natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Provádění této zásady je založeno na předpokladu vzájemné důvěry členských států v systémy trestního soudnictví jiných členských států.
Although the Member States are party to the ECHR and to the ICCPR, experience has shown that this in itself does not always provide a sufficient degree of trust in the criminal justice systems of other Member States.
Rozsah zásady vzájemného uznávání závisí na řadě činitelů, mezi něž patří mechanismy na ochranu práv podezřelých a obviněných osob a společné minimální normy nezbytné pro snazší uplatňování této zásady.
On 30 November 2009, the Council adopted a Resolution on a Roadmap for strengthening the procedural rights of suspected or accused persons in criminal proceedings [3] (‘the Roadmap’).
Přestože jsou všechny členské státy stranami EÚLP a Mezinárodního paktu o občanských a politických právech, zkušenosti ukazují, že tato skutečnost sama o sobě nezaručuje vždy dostatečnou úroveň důvěry v systémy trestního soudnictví jiných členských států.
Taking a step-by-step approach, the Roadmap calls for the adoption of measures regarding the right to translation and interpretation (measure A), the right to information on rights and information about the charges (measure B), the right to legal advice and legal aid (measure C), the right to communicate with relatives, employers and consular authorities (measure D), and special safeguards for suspects or accused persons who are vulnerable (measure E).
Dne 30. listopadu 2009 přijala Rada usnesení o cestovní mapě pro posílení procesních práv podezřelých nebo obviněných osob v trestním řízení [3] (dále jen „cestovní mapa“).
On 11 December 2009, the European Council welcomed the Roadmap and made it part of the Stockholm programme — An open and secure Europe serving and protecting citizens [4] (point 2.4).
Cestovní mapa vyzývá k postupnému přijetí opatření týkajících se práva na překlad a tlumočení (opatření A), práva na informace o právech a informace o obvinění (opatření B), práva na právní poradenství a právní pomoc (opatření C), práva na komunikaci s příbuznými, zaměstnavateli a konzulárními úřady (opatření D) a zvláštní ochrany pro podezřelé nebo obviněné osoby, které jsou zranitelné (opatření E).
The European Council underlined the non-exhaustive character of the Roadmap, by inviting the Commission to examine further elements of minimum procedural rights for suspects and accused persons, and to assess whether other issues, for instance the presumption of innocence, need to be addressed, in order to promote better cooperation in that area.
Dne 11. prosince 2009 Evropská rada cestovní mapu uvítala a učinila ji součástí Stockholmského programu – otevřená a bezpečná Evropa, která slouží svým občanům a chrání je [4] (bod 2.4).
Three measures on procedural rights in criminal proceedings have been adopted pursuant to the Roadmap to date, namely Directives 2010/64/EU [5], 2012/13/EU [6] and 2013/48/EU [7] of the European Parliament and of the Council.
Evropská rada zdůraznila, že cestovní mapa není vyčerpávající, a vyzvala Komisi, aby posoudila další prvky minimálních procesních práv podezřelých a obviněných osob a vyhodnotila, zda je třeba se v zájmu podpory lepší spolupráce v této oblasti zabývat dalšími otázkami, jako je například presumpce neviny.
The purpose of this Directive is to enhance the right to a fair trial in criminal proceedings by laying down common minimum rules concerning certain aspects of the presumption of innocence and the right to be present at the trial.
Doposud byla podle cestovní mapy přijata tři opatření týkající se procesních práv v trestním řízení, a to směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/64/EU [5], 2012/13/EU [6] a 2013/48/EU [7].
By establishing common minimum rules on the protection of procedural rights of suspects and accused persons, this Directive aims to strengthen the trust of Member States in each other's criminal justice systems and thus to facilitate mutual recognition of decisions in criminal matters.
Cílem této směrnice je posílit právo na spravedlivý proces v trestním řízení stanovením společných minimálních pravidel pro některé aspekty presumpce neviny a právo být přítomen při řízení před soudem.
Such common minimum rules may also remove obstacles to the free movement of citizens throughout the territory of the Member States.
Stanovením společných minimálních pravidel pro ochranu procesních práv podezřelých a obviněných osob tato směrnice usiluje o posílení důvěry členských států v systémy trestního soudnictví jiných členských států, a tím usnadňuje vzájemné uznávání rozhodnutí v trestních věcech.
This Directive should apply only to criminal proceedings as interpreted by the Court of Justice of the European Union (Court of Justice), without prejudice to the case-law of the European Court of Human Rights.
Tato společná minimální pravidla mohou rovněž vést k odstranění překážek volného pohybu občanů na území členských států.
This Directive should not apply to civil proceedings or to administrative proceedings, including where the latter can lead to sanctions, such as proceedings relating to competition, trade, financial services, road traffic, tax or tax surcharges, and investigations by administrative authorities in relation to such proceedings.
Tato směrnice by se měla vztahovat pouze na trestní řízení, jak je vykládá Soudní dvůr Evropské unie (dále jen „Soudní dvůr“), aniž je dotčena judikatura Evropského soudu pro lidská práva.
This Directive should apply to natural persons who are suspects or accused persons in criminal proceedings.
Tato směrnice by se neměla vztahovat na občanská ani správní řízení, včetně správních řízení, jež mohou vést k uložení sankcí, jako jsou řízení ve věcech hospodářské soutěže, obchodu, finančních služeb, silniční dopravy, v daňových věcech či ve věcech daňových přirážek a šetření správních orgánů v souvislosti s takovými řízeními.
It should apply from the moment when a person is suspected or accused of having committed a criminal offence, or an alleged criminal offence, and, therefore, even before that person is made aware by the competent authorities of a Member State, by official notification or otherwise, that he or she is a suspect or accused person.
Tato směrnice by se měla vztahovat na fyzické osoby, které jsou podezřelé nebo obviněné v trestním řízení.
This Directive should apply at all stages of the criminal proceedings until the decision on the final determination of whether the suspect or accused person has committed the criminal offence has become definitive.
Měla by se použít od okamžiku, kdy se určitá osoba stane podezřelou nebo je obviněna ze spáchání trestného činu nebo údajného trestného činu, a tudíž již před tím, než byla příslušnými orgány členského státu úředním sdělením nebo jinak uvědomena o tom, že je podezřelou nebo obviněnou osobou.
Legal actions and remedies which are available only once that decision has become definitive, including actions before the European Court of Human Rights, should not fall within the scope of this Directive.
Tato směrnice by se měla použít ve všech stadiích trestního řízení až do nabytí právní moci konečného rozhodnutí o tom, zda podezřelá nebo obviněná osoba uvedený trestný čin spáchala.
This Directive acknowledges the different needs and levels of protection of certain aspects of the presumption of innocence as regards natural and legal persons.
Do oblasti působnosti této směrnice by neměly spadat soudní řízení a prostředky právní nápravy, které jsou k dispozici až poté, co uvedené rozhodnutí nabude právní moci, a to včetně podání žaloby u Evropského soudu pro lidská práva.
As regards natural persons, such protection is reflected in well-established case-law of the European Court of Human Rights.
Tato směrnice uznává, že potřeba i úroveň ochrany některých aspektů presumpce neviny se u fyzických a právnických osob liší.
The Court of Justice has, however, recognised that the rights flowing from the presumption of innocence do not accrue to legal persons in the same way as they do to natural persons.
Pokud jde o fyzické osoby, zachycuje tuto ochranu ustálená judikatura Evropského soudu pro lidská práva.
At the current stage of development of national law and of case-law at national and Union level, it is premature to legislate at Union level on the presumption of innocence with regard to legal persons.
Soudní dvůr však uznal, že některá práva vyplývající z presumpce neviny nepříslušejí právnickým osobám stejným způsobem jako osobám fyzickým.
This Directive should not, therefore, apply to legal persons.
Za současného stavu vývoje vnitrostátních právních předpisů a judikatury na vnitrostátní i unijní úrovni je předčasné přijímat na úrovni Unie právní předpisy týkající se presumpce neviny právnických osob.
This should be without prejudice to the application of the presumption of innocence as laid down, in particular, in the ECHR and as interpreted by the European Court of Human Rights and by the Court of Justice, to legal persons.
Tato směrnice by se proto neměla vztahovat na právnické osoby.
The presumption of innocence with regard to legal persons should be ensured by the existing legislative safeguards and case-law, the evolution of which is to determine whether there is a need for Union action.
Tím by nemělo být dotčeno uplatnění presumpce neviny na právnické osoby, jak je stanovena zejména v EÚLP a vykládána Evropským soudem pro lidská práva a Soudním dvorem.
The presumption of innocence would be violated if public statements made by public authorities, or judicial decisions other than those on guilt, referred to a suspect or an accused person as being guilty, for as long as that person has not been proved guilty according to law.
Presumpce neviny právnických osob by měla být zajištěna prostřednictvím stávajících právních záruk a judikatury, jejichž vývoj určí, zda bude potřebné přijmout opatření na úrovni Unie.
Such statements and judicial decisions should not reflect an opinion that that person is guilty.
Presumpce neviny by byla porušena, pokud by veřejná prohlášení učiněná orgány veřejné moci nebo soudní rozhodnutí jiná než o vině označovala podezřelou nebo obviněnou osobu za vinnou, dokud její vina nebyla prokázána zákonným způsobem.
This should be without prejudice to acts of the prosecution which aim to prove the guilt of the suspect or accused person, such as the indictment, and without prejudice to judicial decisions as a result of which a suspended sentence takes effect, provided that the rights of the defence are respected.
Taková prohlášení nebo soudní rozhodnutí by neměla vzbuzovat dojem, že je taková osoba vinná.
This should also be without prejudice to preliminary decisions of a procedural nature, which are taken by judicial or other competent authorities and are based on suspicion or on elements of incriminating evidence, such as decisions on pre-trial detention, provided that such decisions do not refer to the suspect or accused person as being guilty.
Tím by neměly být dotčeny úkony trestního stíhání, jejichž cílem je prokázat vinu podezřelé nebo obviněné osoby, jako je obvinění, ani soudní rozhodnutí, v jejichž důsledku se stává podmíněný trest vykonatelným, za podmínky, že je dodrženo právo na obhajobu.
Before taking a preliminary decision of a procedural nature the competent authority might first have to verify that there are sufficient elements of incriminating evidence against the suspect or accused person to justify the decision concerned, and the decision could contain reference to those elements.
Rovněž by tím neměla být dotčena předběžná rozhodnutí procesní povahy, která přijímají justiční nebo jiné příslušné orgány a jež jsou založena na podezření či usvědčujících důkazech, jako jsou rozhodnutí o vyšetřovací vazbě, pokud taková rozhodnutí neoznačují podezřelou nebo obviněnou osobu za vinnou.
The term ‘public statements made by public authorities’ should be understood to be any statement which refers to a criminal offence and which emanates from an authority involved in the criminal proceedings concerning that criminal offence, such as judicial authorities, police and other law enforcement authorities, or from another public authority, such as ministers and other public officials, it being understood that this is without prejudice to national law regarding immunity.
Výrazem „veřejná prohlášení orgánů veřejné moci“ by se mělo rozumět každé prohlášení, které se vztahuje k trestnému činu a jež pochází od orgánu zapojeného do trestního řízení o daném trestném činu, jako je justiční orgán, policie nebo jiný orgán činný v trestním řízení, nebo od jiného orgánu veřejné moci, jako jsou ministři a další úřední osoby, přičemž touto definicí nejsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy upravující imunitu.
The use of such reasons should be confined to situations in which this would be reasonable and proportionate, taking all interests into account.
V žádném případě by však způsob a souvislosti poskytování takových informací neměly budit dojem, že daná osoba je vinná, dokud její vina nebyla prokázána zákonným způsobem.
In any event, the manner and context in which the information is disseminated should not create the impression that the person is guilty before he or she has been proved guilty according to law.
Členské státy by měly přijmout vhodná opatření k zajištění toho, aby orgány veřejné moci v případě poskytování informací sdělovacím prostředkům neoznačovaly podezřelou nebo obviněnou osobu za vinnou, dokud její vina nebyla prokázána zákonným způsobem.
Member States should take appropriate measures to ensure that, when they provide information to the media, public authorities do not refer to suspects or accused persons as being guilty for as long as such persons have not been proved guilty according to law.
Členské státy by za tímto účelem měly upozornit orgány veřejné moci na to, že je při poskytování nebo šíření informací ve veřejných sdělovacích prostředcích důležité náležitě zohlednit presumpci neviny.
To that end, Member States should inform public authorities of the importance of having due regard to the presumption of innocence when providing or divulging information to the media.
Neměly by tím být dotčeny vnitrostátní právní předpisy o ochraně svobody tisku a dalších sdělovacích prostředků.
This should be without prejudice to national law protecting the freedom of press and other media.
Příslušné orgány by se měly zdržet toho, aby u soudu či na veřejnosti představovaly podezřelé nebo obviněné osoby jakožto vinné v důsledku použití donucovacích prostředků spočívajících ve fyzickém omezení, jako jsou pouta na ruce, prosklené kabiny, klece a pouta na nohy, nejsou-li takové prostředky nutné z důvodů daných konkrétním případem, a to buď s cílem zajistit bezpečnost, včetně zabránění podezřelé či obviněné osobě ve způsobení újmy na zdraví sobě samému či jiným osobám či v poškozování majetku, nebo s cílem zabránit podezřelé nebo obviněné osobě, aby uprchla či navazovala kontakt se třetími osobami, jako jsou svědci či oběti.
The competent authorities should abstain from presenting suspects or accused persons as being guilty, in court or in public, through the use of measures of physical restraint, such as handcuffs, glass boxes, cages and leg irons, unless the use of such measures is required for case-specific reasons, either relating to security, including to prevent suspects or accused persons from harming themselves or others or from damaging any property, or relating to the prevention of suspects or accused persons from absconding or from having contact with third persons, such as witnesses or victims.
Možnost využít donucovacích prostředků spočívajících ve fyzickém omezení neznamená, že příslušné orgány mají přijmout oficiální rozhodnutí o jejich použití.
The possibility of applying measures of physical restraint does not imply that the competent authorities are to take any formal decision on the use of such measures.
Pokud je to proveditelné, měly by se příslušné orgány rovněž vyvarovat toho, aby u soudu či na veřejnosti podezřelé či obviněné osoby vystupovaly ve vězeňském oblečení, aby tím nebyl vzbuzován dojem, že jsou dané osoby vinné.
Where feasible, the competent authorities should also abstain from presenting suspects or accused persons in court or in public while wearing prison clothes, so as to avoid giving the impression that those persons are guilty.
Důkazní břemeno při prokazování viny podezřelé nebo obviněné osoby leží na obžalobě a jakákoli pochybnost by se měla vykládat ve prospěch podezřelé nebo obviněné osoby.
The burden of proof for establishing the guilt of suspects and accused persons is on the prosecution, and any doubt should benefit the suspect or accused person.
K porušení presumpce neviny dojde tehdy, pokud by bylo důkazní břemeno přesunuto z obžaloby na obhajobu, aniž by tím byly dotčeny jakékoli vyhledávací pravomoci soudu z moci úřední, nezávislost soudní moci při posuzování viny podezřelé nebo obviněné osoby a uplatnění domněnek na základě skutečností či právních předpisů ve vztahu k trestní odpovědnosti podezřelé nebo obviněné osoby.
The presumption of innocence would be infringed if the burden of proof were shifted from the prosecution to the defence, without prejudice to any ex officio fact-finding powers of the court, to the independence of the judiciary when assessing the guilt of the suspect or accused person, and to the use of presumptions of fact or law concerning the criminal liability of a suspect or accused person.
Takové domněnky by měly být vymezeny v přiměřeném rozsahu s přihlédnutím k významu projednávané věci a při zachování práva na obhajobu, přičemž použité prostředky by měly být důvodně přiměřené sledovanému zákonnému účelu.
Such presumptions should be confined within reasonable limits, taking into account the importance of what is at stake and maintaining the rights of the defence, and the means employed should be reasonably proportionate to the legitimate aim pursued.
Tyto domněnky by měly být vyvratitelné a v každém případě by měly být použity pouze tehdy, je-li dodrženo právo na obhajobu.
Such presumptions should be rebuttable and in any event, should be used only where the rights of the defence are respected.
V některých členských státech jsou vyhledáváním důkazů jak ve prospěch, tak v neprospěch podezřelé či obviněné osoby pověřeni nejen žalobci, ale i soudci a příslušné soudy.
In various Member States not only the prosecution, but also judges and competent courts are charged with seeking both inculpatory and exculpatory evidence.
Členské státy, v nichž neexistuje kontradiktorní systém, by měly mít možnost zachovat svůj stávající systém, je-li v souladu s touto směrnicí a dalšími příslušnými ustanoveními práva Unie a mezinárodního práva.
Member States which do not have an adversarial system should be able to maintain their current system provided that it complies with this Directive and with other relevant provisions of Union and international law.
Právo nevypovídat je důležitým aspektem presumpce neviny a mělo by sloužit jako ochrana před obviňováním sama sebe.
The right to remain silent is an important aspect of the presumption of innocence and should serve as protection from self-incrimination.
Právo neobviňovat sám sebe je rovněž důležitým aspektem presumpce neviny.
The right not to incriminate oneself is also an important aspect of the presumption of innocence.
Podezřelé ani obviněné osoby by neměly být nuceny k tomu, aby na žádost o vyjádření se k události nebo o zodpovězení otázky předkládaly důkazy nebo doklady, nebo případně poskytovaly informace, kterými by mohly obvinit samy sebe.
Suspects and accused persons should not be forced, when asked to make statements or answer questions, to produce evidence or documents or to provide information which may lead to self-incrimination.
Právo nevypovídat a právo neobviňovat sám sebe by se mělo vztahovat na otázky, které se týkají trestného činu, z jehož spáchání je dotčená osoba podezřelá nebo obviněná, a nikoliv například na otázky, které se týkají totožnosti podezřelé nebo obviněné osoby.
The right to remain silent and the right not to incriminate oneself should apply to questions relating to the criminal offence that a person is suspected or accused of having committed and not, for example, to questions relating to the identification of a suspect or accused person.
Právo nevypovídat a právo neobviňovat sám sebe znamená, že by příslušné orgány neměly nutit podezřelou nebo obviněnou osobu k poskytnutí informací proti její vůli.
The right to remain silent and the right not to incriminate oneself imply that competent authorities should not compel suspects or accused persons to provide information if those persons do not wish to do so.
Při rozhodování o tom, zda bylo porušeno právo nevypovídat či neobviňovat sám sebe, by měl být zohledněn výklad Evropského soudu pro lidská práva týkající se práva na spravedlivý proces podle EÚLP.
In order to determine whether the right to remain silent or the right not to incriminate oneself has been violated, the interpretation by the European Court of Human Rights of the right to a fair trial under the ECHR should be taken into account.
Pokud podezřelá nebo obviněná osoba využije svého práva nevypovídat nebo práva neobviňovat sama sebe, neměla by být tato skutečnost použita proti ní a neměla by být chápána sama o sobě jako důkaz, že tato osoba daný trestný čin spáchala.
The exercise of the right to remain silent or the right not to incriminate oneself should not be used against a suspect or accused person and should not, in itself, be considered to be evidence that the person concerned has committed the criminal offence concerned.
Tím by neměla být dotčena vnitrostátní pravidla pro hodnocení důkazů soudy či soudci, je-li dodrženo právo na obhajobu.
This should be without prejudice to national rules concerning the assessment of evidence by courts or judges, provided that the rights of the defence are respected.
Pokud podezřelá nebo obviněná osoba využije svého práva neobviňovat sama sebe, nemělo by to bránit příslušným orgánům ve shromažďování důkazů, jež mohou být zákonně získány od této osoby zákonnými donucovacími prostředky a které existují nezávisle na vůli této osoby, jako jsou materiály získané na základě povolení k prohlídce, materiály, u kterých existuje zákonná povinnost jejich uchovávání a předložení na výzvu, dechové zkoušky, vzorky krve či moči a tkáně pro účely zkoušek DNA.
The exercise of the right not to incriminate oneself should not prevent the competent authorities from gathering evidence which may be lawfully obtained from the suspect or accused person through the use of legal powers of compulsion and which has an existence independent of the will of the suspect or accused person, such as material acquired pursuant to a warrant, material in respect of which there is a legal obligation of retention and production upon request, breath, blood or urine samples and bodily tissue for the purpose of DNA testing.
Právo nevypovídat a právo neobviňovat sám sebe by členským státům nemělo bránit v tom, aby v případě méně závažných trestných činů, jako jsou méně závažné dopravní přestupky, rozhodly o tom, že řízení nebo některá jeho stadia mohou být v souvislosti s dotčeným trestným činem vedena písemně nebo bez výslechu podezřelé nebo obviněné osoby příslušnými orgány, je-li to v souladu s právem na spravedlivý proces.
The right to remain silent and the right not to incriminate oneself should not preclude Member States from deciding that, with regard to minor offences, such as minor road traffic offences, the conduct of the proceedings, or certain stages thereof, may take place in writing or without questioning of the suspect or accused person by the competent authorities in relation to the offence concerned, provided that this complies with the right to a fair trial.