natgillin/translations-raw huggingface dataset:
V době před úpadkem se banky stále více spoléhaly na krátkodobé výpůjčky, což mělo za následek velká (a podle vyšetřovací komise) předvídatelná rizika refinancování.
The SIC concluded that in the years leading up to the collapse the banks had expanded their balance sheets and lending portfolios beyond their own operational and managerial capacity.
Výpůjčky vlastníků bank
The combined assets of the three banks had increased exponentially from 1,4 trillion ISK [7] in 2003 to 14,4 trillion ISK at the end of the second quarter of 2008.
V případě každé z velkých islandských bank patřili hlavní vlastníci k největším dlužníkům [9].
Significantly, a large proportion of the growth of the three banks was in lending to foreign parties, which increased substantially during 2007 [8], most notably after the beginning of the international liquidity crisis.
Společnost Exista byla rovněž jedním z největších dlužníků banky.
The reduction in finance available on the international markets
V období od roku 2005 do roku 2008 celkové úvěry Kaupthing Bank poskytnuté společnosti Exista a spřízněným stranám [10] trvale rostly, a to z 400–500 milionů EUR na 1400–1700 milionů EUR a v roce 2007 a 2008 se tyto úvěry téměř blížily vlastnímu kapitálu banky.
Much of the banks' growth was facilitated by access to international financial markets, capitalising upon good credit ratings and access to European markets through the EEA Agreement.
K tomuto nárůstu úvěrů poskytnutých velkým akcionářům došlo navzdory skutečnosti, že se Kaupthing Bank začala potýkat s problémy s likviditou a refinancováním.
The Icelandic banks borrowed 14 billion euros on foreign debt securities markets in 2005 on relatively favourable terms.
Úvěry pro spřízněné strany byly často poskytovány rovněž bez zvláštního kolaterálu [11].
When access to European debt securities markets became more limited, the banks financed their activities on US markets, with Icelandic debt securities packaged into collateralised debt obligations.
Fond peněžního trhu Kaupthing Bank byl největším fondem správcovské společnosti Kaupthing Bank a v roce 2007 investoval značné částky do dluhopisů, které vydala společnost Exista.
In the period before the collapse, the banks were increasingly reliant on short-term borrowing, leading to major and, according to the SIC, foreseeable re-financing risks.
Na konci roku vlastnil cenné papíry v hodnotě přibližně 14 miliard ISK.
The gearing of the banks' owners
To představovalo přibližně 20 % celkových aktiv fondu v té době.
In the case of each major Icelandic bank, the principal owners were among the biggest debtors [9].
Robert Tchenguiz vlastnil akcie Kaupthing Bank i společnosti Exista a byl rovněž členem správní rady společnosti Exista.
The SIC was of the view that certain shareholders had abnormally easy access to borrowing from the banks in their capacity as owners.
Významné úvěrové nástroje získal od Kaupthing Bank na Islandu, Kaupthing Bank Luxembourg a Kaupthing Singer & Friedlander (KSF).
The biggest shareholder in Kaupthing Bank was Exista hf., with just over a 20 % share in the bank.
Celkové úvěrové nástroje, které Robert Tchenguiz a spřízněné strany obdrželi od mateřské společnosti Kaupthing Bank, v době úpadku banky činily přibližně 2 miliardy EUR [12].
Exista was also one of the bank's biggest debtors.
Koncentrace rizika
During the period from 2005 to 2008, Kaupthing's total lending to Exista and related parties [10] increased steadily from 400-500 million euros to 1400-1700 million euros and during 2007 and 2008 such lending was nearly equal to the bank's capital base.
S ohledem na otázku mimořádné expozice vůči velkým akcionářům dospěla vyšetřovací komise k závěru, že portfolia aktiv bank nebyla dostatečně diverzifikována.
This increase in lending to major shareholders occurred despite the fact that Kaupthing was starting to face liquidity and refinancing problems.
Vyšetřovací komise se domnívala, že evropská pravidla týkající se velké expozice byla vykládána úzce, zejména v případě akcionářů, a že se banky snažily pravidla obejít.
Loans to related parties were also often granted without any specific collateral [11].
Nedostatečný vlastní kapitál
Kaupthing's Money Market Fund was the biggest fund of the Kaupthing Bank Asset Management Company and in 2007 the fund invested significantly in bonds issued by Exista.
Ačkoli kapitálový poměr Kaupthing Bank a dalších dvou velkých islandských bank byl vždy vykazován jako o něco vyšší než zákonné minimum, vyšetřovací komise dospěla k závěru, že kapitálové poměry neodrážely přesně finanční sílu bank.
At year end it owned securities to the value of around 14 billion ISK.
Důvodem byla expozice vůči riziku vlastních akcií bank prostřednictvím primárních kolaterálů a forwardových smluv týkajících se akcií.
This represented approximately 20 % of the fund's total assets at that time.
Akciový kapitál financovaný samotnými společnostmi, jenž vyšetřovací komise označila za „nedostatečný vlastní kapitál“ [13], představoval více než 25 % kapitálových základen bank (nebo více než 50 % při posouzení na základě kmenového kapitálu, tj. vlastního kapitálu akcionářů bez nehmotných aktiv).
Robert Tchenguiz owned shares in Kaupthing Bank and Exista and also sat on the board of Exista.
Kromě toho bylo příčinou problémů riziko, kterému byly banky vystaveny v důsledku vzájemné držby akcií.
He also received major loan facilities from Kaupthing Bank in Iceland, Kaupthing Bank Luxembourg and Kaupthing Singer & Friedlander (KSF).
V polovině roku 2008 činilo přímé financování vlastních akcií ze strany bank a rovněž křížové financování akcií druhých dvou bank přibližně 400 miliard ISK, tj. zhruba 70 % kmenového kapitálu.
In total, the loan facilities Robert Tchenguiz and related parties had received from Kaupthing Bank's parent company at the collapse of the bank amounted to around 2 billion euros [12].
Vyšetřovací komise se domnívala, že rozsah financování vlastního kapitálu akcionářů výpůjčkami od samotného systému byl takový, že byla ohrožena stabilita systému.
Concentration of risk
Banky držely značné množství svých vlastních akcií jako kolaterál za poskytnuté úvěry, a proto jakmile ceny akcií klesly, snížila se kvalita jejich úvěrových portfolií.
Related to the issue of the abnormal exposure to major shareholders was the conclusion of the SIC that the banks' portfolios of assets were insufficiently diversified.
To mělo nepříznivý dopad na výsledky bank a zároveň to vyvíjelo další tlak na snižování cen jejich akcí; v reakci na to (jak se vyšetřovací komise domnívala na základě informací, které měla k dispozici) se banky pokoušely vytvořit uměle mimořádnou poptávku po svých vlastních akciích.
The SIC was of the view that European rules on large exposure were interpreted in a narrow way, in particular in the case of the shareholders, and that the banks had sought to evade the rules.
Velikost bank
Weak equity
V roce 2001 činily bilanční sumy tří hlavních bank (společně) o něco více než roční hrubý domácí produkt (HDP) Islandu.
Although the capital ratio of Kaupthing and the other two major Icelandic banks was always reported to be slightly higher than the statutory minimum, the SIC concluded that the capital ratios did not accurately reflect the financial strength of the banks.
Do konce roku 2007 se banky staly mezinárodními a držely aktiva v hodnotě devítinásobku islandského HDP.
This was due to risk exposure of the banks' own shares through primary collaterals and forward contracts on the shares.
Ve zprávě vyšetřovací Komise se uvádí, že v roce 2006 pozorovatelé upozornili, že bankovní systém přerostl kapacitu islandské centrální banky, a pochybovali, zda tato může plnit úlohu půjčovatele poslední instance.
Share capital financed by the companies themselves, referred to by the SIC as ‘weak equity’ [13], represented more than 25 % of the banks' capital bases (or over 50 % when assessed against the core component of the capital, i.e. shareholders' equity less intangible assets).
Koncem roku 2007 byly islandské krátkodobé závazky (vzniklé především kvůli financování bank) patnáctkrát vyšší než devizové rezervy a zahraniční vklady ve třech bankách byly osmkrát vyšší než devizové rezervy.
Added to this were problems caused by the risk that the banks were exposed to by holding each other's shares.
Záruční fond pro vkladatele a investory držel v porovnání se vklady v bankách, za něž měl ručit, minimální prostředky.
By the middle of 2008 direct financing by the banks of their own shares, as well as cross-financing of the other two banks' shares, amounted to approximately 400 billion ISK, around 70 % of the core component of the capital.
Tyto faktory vedly podle závěru vyšetřovací komise k náchylnosti Islandu k runu na jeho banky.
The SIC was of the opinion that the extent of financing of shareholders' equity by borrowing from the system itself was such that the system's stability was threatened.
Náhlý růst bank v porovnání s regulační a finanční infrastrukturou
The banks held a substantial amount of their own shares as collateral for their lending and therefore as share prices fell the quality of their loan portfolios declined.
Vyšetřovací komise dospěla k závěru, že příslušným islandským orgánům dohledu chyběla věrohodnost, která byla nezbytná v případě neexistence půjčovatele poslední instance s dostatečnými zdroji.
This affected the banks' performance and put further downward pressure on their share prices; in response to which (the SIC assumed from the information in their possession), the banks attempted to artificially create abnormal demand for their own shares.
Zpráva obsahuje závěr, že FME a islandská centrální banka postrádaly odborné znalosti a zkušenosti potřebné k regulaci bank v hospodářsky složité době, mohly však přijmout opatření k snížení úrovně rizika, kterému byly banky vystaveny.
The size of the banks
FME například nerostl stejným tempem jako banky a postupy regulačního orgánu nedržely krok s rychlým rozvojem operací bank.
In 2001 the balance sheets of the three main banks (collectively) amounted to just over a year of the gross domestic product (GDP) of Iceland.
Zpráva se kriticky vyjadřuje rovněž k vládě a vyvozuje závěr, že orgány měly přijmout opatření k snížení možného dopadu bank na hospodářství, a to omezením jejich velikosti nebo požadováním, aby jedna či více bank přesunulo své ústředí do zahraničí [14].
By the end of 2007 the banks had become international and held assets worth nine times the Icelandic GDP.
Nerovnováha a nadměrný růst celého islandského hospodářství
The SIC report notes that by 2006, observers were commenting that the banking system had outgrown the capacity of the CBI and doubted whether it could fulfil the role of lender of last resort.
Ve zprávě vyšetřovací komise se odkazuje na události týkající se širší ekonomiky, které měly rovněž dopad na rychlý růst bank a přispěly k nerovnováze mezi odvětvím finančních služeb a ostatními částmi hospodářství, pokud jde o velikost a vliv.
By the end of 2007 Iceland's short-term debts (mainly incurred due to financing of the banks) were 15 times larger than the foreign exchange reserves, and the foreign deposits in the three banks were also 8 times larger than the foreign exchange reserves.
Ve zprávě je vyvozen závěr, že vládní politiky (zejména daňová politika) s největší pravděpodobností přispěly k nadměrnému růstu a nerovnováze a že měnová politika islandské centrální banky nebyla dostatečně restriktivní.
The Depositors and Investors Guarantee Fund held minimal resources in comparison with the bank deposits that it was meant to guarantee.
Zpráva odkazuje rovněž na uvolňování úvěrových pravidel islandského fondu pro financování bydlení jako na „jeden z největších omylů v řízení měnové a daňové politiky, k němuž došlo v období před úpadkem bank“ [15].
These factors, the SIC concludes, made Iceland susceptible to a run on its banks.
Zpráva se vyjadřuje kriticky rovněž k lehkosti, s jakou si mohly banky půjčovat od centrální islandské banky, kdy objem krátkodobých zajištěných úvěrů islandské centrální banky vzrostl z 30 miliard ISK na podzim 2005 na 500 miliard ISK na začátku října 2008.
The sudden growth of the banks in comparison with the regulatory and financial infrastructure
Islandská koruna, vnější nerovnováhy a rozpětí swapů úvěrového selhání
The SIC concluded that the relevant supervisory bodies in Iceland lacked the credibility that was necessary in the absence of a sufficiently resourced lender of last resort.
Ve zprávě se uvádí, že v roce 2006 byla hodnota islandské koruny neudržitelně vysoká, schodek islandského běžného účtu převyšoval 16 % HDP a závazky v cizích měnách po odečtení aktiv se blížily celkovému ročnímu HDP.
The report concludes that the FME and CBI lacked the expertise and experience to regulate the banks in difficult economic times, but that they could have taken action to reduce the level of risk that the banks were incurring.
Byly vytvořeny předpoklady pro finanční krizi.
The FME, for example, did not grow in the same proportion as the banks and the regulator's practices did not keep up with the rapid developments in the banks' operations.
Na konci roku 2007 došlo k znehodnocení islandské koruny a rozpětí swapů úvěrového selhání (dále jen „rozpětí CDS“) Islandu a jednotlivých bank se exponenciálně zvýšilo.
The report is also critical of the Government, concluding that the authorities should have taken action to reduce the potential impact of the banks on the economy by reducing their size or requiring one or more banks to move their headquarters abroad [14].
Opatření, která byla přijata za účelem restrukturalizace bankovního sektoru
Imbalance and overexpansion of the Icelandic economy as a whole
Po úpadku tří největších komerčních bank v říjnu 2008 (včetně Kaupthing Bank) čelily islandské orgány nevídanému problému spojenému se zachováním bankovních operací na Islandu [16].
The SIC report makes reference to events concerning the wider economy that also impacted upon the banks' rapid growth and contributed to the imbalance in size and influence between the financial services sector and the remainder of the economy.
Ministr financí mohl jménem státní pokladny vyplatit finanční prostředky za účelem založení nových finančních společností.
The report concluded that government policies (in particular fiscal policy) most likely contributed to the overexpansion and imbalance and that the CBI's monetary policy was not sufficiently restrictive.
V konkurzních řízeních týkajících se jednotlivých finančních společností byla mimoto vkladům udělena priorita před ostatními pohledávkami.
The report also refers to relaxing the Icelandic Housing Financing Fund's lending rules as ‘one of the biggest mistakes in monetary and fiscal management made in the period leading up to the banks' collapse’ [15].
Vláda prohlásila, že vklady v domácích komerčních bankách a spořitelnách a jejich pobočkách na Islandu jsou v plné výši chráněny.
The report is also critical of the ease with which the banks were able to borrow from the CBI, with the stock of CBI short-term collateral loans increasing from 30 billion ISK in the autumn of 2005 to 500 billion ISK by the beginning of October 2008.
Politické priority se zpočátku zaměřily na zajištění základního fungování domácího bankovního, platebního a vypořádacího systému.
The Icelandic króna, external imbalances and CDS spreads
V prvních týdnech po zhroucení vypracovala islandská vláda ve spolupráci s Mezinárodním měnovým fondem (dále jen „MMF“) rovněž hospodářský program, na jehož základě byla dne 20. listopadu 2008 schválena žádost Islandu o dvouletou dohodu o pohotovostním úvěru MMF, která zahrnovala úvěr MMF ve výši 2,1 miliardy USD, jenž měl posílit islandské devizové rezervy.
The report notes that in 2006, the value of the Icelandic króna was unsustainably high, the Icelandic current account deficit was over 16 % of GDP, and liabilities in foreign currencies less assets neared total annual GDP.
Z úvěru MMF byla okamžitě k dispozici částka ve výši 827 milionů USD, zatímco zbývající částka byla vyplacena v osmi stejných splátkách podmíněných úspěšnými čtvrtletními přezkumy programu.
By the end of 2007 the value of the króna was depreciating and credit default swap spreads (CDS) on Iceland and the banks rose exponentially.
Program MMF byl široce pojatým programem stabilizace, který se zaměřoval na tři hlavní cíle.
Measures taken to reconstruct the banking sector
Za prvé, stabilizovat a obnovit důvěru v islandskou korunu, aby se omezily negativní dopady krize na hospodářství.
Following the collapse of the three biggest commercial banks in October 2008 (including Kaupthing) the Icelandic authorities were faced with the unprecedented challenge of safeguarding continued banking operations in Iceland [16].
K příslušným opatřením patřilo zavedení kontrol kapitálu, jež měly zastavit únik kapitálu.
The policy followed by the Icelandic Government is primarily laid down in the Emergency Act [17] adopted by the Icelandic Parliament on 6 October 2008.
Program za druhé obsahoval komplexní strategii restrukturalizace bank, která byla zaměřena na obnovení životaschopného finančního systému na Islandu a rovněž zajištění mezinárodních finančních vztahů země.
The law grants extraordinary powers to the FME to take control of financial undertakings and to dispose of their assets and liabilities as required.
K vedlejším cílům patřilo zajištění řádného ocenění aktiv bank, maximalizace zpětně získané hodnoty aktiv a posílení postupů v oblasti dohledu.
The Minister of Finance was authorised, on behalf of the Treasury, to disburse funds in order to establish new financial undertakings.
Program měl za třetí zajistit udržitelné veřejné finance, a to omezením socializace ztrát ve zkrachovalých bankách a provedením střednědobého programu fiskální konsolidace.
Moreover, in bankruptcy proceedings of financial undertakings, deposits would be given priority over other claims.
Islandské orgány zdůraznily, že kvůli mimořádným okolnostem souvisejícím s velkou velikostí bankovního systému v poměru k finanční kapacitě státní pokladny byly možnosti politiky, které měly orgány k dispozici, omezené.
The Government declared that deposits in domestic commercial and savings banks and their branches in Iceland would be fully protected.
Použitá řešení se proto v mnoha ohledech lišila od opatření, která přijaly vlády jiných zemí, jež čelily ohrožení finanční stability.
Policy priorities focused initially on securing the basic functioning of the domestic banking, payment and settlement systems.
Na základě mimořádného zákona byly tři velké komerční banky, Glitnir Bank, Landsbanki Íslands a Kaupthing Bank, rozděleny na „bývalé“ a „nové“ banky.
In the first weeks after the crash, the Icelandic Government also prepared an economic program in collaboration with the International Monetary Fund (‘IMF’), leading to the approval on 20 November 2008 of Iceland's request for a two year stand-by-arrangement from the Fund, which included a 2,1 billion USD loan from the IMF aimed at strengthening Iceland's currency reserves.
Ministr financí založil tři společnosti s ručením omezeným, které měly převzít domácí operace bývalých bank, a jmenoval členy jejich správní rady.
Additional loans of up to 3 billion USD were secured from other Nordic countries as well as certain other trading partners.
FME převzal kontrolu nad bývalými bankami, v zásadě přidělil jejich domácí aktiva a závazky (vklady) novým bankám, které pokračovaly v bankovních operacích na Islandu, zatímco bývalé banky byly umístěny pod dohled příslušných výborů pro řešení problémů [18].
Of the IMF loan, 827 million USD was made available immediately, while the remaining amount was disbursed in eight equal instalments, subject to quarterly reviews of the program.
Zahraniční aktiva a závazky byly umístěny především do bývalých bank, jež byly později předmětem likvidačního řízení a nakonec veškeré zahraniční operace ukončily [19].
The IMF Program was a broad-based stabilisation program focusing on three key objectives.
V předběžné počáteční rozvaze tří nových bank ze dne 14. listopadu 2008 se odhadovalo, že celková společná aktiva bank činí 2886 miliard ISK, přičemž stát poskytne vlastní kapitál ve výši 385 miliard ISK.
Firstly, to stabilise and restore confidence in the króna so as to contain the negative impact of the crisis on the economy.
Celková výše dluhopisů, jež měly nové banky vydat ve prospěch bývalých bank jako úhradu za hodnotu převedených aktiv, která převyšovala závazky, se odhadovala na 1153 miliard ISK.
The measures included the introduction of capital controls aimed at stemming capital flight.
FME jmenoval společnost Deloitte LLP, aby stanovila hodnotu převedených aktiv a závazků.
Secondly, the program included a comprehensive bank restructuring strategy, ultimately aimed at rebuilding a viable financial system in Iceland as well as safeguarding the country's international financial relations.
V tomto procesu se ukázalo, že nezávislé ocenění nepovede k pevně stanoveným hodnotám převedených čistých aktiv, nýbrž k ocenění v určitém rozpětí.
Among subsidiary goals was to ensure fair valuation of the banks' assets, maximise asset recovery and strengthen supervisory practices.
Ukázalo se rovněž, že věřitelé bank s procesem ocenění nesouhlasí, jelikož se domnívali, že nebude nestranný, a stěžovali si, že nemohli chránit své zájmy.
Thirdly, the program aimed at ensuring sustainable public finances, by limiting the socialisation of losses in the failed banks and implementing a medium-term fiscal consolidation program.
Tyto komplikace vedly ke změně politiky týkající se vypořádání účtů mezi bývalými a novými bankami, což znamenalo, že místo spoléhání se na ocenění provedené nezávislým znalcem se strany pokusí dospět k dohodě o hodnotě převedených čistých aktiv prostřednictvím jednání.
The Icelandic authorities have underlined that due to the exceptional circumstances linked to the large size of the banking system in relation to the financial capacity of the Treasury, the policy options available to the authorities were limited.
Bylo zřejmé, že pro strany bude obtížné dosáhnout dohody ohledně ocenění, jelikož to zjevně podléhalo četným předpokladům, na nichž se strany pravděpodobně neshodnou.
The solutions relied upon were therefore in many ways different to the measures taken by the governments of other countries facing threats to financial stability.
Stát se pokoušel dospět k dohodě o základním ocenění, jež by poskytlo pevný základ pro počáteční kapitalizaci nových bank.
On the basis of the Emergency Act, the three large commercial banks, Glitnir Bank, Landsbanki Íslands and Kaupthing Bank, were split into ‘old’ and ‘new’ banks.
Cenu aktiv převyšující základní ocenění by bylo možno připsat věřitelům ve formě podmíněných dluhopisů nebo navýšení hodnoty akciového kapitálu bank, jelikož při jednáních vyšlo najevo, že výbory pro řešení problémů Glitnir a Kaupthing Bank a většina jejich věřitelů by mohli mít zájem o získání podílů v nových bankách, a mohli by mít tudíž prospěch z případného navýšení hodnoty převedených aktiv.
The Minister of Finance founded three limited liability companies to take over the domestic operations of the old banks and appointed them boards of directors.
Úplná kapitalizace tří nových bank a základ dohod s věřiteli bývalých bank byly oznámeny dne 20. července 2009.
The FME took control of the old banks, allocated essentially their domestic assets and liabilities (deposits) to the new banks which continued banking operations in Iceland, while the old banks were placed under the supervision of their respective resolution committees [18].
Vláda jako jediný vlastník tří nových bank dospěla s výbory pro řešení problémů bývalých bank k návrhu dohod ohledně toho, jak bude dosaženo odškodnění za převod čistých aktiv do nových bank a jak bude toto odškodnění uhrazeno.
Foreign assets and liabilities were in the main placed in the old banks, which were later submitted to winding-up procedures and the eventual closure of all foreign operations [19].