natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Kriminalizace pouhého neoprávněného pobytu: Členské státy nemohou uložit trest odnětí svobody podle vnitrostátního trestního práva pouze z důvodu neoprávněného pobytu před provedením řízení o navrácení nebo v jeho průběhu, jelikož to by zdrželo navracení (viz rozsudek ESD ve věci El Dridi, C-61/11).
In accordance with Article 5 of Directive 2009/52/EC of the European Parliament and of the Council [25] (the ‘Employers Sanctions Directive’), employers who employ illegally staying third-country nationals without authorisation are liable to pay a financial sanction that shall include the costs of return in those cases where return procedures are carried out.
Směrnice o navracení však nebrání členským státům uložit trest odnětí svobody za spáchání jiných deliktů než těch, které souvisejí s pouhou skutečností neoprávněného pobytu, a to i v situaci, kdy řízení o navrácení dosud nebylo dokončeno (viz rozsudek ESD ve věci Affum, C-47/15, bod 65).
Member States may decide to reflect at least the average costs of return in the financial sanctions.
Peněžitá sankce: Uložení (přiměřené) peněžité sankce za neoprávněný pobyt podle vnitrostátního trestního práva není jako takové neslučitelné s cíli směrnice o navracení, jelikož nebrání přijetí a výkonu rozhodnutí o navrácení v plném souladu s podmínkami stanovenými ve směrnici (viz rozsudek ESD ve věci Sagor, C-430/11).
Immediate expulsion under national criminal law (in cases which are not excluded from the scope of the Return Directive under Article 2(2)(b) — see section 2.3 above): this is only allowed in so far as the judgement stating this penalty complies with all safeguards of the Return Directive (including on the form of return decisions, legal safeguards and advance consideration of the possibility of voluntary departure) (see judgment of the ECJ in Case C-430/11, Sagor).
Vnitrostátní právní předpisy, které v případě neoprávněného pobytu stanoví buď pokutu, nebo vyhoštění, jsou neslučitelné se směrnicí o navracení, jelikož tato dvě opatření se navzájem vylučují a narušují účinnost směrnice (viz rozsudek ESD ve věci Zaizoune, C-38/14).
House arrest under national criminal law: this is only allowed if guarantees are in place that house arrest does not impede return and that it comes to an end as soon as the physical transportation of the individual concerned out of that Member State is possible (see judgment of the ECJ in Case C-430/11, Sagor).
V souladu s článkem 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/52/ES [25] („směrnice o sankcích vůči zaměstnavatelům“) jsou zaměstnavatelé, kteří neoprávněně zaměstnávají neoprávněně pobývající státní příslušníky třetích zemí, povinni uhradit finanční sankce, které v případech, kdy probíhá řízení o navrácení, zahrnují náklady spojené s návratem.
‘Justified reasons for non-return’ may:
Členské státy mohou rozhodnout o promítnutí přinejmenším průměrných nákladů souvisejících s návratem do finančních sankcí.
either be reasons outside the scope of influence of the returnee (for example delays in obtaining necessary documentation from third countries caused by bad cooperation of third-country authorities, crisis situation in country of return making safe return impossible, granting of formal postponement of return to certain categories of returnees), or
Okamžité vyhoštění podle vnitrostátního trestního práva (v případech, které nejsou vyňaty z oblasti působnosti směrnice o navracení podle čl. 2 odst. 2 písm. b) – viz oddíl 2.3): Okamžité vyhoštění je přípustné pouze tehdy, je-li rozsudek ukládající tento postih v souladu se všemi zárukami stanovenými ve směrnici o navracení (včetně formy rozhodnutí o navrácení, právní ochrany a předchozího zvážení možnosti dobrovolného opuštění území) (viz rozsudek ESD ve věci Sagor, C-430/11).
reasons within the sphere of the returnee, which are recognised as legitimate or justified by Union or national law (for example, health problems or family reasons leading to postponement of removal, pending appeal procedure with suspensive effect, decision to cooperate with authorities as witness).
Domácí vězení podle vnitrostátního trestního práva: Domácí vězení je přípustné pouze tehdy, jsou-li zavedeny záruky, že domácí vězení nebrání navracení a že bude ukončeno, jakmile bude možné fyzické dopravení dotčené osoby mimo území daného členského státu (viz rozsudek ESD ve věci Sagor, C-430/11).
The mere subjective wish to stay in the EU can never be as such considered a ‘justified reason’.
„Oprávněnými důvody pro nenavrácení“ mohou být:
‘Non-justified reasons for non-return’ may be reasons within the scope of influence of the returnee which are not recognised as legitimate or justified by Union or national law (for instance lack of cooperation in obtaining travel documents, lack of cooperation in disclosing identity, destroying documents, absconding, hampering removal efforts).
důvody, které jsou mimo sféru vlivu navracené osoby (např. zpoždění při získávání nezbytných dokladů ze třetích zemí v důsledku nedostatečné spolupráce ze strany orgánů třetích zemí; krizová situace v zemi návratu, která znemožňuje bezpečný návrat; povolení formálního odkladu navrácení určitým kategoriím navracených osob) nebo
Legal basis: Return Directive — Article 6(1)
důvody spadající do sféry vlivu navracené osoby, které nejsou uznány jako legitimní nebo odůvodněné v právu Unie nebo vnitrostátním právu (např. zdravotní problémy nebo rodinné důvody vedoucí k odkladu vyhoštění, probíhající odvolací řízení s odkladným účinkem, rozhodnutí spolupracovat s orgány jako svědek).
Member States shall issue a return decision to any third-country national staying illegally on their territory.
Pouhé subjektivní přání pobývat v EU nelze nikdy pokládat za „oprávněný důvod“
Member States are obliged to issue a return decision to any third-country national staying illegally on their territory, unless an express derogation is foreseen by Union law (see list of exceptions described below).
„Neoprávněnými důvody pro nenavrácení“ mohou být důvody spadající do sféry vlivu navracené osoby, které nejsou uznány jako legitimní nebo odůvodněné v právu Unie nebo vnitrostátním právu (například nedostatečná spolupráce při získávání cestovních dokladů, nedostatečná spolupráce při zjišťování totožnosti zničení dokladů, útěk, bránění snahám o vyhoštění).
Member States are not allowed to tolerate in practice the presence of illegally staying third-country nationals on their territory without either launching a return procedure or granting a right to stay.
Právní základ: směrnice o navracení – čl. 6 odst. 1
This obligation on Member States to either initiate return procedures or to grant a right to stay aims at reducing ‘grey areas’, to prevent exploitation of illegally staying persons and to improve legal certainty for all involved.
Členské státy vydají rozhodnutí o navrácení každému státnímu příslušníkovi třetí země, který pobývá neoprávněně na jejich území.
Member States must issue a return decision irrespective of whether the third-country national concerned holds a valid identity or travel document, and regardless of whether readmission to a third country is possible.
Členské státy jsou povinny vydat rozhodnutí o navrácení každému státnímu příslušníkovi třetí země, který pobývá neoprávněně na jejich území, není-li v právu Unie stanovena výslovná odchylka (viz níže popsaný seznam výjimek).
The validity of return decisions should not be limited in time.
Členské státy nemohou v praxi tolerovat přítomnost neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí na svém území, aniž by zahájily řízení o navrácení nebo udělily oprávnění k pobytu.
Competent national authorities should be able to enforce return decisions without the need to re-launch the procedure after a certain period of time (for example one year), provided that the individual situation of the third-country national concerned has not significantly changed in fact or in law (for example change in legal status, risk of refoulement) and without prejudice to the rights to be heard and to an effective remedy.
Platnost rozhodnutí o navrácení by neměla být časově omezena.
The temporary reintroduction of internal border controls between Schengen States does not affect this principle.
Příslušné vnitrostátní orgány by měly mít pravomoc vykonat rozhodnutí o navrácení, aniž by musely po určité době (např. jednom roce) opětovně zahájit řízení, a to za předpokladu, že se individuální situace dotčeného státního příslušníka třetí země skutkově či právně výrazně nezměnila (například změna právního postavení, riziko navracení (refoulement)), a aniž je dotčeno právo být vyslechnut a právo na účinné opravné prostředky.
Exceptions to this general rule are set out in sections 5.2, 5.3, 5.4, 5.5 and 5.8 below.
Obecným kritériem při určování členského státu, který je pověřen provedením řízení o navrácení, je zpravidla místo zadržení.
An administrative fine under national law for illegal stay may be imposed in parallel with the adoption of a return decision.
Výjimky z tohoto obecného pravidla jsou uvedeny v oddílech 5.2, 5.3, 5.4, 5.5 a 5.8.
Such administrative fine cannot, however, substitute the obligation of Member States to issue a return decision and to carry out the removal (see judgment of the ECJ in Case C-38/14, Zaizoune).
Současně s přijetím rozhodnutí o navrácení lze podle vnitrostátních právních předpisů uložit správní pokutu za neoprávněný pobyt.
Return decisions shall state the obligation that the third-country national concerned must leave the territory of the issuing Member State in order to reach a third country in accordance with the definition of ‘return’ (see section 1.3) or, in other words, that the third-country national must leave the territories of the EU Member States and of the Schengen Associated countries.
Tato správní pokuta však nemůže nahradit povinnost členských států vydat rozhodnutí o navrácení a provést vyhoštění (viz rozsudek ESD ve věci Zaizoune, C-38/14).
Lack of clarity on the obligation incumbent on the third-country national may have the unintended consequence of creating a risk of unauthorised secondary movements.
Rozhodnutí o navrácení musí v souladu s definicí „navrácení“ (viz oddíl 1.3) stanovit povinnost, že dotčený státní příslušník třetí země musí opustit území vydávajícího členského státu a dostat se do třetí země, či jinými slovy, že státní příslušník třetí země musí opustit území členských států EU a zemí přidružených k Schengenské úmluvě.
Return decisions in accordance with the Return Directive must also be taken when a return procedure is carried out using a readmission agreement: the use of readmission agreements with a third country (covering the relations between EU Member States and third countries) does not affect the full and inclusive application of the Return Directive (covering the relation between removing State and returnee) in each individual case of return.
Pokud se státnímu příslušníku třetí země neuloží tato povinnost dostatečně jasně, může tak v nechtěném důsledku vzniknout nebezpečí neoprávněného druhotného pohybu.
In fact the use of the readmission agreement presumes the issuance of the return decision first.
Rozhodnutí o navrácení v souladu se směrnicí o navracení musí být přijata rovněž v případě řízení o navrácení s použitím dohody o zpětném přebírání osob: použití dohod o zpětném přebírání osob uzavřených se třetí zemí (zahrnujících vztahy mezi členskými státy EU a třetími zeměmi) nemá dopad na úplné uplatňování směrnice o navracení (zahrnující vztahy mezi vyhošťujícím státem a navracenou osobou) v každém jednotlivém případě navracení.
National legislation may foresee that a third-country national is obliged to leave the territory of the EU, if his stay is illegal.
Použití dohody o zpětném přebírání osob ve skutečnosti předpokládá, že je nejprve vydáno rozhodnutí o navrácení.
Such abstract legal obligation does not constitute a return decision.
Vnitrostátní právní předpisy mohou stanovit, že státní příslušník třetí země musí opustit území EU, je-li jeho pobyt neoprávněný.
It must be substantiated in each case by an individualised return decision.
Tato abstraktní právní povinnost nepředstavuje rozhodnutí o navrácení.
Relevant Union IT systems, such as the Schengen Information Syststem II (‘SIS II’), Eurodac and the Visa Information System (‘VIS’), should be fully used by the competent national authorities to support the identification and the individual assessment of each case, as well as to facilitate and support cooperation between the Member States in return and readmission procedures.
Musí být v každém případě potvrzena individuálním rozhodnutím o navrácení.
Member States should establish efficient and proportionate measures to locate, detect and apprehend third-country nationals who are staying illegally in their territory in view of fulfilling the obligation to issue return decisions.
Příslušné vnitrostátní orgány by měly plně využívat relevantní unijní systémy IT, jako jsou Schengenský informační systém II (SIS II), Eurodac a Vízový informační systém (VIS), které jim pomohou se zjišťováním totožnosti a individuálním posouzením každého případu, a aby usnadnily a podpořily spolupráci mezi členskými státy v řízeních o navrácení a zpětném přebírání.
In this respect, it is recalled that Article 13(1) SBC establishes that Member States shall apprehend and subject to return procedures third-country nationals who have crossed the external borders illegally and who have no right to stay in the EU.
S ohledem na splnění povinnosti vydat rozhodnutí o navrácení by členské státy měly zavést účinná a přiměřená opatření k lokalizaci, odhalení a zadržení státních příslušníků třetích zemí, kteří neoprávněně pobývají na jejich území.
Article 14 of the Employers Sanctions Directive further provides that Member States shall ensure that effective and adequate inspections are carried out on their territory to control employment of illegally staying third-country nationals.
V této souvislosti se připomíná, že čl. 13 odst. 1 Schengenského hraničního kodexu stanoví, že státní příslušníky třetích zemí, kteří překročili hranice nezákonně a nemají právo pobytu na území EU, členské státy zadrží a vedou proti nim řízení o navrácení.
Apprehension practices — respect of fundamental rights
Článek 14 směrnice o sankcích vůči zaměstnavatelům dále stanoví, že členské státy zajistí, aby na jejich území byly prováděny účinné a odpovídající kontroly zaměstnávání neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí.
The obligation on Member States to issue a return decision to any third-country national staying illegally on their territory is subject to the respect of fundamental rights, including the principle of proportionality (recital 24).
Postupy zadržování – dodržování základních práv
The legitimate aim of fighting illegal migration may be balanced against other legitimate State interests, such as general public health considerations, the interest of the State to fight crime, the interest to have comprehensive birth registration, respect for the best interests of the child (expressly highlighted in recital 22), the Geneva Convention (highlighted in recital 23), as well as other relevant fundamental rights recognised by the CFR.
Povinnost členských států vydat rozhodnutí o navrácení každému státnímu příslušníkovi třetí země, který neoprávněně pobývá na jejich území, podléhá dodržování základních práv, včetně zásady proporcionality (24. bod odůvodnění).
The Commission refers to the considerations set out in the 2012 Fundamental Rights Agency document ‘Apprehension of migrants in an irregular situation — fundamental rights considerations’ (Council document 13847/12) as guidance on how apprehension practices can be carried out in respect of the fundamental rights of the third-country nationals, while ensuring effective return procedures.
Legitimní cíl spočívající v boji proti nelegální migraci může být vyvážen jinými oprávněnými zájmy státu, jako jsou obecné aspekty veřejného zdraví, zájem státu bojovat proti trestné činnosti, zájem vést úplnou evidenci narození, respektování zájmu dítěte (výslovně zdůrazněno ve 22. bodě odůvodnění), Ženevské úmluvy (zdůrazněno ve 23. bodě odůvodnění) a rovněž ostatních příslušných základních práv uznaných v Listině základních práv Evropské unie.
Member States' practices that respect this guidance can be considered as not affecting the obligation to issue return decisions to third-country nationals staying illegally under Article 6(1) of the Return Directive:
Komise odkazuje na aspekty uvedené v dokumentu Agentury pro základní práva z roku 2012 nazvaném „Apprehension of migrants in an irregular situation – fundamental rights considerations“ (dokument Rady 13847/12), který představuje pokyny pro vykonávání postupů zadržování s ohledem na základní práva státních příslušníků třetích zemí, avšak při současném zajištění účinných řízení o navrácení.
Access to health:
Postupy v členských státech, které dodržují tyto pokyny, nemusí být pokládány za porušení povinnosti vydat rozhodnutí o navrácení neoprávněně pobývajícím státním příslušníkům třetích zemí podle čl. 6 odst. 1 směrnice o navracení:
Migrants in an irregular situation seeking medical assistance should not be apprehended at or next to medical facilities.
Přístup k zdravotní péči:
Medical establishments should not be required to share migrants' personal data with immigration law enforcement authorities for eventual return purposes.
Neoprávněně pobývající migranti, kteří vyhledají lékařskou pomoc, by neměli být zadrženi ve zdravotnickém zařízení ani v jeho blízkosti.
Access to education:
Zdravotnická zařízení by neměla mít povinnost sdílet osobní údaje migrantů s orgány vymáhajícími dodržování právních předpisů v oblasti přistěhovalectví pro účely případného navracení.
Migrants in an irregular situation should not be apprehended at or next to the school which their children are attending.
Přístup k vzdělávání:
Schools should not be required to share migrants' personal data with immigration law enforcement authorities for eventual return purposes.
Neoprávněně pobývající migranti by neměli být zadrženi ve škole nebo v blízkosti školy, kterou navštěvují jejich děti.
Freedom of religion:
Školy by neměly mít povinnost sdílet osobní údaje migrantů s orgány vymáhajícími dodržování právních předpisů v oblasti přistěhovalectví pro účely případného navracení.
Migrants in an irregular situation should not be apprehended at or next to recognised religious establishments when practicing their religion.
Svoboda náboženského vyznání:
Birth registration:
Neoprávněně pobývající migranti by neměli být zadrženi v uznaných církevních zařízeních nebo v jejich blízkosti při praktikování víry.
Migrants in an irregular situation should be able to register the birth and should be able to obtain a birth certificate for their children without risk of apprehension.
Evidence narození:
Civil registries issuing birth certificates should not be required to share migrants' personal data with immigration law enforcement authorities for eventual return purposes.
Neoprávněně pobývající migranti by měli mít možnost zapsat své děti do matriky narození a získat rodný list dětí, aniž by jim hrozilo zadržení.
Access to justice:
Evidence obyvatelstva vydávající rodné listy by neměly mít povinnost sdílet osobní údaje migrantů s orgány vymáhajícími dodržování právních předpisů v oblasti přistěhovalectví pro účely případného navracení.
In the interest of fighting crime, Member States may consider introducing possibilities for victims and witnesses to report crime without fear of being apprehended.
Přístup ke spravedlnosti:
To this end, the following good practices may be considered:
V zájmu boje proti trestné činnosti mohou členské státy zvážit zavedení možnosti obětí a svědků oznámit trestný čin, aniž by se museli obávat zadržení.
introducing possibilities for anonymous, or semi-anonymous, or other effective reporting facilities,
Za tímto účelem lze uvážit tyto osvědčené postupy:
offering victims and witnesses of serious crimes the possibility to turn to the police via third parties (such as a migrants ombudsman, specially designated officials; or entities providing humanitarian and legal assistance),
zavést možnost anonymního nebo poloanonymního hlášení či jiné účinné nástroje pro oznamování trestné činnosti,
defining conditions under which victims or witnesses of crime, including domestic violence, could be granted residence permits building upon standards included in Council Directive 2004/81/EC [26] and Directive 2009/52/EC,considering the need for delinking the immigration status of victims of violence from the main permit holder, who is at the same time the perpetrator,
poskytnout obětem a svědkům závažných trestných činů možnost obrátit se na policii prostřednictvím třetích osob (např. veřejného ochránce práv migrantů, zvlášť určených úředníků nebo subjektů poskytujících humanitární a právní pomoc),
developing leaflets in cooperation with labour inspectorates or other relevant entities to systematically and objectively inform migrants apprehended at their work places of existing possibilities to lodge complaints against their employers, building upon Directive 2009/52/EC, and in this context taking steps to safeguard relevant evidence.
stanovit podmínky, za nichž může být obětem nebo svědkům trestného činu, včetně domácího násilí, uděleno povolení k pobytu podle norem obsažených ve směrnici Rady 2004/81/ES [26] a směrnici 2009/52/ES,uvážit potřebu oddělení přistěhovaleckého statusu obětí násilí od hlavního držitele povolení, který je současně pachatelem,
Migrants in an irregular situation who seek legal aid should not be apprehended at or next to trade unions, or other entities offering such support.
vypracovat ve spolupráci s inspektoráty práce či jinými příslušnými subjekty letáky za účelem systematického a objektivního informování migrantů zadržených na pracovišti o možnosti podat stížnost na zaměstnavatele podle směrnice 2009/52/ES a přijmout v této souvislosti opatření k zajištění příslušných důkazů.
In addition, the Commission recommends that third-country nationals in an irregular situation who wish to access public services premises which register international protection applications or applications for statelessness status should not be apprehended at or next to such facilities.
Neoprávněně pobývající migranti, kteří žádají o právní pomoc, by neměli být zadrženi v prostorách odborových organizací nebo jiných subjektů poskytujících tuto pomoc či v jejich blízkosti.
Special cases:
Komise mimoto doporučuje, aby neoprávněně pobývající státní příslušníci třetích zemí, kteří chtějí vstoupit do prostor veřejných služeb evidujících žádosti o mezinárodní ochranu nebo žádosti o přiznání postavení osoby bez státní příslušnosti, nebyli zadrženi v těchto zařízeních nebo jejich blízkosti.
Legal basis: Return Directive — Article 6
Zvláštní případy:
A return decision may in certain circumstances also be adopted if an illegally staying third-country national is apprehended at the EU external border when leaving the EU territory, following a case-by-case analysis and taking into account the principle of proportionality.
Právní základ: směrnice o navracení – článek 6
This could be justified in cases in which a significant overstay or illegal stay is detected during exit checks.
Rozhodnutí o navrácení může být za určitých okolností přijato rovněž v případě, je-li neoprávněně pobývající státní příslušník třetí země zadržen na vnější hranici EU při opouštění území EU, a to na základě analýzy v každém jednotlivém případě a s přihlédnutím k zásadě proporcionality.
In such cases, Member States could launch a return procedure when acquiring knowledge about the illegal stay and continue the procedure leading to the issuing of a return decision accompanied by an entry-ban in an ‘in absentia’ procedure, respecting the procedural safeguards set out in sections 11.3 and 12 below.
To může být odůvodněné v případech, kdy je při výstupní kontrole zjištěno významné překročení doby povoleného pobytu nebo neoprávněný pobyt.
Even though in such a specific situation the person is anyhow about to leave the EU, the issuing of a return decision can make sense, since it allows Member States to also issue an entry ban and thus prevent further entry and possible risk of illegal stay.