natgillin/translations-raw huggingface dataset:
ESD ve svém rozsudku ve věci Filev a Osmani, C-297/12, bodech 27 a 34 výslovně potvrdil: „Je třeba konstatovat, že ze slov „[d]élka zákazu vstupu se stanoví“ jasně vyplývá, že členské státy mají povinnost časově omezit účinky každého zákazu vstupu, v zásadě na dobu nejvýše pěti let, a to nezávisle na žádosti předložené k tomuto účelu dotčeným státním příslušníkem třetí země. […] čl. 11 odst. 2 směrnice 2008/115/ES musí být vykládán v tom smyslu, že brání takovému vnitrostátnímu ustanovení […], které podmiňuje omezení doby trvání zákazu vstupu tím, že dotčený státní příslušník třetí země podá žádost o přiznání takového omezení.“
A Member State might envisage varying timeframes for typical case categories, such as 3 years as a general standard rule, 5 years in aggravating circumstances (for instance repeated infringements of migration law) and 1 year in mitigating circumstances (for example infringements committed out of negligence only) as general guidance for its administration, but it must be assured that each case will be assessed individually in accordance with the principle of proportionality.
Okamžik, od něhož začíná běžet čas: Směrnice o navracení výslovně nestanoví okamžik, od něhož by měla být vypočtena doba uplatňování zákazu vstupu.
Member States may lay down in their national laws or administrative regulations the general criteria which will be taken into account for individually determining the length of the entry ban in accordance with Article 11(2) of the Return Directive.
Nicméně ESD ve věci Ouhrami, C-225/16 [61] tuto otázku objasnil.ESD vysvětlil, že stanovení počátku zákazu vstupu nelze ponechat na uvážení jednotlivých členských států, neboť by to ohrozilo cíl směrnice o navracení a účel zákazů vstupu.
Serious threat to public policy, public security or national security: in cases of serious threat to public policy, public security or national security, entry bans may be issued for a period longer than 5 years.
ESD uvedl, že „ze znění, systematiky i cíle směrnice 2008/115/ES tedy vyplývá, že doba trvání zákazu vstupu začíná plynout až ode dne, kdy dotyčný skutečně opustil území členských států“ (bod 53).
Factors which may be taken into account by Member States for determining such threat may be criminal offences as well as serious administrative offences (for example repeated use of false identity documents, repeated and deliberate violations of migration law).
Je samozřejmé, že pokud by měl zákaz vstupu nabýt platnosti dříve, než státní příslušník třetí země skutečně území opustil, délka jeho trvání by byla nepřiměřeně omezena.
None of these factors can, however, be considered as constituting automatically and per se a public order threat: Member States are always bound to carry out an individual examination of all relevant circumstances and respect the principle of proportionality.
Soudní dvůr proto rozhodl, že „délka zákazu vstupu […] musí být počítána ode dne, kdy dotyčný skutečně opustil území členských států“ (bod 58).
The Return Directive gives no definition as to the exact meaning of this term and the ECJ case law on the use of this term in other migration directives and in the free movement context does not directly apply in the Return Directive context since the issues at stake and the context are different.
Členské státy by měly zavést prostředky pro potvrzení a ověření skutečného data, kdy státní příslušníci třetích zemí opustili území (viz oddíly 6.4 a 6.6), aby se zajistilo, že zákazy vstupu začnou platit v okamžiku, kdy dotčené osoby skutečně opustily území členských států.
Nevertheless some considerations contained in ECJ case-law (in particular on horizontal concepts such as proportionality and effet utile of directives) may provide some steer: in Section 3 of the communication on guidance for better transposition and application of Directive 2004/38/EC on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States [59], the Commission provided for detailed guidance relating to the interpretation of the notion of public policy and public security in the free movement context.
Právní základ: směrnice o navracení – čl. 11 odst. 3
Moreover, comparative information on the interpretations given to this term by Member States in the migration context may be taken from the results of the EMN ad hoc query (140) on the understanding of the notions of ‘public policy’ and ‘public security’.
První pododstavec: Členské státy zváží zrušení nebo pozastavení zákazu vstupu, může-li dotčený státní příslušník třetí země, na kterého se vztahuje zákaz vstupu vydaný podle odst. 1 druhého pododstavce, prokázat, že opustil území členského státu plně v souladu s rozhodnutím o navrácení.
In paragraph 48 of its judgment in Case C-554/13, Zh. and O., which dealt with the notion of ‘public policy’ in the Return Directive's context (see section 6.3), the ECJ expressly confirmed that analogies may be made with its case-law on Directive 2004/38/EC (judgment of the ECJ in Case C-430/10, Gaydarov [60], paragraph 32).The length of public order entry bans: the length of public order entry bans needs to be individually determined, taking into account the seriousness of the offences committed by the third-country nationals, the linked risks to public policy, public security or national security and the individual situation of the persons concerned.
Možnost pozastavení nebo zrušení zákazu vstupu v případech, kdy navracená osoba opustila území členského státu plně v souladu s rozhodnutím o navrácení (zejména v poskytnuté lhůtě k dobrovolnému opuštění území), je nutno použít jako pobídku k dobrovolnému opuštění území.
The principle of proportionality must be respected in any case.
Členské státy ve svých vnitrostátních právních předpisech a správních postupech stanoví možnost požádat v těchto případech o zrušení nebo pozastavení zákazu vstupu.
A systematic issuing of life-long entry bans in all public order cases, without taking into account the circumstances of the individual case (for example gravity of the offences, risks) is contrary to the Directive.
Je třeba usilovat o to, aby byly tyto postupy pro navracenou osobu snadno dostupné a aby fungovaly v praxi.
A Member State might envisage varying timeframes for typical case categories, such as 10 years as a generalstandard rule for public order cases and 20 years in particularly serious circumstances.
Navracená osoba má různé možnosti, pokud jde o předložení důkazů o opuštění území EU: například výstupní razítko v cestovním dokladu, informace ve vnitrostátních datových systémech pohraniční služby nebo podání zprávy konzulárnímu zastoupení členského státu ve třetí zemi.
Member States should provide for the possibility to review the entry ban decision, in particular the existence of the conditions justifying it, either ex officio or following an application by the person concerned.
Zkrácení zákazů vstupu: Členské státy mohou za okolností uvedených v čl. 11 odst. 3 směrnice o navracení stávající zákaz vstupu rovněž zkrátit.
No unlimited entry bans: the length of the entry ban is a key element of the entry ban decision.
Možnost členských států zrušit zákaz vstupu podle čl. 11 odst. 3 lze vykládat v tom smyslu, že zahrnuje i částečné zrušení (tj. zkrácení) zákazu vstupu.
It must be determined ex officio in advance in each individual case.
Druhý pododstavec: Na oběti obchodování s lidmi, které obdržely povolení k pobytu podle směrnice 2004/81/ES, se zákaz vstupu nevztahuje, aniž je dotčen odst. 1 první pododstavec písm. b) a za předpokladu, že dotčený státní příslušník třetí země nepředstavuje hrozbu pro veřejný pořádek, veřejnou bezpečnost nebo národní bezpečnost.
The ECJ expressly confirmed this in its judgment of Case C-297/12, Filev and Osmani (paragraphs 27 and 34): ‘It must be noted that it clearly follows from the terms “[t]he length of the entry ban shall be determined” that Member States are under an obligation to limit the effects in time of any entry ban in principle to a maximum of five years independently of an application made for that purpose by the relevant third-country national. […] Article 11(2) of Directive 2008/115/EC must be interpreted as precluding a provision of national law […] which makes the limitation of the length of an entry ban subject to the making by the third-country national concerned of an application seeking to obtain the benefit of such a limit’.
Třetí pododstavec: Členské státy mohou v individuálních případech z humanitárních důvodů upustit od vydání zákazu vstupu nebo tento zákaz zrušit či pozastavit.
The moment at which the clock starts ticking: the Return Directive does not expressly lay down the starting point from which the period of application of the entry ban is to be calculated.
Členské státy mohou v individuálních případech, zejména pokud jde o povinné případy uvedené v čl. 11 odst. 1 písm. a) a b) směrnice o navracení, rozhodnout o nevydání zákazu vstupu pouze z humanitárních důvodů; tyto důvody musí být určeny na vnitrostátní úrovni.
However, the ECJ in Case C-225/16, Ouhrami [61] provided clarity on this issue.The ECJ clarified that the determination of the starting point for an entry ban cannot be left to the discretion of each Member State, as this would undermine the objective of the Return Directive and the purpose of the entry bans.
Členské státy mají také možnost zrušit nebo pozastavit stávající zákazy vstupu z humanitárních důvodů.
The ECJ concluded that ‘it thus follows from the wording, general scheme and objective of Directive 2008/115/EC that the period of application of the entry ban does not begin to run until the date on which the person concerned has actually left the territory of the Member States’ (paragraph 53).
Toto nepovinné ustanovení mohou členské státy využít v souladu s vnitrostátními právními předpisy a správními postupy.
Indeed, if an entry ban were to apply before the actual departure of the third-country national, its duration would be unduly reduced.
Členské státy mohou zrušit či pozastavit stávající zákazy vstupu z jiných než humanitárních důvodů, které se určí na vnitrostátní úrovni.
Member States should put in place means to confirm and verify the actual date of departure of third-country nationals (see sections 6.4 and 6.6) to ensure that entry bans start applying at the moment in which they actually leave the territory of the Member States.
V případě humanitárních katastrof (jako je zemětřesení, jiné přírodní katastrofy nebo ozbrojené konflikty) ve třetích zemích, jež mohou vést k hromadnému přílivu vysídlených osob, mohou být oficiální postupy zrušení zákazů vstupu v individuálních případech příliš zdlouhavé a neproveditelné.
Legal basis: Return Directive — Article 11(3)
Existuje proto možnost horizontálního pozastavení nebo zrušení stávajících zákazů vstupu týkajících se dotčených skupin osob.
Subparagraph 1: Member States shall consider withdrawing or suspending an entry ban where a third-country national who is the subject of an entry ban issued in accordance with paragraph 1, second subparagraph, can demonstrate that he or she has left the territory of a Member State in full compliance with a return decision.
Potřeba zrušit zákazy vstupu, které byly řádně vydány podle směrnice o navracení, může vyvstat i ve vztahu ke státním příslušníkům třetích zemí, kteří mohli později zjistit, že požívají práva na volný pohyb podle práva Unie, například tím, že se stali rodinnými příslušníky státních příslušníků členských států EU/EHP/CH spadajících do oblasti působnosti článku 21 SFEU nebo směrnice 2004/38/ES.
The possibility to suspend or withdraw an entry ban in those cases in which a returnee has left the territory of a Member State in full compliance with a return decision (notably within the granted period for voluntary departure) should be used as an incentive to encourage voluntary departure.
Při zvažování délky dalšího zákazu vstupu by měly členské státy vzít v úvahu nedodržení zákazu vstupu.
Member States shall provide for a possibility in their national legislation and administrative practice to apply for withdrawal or suspension of an entry ban in these circumstances.
V této souvislosti 14. bod odůvodnění směrnice o navracení výslovně stanoví: „Délka zákazu vstupu by se měla určit po řádném zvážení všech významných okolností jednotlivého případu a za běžných podmínek by neměla překročit pět let.
An effort should be made to make such procedures easily accessible for the returnee and practically operational.
V této souvislosti by měla být zohledněna zejména skutečnost, zda se již na dotčeného státního příslušníka třetí země vztahovalo více než jedno rozhodnutí o navrácení či rozhodnutí o vyhoštění nebo zda tento státní příslušník vstoupil na území členského státu během zákazu vstupu.“
Different possibilities exist for allowing the returnee to provide evidence as regards his/her departure from EU territory, such as: an exit stamp in the returnee's passport, data in national border data systems or reporting back of the returnee at a consular representation of a Member State in a third country.
Směrnice o navracení umožňuje členským státům stanovit další sankce podle vnitrostátního správního práva (například pokutu), s výhradou užitečného účinku směrnice a příslušné judikatury ESD v tomto ohledu.
Shortening of entry bans: Member States are also free to shorten an existing entry ban in the circumstances addressed by Article 11(3) of the Return Directive.
Členské státy by přitom neměly rozlišovat mezi zákazy vstupu, které vydaly jejich vlastní vnitrostátní orgány, a zákazy vstupu vydanými orgány ostatních členských států, jelikož to by narušilo harmonizovanou koncepci zákazu vstupu platného pro celou EU podle směrnice o navracení.
The possibility for Member States to withdraw an entry ban under Article 11(3) can be interpreted as covering also a partial withdrawal (i.e. shortening) of an entry ban.
Členské státy mohou přijmout trestněprávní sankce proti neoprávněně pobývajícím státním příslušníkům třetích zemí, kteří po svém navrácení nedodrželi platný zákaz vstupu (rozsudek ESD ve věci Celaj, C-290/14, viz oddíl 4).
Subparagraph 2: Victims of trafficking in human beings who have been granted a residence permit pursuant to Directive 2004/81/EC shall not be subject of an entry ban without prejudice to paragraph 1, first subparagraph, point (b), and provided that the third-country national concerned does not represent a threat to public policy, public security or national security.
V čl. 11 odst. 5 směrnice o navracení je objasněno, že ustanovení týkající se zákazů vstupu v souvislosti s navracením se použijí, aniž je dotčeno právo na mezinárodní ochranu podle acquis EU v oblasti azylu.
Victims of trafficking who had been previously granted a residence permit in accordance with Directive 2004/81/EC should not receive an entry ban, unless the person concerned did not comply with an obligation to return within a period for voluntary departure or if the person concerned represents a threat to public policy.
To znamená, že dříve vydané zákazy vstupu podle směrnice o navracení nemohou nikdy odůvodnit navracení nebo potrestání státních příslušníků třetích zemí, kteří mají povolení ke vstupu nebo pobytu v EU jako žadatelé o azyl nebo jako osoby požívající mezinárodní ochrany – viz rozsudek ESD ve věci Celaj, C-290/14, bod 32.
This rule only applies to periods of illegal stay immediately following a legal stay covered by Directive 2004/81/EC and it does not create a life-long exemption for previous holders of such permits.
Takovéto zákazy vstupu je nutno pozastavit (během probíhajícího azylového řízení) nebo zrušit (jakmile byla poskytnuta mezinárodní ochrana).
Subparagraph 3: Member States may refrain from issuing, withdraw or suspend an entry ban in individual cases for humanitarian reasons.
Právní základ: směrnice o navracení – čl. 11 odst. 4; Úmluva k provedení Schengenské dohody – článek 25
Member States are free not to issue entry bans in individual cases, notably in the compulsory cases foreseen by Article 11(1)(a) and (b) of the Return Directive, only for humanitarian reasons; such reasons need to be determined at national level.
Pokud členský stát hodlá vydat povolení k pobytu nebo jiné povolení zakládající oprávnění k pobytu státnímu příslušníku třetí země, na nějž se vztahuje zákaz vstupu vydaný jiným členským státem, konzultuje tento členský stát nejprve členský stát, který zákaz vstupu vydal, a zohlední přitom jeho zájmy v souladu s článkem 25 Úmluvy k provedení Schengenské dohody.
Member States are also allowed to withdraw or suspend existing entry bans for humanitarian reasons.
Článek 25 Úmluvy k provedení Schengenské dohody stanoví:
This optional clause gives Member States the possibility to make use of it in accordance with their national legislation and administrative practice.
Má-li některý členský stát v úmyslu vydat povolení k pobytu, provede příslušný orgán systematické vyhledávání v Schengenském informačním systému.
Subparagraph 4: Member States may withdraw or suspend an entry ban in individual cases or certain categories of cases for other reasons.
Má-li některý členský stát v úmyslu vydat povolení k pobytu cizinci, který má záznam za účelem odepření vstupu, konzultuje věc předem s členským státem, který záznam pořídil, a přihlíží k jeho zájmům; v takových případech se povolení k pobytu vydá pouze ze závažných důvodů, zejména humanitárních nebo z důvodů vyplývajících z mezinárodních závazků.
Member States are free to withdraw or suspend existing entry bans for reasons other than humanitarian reasons, to be determined at national level.
Je-li povolení k pobytu vydáno, členský stát, který záznam pořídil, jej zruší, ale může dotčeného cizince zapsat do svého vnitrostátního seznamu osob, kterým má být odepřen vstup.
In cases of humanitarian catastrophes (such as earthquakes, other natural disasters or armed conflicts) in third countries which may lead to a mass influx of displaced persons, formal procedures for withdrawal of entry bans in individual cases may take too long and are not feasible.
Před vložením záznamu za účelem odepření vstupu ve smyslu článku 96 zkontrolují členské státy vnitrostátní evidenci vydaných dlouhodobých víz nebo povolení k pobytu.
Therefore the possibility exists to provide for a horizontal suspension or withdrawal of existing entry bans related to the concerned groups of persons.
Vyjde-li najevo, že cizinec, který je držitelem platného povolení k pobytu vydaného jednou ze smluvních stran, je veden v seznamech osob, kterým má být odepřen vstup, konzultuje smluvní strana, která záznam pořídila, smluvní stranu, která vydala povolení k pobytu, s cílem zjistit, zda existují dostatečné důvody k odnětí povolení k pobytu.
A need to withdraw entry bans validly issued under the Return Directive may also arise in relation to third-country nationals who could later establish that they are enjoying the right of free movement under Union law, for example by becoming members of the family of EU/EEA/CH nationals falling under Article 21 TFEU or Directive 2004/38/EC.
Není-li povolení k pobytu odňato, zruší smluvní strana, která záznam pořídila, tento záznam, může však dotyčného cizince zapsat do vnitrostátního seznamu osob, kterým má být odepřen vstup.
Non-respect of an entry ban should be taken into consideration by Member States when considering the length of a further entry ban.
Odstavce 1 a 2 se použijí i na dlouhodobá víza.
In this context, recital 14 of the Return Directive expressly provides that ‘The length of the entry ban should be determined with due regard to all relevant circumstances of an individual case and should not normally exceed five years.
Článek 25 Úmluvy k provedení Schengenské dohody představuje přímo použitelné ustanovení a členské státy jej mohou použít bez provedení ve vnitrostátních právních předpisech.
In this context, particular account should be taken of the fact that the third-country national concerned has already been the subject of more than one return decision or removal order or has entered the territory of a Member State during an entry ban’.
Zrušit zákaz vstupu může pouze členský stát, který jej vydal (členský stát A).
The Return Directive allows Member States to provide for further sanctions under national administrative law (for instance, a fine), subject to the effet utile of the Directive and the relevant case-law of the ECJ in this regard.
Pokud se jiný členský stát (členský stát B) rozhodne vydat téže osobě povolení k pobytu nebo nezrušit stávající povolení k pobytu (po konzultaci s členským státem, který vydal zákaz vstupu), musí členský stát A záznam zrušit (čl. 25 odst. 2 Úmluvy k provedení Schengenské dohody), ale může dotčeného státního příslušníka třetí země zařadit na vnitrostátní seznam záznamů o odepření vstupu.
When doing so, Member States should make no difference between entry bans issued by their own national authorities and by those issued by authorities of other Member States, as this would undermine the harmonised concept of an EU-wide entry ban established by the Return Directive.
Členský stát B musí před vydáním povolení k pobytu nebo před rozhodnutím je nezrušit (např. za účelem zachování celistvosti rodiny) posoudit a uvážit důvody, kvůli nimž vydal členský stát A stávající zákaz vstupu, stejně jako zájmy onoho státu.
Member States can adopt criminal law sanctions against illegally staying third-country nationals who did not comply with an valid entry ban following their return (judgment of the ECJ in Case C-290/14, Celaj, see section 4).
Aby mohl členský stát B řádně uvážit důvody, na nichž se zákaz vstupu zakládal, je nezbytné, aby členský stát A poskytl členskému státu B včas příslušné informace.
Article 11(5) of the Return Directive clarifies that the provisions on return-related entry bans apply without prejudice to the right to international protection under EU asylum acquis: this implies that previously issued entry bans under the Return Directive cannot justify the return or penalisation of third-country nationals authorised to enter or stay in the EU as asylum seeker or as beneficiary of international protection — see judgment of the ECJ in Case C-290/14, Celaj (paragraph 32).
Členské státy, které dosud neuplatňují plně schengenská pravidla, a nemohou proto (dosud) přímo používat článek 25 Úmluvy k provedení Schengenské dohody, by však měly vycházet ze smyslu čl. 11 odst. 4 směrnice o navracení a v případě, že se dozvědí (z jakéhokoli zdroje informací, včetně informací od žadatele), že se na dotčenou osobu vztahuje zákaz vstupu vydaný v jiném členském státě, kontaktovat orgány, které zákaz vstupu vydaly.
Such entry bans should be suspended (pending ongoing asylum procedures) or withdrawn (once international protection has been granted).
Před vydáním povolení k pobytu dotčené osobě by se členský stát měl vynasnažit „zohlednit zájmy“ členského státu, který zákaz vstupu vydal.
Legal basis: Return Directive — Article 11(4); Schengen Implementing Convention — Article 25
„Historické“ zákazy vstupu vydané před 24. prosincem 2010 je nutno upravit v souladu s normami stanovenými v článku 11 směrnice o navracení (tzn. nejvýše pět let, individuální posouzení, povinnost zrušit/uvážit zrušení podle konkrétních okolností), pokud mají účinky v období po 24. prosinci 2010 a pokud dosud nejsou v souladu s hmotněprávními zárukami stanovenými v článku 11.
Where a Member State is considering issuing a residence permit or other authorisation offering a right to stay to a third-country national who is the subject of an entry ban issued by another Member State, it shall first consult the Member State having issued the entry ban and shall take account of its interests in accordance with Article 25 of the Convention implementing the Schengen Agreement.
K úpravě by mělo dojít kdykoli na základě žádosti dotčené osoby, nebo z moci úřední co nejdříve, nejpozději však při příležitosti pravidelného (tříletého) přezkumu zákazů vstupu, jak se předpokládá u záznamů v SIS.
Article 25 Schengen Implementing Convention provides that: