natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ze stejných důvodů by riziko plynoucí z úschovy cenných papírů držených prostřednictvím propojení s jiným centrálním depozitářem nemělo podléhat žádnému dodatečnému regulatornímu kapitálovému požadavku, ale mělo by být považováno za součást regulatorního kapitálu pro operační riziko.
For the same reasons, custody risk for securities held through a link with another CSD should not be subject to any additional regulatory capital charge but should be considered as part of the regulatory capital for operational risk.
Obdobně by riziko plynoucí z úschovy, jemuž čelí centrální depozitář u vlastních aktiv v držení banky provádějící úschovu nebo jiných centrálních depozitářů, nemělo být počítáno dvakrát a neměl by být požadován žádný dodatečný regulatorní kapitál.
Similarly, custody risk faced by a CSD on own assets held by a custodian bank or other CSDs should not be double-counted and no additional regulatory capital should be required.
Centrální depozitář může také čelit investičním rizikům, pokud jde o aktiva, která vlastní, nebo o investice, které provádí za využití kolaterálu, vkladů účastníků, úvěrů účastníků nebo jakékoli jiné expozice v rámci povolených bankovních doplňkových služeb.
A CSD may also face investment risks with regard to the assets that it owns or with regard to the investments that it makes using collateral, participants' deposits, loans to the participants or any other exposure under the allowed banking-type ancillary services.
Investiční riziko je riziko ztráty, jemuž centrální depozitář čelí, když investuje vlastní zdroje nebo zdroje účastníků, např. kolaterál.
Investment risk is the risk of loss faced by a CSD when it invests its own or its participants' resources, such as collateral.
Ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU [6], nařízení (EU) č. 575/2013 a nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 152/2013 jsou vhodným referenčním standardem pro účely stanovení kapitálových požadavků k pokrytí úvěrového rizika, úvěrového rizika protistrany a tržních rizik, která mohou vyplynout z investic centrálního depozitáře.
Provisions set out in Directive 2013/36/EU of the European Parliament and of the Council [6], Regulation (EU) No 575/2013 and Delegated Regulation (EU) No 152/2013 are the appropriate benchmark for the purpose of establishing capital requirements to cover credit risk, counterparty credit risk and market risks that may arise from the investments of a CSD.
Vzhledem k povaze činností centrálních depozitářů přijímá centrální depozitář podnikatelské riziko vyvolané případnými změnami obecných obchodních podmínek, u nichž je pravděpodobné, že zhorší jeho finanční situaci v důsledku poklesu jeho příjmů nebo zvýšení jeho výdajů, což má za následek ztrátu, která musí být hrazena z jeho kapitálu.
Given the nature of the activities of CSDs, a CSD assumes business risk due to potential changes in general business conditions that are likely to impair its financial position following a decline in its revenues or an increase in its expenses and that result in a loss that should be charged against its capital.
Vzhledem k tomu, že úroveň podnikatelského rizika je ve vysoké míře závislá na individuální situaci každého centrálního depozitáře a může být způsobena různými faktory, měly by kapitálové požadavky stanovené tímto nařízením vycházet z vlastního odhadu centrálního depozitáře a metodika, kterou centrální depozitář k takovému odhadu využívá, by měla být úměrná rozsahu a složitosti činností centrálního depozitáře.
Given that the level of business risk is highly dependent on the individual situation of each CSD and it can be caused by various factors, the capital requirements of this Regulation should be based on a CSD's own estimate and the methodology used by a CSD for such an estimate should be proportional to the scale and complexity of the CSD's activities.
Centrální depozitář by měl vytvořit vlastní odhad kapitálu požadovaného ke krytí podnikatelského rizika v rámci souboru stresových scénářů, aby byla pokryta rizika, která dosud nejsou zachycena metodikou používanou pro operační riziko.
A CSD should develop its own estimate of the capital required against business risk under a set of stress scenarios in order to cover the risks that are not already captured by the methodology used for operational risk.
Aby se zaručila obezřetná úroveň kapitálových požadavků pro podnikatelské riziko v případě, že se provádí výpočet na základě vlastních scénářů, měla by být stanovena minimální úroveň kapitálu ve formě obezřetnostního dolního prahu.
In order to ensure a prudent level of the capital requirements for business risk when making a calculation based on self-designed scenarios, a minimum level of capital, should be introduced in the form of a prudential floor.
Minimální úroveň kapitálu požadovaného k podnikatelskému riziku by měla být sladěna s obdobnými požadavky pro jiné tržní infrastruktury v souvisejících aktech Unie, např. v nařízení Komise v přenesené pravomoci o kapitálových požadavcích na ústřední protistrany.
The minimum level of required capital for business risk should be aligned to similar requirements for other market infrastructures in related Union Acts such as Commission Delegated Regulation on capital requirements for central counterparties (‘CCPs’).
Dodatečný kapitálový požadavek pro rizika týkající se bankovních doplňkových služeb by měl krýt veškerá rizika, která se týkají poskytování vnitrodenních úvěrů účastníkům či jiným uživatelům centrálního depozitáře.
The additional capital surcharge for risks related to banking-type ancillary services should cover all the risks related to the provision of intraday credit to participants or other CSD users.
Pokud úvěrové expozice přes noc či delší vyplývají z poskytování vnitrodenního úvěru, měla by se odpovídající rizika měřit a řešit za použití metodik, které jsou již stanoveny v části třetí hlavě II kapitole 2 nařízení (EU) č. 575/2013 pro standardizovaný přístup a v kapitole 3 uvedeného nařízení pro přístup založený na interním ratingu (IRB), jelikož uvedené nařízení stanoví obezřetnostní pravidla pro měření úvěrového rizika, které vyplývá z úvěrových expozic přes noc či delších.
Where overnight or longer credit exposures result from the provision of intraday credit, the corresponding risks should be measured and addressed by using the methodologies already laid down in Part Three, Title II, Chapter 2, for the Standardised Approach, and Chapter 3, for the Internal Ratings Based Approach (IRB Approach), of Regulation (EU) No 575/2013, given that that Regulation provides prudential rules for measurement of credit risk resulting from overnight or longer credit exposures.
Vnitrodenní úvěrová rizika však vyžadují zvláštní zacházení, neboť metodika jejich měření není výslovně stanovena v nařízení (EU) č. 575/2013 ani v jiných použitelných právních předpisech Unie.
Intraday credit risks, however, require special treatment since the methodology for their measurement is not explicitly provided for in Regulation (EU) No 575/2013 or other applicable Union legislation.
Proto by metodika, která se zabývá konkrétně vnitrodenním úvěrovým rizikem, měla být dostatečně citlivá vůči riziku, aby se zohlednila kvalita kolaterálu, hodnocení úvěrové kvality účastníků a skutečné pozorované vnitrodenní expozice.
As a result, the methodology that specifically addresses intraday credit risk should be sufficiently risk-sensitive to take into account the quality of the collateral, the credit quality assessment of the participants and the actual observed intraday exposures.
Současně by metodika měla skýtat skutečné pobídky pro poskytovatele bankovních doplňkových služeb včetně pobídek ke shromažďování kolaterálu nejvyšší kvality a k výběru důvěryhodných protistran.
At the same time, the methodology should provide proper incentives to the providers of banking-type ancillary services, including the incentive to collect the highest quality of collateral and select creditworthy counterparties.
Ačkoli jsou poskytovatelé bankovních doplňkových služeb povinni řádně posoudit a otestovat úroveň a hodnotu kolaterálu a snížení hodnoty, metodika použitá k určení dodatečného kapitálového požadavku pro vnitrodenní úvěrové riziko by nicméně měla zohledňovat a zajišťovat dostatek kapitálu pro případ, kdy náhlý pokles hodnoty kolaterálu přesáhne odhady a vede k částečně nezajištěným zbytkovým úvěrovým expozicím.
Although providers of banking-type ancillary services have the obligation to properly assess and test the level and value of collateral and haircuts, the methodology used to determine the additional capital surcharge for intraday credit risk should nevertheless cater to and provide enough capital for the case where a sudden decrease in the value of the collateral exceeds estimates and results in partially uncollateralised residual credit exposures.
Výpočet kapitálového požadavku pro rizika, která vyplývají z poskytování bankovních doplňkových služeb, vyžaduje, aby byly zohledněny dosavadní informace o vnitrodenních úvěrových expozicích.
The calculation of the capital surcharge for risks arising from providing banking-type ancillary services requires taking into account past information on intraday credit exposures.
Aby tedy bylo možné takový kapitálový požadavek vypočítat, subjekty, které poskytují bankovní doplňkové služby uživatelům služeb centrálního depozitáře v souladu s čl. 54 odst. 2 nařízení (EU) č. 909/2014 („centrální depozitáři – poskytovatelé bankovních služeb“), by měly alespoň jeden rok zaznamenávat údaje o svých vnitrodenních úvěrových expozicích.
As a result, in order to be able to calculate that capital surcharge, entities that provide banking-type ancillary services to users of CSD services in accordance with Article 54(2) of Regulation (EU) No 909/2014 (‘CSD-banking service providers’) should record at least one year of data concerning their intraday credit exposures.
Jinak nejsou schopny určit relevantní expozice, na jejichž základě se výpočet provádí.
Otherwise they are not able to identify the relevant exposures based on which the calculation is done.
V důsledku toho by se od centrálních depozitářů – poskytovatelů bankovních služeb nemělo vyžadovat, aby splnili požadavek na kapitál odpovídající tomuto specifickému kapitálovému požadavku dříve, než dokážou shromáždit veškeré informace nutné k vypočtení požadavku.
Consequently, CSD-banking service providers should not be required to meet the own funds requirement corresponding to the capital surcharge until after they are able to collect all the information necessary to perform the calculation of the surcharge.
Ustanovení čl. 54 odst. 8 nařízení (EU) č. 909/2014 vyžaduje, aby byla vypracována pravidla k určení dodatečného kapitálového požadavku uvedeného v čl. 54 odst. 3 písm. d) a čl. 54 odst. 4 písm. e) uvedeného nařízení.
Article 54(8) of Regulation (EU) No 909/2014 requires the development of rules to determine the additional capital surcharge referred to in point (d) of Article 54(3) and point (e) of Article 54(4) of that Regulation.
Kromě toho článek 54 uvedeného nařízení vyžaduje, aby dodatečný požadavek odrážel vnitrodenní úvěrové riziko, které vyplývá z činností podle oddílu C přílohy nařízení (EU) č. 909/2014, a zejména z poskytování vnitrodenních úvěrů účastníkům vypořádacího systému nebo jiným uživatelům služeb centrálních depozitářů.
Further, Article 54 of that Regulation requires that additional surcharge reflects the intra-day credit risk resulting from the activities under Section C of the Annex to Regulation (EU) No 909/2014, and in particular the provisions of intraday credit to participants in a securities settlement system or other users of CSD services.
Proto by vnitrodenní expozice vůči úvěrovému riziku měla zahrnovat také ztrátu, jíž by centrální depozitář – poskytovatel bankovních služeb čelil, pokud by účastník s výpůjčkou selhal.
Therefore, intraday credit risk exposure should also include the loss that a CSD-banking service provider would face if a borrowing participant were to default.
Ustanovení čl. 59 odst. 3 písm. d) nařízení (EU) č. 909/2014, které se týká úvěrového rizika centrálního depozitáře – poskytovatele bankovních služeb, vyžaduje, aby byl shromážděn „vysoce likvidní kolaterál s minimálním úvěrovým a tržním rizikem“.
Point (d) of Article 59(3) of Regulation (EU) No 909/2014 relating to the credit risk of a CSD-banking service provider requires the collection of ‘highly liquid collateral with minimal credit and market risk’.
Ustanovení čl. 59 odst. 4 písm. d) nařízení (EU) č. 909/2014, které se týká rizika likvidity centrálního depozitáře – poskytovatele bankovních služeb, vyžaduje, aby byly k dispozici „způsobilé likvidní zdroje“.
Point (d) of Article 59(4) of Regulation (EU) No 909/2014 relating to the liquidity risk of a CSD-banking service provider, requires availability of ‘qualifying liquid resources’.
Jedním z takovýchto způsobilých likvidních zdrojů je „vysoce likvidní kolaterál“.
One such qualifying liquid resource is ‘highly liquid collateral’.
I když je pochopitelné, že terminologie použitá v každém z obou případů se různí kvůli odlišné povaze souvisejících rizik a tomu, že pojmy odpovídají různým koncepcím úvěrového rizika a rizika likvidity v nařízení, obě terminologie se týkají podobně vysoké kvality poskytovatelů nebo aktiv.
While it is understandable that the terminology used in each of the two cases is different, given the different nature of the risks involved and the correspondence to different concepts in the regulation of credit and liquidity risk, they both relate to a similarly high quality of providers or assets.
Proto by bylo vhodné vyžadovat, aby byly předtím, než lze kolaterál nebo zdroj likvidity ve formě kolaterálu kvalifikovat jako patřící do kategorie „vysoce likvidního kolaterálu s minimálním úvěrovým a tržním rizikem“ nebo kategorie „způsobilých likvidních zdrojů“, splněny stejné podmínky.
Therefore, it would be appropriate to require that the same conditions are met before a collateral or a liquidity resource in the form of collateral can qualify as pertaining to either the ‘highly liquid collateral with minimal credit and market risk' category’, or to the ‘qualifying liquid resources’ category, respectively.
Ustanovení čl. 59 odst. 3 písm. d) nařízení (EU) č. 909/2014 vyžaduje, aby centrální depozitář – poskytovatel bankovních služeb přijímal k řízení příslušného úvěrového rizika vysoce likvidní kolaterál s minimálním úvěrovým a tržním rizikem.
Point (d) of Article 59(3) of Regulation (EU) No 909/2014 requires that a CSD-banking service provider accepts highly liquid collateral with minimal credit and market risk to manage its corresponding credit risk.
Stejné ustanovení umožňuje, aby byly za určitých situací použity i jiné druhy zajištění než vysoce likvidní kolaterál s minimálním úvěrovým a tržním rizikem, pokud se uplatní přiměřené snížení hodnoty.
The same allows for other types of collateral than highly liquid collateral with minimal credit and market risk to be used in specific situations, with the application of an appropriate haircut.
Aby se tato možnost usnadnila, měla by být stanovena jasná hierarchie kvality kolaterálu, aby se rozlišilo, jaký kolaterál by měl být přijatelný za účelem plného pokrytí expozic vůči úvěrovému riziku, jaký kolaterál je přijatelný jako zdroj likvidity a jaký kolaterál, třebaže zůstává přijatelný pro zmírnění úvěrového rizika, vyžaduje způsobilé likvidní zdroje.
To facilitate this, a clear hierarchy of the collateral quality should be set in order to distinguish which collateral should be acceptable to fully cover credit risk exposures, which collateral is acceptable as liquidity resource and which collateral, although remaining acceptable for mitigating credit risk, requires qualifying liquidity sources.
Poskytovatelům kolaterálu by nic nemělo bránit v tom, aby volně nahrazovali kolaterál v závislosti na dostupnosti svých zdrojů nebo strategiích řízení aktiv a pasiv.
Collateral providers should not be impeded from freely substituting collateral depending on their availability of resources or their asset-liability management strategies.
Mělo by být povoleno používat k nahrazení kolaterálu běžné praktiky, např. spoléhání se na zástavní účty účastníků v případech, kdy účastník uložil kolaterál na své zástavní účty s cílem plně pokrýt jakoukoli úvěrovou expozici, přičemž však musí být sledována kvalita a likvidita kolaterálu a kolaterál musí splňovat požadavky tohoto nařízení.
Thus, common collateral practices, such as the reliance on participants' pledge accounts, where the collateral is deposited by the participant in its pledged accounts in order to fully cover any credit exposure should be allowed to be used for substituting collateral as long as the quality and liquidity of the collateral is monitored and complies with the requirements of this Regulation.
V rámci takovýchto ujednání o zástavních účtech ukládá účastník kolaterál na své zástavní účty s cílem plně pokrýt jakoukoli úvěrovou expozici.
Under such pledge account arrangements, the collateral is deposited by the participant in his pledged accounts in order to fully cover any credit exposure.
Kromě toho by měl centrální depozitář – poskytovatel bankovních služeb přijímat kolaterál s ohledem na stanovenou hierarchii, avšak v nezbytných případech smí po selhání účastníka převést přijatý kolaterál do likvidní podoby co nejúčinnějším způsobem.
In addition, a CSD-banking service provider should accept collateral taking into account the hierarchy specified, but may perform the liquidation of the accepted collateral, where necessary, in the most efficient way following a participant's default.
Z obezřetnostního hlediska by však měl být centrální depozitář – poskytovatel bankovních služeb schopen průběžně sledovat dostupnost kolaterálu, jeho kvalitu a likviditu, aby plně pokryl úvěrové expozice.
However, from a prudential viewpoint, a CSD-banking service provider should be able to monitor the availability of collateral, its quality and its liquidity on an ongoing basis to fully cover credit exposures.
Rovněž by měl mít zavedena ujednání s účastníky s výpůjčkou, aby se zaručilo, že jsou neustále plněny veškeré požadavky týkající se kolaterálu podle tohoto nařízení.
It should also have arrangements in place with the borrowing participants to ensure that all the collateral requirements of this Regulation are met at all times.
Pro účely měření vnitrodenního úvěrového rizika by měl být centrální depozitář – poskytovatel bankovních služeb schopen předvídat maximální expozice pro daný den.
For the purposes of measuring intraday credit risk, CSD-banking service providers should be in a position to anticipate peak exposures for the day.
K tomu by nemělo být zapotřebí předvídat přesný počet, ale měly by být určeny tendence těchto vnitrodenních expozic.
This should not require a forecast of the exact number but should identify trends in those intraday exposures.
To je dále podpořeno také odkazem na „očekávané maximální expozice“ v normách Basilejského výboru pro bankovní dohled [7].
This is further supported by the reference to ‘anticipate peak exposures’ also in Basel Committee on Banking Supervision standards [7].
Hlava II části třetí nařízení (EU) č. 575/2013 stanoví rizikové váhy, které se mají uplatňovat na úvěrové expozice vůči Evropské centrální bance a jiným osvobozeným subjektům.
Title II of Part Three of Regulation (EU) No 575/2013 establishes the risk weights to be applied to credit exposures to the European Central Bank and other exempted entities.
Při měření úvěrového rizika pro regulační účely jsou takovéto rizikové váhy obecně považovány za nejlepší dostupný referenční standard.
When measuring credit risk for regulatory purposes, such risk weights are widely understood as the best available reference.
Proto lze tutéž metodiku uplatnit i na vnitrodenní úvěrové expozice.
Therefore, the same methodology may be applied to intraday credit exposures.
Aby se však zaručila koncepční spolehlivost uvedeného přístupu, je třeba provést určitou opravu, a to zejména při provádění výpočtů za použití rámce úvěrového rizika v části třetí hlavě II kapitole 2 nařízení (EU) č. 575/2013 pro standardizovaný přístup a kapitole 3 uvedeného nařízení pro přístup IRB by vnitrodenní expozice měly být považovány za expozice ke konci dne, jelikož takový je předpoklad uvedeného nařízení.
However, in order to guarantee the conceptual soundness of that approach, some correction is needed, in particular, when carrying out the computations using the credit risk framework of Part Three, Title II, Chapter 2 for the Standardised Approach, and Chapter 3 for the IRB Approach, of Regulation (EU) No 575/2013, the intraday exposures should be considered as end-of-day exposures as this is the assumption of that Regulation.
V souladu s čl. 59 odst. 5 nařízení (EU) č. 909/2014, který obsahuje výslovný odkaz na čl. 46 odst. 3 nařízení (EU) č. 648/2012, by bankovní záruky nebo akreditivy měly být ve vhodných případech sladěny se zásadami CPSS-IOSCO a měly by splňovat obdobné požadavky, jako jsou požadavky stanovené v nařízení (EU) č. 648/2012.
In accordance with Article 59(5) of Regulation (EU) No 909/2014, which includes an explicit reference to Article 46(3) of Regulation (EU) No 648/2012, bank guarantees or letters of credit, where appropriate, should be aligned to the CPSS-IOSCO Principles and meet similar requirements as those laid down in Regulation (EU) No 648/2012.
Ty zahrnují požadavek, aby bankovní záruky a akreditivy byly ručiteli plně zajištěny.
These include the requirement that bank guarantees and letters of credit are fully collateralised by the guarantors.
Aby se zaručila účinnost vypořádání obchodů s cennými papíry v Unii, je však vhodné, aby v případě, že jsou bankovní záruky nebo akreditivy použity ve vztahu k úvěrovým expozicím, které mohou vzniknout z interoperabilních propojení centrálních depozitářů, bylo možné vzít v úvahu vhodná alternativní opatření ke zmírnění rizik, pokud zajišťují rovnocennou úroveň ochrany jako ustanovení nařízení (EU) č. 648/2012 nebo úroveň vyšší.
In order to preserve the efficiency of security settlement within the Union, however, when bank guarantees or letters of credit are used in relation to credit exposures that may arise from interoperable CSD links, appropriate alternative risk mitigants should be allowed to be considered as long as they provide an equal or higher level of protection than the provisions laid out in Regulation (EU) No 648/2012.
Toto zvláštní zacházení by se mělo vztahovat pouze na bankovní záruky nebo akreditivy, které chrání interoperabilní propojení centrálních depozitářů, a mělo by se týkat výhradně úvěrové expozice mezi dvěma propojenými centrálními depozitáři.
This special treatment should only apply to bank guarantees or letters of credit protecting an interoperable CSD link and should cover exclusively the credit exposure between the two linked CSDs.
Jelikož bankovní záruka nebo akreditiv chrání centrální depozitáře, kteří nejsou v selhání, před úvěrovými ztrátami, měly by se potřeby likvidity centrálních depozitářů, kteří nejsou v selhání, také řešit buď prostřednictvím včasného vypořádání povinnosti ručitelů, nebo alternativně držením způsobilých likvidních zdrojů.
Since the bank guarantee or the letter of credit protects the non-defaulting CSDs against credit losses, the liquidity needs of the non-defaulting CSDs should also be addressed by either a timely settlement of the guarantors' obligations, or alternatively, by holding qualifying liquidity resources.
Ustanovení čl. 59 odst. 4 písm. d) nařízení (EU) č. 909/2014 vyžaduje, aby centrální depozitáři – poskytovatelé bankovních služeb zmírňovali rizika likvidity pomocí způsobilých likvidních zdrojů v každé měně.
Point (d) of Article 59(4) of Regulation (EU) No 909/2014 requires that CSD-banking service providers mitigate liquidity risks with qualifying liquid resources in each currency.
V důsledku toho nelze ke splnění požadavků stanovených v uvedeném článku použít likvidní zdroje, které způsobilé nejsou.
As a result, non-qualifying liquid resources cannot be used to meet the requirements set out in that Article.