natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1953 ze dne 26. října 2016, kterým se zavádí evropský cestovní doklad pro návrat neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí a zrušuje doporučení Rady ze dne 30. listopadu 1994 (Úř. věst.
Judgment of the Court of Justice of 6 December 2012, Sagor, Case C-430/11, ECLI:EU:C:2012:777.
L 311, 17.11.2016, s. 13).
Judgment of the Court of Justice of 15 March 2017, Al Chodor and others, Case C-528/15, ECLI:EU:C:2017:213.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany (Úř. věst.
Article 2(n) of Regulation (EU) No 604/2013 of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 establishing the criteria and mechanisms for determining the Member State responsible for examining an application for international protection lodged in one of the Member States by a third-country national or a stateless person (OJ L 180, 29.6.2013, p. 31): ‘“risk of absconding” means the existence of reasons in an individual case, which are based on objective criteria defined by law, to believe that an applicant or a third- country national or a stateless person who is subject to a transfer procedure may abscond ’.
L 180, 29.6.2013, s. 60).
This information may be obtained through the European Criminal Records Information System, established by Council Framework Decision 2009/315/JHA of 26 February 2009 on the organisation and content of the exchange of information extracted from the criminal record between Member States (OJ L 93, 7.4.2009, p. 23), and Council Decision 2009/316/JHA of 6 April 2009 on the establishment of the European Criminal Records Information System (ECRIS) in application of Article 11 of Framework Decision 2009/315/JHA (OJ L 93, 7.4.2009, p. 33).
Rozhodnutí Rady 2004/573/ES ze dne 29. dubna 2004 o organizaci společných letů za účelem vyhoštění státních příslušníků třetích zemí, na které se vztahuje individuální příkaz k vyhoštění, z území dvou nebo více členských států (Úř. věst.
On 19 January 2016, the Commission put forward the proposal COM(2016) 7 final to facilitate the exchange of criminal records of non-EU citizens in the EU.
L 261, 6.8.2004, s. 28).
Directive 2013/33/EU of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 laying down standards for the reception of applicants for international protection (OJ L 180, 29.6.2013, p. 96).
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1624 ze dne 14. září 2016 o Evropské pohraniční a pobřežní stráži a o změně nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/399 a zrušení nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 863/2007, nařízení Rady (ES) č. 2007/2004 a rozhodnutí Rady 2005/267/ES (Úř. věst.
Directive 2011/95/EU of the European Parliament and of the Council of 13 December 2011 on standards for the qualification of third-country nationals or stateless persons as beneficiaries of international protection, for a uniform status for refugees or for persons eligible for subsidiary protection, and for the content of the protection granted (OJ L 337, 20.12.2011, p. 9).
L 251, 16.9.2016, s. 1).
Unlike EU Member States, Switzerland, Norway, Iceland and Liechtenstein are not bound by EU directives on the basis of Article 288 TFEU, but only once they have accepted them and according to general public international law principles.
[50] Organizace spojených národů, Úmluva o právech dítěte, 1989.
Thus, contrary to EU Member States, Switzerland, Norway, Iceland and Liechtenstein are not bound by the ECJ case-law related to the transposition of directives into national law and are free to choose the modalities of the transposition of the obligation set out in the Return Directive (for instance by a direct reference to the text of the Directive) in compliance with their international obligations.
UNHCR a UNICEF, Bezpečí a zdraví (Safe & Sound), 2014, k dispozici na adrese: http://www.refworld.org/docid/5423da264.html.
Judgment of the Court of Justice of 19 September 2013, Filev and Osmani, Case C-297/12, ECLI:EU:C:2013:569.
UNHCR, Pokyny k určování nejvlastnějšího zájmu dítěte (Guidelines on Determining the Best Interests of the Child), 2008, http://www.unhcr.org/4566b16b2.pdf.
Following the codification of the Schengen Borders Code in 2016, reference to Article 13 of the Code shall be read as reference to Article 14 of Regulation (EU) 2016/399.
UNHCR, Terénní příručka UNHCR pro provádění pokynů UNHCR k určování nejvlastnějšího zájmu dítěte (Field Handbook for the Implementation of UNHCR BID Guidelines), 2011, k dispozici na adrese: http://www.refworld.org/pdfid/4e4a57d02.pdf.
Council of Europe, European Convention on Extradition, 1957.
Rada Evropy, Dvacet pokynů pro nucené navracení (Twenty Guidelines on Forced Return), 2005.
Judgment of the Court of Justice of 28 April 2011, El Dridi, Case C-61/11 PPU, ECLI:EU:C:2011:268.
Evropský podpůrný úřad pro otázky azylu, Praxe určování věku v Evropě (Age assessment practice in Europe), 2014, k dispozici na adrese: https://www.easo.europa.eu/sites/default/files/public/EASO-Age-assessment-practice-in-Europe.pdf.
Judgment of the ECJ of 23 April 2015, Zaizoune, Case C-38/14, ECLI:EU:C:2015:260.
Nové pokyny se připravují.
United Nations, Convention Relating to the Status of Refugees, 1951.
Organizace spojených národů, Směrnice o náhradní péči o děti (Guidelines for the alternative care of children), 2010, k dispozici na adrese: http://www.refworld.org/docid/4c3acd162.html.
Article 31(1) of the Convention Relating to the Status of Refugees: ‘1.
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1987/2006 ze dne 20. prosince 2006 o zřízení, provozu a využívání Schengenského informačního systému druhé generace (SIS II) (Úř. věst.
The Contracting States shall not impose penalties, on account of their illegal entry or presence, on refugees who, coming directly from a territory where their life or freedom was threatened in the sense of article 1, enter or are present in their territory without authorisation, provided they present themselves without delay to the authorities and show good cause for their illegal entry or presence’.
L 381, 28.12.2006, s. 4).
Judgment of the Court of Justice of 1 October 2015, Skerdjan Celaj, Case C-290/14, ECLI:EU:C:2015:640.
Rozsudek Soudního dvora ze dne 17. listopadu 2011 ve věci Gaydarov, C-430/10, ECLI:EU:C:2011:749.
Denmark, Switzerland, Norway, Iceland and Liechtenstein are not bound by this Directive.
Rozsudek Soudního dvora ze dne 10. září 2013 ve věci G. a R., C-383/13 PPU, ECLI:EU:C:2013:533.
Council Directive 2001/40/EC of 28 May 2001 on the mutual recognition of decisions on the expulsion of third-country nationals (OJ L 149, 2.6.2001, p. 34).
Rozsudek Soudního dvora ze dne 11. prosince 2014 ve věci Boudjlida, C-249/13, ECLI:EU:C:2014:2431.
Regulation (EU) No 604/2013 of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 establishing the criteria and mechanisms for determining the Member State responsible for examining an application for international protection lodged in one of the Member States by a third-country national or a stateless person (OJ L 180, 29.6.2013, p. 31).
Rozsudek Soudního dvora ze dne 6. listopadu 2014 ve věci Mukarubega, C-166/13, ECLI:EU:C:2014:2336.
The examples provided are simplified for explanatory purposes.
12 (2009): The right of the child to be heard), 2009, k dispozici na adrese: http://www.refworld.org/docid/4ae562c52.html.
Convention implementing the Schengen Agreement of 14 June 1985 between the Governments of the States of the Benelux Economic Union, the Federal Republic of Germany and the French Republic on the gradual abolition of checks at their common borders (OJ L 239, 22.9.2000, p. 19).
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 810/2009 ze dne 13. července 2009 o kodexu Společenství o vízech (vízový kodex) (Úř. věst.
Commission Recommendation C(2006) 5186 of 6 November 2006 establishing a common ‘Practical Handbook for Border Guards (Schengen Handbook)’ to be used by Member States' competent authorities when carrying out the border control of persons, and subsequent amendments.
L 243, 15.9.2009, s. 1).
This term is a broad ‘catch-all’ provision, which covers also those cases that are expressly excluded from the definition of ‘residence permit’ under Article 2(16)(b)(i) and (ii) of the SBC.
Rozsudek Soudního dvora ze dne 18. prosince 2014 ve věci Abdida, C-562/13, ECLI:EU:C:2014:2453.
Commission Decision C(2010) 1620 of 19 March 2010 establishing the Handbook for the processing of visa applications and the modification of issued visas, and subsequent amendments.
Směrnice Rady 2005/85/ES ze dne 1. prosince 2005 o minimálních normách pro řízení v členských státech o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka (Úř. věst.
Judgment of the Court of Justice of 15 February 2016, J.N., Case C-601/15 PPU, ECLI:EU:C:2016:84.
L 326, 13.12.2005, s. 13) zrušená směrnicí 2013/32/EU.
Directive 2014/66/EU of the European Parliament and of the Council of 15 May 2014 on the conditions of entry and residence of third-country nationals in the framework of an intra-corporate transfer (OJ L 157, 27.5.2014, p. 1).
Rozsudek Evropského soudu pro lidská práva ze dne 5. února 2002, Čonka v.
Council Directive 2003/109/EC of 25 November 2003 concerning the status of third-country nationals who are long-term residents (OJ L 16, 23.1.2004, p. 44).
Belgie, žádost č. 51564/99.
Directive 2011/51/EU of the European Parliament and of the Council of 11 May 2011 amending Council Directive 2003/109/EC to extend its scope to beneficiaries of international protection (OJ L 132, 19.5.2011, p. 1).
Směrnice Rady 2003/9/ES ze dne 27. ledna 2003, kterou se stanoví minimální normy pro přijímání žadatelů o azyl (Úř. věst.
Council Directive 2009/50/EC of 25 May 2009 on the conditions of entry and residence of third-country nationals for the purposes of highly qualified employment (OJ L 155, 18.6.2009, p. 17).
L 31, 6.2.2003, s. 18).
Council document 8829/16.
Rozsudek Soudního dvora ze dne 30. listopadu 2009 ve věci Kadzoev, C-357/09 PPU, ECLI:EU:C:2009:741.
Council document 9979/16.
Přehled různých lhůt, které jsou použitelné podle vnitrostátního práva, je k dispozici na adrese: http://ec.europa.eu/smart-regulation/evaluation/search/download.do?documentId=10737855 (strany 44–50).
Judgment of the Court of Justice of 11 June 2015, Zh. and O., Case C-554/13, ECLI:EU:C:2015:377.
Tento přehled zohledňuje situaci v prosinci 2013 a některá vnitrostátní pravidla se mezitím změnila.
Council Decision 2004/191/EC of 23 February 2004 setting out the criteria and practical arrangements for the compensation of the financial imbalances resulting from the application of Directive 2001/40/EC on the mutual recognition of decisions on the expulsion of third-country nationals (OJ L 60, 27.2.2004, p. 55).
Rozsudek ze dne 17. července 2014, věc Bero, C-473/13 a Bouzalmate, C-514/13, ECLI:EU:C:2014:2095.
Council Directive 2003/110/EC of 25 November 2003 on assistance in cases of transit for the purposes of removal by air (OJ L 321, 6.12.2003, p. 26).
Agentura Evropské unie pro základní práva, Evropský právní a politický rámec pro zajištění migrujících dětí (European legal and policy framework on immigration detention of children), 2017, k dispozici na adrese: http://fra.europa.eu/sites/default/files/fra_uploads/fra-2017-immigration-detention-children_en.pdf.
NB: this interpretation does not imply that unescorted removal is synonymous with voluntary departure.
Co se týká zvláštní situace Švýcarska, Norska, Islandu a Lichtenštejnska, viz související poznámka pod čarou v oddíle 2.
The term unescorted removal may also cover cases of forced return (removal) without police escort.
První verze této příručky byla přijata v říjnu 2015 [2].
COM(2016) 881 final.
Tato revidovaná verze z roku 2017 navazuje na doporučení Komise ze dne 7. března 2017 [3] a obsahuje doplňující pokyny pro vnitrostátní orgány k používání pravidel směrnice o navracení, aby se zvýšila účinnost návratových systémů a zároveň zajistilo plné dodržování základních práv.
Regulation (EU) 2016/1953 of the European Parliament and of the Council of 26 October 2016 on the establishment of a European travel document for the return of illegally staying third-country nationals, and repealing the Council Recommendation of 30 November 1994 (OJ L 311, 17.11.2016, p. 13).
Právní základ: směrnice o navracení – čl. 3 bod 5 a čl. 8 odst. 3
Directive 2013/32/EU of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 on common procedures for granting and withdrawing international protection (OJ L 180, 29.6.2013, p. 60).
Příklad: pokud nelegální migrant vstoupil do EU přes členský stát A (neodhalen), následně cestoval přes členský stát B a C (neodhalen) a nakonec byl zadržen v členském státě D, je provedením řízení o navrácení pověřen členský stát D.
Council Decision 2004/573/EC of 29 April 2004 on the organisation of joint flights for removals from the territory of two or more Member States, of third-country nationals who are subjects of individual removal orders (OJ L 261, 6.8.2004, p. 28).
Dočasné znovuzavedení kontrol na vnitřních hranic mezi státy Schengenu nemá na tuto zásadu žádný vliv.
Regulation (EU) 2016/1624 of the European Parliament and of the Council of 14 September 2016 on the European Border and Coast Guard and amending Regulation (EU) 2016/399 of the European Parliament and of the Council and repealing Regulation (EC) No 863/2007 of the European Parliament and of the Council, Council Regulation (EC) No 2007/2004 and Council Decision 2005/267/EC (OJ L 251, 16.9.2016, p. 1).
Právní základ: nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 [28] („dublinské nařízení“) – články 19 a 24
United Nations, Convention on the Rights of the Child, 1989.
Článek 6 směrnice o navracení nezmiňuje výslovně případ, kdy druhý členský stát využije možnost, kterou nabízí dublinské nařízení, a požádá první členský stát o převzetí neoprávněně pobývajícího státního příslušníka třetí země.
UNHCR-Unicef, Safe and Sound, 2014, available at: http://www.refworld.org/docid/5423da264.html
Členské státy mohou využít možnost stanovenou v čl. 6 odst. 3 pouze v souvislosti s dvoustrannými ujednáními o zpětném přebírání osob, která vstoupila v platnost před 13. lednem 2009.
United Nations, General comment No 14 (2013) on the right of the child to have his or her best interests taken as a primary consideration (Art. 3, para.
Ustanovení čl. 6 odst. 3 se může i nadále vztahovat na existující dohody, které byly znovu sjednány/obnoveny po 13. lednu 2009, pokud znovu sjednaná/obnovená dohoda představuje změnu již existující dohody a je jako taková jednoznačně označena.
1)*, 2013, available at: http://www2.ohchr.org/English/bodies/crc/docs/GC/CRC_C_GC_14_ENG.pdf
Ve věci J.
UNHCR, Guidelines on Determining the Best Interests of the Child, 2008, http://www.unhcr.org/4566b16b2.pdf
N., C-601/15 [34], bodech 75–80 však ESD rozhodl, že pokud určitý členský stát poskytne právo na setrvání na svém území státnímu příslušníkovi třetí země, který podal žádost o mezinárodní ochranu a na kterého se již před podáním žádosti vztahovalo rozhodnutí o navrácení, měl by dotčený členský stát výkon rozhodnutí o navrácení pozastavit (a nikoliv rozhodnutí zrušit) do doby, než bude přijato rozhodnutí o žádosti o mezinárodní ochranu (viz také oddíl 7).5.7 Neoprávněně pobývající státní příslušník třetí země, který je účastníkem probíhajícího řízení o obnovení povolení
UNHCR, Field Handbook for the Implementation of UNHCR BID Guidelines, 2011, available at: http://www.refworld.org/pdfid/4e4a57d02.pdf
Pokud z individuálního posouzení případu vyplyne, že neexistují žádné zvláštní okolnosti, nejsou tyto povinnosti odůvodněné – viz rozsudek ESD ve věci El Dridi, C-61/11, bod 37: „Z článku 7 odst. 3 a 4 uvedené směrnice vyplývá, že členské státy mohou na jedné straně osobě, o jejímž navrácení bylo rozhodnuto, uložit povinnost pravidelně se hlásit orgánům, složit přiměřenou finanční záruku, odevzdat doklady nebo pobývat na určitém místě, nebo na druhé straně poskytnout lhůtu k dobrovolnému opuštění území kratší než sedm dní, či dokonce takovou lhůtu neposkytnout, pouze za mimořádných okolností, jako je nebezpečí útěku.“ Komise doporučuje, aby členské státy tuto možnost využívaly s cílem zabránit nebezpečí útěku během lhůty k dobrovolnému opuštění území.
Council of Europe, Twenty Guidelines on Forced Return, 2005.
Komise doporučuje využívat směrnici 2003/110/ES systematicky při organizování tranzitu leteckou cestou v rámci dobrovolného opuštění území (viz rovněž oddíl 7.2).6.6 Zaznamenávání dobrovolného opuštění území
European Asylum Support Office, Age assessment practice in Europe, 2014, available at: https://www.easo.europa.eu/sites/default/files/public/EASO-Age-assessment-practice-in-Europe.pdf A new guidance document is being prepared.
Bez ohledu na povinnosti státních příslušníků třetích zemí, kteří musí spolupracovat při zjišťování své totožnosti a vyžádat si potřebné doklady od svých vnitrostátních orgánů, zahrnuje povinnost členských států přijmout „veškerá nezbytná opatření“ rovněž povinnost včas podat žádost třetí zemi zpětného převzetí o vystavení platného dokladu totožnosti nebo cestovního dokladu, nebo požádat o uznání evropského cestovního dokladu pro navracení [46], pokud je tak stanoveno v platných dohodách nebo ujednáních s danou třetí zemí, aby bylo možné provést fyzickou přepravu státního příslušníka třetí země mimo území dotčeného členského státu.
United Nations, Guidelines for the alternative care of children, 2010, available at: http://www.refworld.org/docid/4c3acd162.html
Koncept používání evropského cestovního dokladu pro navracení by měl být při sjednávání dvoustranných a unijních dohod o zpětném přebírání osob a dalších ujednání se třetími zeměmi, jakož i při jejich uplatňování, dále podporován.
Regulation (EC) No 1987/2006 of the European Parliament and of the Council of 20 December 2006 on the establishment, operation and use of the second generation Schengen Information System (SIS II) (OJ L 381, 28.12.2006, p. 4).
Členské státy se vybízejí, aby ve všech fázích postupu používaly nejméně omezující opatření a aby v případě, že navracená osoba, které se vyhoštění/zajištění týká, změní svůj postoj a projeví ochotu spolupracovat a opustit území dobrovolně, postupovaly pružně, k čemuž mají také pravomoc.
COM(2009) 313 final.
Výkon rozhodnutí o navrácení po zamítnutí žádosti o mezinárodní ochranu: Ve svém rozsudku ve věci J.
Judgment of the Court of Justice of 17 November 2011, Gaydarov, Case C-430/10, ECLI:EU:C:2011:749.
N., C-601/15, bodech 75, 76 a 80 ESD stanovil, že po zamítnutí žádosti o azyl v prvním stupni musí výkon dříve vydaného rozhodnutí o navrácení dále pokračovat od stadia, v němž byl přerušen, a řízení o navrácení by nemělo být vedeno od začátku: „[…] užitečný účinek směrnice 2008/115/ES každopádně vyžaduje, aby řízení zahájené na základě této směrnice, v rámci něhož bylo přijato rozhodnutí o navrácení, […] spojené se zákazem vstupu, mohlo dále pokračovat od stadia, v němž bylo přerušeno z důvodu podání žádosti o mezinárodní ochranu, pokud tato žádost byla zamítnuta v prvním stupni. […] V tomto ohledu jak z povinnosti loajality členských států zakotvené v čl. 4 odst. 3 SEU a připomenuté v bodě 56 rozsudku El Dridi […], tak z požadavků na účinnost […] vyplývá, že povinnost, kterou článek 8 této směrnice ukládá členským státům, tj. povinnost provést v případech uvedených v odstavci 1 tohoto článku vyhoštění, musí být splněna v co nejkratší době […].
Judgment of the Court of Justice of 26 July 2017, Ouhrami, Case C-225/16, ECLI:EU:C:2017:590.
Tato povinnost by nebyla dodržena, pokud by vyhoštění bylo zdrženo tím, že po zamítnutí žádosti o mezinárodní ochranu v prvním stupni by v takovém řízení […] nemuselo být pokračováno od stadia, v němž bylo přerušeno, nýbrž by bylo vedeno od začátku.“
Judgment of the Court of Justice of 10 September 2013, G. and R., Case C-383/13 PPU, ECLI:EU:C:2013:533.
Oddíl 1.2.3 výše uvedených pravidel stanoví: „V případě, kdy účastnící se členský stát využívá soukromé bezpečnostní služby jako doprovodu, zajistí orgány tohoto členského státu alespoň jednoho úředního zástupce na palubě letadla.“ Z toho vyplývá, že členské státy mají ve všech případech „externího zajištění“ vyhoštění obecnou povinnost vykonávat úlohu dohledu a že využití bezpečnostních pracovníků letecké společnosti za účelem doprovodu není vyloučeno, musí však být povoleno a bezpečnostní pracovníky musí doprovázet nejméně jeden úřední zástupce členského státu.
Judgment of the Court of Justice of 11 December 2014 Boudjlida, Case C-249/13, ECLI:EU:C:2014:2431.
Účinné sledování může pomoci zmírnit napětí a umožňuje rychle určit a napravit případné nedostatky.
Judgment of Court of Justice of 6 November 2014, Mukarubega, Case C-166/13, ECLI:EU:C:2014:2336.
Čl.
United Nations, General Comment No 12 (2009): The right of the child to be heard, 2009, available at: http://www.refworld.org/docid/4ae562c52.html
28 odst. 6 nařízení o Evropské pohraniční a pobřežní stráži stanoví: „Každá návratová operace je sledována v souladu s čl. 8 odst. 6 směrnice 2008/115/ES […] na základě objektivních a transparentních kritérií a zahrnuje celou návratovou operaci od fáze před opuštěním území až po předání navracených osob v třetí zemi návratu.“ To znamená, že každá operace nuceného navracení, kterou koordinuje agentura a která zahrnuje technickou a provozní podporu poskytovanou jedním nebo více členskými státy, musí být předmětem sledování v souladu s vnitrostátními pravidly a postupy, kterými se provádí čl. 8 odst. 6 směrnice o navracení.
Regulation (EC) No 810/2009 of the European Parliament and of the Council of 13 July 2009 establishing a Community Code on Visas (Visa Code) (OJ L 243, 15.9.2009, p. 1).
Pravidla pro vydávání zákazů vstupu spojených s navracením podle směrnice o navracení se nedotýkají zákazů vstupu vydaných pro jiné účely, které nesouvisejí s migrací, jako jsou zákazy vstupu uložené státním příslušníkům třetích zemí, kteří spáchali závažné trestné činy, nebo ohledně nichž existují zjevné náznaky o úmyslu páchat takové trestné činy (viz čl. 24 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1987/2006 [58] („nařízení o SIS II“) ), nebo zákazy vstupu, které představují omezující opatření přijaté podle hlavy V kapitoly 2 SEU, včetně opatření zavádějících zákazy cestování, které vydala Rada bezpečnosti OSN.
Judgment of the Court of Justice of 18 December 2014, Abdida, Case C-562/13, ECLI:EU:C:2014:2453.
Na oběti obchodování s lidmi, které obdržely povolení k pobytu podle směrnice 2004/81/ES, by se zákaz vstupu neměl vztahovat, ledaže dotčená osoba nesplnila povinnost návratu ve stanovené lhůtě k dobrovolnému opuštění území nebo představuje hrozbu pro veřejný pořádek.
Council Directive 2005/85/EC of 1 December 2005 on minimum standards on procedures in Member States for granting and withdrawing refugee status (OJ L 326, 13.12.2005, p. 13), repealed by Directive 2013/32/EU.
Toto pravidlo se vztahuje pouze na období neoprávněného pobytu, která následují bezprostředně po oprávněném pobytu podle směrnice 2004/81/ES, a u dřívějších držitelů povolení nevytváří „doživotní“ výjimku.
Judgment of the European Court of Human Rights of 5 February 2002, Čonka v Belgium, application No 51564/99.
již vydaný zákaz vstupu může být zrušen nebo pozastaven (čl. 11 odst. 3–5),
Council Directive 2003/9/EC of 27 January 2003 laying down minimum standards for the reception of asylum seekers (OJ L 31, 6.2.2003, p.
stanovená lhůta k dobrovolnému opuštění území může být prodloužena (čl. 7 odst. 2),
18).
Členské státy se proto vyzývají, aby přijímaly rozhodnutí o navrácení spolu s rozhodnutími o ukončení oprávněného pobytu v rámci jednoho správního nebo soudního aktu.
United Nations, General comment No 6 (2005): Treatment of Unaccompanied and Separated Children Outside their Country of Origin, 2005, available at: http://www.refworld.org/docid/42dd174b4.html [73] Judgment of the Court of Justice of 5 June 2014, Mahdi, Case C-146/14 PPU, ECLI:EU:C:2014:1320.