiers for the purpose of creating pools of approved verifiers that could be contracted by the operators.
V Itálii prováděl uznávání ověřovatelů vnit‐ rostátní příslušný orgán. Tento orgán sestavil seznam 23 uznaných ověřova‐ telů pro systém EU ETS v Itálii, ale ne‐ prováděl žádné pravidelné posouzení kvality jejich práce či dohled nad touto prací. 
In Italy, the recognition of verifiers was performed by the national Competent Authority. It established a list of 23 recognised verifiers for the EU ETS in Italy, but did not perform periodic quality assessments or surveillance on their work.
Od tohoto modelu bylo ve fázi III upuštěno. V ostatních kontrolovaných členských státech akreditaci či uznání vydávaly stávající akreditační orgány či orgány pro uznávání. 
This model is discontinued in phase III. In other Member States audited, the accreditation or recognition was issued by an existing accreditation or recognition body.
55 Účetní dvůr zjistil, že se odpověd‐ né orgány ve vybraných členských státech při získávání jistoty ohledně ročních výkazů emisí silně spoléhaly na práci provedenou ověřovateli. 
55 The Court found that Competent Authorities in the selected Member States relied heavily on the work performed by verifiers to obtain assurance regarding the annual emissions reports.
Žádný z příslušných orgánů členských států však neprováděl specifické kontroly kvality a obsahu ověřovacích zpráv a souvisejících dokumentů, neboť pří‐ slušné orgány toto považovaly za úkol akreditačních orgánů. 
However, none of the Member States’ Competent Authorities performed specific controls of the quality and substance of the verification reports and associated documents, as they considered this to be the responsibility of the accreditation bodies.