natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Podle Rady vedlo toto vrácení cla ke vzniku legitimního očekávání u dotčených dovozců.
In addition, FESI and the Footwear Coalition claimed that the Commission does not have the competence to adopt the Regulation imposing an anti-dumping duty retroactively in the current implementation exercise, and that this competence would in any event lie with the Council.
Jelikož, pokud jde o ostatní dovozce, k žádnému srovnatelnému vrácení cla nedošlo, nejsou s těmito dovozci, na něž se vztahuje rozhodnutí Rady, ve srovnatelné situaci.
This claim was based on the argument that if the investigation is resumed at the very point at which the illegality occurred, the same rules should also be applicable as the ones at the time of the original investigation, where definitive measures were adopted by the Council.
V každém případě skutečnost, že se Rada rozhodla jednat určitým způsobem s ohledem na konkrétní okolnosti případu, který jí byl předložen, nemůže zavazovat Komisi k provedení jiného rozsudku přesně stejným způsobem.
These parties argued that in accordance with Article 3 of Regulation (EU) 37/2014 of the European Parliament and of the Council of 15 January 2014 amending certain regulations relating to the common commercial policy as regards the procedures for the adoption of certain measures (also called ‘Omnibus I Regulation’) [42] the new decision-making procedure in the field of the common commercial policy does not apply to the present context given that before the entry into force of the Omnibus I Regulation the Commission (i) had already adopted an act (the provisional Regulation), (ii) the consultations that were required under Council Regulation (EC) No 384/96 of 22 December 1995 on protection against dumped imports from countries not members of the European Community were initiated and concluded, and (iii) the Commission had already adopted a proposal for a Council Regulation adopting definitive measures.
Tyto strany tvrdily, že v souladu s článkem 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 37/2014 ze dne 15. ledna 2014, kterým se mění některá nařízení týkající se společné obchodní politiky, pokud jde o postupy přijímání určitých opatření (rovněž nazývaného „nařízení o souhrnném aktu o obchodu I“) [42], se nový postup rozhodování v oblasti společné obchodní politiky v tomto kontextu nepoužije, jelikož před vstupem nařízení o souhrnném aktu o obchodu I v platnost Komise i) již přijala akt (prozatímní nařízení), ii) konzultace vyžadované podle nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství, byly zahájeny a uzavřeny a iii) Komise již přijala návrh nařízení Rady o přijetí konečných opatření.
Indeed, given the reference in Article 3 of Regulation (EU) No 37/2014 to ‘procedures initiated for the adoption of measures’, which sets out the transitional rules for the changes to the decision-making procedures for the adoption of anti-dumping measures, and given the meaning of ‘procedure’ in the basic Regulation, for an investigation that was initiated prior to the entry into force of Regulation (EU) No 37/2014, but where the Commission had not launched the consultation of the relevant committee with a view to adopting measures prior to that entry into force, the new rules apply to the procedure for adopting the said anti-dumping measures.
Postoj FESI a obuvnické koalice je tudíž založen na nesprávném výkladu přechodného pravidla v nařízení (EU) č. 37/2014.
The contested regulation was adopted in 2006.
Vzhledem k odkazu v článku 3 nařízení (EU) č. 37/2014 na „již zahájené postupy přijímání opatření“, který stanoví přechodná pravidla pro změny postupů rozhodování pro přijímání antidumpingových opatření, a s ohledem na význam pojmu „postup“ v základním nařízení u šetření, jež bylo zahájeno před vstupem nařízení (EU) č. 37/2014 v platnost, avšak Komise u něj nezahájila konzultace s příslušným výborem s cílem přijmout opatření před tímto vstupem v platnost, se na postup přijímání uvedených antidumpingových opatření skutečně uplatňují nová pravidla.
The relevant legislation applicable to this proceeding is Regulation (EU) 2016/1036.
Jinými slovy, nařízení (EU) č. 37/2014 se uplatňuje na konkrétní „postup přijímání“, a nikoli na celé období daného šetření nebo dokonce řízení.
With regard to Clarks et al, it is first claimed that the Commission had no legal basis to investigate the MET/IT claims submitted by exporting producers in the original investigation.
Toto tvrzení je proto zamítnuto.
Clarks et al argued that the proceeding, which was closed by the expiry of the measures on 31 March 2011, was not invalidated by the judgment in Joined Cases C-659/13 and C-34/14, and that therefore, it cannot be reopened.
Pokud jde o společnosti Clarks et al, bylo nejprve vzneseno tvrzení, že Komise neměla žádný právní základ pro prošetření žádostí o zacházení jako v tržním hospodářství nebo individuální zacházení podaných vyvážejícími výrobci v původním šetření.
In reply to this comment, the Commission refers to the explanation provided in recitals 99 to 104.
Společnosti Clarks et al tvrdily, že řízení, které bylo ukončeno uplynutím platnosti opatření dne 31. března 2011, nebylo rozsudkem ve spojených věcech C-659/13 a C-34/14 zneplatněno, a že je tudíž nelze znovu otevřít.
Second, Clarks et al claimed that the current proceeding is in breach of the principles of non-retroactivity and legal certainty enshrined in Article 10 of the basic Regulation.
V odpovědi na tuto připomínku Komise odkazuje na vysvětlení uvedené v 99. až 104. bodě odůvodnění.
In addition, SIEMES, another importer of footwear, similarly, claimed that there would be no legal basis for imposition of anti-dumping duties on a retroactive basis and referred to case law, i.e. Case C-458/98 P, Industrie des poudres sphériques v Council [43], and to previous practice of the Commission in this regard.
Společnosti Clarks et al zadruhé tvrdily, že současné řízení je v rozporu se zásadou zákazu zpětné působnosti a zásadou právní jistoty, zakotvenými v článku 10 základního nařízení.
As to the claim concerning retroactivity based on Article 10 of the basic Regulation and Article 10 of the WTO Anti-Dumping Agreement (‘WTO ADA’), Article 10(1) of the basic Regulation, which follows the text of Article 10.1 of the WTO ADA, stipulates that provisional and definitive anti-dumping duties shall only be applied to products which enter free circulation after the time when the measures taken pursuant to Article 7(1) or 9(4) of the basic Regulation, as the case may be, enter into force.
Podobně tvrdil rovněž další dovozce obuvi, společnost SIEMES, že pro uložení antidumpingových cel se zpětnou platností již neexistoval žádný právní základ, a odkázal na judikaturu, a sice na věc Industrie des poudres sphériques v.
In the present case, the anti-dumping duties in question are only applied to products which entered into free circulation after the provisional and the contested (definitive) Regulation taken pursuant to 7(1) and 9(4) of the basic Regulation respectively had entered into force.
Rada [43], C-458/98 P, a na předchozí praxi Komise v tomto ohledu.
Retroactivity in the sense of Article 10(1) of the basic Regulation, however, refers only to a situation where the goods were introduced into free circulation before measures were introduced, as can be seen from the very text of that provision as well as from the exception for which Article 10(4) of the basic Regulation provides.
Pokud jde o tvrzení týkající se zpětné působnosti založené na článku 10 základního nařízení a článku 10 antidumpingové dohody WTO, stanoví se v čl. 10 odst. 1 základního nařízení, který se řídí zněním článku 10.1 antidumpingové dohody WTO, že prozatímní opatření a konečné antidumpingové clo se uplatní pouze na výrobky, které jsou propuštěny do volného oběhu po dni, k němuž vstoupí v platnost opatření přijatá podle čl. 7 odst. 1 nebo případně čl. 9 odst. 4 základního nařízení.
The Commission also observes that there is neither a violation of the principle of retroactivity, nor a violation of legal certainty and legitimate expectations involved in the present case.
V tomto případě se předmětná antidumpingová cla uplatní pouze na výrobky, které byly propuštěny do volného oběhu poté, co vstoupilo v platnost prozatímní nařízení přijaté podle čl. 7 odst. 1 základního nařízení a sporné (konečné) nařízení přijaté podle čl. 9 odst. 4 základního nařízení.
As to retroactivity, the case-law of the Court distinguishes, when assessing whether a measure is retroactive, between the application of a new rule to a situation that has become definitive (also referred to as an existing or definitively established legal situation), and a situation that started before the entry into force of the new rule, but which is not yet definitive (also referred to as a temporary situation).
Zpětná působnost ve smyslu čl. 10 odst. 1 základního nařízení nicméně zahrnuje pouze stav, kdy zboží vstoupilo do volného oběhu dříve, než byla přijata opatření, jak vyplývá jednak ze znění samotného ustanovení, jednak i z výjimky, kterou stanoví čl. 10 odst. 4 základního nařízení.
In the present case, the situation of the imports of the products concerned that occurred during the period of application of Regulation (EC) No 1472/2006 has not yet become definitive, because, as a result of the annulment of the contested Regulation, the anti-dumping duty applicable to them has not yet been definitively established.
Komise rovněž podotýká, že v tomto případě k narušení zásady zpětné působnosti ani k narušení právní jistoty a legitimního očekávání nedošlo.
At the same time, importers of footwear were warned that such a duty may be imposed by the publication of the Notice of Initiation and the provisional Regulation.
Co se zpětné působnosti týče, judikatura Soudního dvora při posuzování toho, zda se u určitého opatření jedná o zpětnou působnost, rozlišuje mezi uplatněním nového pravidla na stav, který se stal konečným (označovaný také jako existující nebo konečný právní stav), a stavem, který nastal dříve, než nové pravidlo vstoupilo v platnost, ale nejde ještě o konečný stav (označovaný také jako dočasný stav).
It is standing case-law of the Union courts that operators cannot acquire legitimate expectations until the institutions have adopted an act closing the administrative procedure, which became definitive.
V tomto případě se stav týkající se dovozu dotčených výrobků, který nastal v době použitelnosti nařízení (ES) č. 1472/2006, dosud nestal konečným, neboť antidumpingové clo na tento dovoz nebylo v důsledku zrušení sporného nařízení zatím stanoveno s konečnou platností.
This Regulation constitutes immediate application to the future effects of a situation that is ongoing: The duties on footwear have been levied by national customs authorities.
Současně byli dovozci obuvi upozorněni, že takové clo může být uvaleno, a to zveřejněním oznámení o zahájení a vyhlášením prozatímního nařízení.
As a result of the requests for reimbursement, which have not been decided in a definitive way, they constitute an ongoing situation.
Podle ustálené judikatury soudů Unie nemohou hospodářské subjekty nabýt legitimního očekávání dříve, než nabude konečné účinnosti akt, který orgány za účelem uzavření správního řízení přijaly.
This Regulation sets out the duty rate applicable to those imports, and hence regulates the future effects of an ongoing situation.
Účinky tohoto nařízení jsou okamžité a vztahují se na budoucí důsledky pokračujícího stavu: vnitrostátní celní orgány vybírají clo na obuv.
In any event, even if there were retroactivity in the sense of Union law, quod non, such retroactivity would be justified, for the following reason:
V důsledku žádostí o vrácení cla, o kterých doposud nebylo s konečnou platností rozhodnuto, se jedná o pokračující stav.
The substantive rules of Union law may apply to situations existing before their entry into force in so far as it clearly follows from their terms, objectives or general scheme that such effect must be given to them.
Toto nařízení stanoví celní sazbu, která se na uvedený dovoz použije, a upravuje tedy budoucí důsledky pokračujícího stavu.
In particular, in case C-337/88 Società agricola fattoria alimantare (SAFA), it was held that: ‘[A]lthough in general theprinciple of legal certainty precludes a Community measure from taking effect from a point in time before its publication, it may exceptionally be otherwise where the purpose to be achieved so demands and where the legitimate expectations of those concerned are duly respected’ [44].
V každém případě, i kdyby nastala zpětná působnost ve smyslu práva Unie – což není tento případ – byla by taková zpětná působnost každopádně odůvodněná, a to z následujících důvodů:
In the present case, the purpose is to comply with the obligation of the Commission pursuant to Article 266 TFEU.
Hmotná pravidla práva Unie mohou upravovat stav, který nastal před jejich vstupem v platnost, jestliže z jejich znění, účelu nebo celkového pojetí jasně vyplývá, že jim takový účinek musí být přiznán.
Since, in the judgments referred to in recital 12, the Court only found an illegality with regard to the determination of the applicable duty rate, and not with regard to the imposition of the measures themselves (that is, with regard to the finding of dumping, injury, causation and Union interest), the exporting producers concerned could not have legitimately expected that no definitive anti-dumping measures would be imposed.
Jmenovitě ve věci Società agricola fattoria alimentare (SAFA), C-337/88, soud rozhodl, že: „zásada právní jistoty sice obecně brání tomu,aby časová působnost právního aktu Společenství byla stanovena k datu předcházejícímu jeho vyhlášení, avšak může tomu být výjimečně jinak, pokud to vyžaduje sledovaný cíl a pokud je náležitě respektováno legitimní očekávání dotčených osob“ [44].
Consequently, that imposition, even if it was retroactive, quod non, cannot be construed as breaching legitimate expectations.
V tomto případě je účelem zajistit soulad s povinností Komise podle článku 266 SFEU.
Third, Clarks et al claimed that it would be discriminatory and in breach of Article 266 TFEU to reimpose an anti-dumping duty on the seventy exporting producers concerned, given that no anti-dumping duty was reimposed following the Brosmann and Aokang judgments.
Vzhledem k tomu, že soud v rozsudcích uvedených v 12. bodě odůvodnění shledal protiprávnost pouze ve vztahu ke stanovení příslušné celní sazby, a nikoli ve vztahu k uložení opatření jako takových (tedy nikoli ve vztahu ke zjištěním ohledně dumpingu, újmy, příčinné souvislosti a zájmu Unie), nemohli dotčení vyvážející výrobci nabýt legitimního očekávání, že nebude uloženo žádné konečné antidumpingové opatření.
This claim is unfounded.
V důsledku toho nemůže být uložení takového opatření – dokonce ani v případě, pokud by působilo zpětně, což není tento případ – vykládáno jako porušení legitimního očekávání.
Importers that have imported from Brosman and the other four exporting producers concerned by the judgments in cases C-247/10 P and C-249/10 P, are in a different factual and legal situation, because their exporting producers decided to challenge the contested Regulation and because they were reimbursed their duties, so that they are protected by Article 221(3) of the Community Customs Code.
Společnosti Clarks et al zatřetí tvrdily, že by bylo diskriminační a v rozporu s článkem 266 SFEU opětovně uložit antidumpingové clo 70 dotčeným vyvážejícím výrobcům, neboť v návaznosti na rozsudky Brosmann a Aokang žádné antidumpingové clo opětovně uloženo nebylo.
No such challenge and no such reimbursement have taken place for others.
Toto tvrzení je neopodstatněné.
See, in this regard, also recitals 118 to 122.
Dovozci, kteří dováželi zboží od společnosti Brosmann a dalších čtyř vyvážejících výrobců, na které se vztahovaly rozsudky ve věcech C-247/10 P a C-249/10 P, se nacházejí v odlišné skutkové a právní situaci, neboť se jejich vyvážející výrobci rozhodli napadnout sporné nařízení a bylo jim vráceno clo, které zaplatili, a tudíž jsou chráněni ustanovením čl. 221 odst. 3 celního kodexu Společenství.
Fourth, Clarks et al alleged that there were several procedural irregularities resulting from this investigation.
Nikdo další dotčené nařízení nenapadl a nikomu dalšímu nebylo zaplacené clo vráceno.
In the first place, they argued that the exporting producers concerned may no longer be in a position to provide meaningful comments or adduce additional evidence to support their MET/IT claims that they made several years ago.
V tomto ohledu viz rovněž 118. až 122. bod odůvodnění.
For example, the companies may no longer exist or relevant documents may no longer be available.
Společnosti Clarks et al začtvrté tvrdily, že existuje několik procesních nesrovnalostí vyplývajících z tohoto šetření.
In addition, Clarks et al argued that unlike during the original investigation, the Commission's measures would de facto and de jure affect only importers, whereas they have no means of providing any meaningful input and cannot require their suppliers to cooperate with the Commission.
Především tvrdily, že dotčení vyvážející výrobci již nemusí být s to poskytnout smysluplné připomínky nebo předložit další důkazy na podporu svých žádostí o zacházení jako v tržním hospodářství nebo individuální zacházení, které podali před několika lety.
The Commission observes that nothing in the basic Regulation requires the Commission to give exporting companies claiming MET/IT the possibility to complete lacking factual information.
Je například možné, že společnosti již neexistují nebo že příslušné dokumenty již nejsou k dispozici.
In fact, and as set out in recital 88 the burden of proof lies with the producer wishing to claim MET/IT under Article 2(7)(b) of the basic Regulation.
Společnosti Clarks et al kromě toho tvrdily, že na rozdíl od situace během původního šetření by opatření Komise de facto a de jure měla dopad pouze na dovozce, jelikož nemají možnost poskytnout smysluplné informace a nemohou od svých dodavatelů vyžadovat, aby spolupracovali s Komisí.
The right to be heard concerns the assessment of those facts, but does not comprise the right to remedy deficient information.
Komise podotýká, že žádné ustanovení základního nařízení neukládá Komisi povinnost, aby vyvážejícím společnostem, které žádají o zacházení jako v tržním hospodářství nebo individuální zacházení, umožnila doplnit chybějící věcné informace.
Otherwise, the exporting producer could prolong indefinitely the assessment, by providing information piece by piece.
Připomíná se, že, jak je stanoveno v 88. bodě odůvodnění, leží důkazní břemeno v souladu s ustanovením čl. 2 odst. 7 písm. b) základního nařízení na výrobci, který o zacházení jako v tržním hospodářství nebo individuální zacházení žádá.
In that regard, it is recalled that there is no obligation, for the Commission, to request the exporting producer to complement the MET/IT claim.
Právo na slyšení se týká posouzení těchto skutečností, avšak nezahrnuje právo na opravu neúplných informací.
As mentioned in recital 84, the Commission may base their assessment on the information submitted by the exporting producer.
V opačném případě by vyvážející výrobce mohl posouzení donekonečna protahovat tím, že by informace předkládal postupně.
In any event, the exporting producers concerned have not contested the assessment of their MET/IT claims by the Commission, and they have not identified which documents or which people they have no longer been able to rely upon.
Jak je uvedeno v 84. bodě odůvodnění, Komise může založit své posouzení na informacích poskytnutých vyvážejícím výrobcem.
As that argument is based on speculation and not supported by precise indications as to which documents and which people are no longer available and as to what the relevance of those documents and people for the assessment of the MET/IT claim is, that argument is rejected.
V každém případě však dotčení vyvážející výrobci Komisí provedené posouzení jejich žádostí o zacházení jako v tržním hospodářství nebo individuální zacházení nezpochybnili a nespecifikovali dokumenty ani osoby, na které se nadále nemohou odvolat.
Regarding the claim that an importer would have no means to provide any meaningful input, the Commission observes the following: first, importers do not enjoy rights of defence, as the anti-dumping measure is not directed against them, but against the exporting producers.
Toto tvrzení je tedy natolik abstraktní, že orgány nemohou tyto obtíže při posuzování žádostí o zacházení jako v tržním hospodářství nebo individuální zacházení brát v úvahu.
Second, importers had the opportunity to comment on that point already during the administrative procedure prior to the adoption of the contested Regulation.
Vzhledem k tomu, že se uvedený argument zakládá na spekulacích a není podložen přesnými údaji o tom, které dokumenty a osoby již nejsou k dispozici a jak jsou tyto dokumenty a osoby pro posouzení žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství nebo individuální zacházení relevantní, je tento argument zamítnut.
Third, if importers thought that there was an irregularity in that regard, they had to take the necessary contractual arrangements with their suppliers to ensure to dispose of the necessary documentation.
Pokud jde o tvrzení, že by dovozce neměl žádnou možnost poskytnout smysluplné informace, uvádí Komise následující: zaprvé, dovozci nepožívají práva na obhajobu, jelikož antidumpingová opatření nejsou zaměřena vůči nim, ale vůči vyvážejícím výrobcům.
Therefore, the claim has to be rejected.
Zadruhé, dovozci měli příležitost vyjádřit se k této otázce již v průběhu správního řízení, které předcházelo přijetí sporného nařízení.
Fifth, Clarks et al argued that the Commission failed to examine whether the imposition of the anti-dumping duties would be in the Union interest and argued that the measures would be against the Union interest because (i) the measures already had their intended effect when first imposed; (ii) the measures would not cause additional benefit for the Union industry; (iii) the measures would not affect the exporting producers and (iv) the measures would impose an important cost on the importers in the Union.
Proto musí být uvedené tvrzení zamítnuto.
For Union interest, the assessment in Regulation (EC) No 1472/2006 remains fully valid.
Společnosti Clarks et al zapáté tvrdily, že Komise neposoudila, zda by uložení antidumpingových cel bylo v zájmu Unie, a argumentovaly, že tato opatření by byla proti zájmu Unie, protože i) opatření již měla zamýšlený účinek, když byla poprvé uložena; ii) opatření by nepřinesla výrobnímu odvětví Unie další prospěch; iii) opatření by neměla vliv na vyvážející výrobce a iv) opatření by znamenala pro dovozce v Unii významné náklady.
Furthermore, the present measure is justified in order to protect the financial interest of the Union.
Tento případ se týká pouze žádostí o zacházení jako v tržním hospodářství nebo individuální zacházení, protože to je jediný bod, u kterého soudy Unie zjistily právní chybu.
Sixth, Clarks et al claimed that the anti-dumping duty, if reimposed, could no longer be collected because of the statute of limitations of Article 221(3) of the Community Customs Code (now Article 103(1) of the Union Customs Code) had expired.
Pokud jde o zájem Unie, posouzení obsažené v nařízení (ES) č. 1472/2006 zůstává zcela v platnosti.
According to Clarks et all, this situation would constitute an abuse of power by the Commission.
Navíc je toto opatření odůvodněné za účelem ochrany finančních zájmů Unie.
The Commission recalls that according to Article 221(3) of the Community Customs Code/103(1) of the Union Customs Code, the statute of limitations does not apply where an appeal pursuant to Article 243 of the Community Customs Code/Article 44(2) of the Union Customs Code is lodged, as in all the present cases, which concern appeals on the basis of Article 236 of the Community Customs Code/Article 119 of the Union Customs Code.