natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Kritéria, která je třeba vzít v úvahu ke stanovení schodku, který jsou obce povinny krýt, jsou určena v královské vyhlášce [61].
In conclusion, the IRIS-H thus enjoy a comprehensive financing mechanism that ensures coverage of any deficit they may generate.
Na tomto základě federální ministr zdravotnictví každý rok určuje výši schodků pro každou veřejnou nemocnici.
The five general financing measures foreseen by the LCH (see recital 46) cover the majority of the hospitals' operating and investment costs.
V praxi schodek určený ministrem přesně neodpovídá schodku podle finančního účtu provozu nemocnice, protože některé nákladové položky (například výsledek mimonemocničních činností nemocnice, které jak je vysvětleno ve 155. bodě odůvodnění [62], jsou čistě spojeny s nemocničními činnostmi v případě nemocnic IRIS-H) spadající do nákladů nejsou zahrnuty do schodku krytého podle článku 109 LCH.
To the extent that these sources are insufficient to cover the costs arising from the hospitals' activities, Article 46 of the bylaws of the IRIS-H obliges the municipalities to fully cover any deficit generated by the IRIS-H (see recitals 44-45).
Nemocnice IRIS-H tedy využívají kompletní mechanismus financování, který jim zajišťuje krytí celého schodku, který by jim mohl vzniknout.
The accounting deficit addressed by Article 46 of the bylaws necessarily includes the ‘Article 109 LCH deficit’ [63] (see recital 47) and by fully covering the accounting deficit, the municipalities also fulfil their obligation under Article 109 LCH.
Pět obecných pravidel stanovených zákonem LCH (viz 46. bod odůvodnění) kryje většinu provozních a investičních nákladů nemocnic.
The payment modalities of this deficit compensation mechanism will be described below (see Section 7.3.5).
Pokud tyto zdroje nestačí krýt náklady spojené s činnostmi těchto nemocnic, článek 46 stanov nemocnic IRIS-H dává obcím povinnost zcela krýt veškerý schodek nemocnic IRIS-H (viz 44. a 45. bod odůvodnění).
Accounting requirements
Účetní schodek krytý článkem 46 stanov nutně zahrnuje „schodek krytý článkem 109 LCH“ [63] (viz 47. bod odůvodnění).
All hospitals (i.e. public and private) are subject to accounting and transparency requirements.
Tím, že se pokryje celý účetní schodek, obce také plní svoji povinnost v souladu s článkem 109 LCH.
In particular, each hospital must keep a set of accounts that allow determining the cost of each service and that respect certain elements of the Law of 17 July 1975 [64] on accounting [65].
Způsob platby tohoto mechanismu vyrovnání schodků bude popsán níže (viz bod 7.3.5).
It is mandatory to record non-hospital activities on separate accounts.
Účetní povinnosti
Hospitals are also obliged to appoint an auditor who certifies the hospital's accounts and financial statements [66].
Všechny nemocnice (veřejné i soukromé) podléhají povinnostem týkajícím se účetnictví a transparentnosti.
Finally, hospitals are required to submit certain (financial) information to the Federal Minister responsible for public health [67] and its Federal Public Service also monitors compliance with the LCH [68].
Každá nemocnice musí zejména vést jasné účetnictví, které uvádí nákladovou cenu za každou službu a které dodržuje povinnosti stanovené zákonem ze dne 17. července 1975 [64] týkající se účetnictví a účetní závěrky organizací [65].
DESCRIPTION OF THE MEASURES TARGETED BY THE COMPLAINT
Mimonemocniční činnosti nemocnic musí být zapsány na zvláštních účtech.
According to the complainants, the Brussels Capital Region has chosen to de facto take up the role of the relevant Brussels municipalities for the compensation of the deficits of the IRIS-H.
Nemocnice jsou také povinny stanovit auditora, který má za úkol potvrdit jejich účetnictví a jejich účetní závěrky [66].
In particular, the complaint mentions interventions by the Fonds Régional Bruxellois de Refinancement des Trésoreries Communales (or FRBRTC) which was created by the Brussels Capital Region [69].
Nemocnice jsou povinny oznámit určité informace (finanční) federálnímu ministerstvu zdravotnictví [67] a jeho federální veřejné oddělení pro zdravotnictví má také za úkol kontrolovat dodržování ustanovení zákona LCH [68].
In addition, the complaint adds that since 2003 the Brussels Capital Region itself also allegedly granted special subsidies to the municipalities [70] (i.e. up to EUR 10 million annually), which were allegedly intended to be passed on as aid for the IRIS-H.
POPIS OPATŘENÍ, JEŽ JSOU PŘEDMĚTEM STÍŽNOSTI
While the complainants do not put into doubt the competence of the Brussels Capital Region towards these municipalities they consider that what they qualify as regional financing of the IRIS-H goes beyond what is envisaged by the deficit cover as specified by Article 109 of the LCH (see also recital 47).
Podle stěžovatelů na sebe region Brusel – hlavní město de facto vzal úkol bruselských obcí týkající se vyrovnání schodků nemocnic IRIS-H.
The complainants argue that the IRIS-H benefited significantly from regional financing awarded to the municipalities in which they are located and that this financing cannot be justified on the basis of the provisions of the LCH.
Stěžovatelé zejména zmiňují zvláště podporu fondu Fonds régional bruxellois de refinancement des trésoreries communales (dále jen „FRBRTC“), který zřídil region Brusel – hlavní město [69].
The complainants did not refer to the deficit cover obligation in Article 46 of the bylaws of the IRIS-H.
Dále tvrdí, že region Brusel – hlavní město také obcím poskytl zvláštní subvence [70] (do výše 10 milionů EUR ročně od roku 2003), které byly podle nich převedeny jako podpora nemocnicím IRIS-H.
Finally, the complainants referred to approximately EUR 100 million being awarded via the FRBRTC in the context of the restructuring of the Brussels public hospitals which led to the creation of the IRIS-H (see also Section 2.2).
Stěžovatelé sice nezpochybňují pravomoc regionu Brusel – hlavní město týkající se těchto obcí, avšak mají za to, že to, co je považováno za regionální financování nemocnic IRIS-H, přesahuje ustanovení článku 109 LCH vztahující se na krytí schodků (viz také 47. bod odůvodnění).
The complainants allege that this operation would have resulted in overcompensation of the IRIS-H.
Stěžovatelé tvrdí, že nemocnice IRIS-H přijaly velké částky z regionálního financování poskytnutého obcím, kde se nemocnice nachází, a že nelze toto financování obhájit na základě ustanovení LCH.
GROUNDS FOR INITIATING THE PROCEDURE
Stěžovatelé neuvádějí povinnost krytí schodků podle článku 46 stanov nemocnic IRIS-H.
The Commission's 2009 decision
Stěžovatelé také uvádějí poskytnutí přibližně 100 milionů EUR prostřednictvím FRBRTC v rámci restrukturalizace veřejných bruselských nemocnic, která vedla k založení nemocnic IRIS-H (viz také bod 2.2).
As recalled above (see recital 5), on 28 October 2009, the Commission adopted a no objections decision [71], concluding that the public financing of the IRIS-H in the Brussels Capital Region constituted State aid compatible with the internal market as compensation for the provision of services of general economic interest.
Stěžovatelé tvrdí, že tato operace vedla k nadměrnému vyrovnávání nákladů nemocnic IRIS-H.
The Commission based this decision on the 2005 SGEI Decision as well as directly on Article 86(2) EC Treaty (now Article 106(2) TFEU).
DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
In its decision, the Commission considered that the IRIS-H were entrusted with three hospital public service missions: first, the general hospital mission of all hospitals (public and private) under the LCH [72]; second, the obligation to treat any patient in all circumstances, including post-emergency [73]; and third the obligation to provide complete multi-site hospital care [74].
Rozhodnutí Komise z roku 2009
In addition, the Commission concluded that the IRIS-H were entrusted with the non-hospital public service mission of providing social assistance together with medical care [75].
Jak bylo uvedeno výše (viz 5. bod odůvodnění), Komise dne 28. října 2009 přijala rozhodnutí, že nevznese námitky [71], jelikož došla k závěru, že veřejné financování nemocnic IRIS-H v regionu Brusel – hlavní město je státní podpora slučitelná s vnitřním trhem jakožto vyrovnání nákladů na služby obecného hospodářského zájmu.
Finally, reference was also made to a bilingualism obligation [76].
Komise toto rozhodnutí založila na rozhodnutí o službách obecného hospodářského zájmu z roku 2005 a přímo na čl. 86 odst. 2 Smlouvy o založení Evropského společenství (nyní čl. 106 odst. 2 Smlouvy o fungování EU).
These missions were considered to have been entrusted to the IRIS-H via the LCH, the Loi CPAS, the IRIS strategic plans, and finally a convention signed by the IRIS-H and the CPAS.
Komise se ve svém rozhodnutí domnívala, že nemocnice IRIS-H mají tři úkoly veřejné nemocniční služby: v prvé řadě obecné nemocniční úkoly poskytované všemi nemocnicemi (veřejnými či soukromými) v souladu se zákonem LCH [72]; za druhé povinnost léčit každého pacienta za každých okolností, včetně situací mimo pohotovostní péči [73]; za třetí povinnost poskytnout svou kompletní nemocniční péči na různých místech [74].
The Commission further considered that the compensation parameters were established ex ante [77] and that sufficient procedures for preventing and correcting overcompensation were in place [78].
Komise také došla k závěru, že nemocnice IRIS-H mají mimonemocniční úkoly veřejné služby, které spočívají v poskytování sociální pomoci vedle zdravotní péče [75].
Finally, the Commission was also satisfied that the IRIS-H kept separate accounts for hospital and non-hospital activities [79], which in turn ensured the absence of cross-subsidisation of commercial non-SGEI activities of the IRIS-H [80].
Rozhodnutí se také odvolává na povinnost dvojjazyčnosti [76].
The Commission also assessed whether the IRIS-H had been overcompensated in the past (i.e. between 1996 and 2007) [81], reaching the conclusion that this had not been the case [82].
Nemocnice IRIS-H jsou tím údajně pověřeny podle zákona LCH, zákona o CPAS, strategických plánů IRIS-H a dohody podepsané nemocnicemi IRIS-H a CPAS.
Apart from assessing the financing measures as a whole, the Commission also examined an alleged mechanism of advances.
Komise se také domnívala, že parametry vyrovnávacích plateb byly stanoveny předem [77] a že byly zavedeny dostatečné postupy k zabránění nadměrnému vyrovnání a jeho zabránění [78].
Since the deficit compensation pursuant to Article 109 LCH was regularly only paid out with a long delay of up to 10 years, the IRIS-H allegedly received an advance on these outstanding payments through the FRBRTC.
Komise také s uspokojením uvedla, že nemocnice IRIS-H vedly oddělené účty pro své činnosti nemocniční péče a pro mimonemocniční činnost [79], čímž zaručovaly zabránění křížového subvencování obchodní činnosti nemocnic IRIS-H (mimo služeb obecného hospodářského zájmu) [80].
The Commission concluded that since these alleged advances would in any event have to be repaid once the deficit compensation pursuant to Article 109 LCH was paid, they could not lead to overcompensation of the IRIS-H [83].
Komise také zkoumala, zda nemocnice IRIS-H dostaly nadměrné vyrovnání v minulosti (tedy v letech 1996 až 2007) [81], a zjistila, že tomu tak nebylo [82].
The 2012 annulment judgment of the General Court
Kromě posouzení celkových opatření týkajících se financování Komise také zkoumala uvedený mechanismus zálohových plateb.
In response to the Commission's 2009 decision, the complainants launched an action for annulment of that decision in front of the General Court [84].
Jelikož pravidelně docházelo k tomu, že podpora podle článku 109 LCH byla vyplácena s velkým zpožděním, které dosahovalo až 10 let, nemocnice IRIS-H nejspíš dostaly zálohu na tyto neuhrazené platby prostřednictvím FRBRTC.
The complainants argued that the Commission violated the complainant's procedural rights by not opening the formal investigation procedure, as the Commission should have noted serious difficulties in the examination at issue [85].
Komise došla k závěru, že jelikož tyto uváděné zálohy byly v každém případě splaceny po úhradě vyrovnání schodku v souladu s článkem 109 LCH, nemohly vést k nadměrnému vyrovnání pro nemocnice IRIS-H [83].
In its judgment of 7 November 2012 in case T-137/10, the General Court annulled the Commission's 2009 decision, concluding that the Commission was obliged to open the formal investigation procedure [86].
Rozhodnutí o zrušení Tribunálu z roku 2012
The General Court first considered whether the IRIS-H had been entrusted with clearly-defined public service missions [87].
V odpověď na rozhodnutí Komise z roku 2009 podali stěžovatelé žalobu na neplatnost tohoto rozhodnutí k Tribunálu [84].
At the outset, the General Court noted that all parties agreed that the LCH entrusted all hospitals, public and private, with a general hospital public service mission [88].
Stěžovatelé tvrdili, že Komise poškodila jejich procesní práva, protože nezahájila formální vyšetřovací řízení, kdy Komise měla konstatovat existenci vážných nedostatků v rámci předmětného posuzování [85].
It was thus only in doubt whether the Commission had erred in finding, in the preliminary examination, that the IRIS-H were entrusted with additional hospital and non-hospital public service missions [89].
Tribunál rozhodnutí Komise z roku 2009 zrušil rozsudkem ze dne 7. listopadu 2012 ve věci T-137/10 a konstatoval, že Komise byla povinna zahájit formální vyšetřovací řízení [86].
The General Court concluded that there were doubts whether the provisions relied on by the Commission in its decision were sufficient to entrust the IRIS-H with the additional missions to treat all patients in all circumstances [90], to provide multi-site hospital care [91], and to provide additional social services [92].
Tribunál se nejdříve zaměřil na otázku, zda nemocnice IRIS-H byly pověřeny úkoly jasně určených veřejných služeb [87].
In addition, with respect to the alleged mission to provide multi-site hospital care, the General Court pointed out that it was not clear how that mission differed from the general programming and operational requirements applicable to all hospitals subject to the LCH [93].
Zjistil, že všechny strany se shodují na tom, že LCH pověřuje všechny nemocnice, veřejné a soukromé, úkoly veřejné služby obecné nemocniční péče [88].
Secondly, the General Court examined whether the Commission had demonstrated the existence of clear compensation parameters [94].
Jedinou pochybností tedy bylo, zda Komise pochybila ve svém závěru v předběžném zjišťování, zda nemocnice IRIS-H byly pověřeny veřejnými nemocničními službami a dodatečnými mimonemocničními službami [89].
As regards the hospital missions, the General Court addressed the deficit compensation mechanism under Article 109 LCH [95] — while noting that this mechanism was explicitly not challenged by the complainant [96] — and the alleged regional financing mechanism through the FRBRTC established in order to advance temporarily the amounts needed to make up the deficits of the IRIS-H before the deficit cover under Article 109 LCH takes effect [97].
Tribunál došel k závěru, že existují pochybnosti, co se týče otázky, zda ustanovení, na nichž Komise založila své rozhodnutí, jsou dostačující pro pověření nemocnic IRIS-H dodatečnými službami spočívajícími v péči o každého pacienta za všech okolností [90], v poskytování nemocniční péče na různých místech [91] a v zajišťování dodatečných sociálních služeb [92].
With respect to Article 109, the General Court found that the complainants had not put forward any arguments affecting the Commission's positive assessment thereof [98].
Co se týče úkolu spočívajícího v poskytování nemocniční péče na různých místech, Tribunál poznamenal, že bylo obtížné rozlišit, v čem se tento úkol liší od obecných požadavků programování nebo fungování platných pro všechny nemocnice spadající pod LCH [93].
Regarding the alleged advances paid out via the FRBRTC mechanism, however, the General Court concluded that the Commission had not identified any parameters for the calculation of those advances [99], thus evincing an incomplete examination of these advances [100].
Tribunál se následně zaměřil na otázku, zda Komise dokázala existenci jasných parametrů vyrovnání [94].
The General Court added that the Commission contradicted its decision when it claimed, in the hearings, that the FRBRTC was only a mechanism by which the Brussels Capital Region financed the Brussels communes, but not the IRIS-H [101].
Naopak co se týče záloh poskytovaných prostřednictvím mechanismu FRBRTC, Tribunál došel k závěru, že Komise nezaregistrovala parametry výpočtu těchto záloh [99], a tudíž nepřistoupila k celkovému posouzení těchto záloh [100].
Next, the General Court considered whether the Commission had demonstrated the existence of procedures for avoiding overcompensation and the absence of overcompensation [105].
Tribunál dodal, že Komise popřela vlastní rozhodnutí, protože tvrdila během jednání, že FRBRTC je pouze mechanismus, kterým region Brusel – hlavní město financuje bruselské obce, a nikoli nemocnice IRIS-H [101].
The General Court first found that the LCH provides for sufficient safeguards to ensure that the procedure pursuant to Article 109 LCH does not lead to overcompensation [106].
Co se týče veřejného financování dodatečných sociálních úkolů nemocnic IRIS-H [102], Tribunál zdůraznil, že toto financování také zjevně pochází od FRBRTC, který uzavřel dohodu s dotčenými bruselskými obcemi, že jim poskytne zvláštní podporu, aby jim umožnil financování sociálních úkolů poskytovaných nemocnicemi IRIS-H [103].
It concluded further that the Commission had not established that with respect to the alleged advance payments by the municipalities that a similar mechanism existed [107], pointing in particular to the apparent lack of a legal obligation of the IRIS-H to repay these advances once the Article 109 LCH deficit-financing was received [108].
Tribunál dospěl k závěru, že tato dohoda neupřesňuje parametry vyrovnání předběžně spojené s dodatečnými sociálními úkoly svěřenými nemocnicím IRIS-H [104].
With respect to the special subsidy referred to by the Commission as financing the additional social mission, the General Court concluded that the assessment made by the Commission of the procedure for avoiding overcompensation in connection with the funding of the social missions was inadequate [109].
Tribunál se následně zaměřil na otázku, zda Komise dokázala existenci řízení, aby zabránila nadměrnému vyrovnání a zajistila absenci nadměrného vyrovnání [105].
With respect to the question of whether the IRIS-H had been overcompensated in practice [110], the General Court merely remarked that the scope of the analysis was very broad, covering all the financial results of the IRIS-H over a period of more than a decade [111].
Tribunál nejdříve dospěl k závěru, že LCH poskytuje dostatečné záruky k zajištění, aby postup podle jeho článku 109 nevedl k nadměrnému vyrovnání [106].
Without concluding specifically on the Commission's finding that there had been no overcompensation, the General Court considered that the breadth and complexity of the assessment made by the Commission constituted, in themselves, support for the complainant's arguments alleging the existence of serious difficulties [112].
Dospěl k závěru, že Komise nedokázala existenci mechanismu týkajícího se platby záloh obcemi [107] a zejména zdůraznil zjevnou absenci právních povinností pro nemocnice IRIS-H, aby splácely tyto zálohy po obdržení financování svého deficitu podle článku 109 LCH [108].
Finally, the complainants argued that the Commission should have taken the criterion of economic efficiency of the SGEI provider into account in its assessment [113].
Co se týče zvláštních subvencí, o nichž Komise tvrdí, že slouží k financování dodatečných sociálních služeb, Tribunál dospěl k závěru, že posouzení Komise týkající se způsobu umožňujícímu zabránit nadměrnému vyrovnání v rámci financování sociálních úkolů, je nedostatečné [109].
The General Court however rejected that argument and concluded that:
Co se týče otázky, zda nemocnice IRIS-H v praxi obdržely nadměrné vyrovnání [110], Tribunál prostě poznamenal, že rozsah analýzy je příliš velký a že se vztahuje na veškeré finanční výsledky nemocnic IRIS-H za období více než deset let [111].
he criterion linked to the economic efficiency of an undertaking in supplying the SGEI is unconnected with the assessment of the compatibility of State aid in the light of Article 86(2) EC [now: Article 106(2) TFEU], and the choice made by the national authorities relating to the economic efficiency of the public operator cannot therefore be criticised in that regard’ [114].(64) Summarizing its findings, the General Court stated that:
Aniž by Tribunál konkrétně rozhodl o závěru Komise, podle něhož k nadměrnému vyrovnání nedošlo, usoudil, že rozsah a složitost posouzení provedeného Komisí jsou samy o sobě nepřímým důkazem, který podporuje tvrzení stěžovatelů, vycházejícím z existence vážných obtíží [112].
‘The [complainant] has presented a body of consistent evidence showing the existence of serious doubts as to the compatibility of the measures under examination in the light of the criteria relating to the applicability of Article 86(2) EC [now: Article 106(2) TFEU] concerning, first, the existence of a clearly defined mandate relating to the hospital and social public service missions specific to the IRIS hospitals, second, the existence of previously established compensation parameters and, third, the existence of procedures for avoiding overcompensation in the funding of the public service missions […]’ [115].4.3.
Stěžovatelé také přednesli argument, podle něhož měla Komise vzít ve svém posuzování v úvahu kritérium ekonomické efektivity poskytovatele služby obecného hospodářského zájmu (dále jen „SOHZ“) [113].
The Commission's opening decision of 1 October 2014 [116]
Tribunál však tento argument zamítl a dospěl k závěru, že:
In the light of the GC's conclusions [117] that the Commission should have had doubts as to the compatibility with the internal market of the disputed public financing granted to the IRIS hospitals on the basis of Article 106(2) TFEU, the Commission was required to initiate the formal investigation procedure and did so by decision of 1 October 2014 In its opening decision, the Commission noted that according to the Belgian authorities the respective Brussels municipalities and CPAS have chosen to entrust the public IRIS-H but not the private hospitals with the following additional obligations [118], justifying the deficit compensation measures put in place in favour of the IRIS-H:
„kritérium hospodářské efektivity podniku při poskytování SOHZ pro posouzení slučitelnosti státní podpory vzhledem k čl.
Obligation to offer medical assistance to all patients in all circumstances: the IRIS-H cannot refuse to treat patients that are not able to pay and/or are uninsured, even if they do not require urgent medical care.
86 odst.
Private hospitals allegedly are only obliged to treat all patients that need urgent medical care, but would not have such an obligation in non-urgent situations.
2 ES nepoužije, takže volbu hospodářské efektivity provozovatele veřejné služby provedená vnitrostátními orgány nelze v tomto bodě kritizovat.“ [114](64) Po shrnutí těchto závěrů Tribunál uvedl:
Obligation to offer a full range of hospital services at multiple sites: The municipalities and the CPAS have made the deliberate choice to maintain multiple hospital sites that offer a full range of treatments in order to ensure accessibility for patients.
Podle závěrů Tribunálu [117], podle kterých Komise musela pochybovat o souladu napadeného veřejného financování nemocnic IRIS-H na základě čl.
The alternative option of regrouping the beds and accompanying services at fewer locations and hence to save costs was deliberately dismissed.
106 odst.
This choice is especially relevant for disadvantaged patients and their families, since the IRIS hospitals are mainly located close to or in neighbourhoods with a large disadvantaged population.