natgillin/translations-raw huggingface dataset:
dodání knih, novin a časopisů (včetně brožur, letáků a obdobných tiskovin, dětských obrázkových knížek, náčrtníků či omalovánek, hudebních partitur tištěných či psaných, zeměpisných, vodopisných nebo obdobných map) buď na fyzickém nosiči, nebo elektronicky, nebo oběma způsoby, a to včetně dodání na výpůjčku knihovnami, nejedná-li se o publikace výlučně nebo převážně určené k propagaci ani o publikace výlučně nebo převážně sestávající ze zvukového hudebního nebo video obsahu;“.
supply, including on loan by libraries, of books, newspapers and periodicals either on physical means of support or supplied electronically or both (including brochures, leaflets and similar printed matter, children's picture, drawing or colouring books, music printed or in manuscript form, maps and hydrographic or similar charts), other than publications wholly or predominantly devoted to advertising and other than publications wholly or predominantly consisting of video content or audible music;’.
Úř. věst. C 307, 30.8.2018, s. 205.
OJ C 307, 30.8.2018, p. 205.
Úř. věst. C 345, 13.10.2017, s. 79.
OJ C 345, 13.10.2017, p. 79.
Rozsudek Soudního dvora ze dne 7. března 2017, RPO, C-390/15, ECLI:EU:C:2017:174, odstavec 49.
Judgment of the Court of Justice of 7 March 2017, RPO, C-390/15, ECLI:EU:C:2017:174, paragraph 49.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/1808
Directive (EU) 2018/1808 of the European Parliament and of the Council
kterou se mění směrnice 2010/13/EU o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících poskytování audiovizuálních mediálních služeb (směrnice o audiovizuálních mediálních službách) s ohledem na měnící se situaci na trhu
amending Directive 2010/13/EU on the coordination of certain provisions laid down by law, regulation or administrative action in Member States concerning the provision of audiovisual media services (Audiovisual Media Services Directive) in view of changing market realities
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 53 odst. 1 a článek 62 této smlouvy,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular Article 53(1) and Article 62 thereof,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru,
Having regard to the opinion of the European Economic and Social Committee,
Poslední podstatná změna směrnice Rady 89/552/EHS, následně kodifikované směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2010/13/EU, byla provedena v roce 2007 přijetím směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/65/ES.
The last substantive amendment to Council Directive 89/552/EEC, subsequently codified by Directive 2010/13/EU of the European Parliament and of the Council, was made in 2007 with the adoption of Directive 2007/65/EC of the European Parliament and of the Council.
Od té doby prošel trh audiovizuálních mediálních služeb výraznými a rychlými změnami v důsledku pokračujícího sbližování televizních a internetových služeb.
Since then, the audiovisual media services market has evolved significantly and rapidly due to the ongoing convergence of television and internet services.
Technický vývoj umožňuje nové typy služeb a uživatelských zkušeností.
Technical developments have allowed for new types of services and user experiences.
Sledovací návyky se významně změnily, zejména u mladších generací.
Viewing habits, particularly those of younger generations, have changed significantly.
Přestože hlavní televizní obrazovka zůstává i nadále důležitým zařízením umožňujícím sdílení audiovizuálních zážitků, řada diváků se při sledování audiovizuálního obsahu přesunula k jiným, přenosným zařízením.
While the main TV screen remains an important device for sharing audiovisual experiences, many viewers have moved to other, portable devices to watch audiovisual content.
Tradiční televizní obsah se na průměrné denní době sledování dosud podílí významnou měrou.
Traditional TV content still accounts for a major share of the average daily viewing time.
Vzrostl však význam nových typů obsahu, jako jsou videoklipy nebo obsah vytvářený uživateli, a v současné době již existují dobře zavedení noví účastníci trhu včetně poskytovatelů služeb videa na vyžádání a platforem pro sdílení videonahrávek.
However, new types of content, such as video clips or user-generated content, have gained an increasing importance and new players, including providers of video-on-demand services and video-sharing platforms, are now well-established.
Toto sbližování médií vyžaduje aktualizovaný právní rámec, který zohlední vývoj na trhu a zajistí rovnováhu mezi přístupem k on-line službám poskytujícím obsah, ochranou spotřebitele a konkurenceschopností.
This convergence of media requires an updated legal framework in order to reflect developments in the market and to achieve a balance between access to online content services, consumer protection and competitiveness.
Dne 6. května 2015 přijala Komise sdělení nazvané „Strategie pro jednotný digitální trh v Evropě“, ve kterém oznámila přezkum směrnice 2010/13/EU.
On 6 May 2015, the Commission adopted a communication entitled ‘A Digital Single Market Strategy for Europe’ in which it announced a review of Directive 2010/13/EU.
Směrnice 2010/13/EU by měla zůstat použitelná pouze pro ty služby, jejichž hlavním účelem je poskytování pořadů za účelem informování, zábavy nebo vzdělávání.
Directive 2010/13/EU should remain applicable only to those services the principal purpose of which is the provision of programmes in order to inform, entertain or educate.
Požadavek hlavního účelu by měl být považován za splněný rovněž v případě, že daná služba má audiovizuální obsah a formu, které jsou oddělitelné od hlavní činnosti poskytovatele služeb, jako jsou například samostatné části on-line novin obsahující audiovizuální pořady nebo videonahrávky vytvořené uživateli, pokud tyto části mohou být považovány za oddělitelné od jejich hlavní činnosti.
The principal purpose requirement should also be considered to be met if the service has audiovisual content and form which are dissociable from the main activity of the service provider, such as stand-alone parts of online newspapers featuring audiovisual programmes or user-generated videos where those parts can be considered dissociable from their main activity.
V případě provázanosti mezi audiovizuální nabídkou a hlavní činností, jako je například poskytování zpráv v písemné podobě, by služba měla být považována jen za nedílný doplněk hlavní činnosti.
A service should be considered to be merely an indissociable complement to the main activity as a result of the links between the audiovisual offer and the main activity such as providing news in written form.
Jako takové mohou programy nebo jakékoli jiné audiovizuální služby, na které se vztahuje redakční odpovědnost poskytovatele, představovat audiovizuální mediální služby samy o sobě, i když jsou nabízeny na platformě pro sdílení videonahrávek, která se vyznačuje absencí redakční odpovědnosti.
As such, channels or any other audiovisual services under the editorial responsibility of a provider can constitute audiovisual media services in themselves, even if they are offered on a video-sharing platform which is characterised by the absence of editorial responsibility.
V takových případech bude dodržování směrnice 2010/13/EU na poskytovatelích s redakční odpovědností.
In such cases, it will fall to the providers with editorial responsibility to comply with Directive 2010/13/EU.
Služby platforem pro sdílení videonahrávek poskytují audiovizuální obsah, který stále více sleduje široká veřejnost, zejména mladí lidé.
Video-sharing platform services provide audiovisual content which is increasingly accessed by the general public, in particular by young people.
Totéž platí i o službách sociálních médií, které se staly důležitým prostředkem ke sdílení informací a k zábavě a vzdělávání, mimo jiné i poskytováním přístupu k pořadům a videonahrávkám vytvořeným uživateli.
This is also true with regard to social media services, which have become an important medium to share information and to entertain and educate, including by providing access to programmes and user-generated videos.
Tyto služby sociálních médií je třeba zahrnout do oblasti působnosti směrnice 2010/13/EU, neboť se ucházejí o stejné publikum a příjmy jako audiovizuální mediální služby.
Those social media services need to be included in the scope of Directive 2010/13/EU because they compete for the same audiences and revenues as audiovisual media services.
Navíc mají rovněž značný dopad, neboť uživatelům usnadňují možnost utvářet a ovlivňovat názory jiných uživatelů.
Furthermore, they also have a considerable impact in that they facilitate the possibility for users to shape and influence the opinions of other users.
V zájmu ochrany nezletilých osob před škodlivým obsahem a všech občanů před podněcováním k nenávisti, násilí a terorismu by uvedené služby měly být do směrnice 2010/13/EU zahrnuty do té míry, do jaké splňují definici služby platformy pro sdílení videonahrávek.
Therefore, in order to protect minors from harmful content and all citizens from incitement to hatred, violence and terrorism, those services should be covered by Directive 2010/13/EU to the extent that they meet the definition of a video-sharing platform service.
Cílem směrnice 2010/13/EU sice není regulovat služby sociálních médií jako takové, služba sociálních médií by však měla být zahrnuta, je-li poskytování pořadů a videonahrávek vytvořených uživateli její zásadní funkcí.
While the aim of Directive 2010/13/EU is not to regulate social media services as such, a social media service should be covered if the provision of programmes and user-generated videos constitutes an essential functionality of that service.
Poskytování pořadů a obsahu videonahrávek vytvořených uživateli je možné pokládat za zásadní funkci služby sociálních médií, pokud audiovizuální obsah není pouze doplňkovým prvkem činností dané služby sociálních médií nebo netvoří pouze jejich menší část.
The provision of programmes and user-generated videos could be considered to constitute an essential functionality of the social media service if the audiovisual content is not merely ancillary to, or does not constitute a minor part of, the activities of that social media service.
V zájmu zajištění jasnosti, účinnosti a soudržnosti provádění by měla Komise v případě potřeby po konzultaci kontaktního výboru vydat pokyny o praktickém uplatňování některých aspektů definice „služby platformy pro sdílení videonahrávek“, zejména pokud jde o kritérium zásadní funkce.
In order to ensure clarity, effectiveness and consistency of implementation, the Commission should, where necessary, issue guidelines, after consulting the Contact Committee, on the practical application of the essential functionality criterion of the definition of a ‘video-sharing platform service’.
Tyto pokyny by měly být vypracovány s náležitým ohledem na cíle obecného veřejného zájmu, jichž má být dosaženo opatřeními přijímanými poskytovateli platforem pro sdílení videonahrávek, a na svobodu projevu.
Those guidelines should be drafted with due regard for the general public interest objectives to be achieved by the measures to be taken by video-sharing platform providers and the right to freedom of expression.
Pokud platformu pro sdílení videonahrávek pro účely směrnice 2010/13/EU tvoří oddělitelná část služby, měla by se uvedená směrnice vztahovat jen na ni, a to pouze pokud jde o pořady a videonahrávky vytvářené uživateli.
Where a dissociable section of a service constitutes a video-sharing platform service for the purposes of Directive 2010/13/EU, only that section should be covered by that Directive, and only as regards programmes and user-generated videos.
Na videoklipy, které jsou součástí redakčního obsahu elektronických verzí novin a časopisů, a na pohyblivé obrazy, jako jsou například grafické soubory (GIFs), by se směrnice 2010/13/EU vztahovat neměla.
Video clips embedded in the editorial content of electronic versions of newspapers and magazines and animated images such as GIFs should not be covered by Directive 2010/13/EU.
Definice služby platformy pro sdílení videonahrávek by neměla zahrnovat činnosti nehospodářské povahy, jako je poskytování audiovizuálního obsahu na soukromých internetových stránkách a nekomerční zájmová společenství.
The definition of a video-sharing platform service should not cover non-economic activities, such as the provision of audiovisual content on private websites and non-commercial communities of interest.
V zájmu zajištění účinného provádění směrnice 2010/13/EU je zásadní, aby členské státy zavedly a pravidelně aktualizovaly evidenci poskytovatelů mediálních služeb a poskytovatelů platforem pro sdílení videonahrávek, kteří spadají do jejich pravomoci, a aby tyto záznamy pravidelně sdílely se svými příslušnými nezávislými regulačními orgány nebo subjekty a s Komisí.
In order to ensure the effective implementation of Directive 2010/13/EU, it is crucial that Member States establish and maintain up-to-date records of the media service providers and video-sharing platform providers under their jurisdiction and that they regularly share those records with their competent independent regulatory authorities or bodies and the Commission.
Tyto záznamy by měly obsahovat informace o kritériích, na nichž je pravomoc založena.
Those records should include information about the criteria on which jurisdiction is based.
Stanovení pravomoci vyžaduje posouzení faktické situace podle kritérií stanovených ve směrnici 2010/13/EU.
Establishing jurisdiction requires an assessment of factual situations against the criteria laid down in Directive 2010/13/EU.
Posuzování takových faktických situací by mohlo vést k protichůdným výsledkům.
The assessment of such factual situations might lead to conflicting results.
Při použití postupů spolupráce stanovených v uvedené směrnici je důležité, aby Komise mohla založit svá zjištění na spolehlivých skutečnostech.
In applying the cooperation procedures provided for in that Directive, it is important that the Commission can base its findings on reliable facts.
Skupina evropských regulačních orgánů pro audiovizuální mediální služby (ERGA) by proto měla být oprávněna poskytovat na žádost Komise stanoviska týkající se pravomoci.
The European Regulators Group for Audiovisual Media Services (ERGA) should therefore be empowered to provide opinions on jurisdiction upon the Commission's request.
Jestliže se Komise při uplatňování těchto postupů spolupráce rozhodne konzultovat skupinu ERGA, měla by informovat kontaktní výbor, mimo jiné i o oznámeních, která obdržela v rámci uvedených postupů spolupráce od členských států, a o stanovisku skupiny ERGA.
Where the Commission, in applying those cooperation procedures, decides to consult ERGA, it should inform the Contact Committee, including about notifications received from Member States under those cooperation procedures and about ERGA's opinion.
Postupy a podmínky pro omezení svobody poskytovat a přijímat audiovizuální mediální služby by měly být stejné pro lineární i nelineární služby.
The procedures and conditions for restricting freedom to provide and receive audiovisual media services should be the same for both linear and non-linear services.
V souladu s judikaturou Soudního dvora Evropské unie (dále jen „Soudní dvůr“) lze svobodu poskytování služeb zaručenou Smlouvou z naléhavých důvodů obecného veřejného zájmu, například aby bylo dosaženo vysoké úrovně ochrany spotřebitele, omezit za předpokladu, že tato omezení jsou odůvodněná, přiměřená a nezbytná.
In accordance with the case-law of the Court of Justice of the European Union (the ‘Court’), it is possible to restrict the freedom to provide services guaranteed under the Treaty for overriding reasons in the general public interest, such as obtaining a high level of consumer protection, provided that such restrictions are justified, proportionate and necessary.
Členský stát by tudíž měl být schopen přijmout určitá opatření k zajištění dodržování svých pravidel ochrany spotřebitele, která nespadají do oblasti koordinované směrnicí 2010/13/EU.
Therefore, a Member State should be able to take certain measures to ensure respect for its consumer protection rules which do not fall in the fields coordinated by Directive 2010/13/EU.
Judikatura Soudního dvora požaduje, aby opatření přijatá členským státem za účelem prosazování jeho vnitrostátního režimu ochrany spotřebitele, mimo jiné i pokud jde o reklamy na hazardní hry, byla odůvodněná, přiměřená sledovanému cíli a nezbytná.
Measures taken by a Member State to enforce its national consumer protection regime, including in relation to gambling advertising, would need to be justified, proportionate to the objective pursued, and necessary as required under the Court's case-law.
Přijímající členský stát v každém případě nesmí přijímat opatření, která by na jeho území bránila přenosu televizního vysílání z jiného členského státu.
In any event, a receiving Member State must not take any measures which would prevent the re-transmission, in its territory, of television broadcasts coming from another Member State.
Oznámí-li členský stát Komisi, že se poskytovatel mediálních služeb usadil v členském státě, který má pravomoc, aby obešel přísnější pravidla v oblastech upravovaných směrnicí 2010/13/EU, která by se na něj vztahovala, pokud by byl usazen v oznamujícím členském státě, měl by za tímto účelem uvést věrohodné a řádně podložené důkazy.
A Member State, when notifying the Commission that a media service provider has established itself in the Member State having jurisdiction in order to circumvent the stricter rules in the fields coordinated by Directive 2010/13/EU, which would be applicable to that provider if it were established in the notifying Member State, should adduce credible and duly substantiated evidence to that effect.
Takové důkazy by měly podrobně uvádět soubor podpůrných skutečností, na jejichž základě bude možné toto obcházení náležitě doložit.
Such evidence should detail a set of corroborating facts allowing for such circumvention to be reasonably established.
Ve svém sdělení Evropskému parlamentu a Radě o zlepšování právní úpravy k dosažení lepších výsledků – agenda EU Komise zdůraznila, že při zvažování politických řešení uváží jak regulační, tak neregulační prostředky v souladu s komunitou pro sdílení praktických postupů a se zásadami pro lepší samoregulaci a koregulaci.
In its Communication to the European Parliament and to the Council on Better Regulation for Better Results – an EU Agenda, the Commission stressed that, when considering policy solutions, it would consider both regulatory and non-regulatory means, modelled on the Community of practice and the Principles for Better Self- and Co-regulation.
Řada kodexů chování zavedených v oblastech koordinovaných směrnicí 2010/13/EU se ukázala být dobře koncipována v souladu se zásadami pro lepší samoregulaci a koregulaci.
A number of codes of conduct set up in the fields coordinated by Directive 2010/13/EU have proved to be well designed, in line with the Principles for Better Self- and Co-regulation.
Za důležitý faktor úspěšnosti při podpoře dodržování kodexu samoregulace nebo koregulace je považována existence legislativní pojistky.
The existence of a legislative backstop was considered an important success factor in promoting compliance with a self- or co-regulatory code.
Stejně důležité je to, aby tyto kodexy chování stanovily konkrétní cíle umožňující pravidelnou, transparentní a nezávislou kontrolu vyhodnocování cílů, na které jsou zaměřeny.
It is equally important that such codes establish specific targets and objectives allowing for the regular, transparent and independent monitoring and evaluation of the objectives aimed at by the codes of conduct.
Tyto kodexy chování by měly rovněž stanovit účinné prosazování.
The codes of conduct should also provide for effective enforcement.
Tyto zásady by měly být doplněny kodexy samoregulace a koregulace přijatými v oblastech koordinovaných směrnicí 2010/13/EU.
These principles should be followed by the self- and co-regulatory codes adopted in the fields coordinated by Directive 2010/13/EU.
Zkušenosti ukazují, že nástroje samoregulace i koregulace, prováděné podle různých právních tradic členských států, mohou hrát důležitou úlohu při poskytování vysoké úrovně ochrany spotřebitele.
Experience has shown that both self- and co-regulatory instruments, implemented in accordance with the different legal traditions of the Member States, can play an important role in delivering a high level of consumer protection.
Opatření zaměřená na dosahování cílů obecného veřejného zájmu v rozvíjejícím se odvětví audiovizuálních mediálních služeb jsou účinnější, jsou-li přijímána s aktivní podporou samotných poskytovatelů služeb.
Measures aimed at achieving general public interest objectives in the emerging audiovisual media services sector are more effective if they are taken with the active support of the service providers themselves.
Samoregulace je typem dobrovolné iniciativy umožňující hospodářským subjektům, sociálním partnerům a nevládním organizacím a sdružením přijímat společné pokyny pro sebe samotné.
Self-regulation constitutes a type of voluntary initiative which enables economic operators, social partners, non-governmental organisations and associations to adopt common guidelines amongst themselves and for themselves.
Odpovídají za vypracování monitorování a vymáhání dodržování těchto pokynů.
They are responsible for developing, monitoring and enforcing compliance with those guidelines.
Členské státy by měly v souladu se svými různými právními tradicemi uznat úlohu, kterou může hrát účinná samoregulace jako doplněk právních předpisů a zavedených legislativních, soudních a správních mechanismů, a její přínos k dosažení cílů směrnice 2010/13/EU.
Member States should, in accordance with their different legal traditions, recognise the role which effective self-regulation can play as a complement to the legislative, judicial and administrative mechanisms in place and its useful contribution to the achievement of the objectives of Directive 2010/13/EU.
Ačkoli však samoregulace může být doplňkovou metodou provádění některých ustanovení směrnice 2010/13/EU, neměla by nahrazovat povinnosti vnitrostátního zákonodárce.
However, while self-regulation might be a complementary method of implementing certain provisions of Directive 2010/13/EU, it should not constitute a substitute for the obligations of the national legislator.
Koregulace ve své minimální podobě poskytuje v souladu s právními tradicemi členských států právní vazbu mezi samoregulací a vnitrostátním zákonodárcem.
Co-regulation provides, in its minimal form, a legal link between self-regulation and the national legislator in accordance with the legal traditions of the Member States.
V koregulaci sdílejí regulativní úlohu zúčastněné strany a vláda nebo vnitrostátní regulační orgány nebo subjekty.
In co-regulation, the regulatory role is shared between stakeholders and the government or the national regulatory authorities or bodies.
Úloha příslušných veřejných orgánů zahrnuje uznání režimu koregulace, audit jeho procesů a financování tohoto režimu.
The role of the relevant public authorities includes recognition of the co-regulatory scheme, auditing of its processes and funding of the scheme.
Koregulace by měla ponechávat možnost, aby stát zasáhl v případě, že cíle nejsou plněny.
Co-regulation should allow for the possibility of state intervention in the event of its objectives not being met.
Aniž jsou dotčeny formální povinnosti členského státu, pokud jde o provedení směrnice ve vnitrostátním právu, podporuje směrnice 2010/13/EU používání samoregulace a koregulace.
Without prejudice to the formal obligations of the Member States regarding transposition, Directive 2010/13/EU encourages the use of self- and co-regulation.