natgillin/translations-raw huggingface dataset:
V této souvislosti stanoví článek 5 stanov nemocnic IRIS-H následující:
Based on the broad definition used in the publication, almost 20 % (respectively about 26 %) of the admissions in private (respectively public) hospitals in Brussels would have concerned ‘social patients’, and private hospitals would have treated almost 66 % of the total number of these patients in 2001.
Aniž by byly dotčeny pravomoci zastřešujícího sdružení IRIS a sdružení iris-achats, jakož i dalších subjektů, které by zastřešující sdružení IRIS případně vytvořilo v souladu s čl.
Second, even the ‘precarious patients’ [221], which the publication defines as a subgroup of the ‘social patients’, are covered by the social security and there is no reason to assume that they cannot pay their own contribution.
135j zákona z 8. července 1976 o veřejných centrech sociální pomoci a v souladu s právními a správními předpisy, má toto sdružení nejvyšší možné pravomoci při plnění svého úkolu nemocniční péče.
However, it could be argued that such ‘precarious patients’ may have a higher likelihood of not being able to pay the own contribution to the hospital.
Tento úkol vykonává s cílem jednak zajistit poskytování kvalitní lékařské péče za nejvýhodnější cenu jakékoli osobě bez ohledu na její příjmy, podmínky pojistitelnosti a její filozofické přesvědčení, jednak dosáhnout udržitelné finanční rovnováhy tohoto sdružení.“ [201]
The publication shows that public hospitals treat about 48 % of ‘precarious patients’, compared to 52 % being treated by private Brussels hospitals.
Stejně tak zavedení strategického plánu IRIS na období 1996–2001 uvádí následující:
However, proportionally, the public hospitals treat many more of such patients than would be expected based on their market share (in terms of beds and number of admissions).
„Aby veřejná nemocnice sítě IRIS za všech okolností plnila svůj sociální úkol, bude nabízet rozsah služeb, které zaručí všem péči optimální kvality za finančních podmínek obecně přijatelných pro všechny, která bude dostupná všem pacientům bez ohledu na jejich příjmy, podmínky pojistitelnosti, původ a ideologické přesvědčení“ [202].(177) Tentýž úvod dodává:
Indeed, ‘precarious patients’ would make up 9,5 % of the admissions in public hospitals compared to only 4,1 % in private hospitals.
„Primárním cílem plánu IRIS je zachovat v Bruselu posílenou síť veřejných nemocnic přístupných všem bez ohledu na jejich příjmy, podmínky pojistitelnosti, původ a ideologické a filozofické přesvědčení.“ [203] (178) V jiném oddílu tohoto plánu je uvedeno, že charta práv pacientů IRIS zaručí
Third, in any case, the observation that in 2001 Brussels private hospitals would have treated 52 % (respectively 66 %) of ‘precarious’ (respectively ‘social’) patients cannot change the conclusion that only the IRIS-H have a universal care obligation.
„dostupnost pro všechny pacienty bez rozlišování podle původu, příjmů, ideologického a filozofického přesvědčení a podmínek pojistitelnosti.“ [204](179) Kromě toho zahrnuje strategický plán IRIS 1996–2001 dílčí oddíl 2.5.4 nazvaný „Poskytnutí zdravotní péče a léčení všech osob, které se dostaví do některé z nemocnic sítě IRIS“, který obsahuje následující požadavky:
Indeed, in the absence of any legal obligation for private hospitals to treat all patients regardless of their ability to pay and their insurance status, any possible decision of private hospitals to provide care to ‘precarious’ or ‘social’ patients in non-emergency situations would be purely voluntary and could thus be reversed at any moment.
„Základním účelem veřejných nemocnic [tj. nemocnic IRIS-H] je poskytovat sociální medicínu; to vyžaduje, aby splňovaly požadavky sociálních úkolů, a to i tehdy, když tuto funkci neuznávají právní a správní předpisy, které upravují odvětví nemocniční péče.
Furthermore, the most vulnerable group of patients, i.e. those who are not covered by the social security or any other insurance, are not included in the publication's statistics.
Posláním veřejných nemocnic je přijímat všechny pacienty a poskytovat jim péči bez rozdílu jejich původu, stavu, kultury, přesvědčení a patologie.
This also explains the apparent divergence between the publication's figures for 2001 and the Federal Public Service for Public Health's ranking (see recital 185) for the period 2007-2013.
Z toho vyplývá, že jakožto veřejné nemocnice musí naše nemocnice splňovat zásady univerzálnosti, rovnosti, kontinuity a změn.
While this Public Service's ranking takes into account the proportion of patients who are not covered by the social security, the publication's statistics only include patients with social security cover.
Zásada univerzálnosti vyžaduje přijímat všechny pacienty bez rozdílu.
For all of the above reasons, the Commission considers that the publication of the Mutualités Chrétiennes with statistics for the year 2001 cannot be taken as evidence that the IRIS-H would not have a universal care obligation or that the Brussels private hospitals would have a comparable obligation.
Nemocnice tedy musí poskytovat léčbu na nejvyšší možné úrovni s cílem uspokojit potřeby všech.
The universal care obligation that is entrusted to the IRIS-H ensures that patients facing extreme financial hardship, political refugees, illegal immigrants, etc. receive treatment in all circumstances.
Zásada rovnosti, která je ústavním právem, ukládá přijímat všechny osoby bez jakékoli diskriminace.
If these patients cannot pay for their treatment and have no insurance cover (neither via the social security nor through private health insurance) the CPAS will only cover these patients' costs provided that certain conditions are met.
Z výše uvedeného jasně vyplývá, že při přijímání pacientů do nemocnic IRIS-H není zohledňována jejich schopnost platit ani jejich situace ohledně pojištění, takže je zajištěn přístup ke zdravotní péči pro všechny, a to včetně situací, které nevyžadují neodkladnou péči.
To lay down the rules that apply for such reimbursement, the IRIS-H and 17 of the 19 CPAS in the Brussels Capital Region have concluded so-called multilateral ‘domicile de secours’ conventions.
Některé prvky strategického plánu IRIS na období 1996–2001 rovněž prokazují sociální povahu nemocniční péče poskytované nemocnicemi IRIS-H (například formulace „aby bylo možné pokračovat v poskytováníléčby bez jakýchkoli ohledů na obchodní hledisko“ [206]) a silnou vůli poskytovat kvalitní péči všem vrstvám obyvatelstva Bruselu, zejména těm nejchudším [207].
For non-urgent care, the CPAS refer persons to the IRIS-H and provide a written commitment (a so-called réquisitoire) that the CPAS will cover the cost of treatment.
Strategický plán IRIS na období 2002–2014 přebírá některé základní zásady (přístup pro všechny pacienty, zvýšená dostupnost pro nemajetné), zejména s odvoláním na článek 5 stanov nemocnic IRIS-H [208] (viz rovněž 175. bod odůvodnění) a na prvořadý cíl strategického plánu IRIS-H na období 1996–2001 [209] (viz 177. bod odůvodnění), jakož i s odkazem na chartu práv pacientů IRIS [210] (viz 178. bod odůvodnění), a přidává k nim následující:
If patients show this document (réquisitoire) the IRIS-H send the invoice directly to the CPAS.
„Veřejné služby jsou definovány třemi základními zásadami, tj. zásadou univerzálnosti, rovnosti a kontinuity.
For urgent care this procedure can of course not be followed.
Podle těchto tří zásad a vzhledem k tomu, že se jedná o veřejné nemocnice, nemocnice sítě IRIS
Instead, the reimbursement by the CPAS is conditional on (i) a medical certificate confirming the need for urgent admission or immediate treatment of the person; and (ii) the person's state of poverty as confirmed by the CPAS using the information collected by the hospital to complete a social inquiry.
přijímají všechny pacienty bez rozdílu,
Collecting the required information is an important task for the social services departments of the IRIS-H (see also recitals 210-211) [222].
poskytují péči všem pacientům bez jakékoli diskriminace,
Provided that the abovementioned conditions are met (i.e. a réquisitoire for non-urgent care and a medical certificate and social inquiry for urgent care), the CPAS reimburses the IRIS-H for the treatment costs of patients who cannot pay for their treatment and have no insurance cover.
zavazují se, že budou organizovat péči o pacienty a že zajistí všechny možnosti péče, kterou budou potřebovat.“ [211](182) Na základě výše uvedených skutečností dospěla Komise k závěru, že nemocnice IRIS-H jsou povinny léčit všechny pacienty za všech okolností (a to jak v situacích, které vyžadují pohotovostní péči, tak v situacích, které tuto péči nevyžadují), a to i v případě, že nemohou nebo pravděpodobně nebudou moci za svou léčbu zaplatit a/nebo nejsou pojištěni.
However, this does not relieve the IRIS-H from the entire burden of the universal care obligation.
Tato povinnost je stanovena a uložena nemocnicím IRIS-H v jejich stanovách a ve strategických plánech IRIS-H uvedených výše, které jsou pro nemocnice IRIS-H závazné a vycházejí z povinnosti poskytovat sociální pomoc vyplývající ze zákona o CPAS (tato povinnost je delegována středisky CPAS na nemocnice IRIS-H prostřednictvím uvedených stanov a strategických plánů).
Indeed, in order to obtain reimbursement by the CPAS, the IRIS-H need to collect information for the social inquiry (which they did for 25749 cases in 2012).
Praktický dopad všeobecné povinnosti poskytování péče, která je uložena nemocnicím IRIS-H
This is one of the reasons why the IRIS-H employ more than twice as many social workers as e.g. university hospitals (see recital 213).
Komise rovněž konstatuje, že výše uvedený závěr, tj. skutečnost, že nemocnice IRIS-H jsou povinny léčit všechny pacienty za všech okolností (to znamená jak v situacích, které vyžadují pohotovostní péči, tak v situacích, které tuto péči nevyžadují), a to bez ohledu na schopnost pacienta platit, zatímco soukromé nemocnice jsou povinny léčit všechny pacienty pouze v situacích vyžadujících pohotovostní péči (tj. když je nezbytné okamžité poskytnutí péče v situaci, která znamená ohrožení života), potvrzují navíc různé profily pacientů, kteří jsou léčeni v nemocnicích IRIS-H a v soukromých nemocnicích v regionu Brusel – hlavní město, a příslušné cenové politiky těchto nemocnic.
The CPAS however do not reimburse the IRIS-H for the cost of collecting the information for the social inquiries [223].
Za prvé je třeba poznamenat, že strategický plán 2002–2014 zmiňuje rovněž nižší příjmy [212] a vyšší náklady [213] související s léčbou pacientů, kteří se nacházejí v nejisté sociálně ekonomické situaci a kteří představují významný podíl pacientů nemocnic IRIS-H.
Furthermore, the CPAS have longer payment delays (sometimes exceeding one year) than the mutuelles and insurance companies (both paying within one to two months after receipt of the invoice).
V této souvislosti je zajímavé poznamenat, že nemocnice IRIS-H se se svými lékaři dohodly, že pacientům CPAS ani pacientům s nízkým příjmem (tj. těm, kteří mají nárok na vyšší náhradu od institutu INAMI) nesmí být fakturovány příplatky [více informací bod odůvodnění 46 c)].
As a result, the IRIS-H have to pre-finance these costs for a longer period than for ‘regular’ patients.
Navíc počet pacientů přijatých na samostatné pokoje (tj. jediné pokoje, kde lze fakturovat příplatky) je hluboko pod průměrem regionu Brusel – hlavní město [214].
On 31 December 2010, the Brussels CPAS owed the IRIS-H almost EUR 35 million (of which about 71 % concerned invoices for 2010, 12 % for 2009 and approx.
Z dostupných údajů poskytnutých vzájemnými pojišťovnami [215] dále vyplývá, že pokud nemocnice IRIS fakturují příplatek, jeho výše je rovněž mnohem nižší, než činí průměr celého regionu (tj. o 25 % až 67 % nižší).
13 % for earlier years).
Naproti tomu některé bruselské soukromé nemocnice v posuzovaném období fakturovaly svým pacientům částku, která v průměru o 180 % přesahovala ceny stanovené systémem sociálního zabezpečení.
Using a nominal annual interest rate of 2 %, the IRIS-H estimated that the cost of the longer payment delays amounted to almost EUR 700000 at that time [224].
Všeobecná povinnost poskytování péče byla nemocnicím IRIS-H svěřena s cílem zajistit, že pacientům, kteří nejsou schopni zaplatit, nemají soukromé pojištění ani není pravděpodobné, že jim bude úhrada (byť částečně) nahrazena ze sociálního zabezpečení, bude poskytnuta lékařské péče, kterou potřebují.
Finally, not all persons who may experience difficulties to pay their bill are eligible for CPAS cover [225].
Významná podskupina těchto pacientů zahrnuje výše uvedené migranty bez dokladů, protože se na ně nevztahuje belgické sociální zabezpečení a zpravidla nejsou schopni uhradit svou zdravotní péči.
On the basis of their universal care obligation, the IRIS-H nevertheless treat patients for which they do not have the commitment that the CPAS will pay the costs.
V 85 % případů v regionu Brusel – hlavní město je těmto migrantům poskytována neodkladná zdravotní péče nemocnicemi IRIS-H (viz 172. bod odůvodnění), přestože tyto nemocnice využívají jen 35 % nemocničních lůžek v daném regionu.
In such a situation, the IRIS-H send an invoice to patients who in some cases will not be able to pay.
Dalším ukazatelem objasňujícím danou situaci je žebříček [216] federální veřejné správy veřejného zdraví, který stanoví pořadí všech belgických nemocnic na základě socioekonomického profilu jejich pacientů (viz tabulku 1 a 40. bod odůvodnění).
The result is that the IRIS-H have to deal with a level of irrecoverable debt which is much higher than that of other public hospitals and of private hospitals in Belgium [226].
Tento žebříček odráží mimo jiné podíl pacientů, kteří nemohou platit a na které se nevztahuje sociální zabezpečení a za které střediska CPAS [217] mohou nahradit náklady na léčbu (viz 187. až 188. bod odůvodnění) [218].
The IRIS-H estimated that in 2010 their amount of debt written off exceeded the average applicable for public hospitals in Belgium by approx.
Pro období 2007–2013 zaujímají první tři místa v tomto žebříčku nemocnice IRIS-H (výjimkou jsou institut Bordet a HUDERF z důvodu specializované povahy svých služeb).
EUR […] million.
Soukromé bruselské nemocnice však v tomto období neobsadily žádné z 20 prvních míst, což svědčí o tom, že průměrný socioekonomický profil jejich pacientů je výrazně lepší, než je tomu u pacientů nemocnic IRIS-H.
Finally, it is important to put into context the funding provided under Section B8 of the BMF which is awarded to hospitals with a weak socioeconomic patient profile.
Přestože kritéria použitá při sestavování tohoto žebříčku se netýkají jen pacientů, kteří nemohou platit nebo kteří nejsou pojištěni, je žebříček také v rozporu s tvrzením stěžovatelů, že soukromé bruselské nemocnice mají povinnost léčit všechny pacienty za všech okolností, a potvrzuje, že tato povinnost je uložena pouze nemocnicím IRIS-H.
This limited Federal financing is meant to compensate some of the costs related to ‘social patients’ (e.g. due to the fact that on average such patients stay longer in the hospital than other patients) but is not compensation for a universal care obligation.
Kdyby tato povinnost byla soukromým bruselským nemocnicím skutečně uložena, dalo by se očekávat, že budou v tomto žebříčku zaujímat vyšší pořadí.
The Section B8 financing does not compensate the actual costs incurred by hospitals for the treatment of social patients (e.g. the non-paid invoices by social patients, the need to have additional social workers).
Tabulka č. 1
Instead, a fixed budget (i.e. approx.
Žebříček nemocnic podle socioekonomického profilu jejich pacientů, vytvořený federální veřejnou správou veřejného zdraví (*= nemocnice IRIS, += soukromé bruselské nemocnice)
EUR 25 million per year for Belgium as a whole) is allocated on the basis of the ranking of the hospitals' socioeconomic patient profile (see recital 185).
Údaj není k dispozici
Since the top three positions in this ranking are occupied by the IRIS-H these hospitals also receive a larger proportion of the Section B8 financing in comparison to lower-ranked hospitals (such as the Brussels private hospitals).
Je nutné zasadit do patřičného kontextu odkaz stěžovatelů na publikaci křesťanských vzájemných zdravotních pojišťoven Mutualités Chrétiennes z února 2004 (viz 72. bod odůvodnění), který se týká pouze roku 2001 a z něhož by vyplývalo, že soukromé nemocnice léčí více než 60 % „sociálních pacientů“ v regionu Brusel – hlavní město.
The reason why both public and private hospitals are in principle eligible for this financing is that even in the absence of a universal care obligation like the one entrusted to the IRIS-H, hospitals can freely choose to treat social patients.
Termín „sociální pacienti“ může vzbuzovat dojem, že se vztahuje na pacienty, kteří nemohou zaplatit léčbu a kterých by se proto všech týkala všeobecná povinnost poskytování péče.
They may do so because not all social patients are unable to pay or are uninsured.
Avšak skutečnost je jiná z následujících důvodů:
In fact, for social patients that are covered by the social security often lower tariffs apply and the INAMI pays a larger share which reduces the financial risk for the hospital.
Za prvé, definice „sociálních pacientů“ [219] uvedená v dané publikaci se vztahuje pouze na osoby pojištěné v rámci belgického sociálního zabezpečení [220], a nezahrnuje tak osoby, které nemohou platit a na které se sociální zabezpečení nevztahuje.
It is also the case that not every CPAS in Belgium has chosen to establish their own hospital.
Právě tato druhá skupina však nejvíce využívá všeobecné povinnosti poskytování péče a představuje největší finanční zátěž pro nemocnice IRIS-H (viz rovněž 187. až 188. bod odůvodnění).
Therefore, in order to fulfil their social aid obligation, the CPAS can rely on private hospitals.
Na základě široké definice použité v dané publikaci by se téměř 20 % hospitalizací v soukromých nemocnicích (oproti přibližně 26 % ve veřejných nemocnicích) v Bruselu týkalo „sociálních pacientů“ a soukromé nemocnice by v roce 2001 léčily téměř 66 % z celkového počtu těchto pacientů.
In such situations, a private hospital would naturally treat a number of social patients and could also be eligible for the Section B8 financing foreseen by the BMF.
Za druhé, i na „pacienty v nejisté situaci“ [221], které tato publikace definuje jako podskupinu „sociálních pacientů“, se vztahuje sociální zabezpečení a není žádný důvod se domnívat, že nemohou zaplatit zbývající částku, kterou jsou povinni uhradit.
However, in the Brussels Capital Region the CPAS can rely on the public IRIS-H which explains why the ranking in recital 185 shows that the average socioeconomic profile of the Brussels private hospitals' patients is significantly better than that of the IRIS-H.
Dalo by se však namítnout, že u těchto „pacientů v nejisté situaci“ je vyšší pravděpodobnost, že nebudou schopni zaplatit částku, kterou jsou povinni nemocnici uhradit.
For all these reasons, the Section B8 BMF funding cannot be interpreted as an indication of the existence of a universal care obligation for all Belgian hospitals.
Z této publikace vyplývá, že veřejné nemocnice léčí přibližně 48 % „pacientů v nejisté situaci“ oproti 52 % v případě soukromých bruselských nemocnic.
Conclusion on the universal care obligation of the IRIS-H
Proporcionálně tedy veřejné nemocnice léčí mnohem vyšší počet těchto pacientů, než by se dalo soudit z jejich podílu na trhu (z hlediska lůžek a počtu přijatých pacientů).
Based on the above, the Commission concludes that the universal care obligation only applies to the IRIS-H, is clearly entrusted and defined by the IRIS-H bylaws and the IRIS strategic plans in line with the requirements of the Loi CPAS (see recitals 29-30), and is also reflected in the ranking of the hospitals' socioeconomic patient profile (see recital 185).
„Pacienti v nejisté situaci“ by skutečně představovali 9,5 % pacientů přijatých do veřejných nemocnic, přičemž u soukromých nemocnic by se jednalo jen o 4,1 %.
This obligation ensures that poor people in the Brussels Capital Region receive adequate medical treatment even if they cannot pay including in non-emergency situations.
Za třetí, ani zjištění, že v roce 2001 soukromé nemocnice v Bruselu léčily 52 % pacientů „v nejisté situaci“ (oproti 66 % „sociálních“ pacientů) by v žádném případě nic neměnilo na závěru, podle něhož mají všeobecnou povinnost poskytování péče pouze nemocnice IRIS-H.
In this way, the IRIS-H provide social healthcare fulfilling the needs of the local population.
Pokud by neexistovala žádná zákonná povinnost soukromých nemocnic léčit všechny pacienty bez ohledu na jejich schopnost platit a jejich situaci v oblasti pojištění, mohly by soukromé nemocnice skutečně svobodně rozhodovat, zda poskytnou pacientům „v nejisté situaci“ nebo „sociálním“ pacientům péči v situacích, které nevyžadují neodkladnou péči, a mohly by tedy své rozhodnutí kdykoli přehodnotit.
As explained in the previous recital, only part of the burden of this obligation is covered directly (e.g. via reimbursement of treatment costs by the CPAS).
Navíc do statistik uvedených v dané publikaci není zahrnuta nejvíce zranitelná skupina pacientů, zejména těch, na které se nevztahuje sociální zabezpečení ani žádné jiné pojištění.
The remaining burden is therefore covered via the deficit compensation at issue in this decision.
Ze všech těchto důvodů se Komise domnívá, že publikace Mutualités Chrétiennes, která obsahuje statistiky za rok 2001, neprokazuje, že nemocnice IRIS-H nemají všeobecnou povinnost poskytování péče nebo že soukromé bruselské nemocnice srovnatelnou povinnost mají.
Obligation to offer a full range of basic hospital services at multiple sites
Všeobecná povinnost poskytování péče uložená nemocnicím IRIS-H zajišťuje, že pacienti, kteří čelí mimořádným finančním obtížím, političtí uprchlíci, nelegální přistěhovalci apod. budou léčeni za všech okolností.
The Belgian authorities consider that the IRIS-H also have the specific obligation to offer a full range of basic hospital services at multiple sites in the Brussels Capital Region.
Pokud tito pacienti nemohou za svou léčbu platit a nevztahuje se na ně žádné pojištění (tj. ani sociální zabezpečení, ani soukromé zdravotní pojištění), budou střediska CPAS hradit náklady na tyto pacienty s výhradou dodržení určitých podmínek.
According to the complainants it is however not clear what the obligation to offer complete ‘multi-site’ basic hospital care activities comprises, nor to what extent this obligation imposes additional burdens on the IRIS-H.
Aby bylo možné stanovit pravidla pro takovou náhradu, nemocnice IRIS-H a 17 z 19 středisek CPAS z regionu Brusel – hlavní město uzavřely mnohostranné úmluvy, takzvané „úmluvy o nouzovém bydlišti“.
The complainants however do not claim that the Brussels private hospitals have such an obligation.
V případě jiné než neodkladné péče směrují střediska CPAS dotčené osoby do nemocnic IRIS-H a písemně se zavazují (na základě tzv. „poukazu“) k úhradě nákladů na jejich léčbu.
The Commission notes that the LCH does not require hospitals (public or private) to operate on multiple sites.
Pokud pacienti předloží tento poukaz, nemocnice IRIS-H pošlou fakturu přímo středisku CPAS.
Instead, the hospital programming mechanism determines the maximum number of hospital beds that can be offered in each Region of Belgium.
V případě neodkladné péče samozřejmě tento postup uplatnit nelze.
For the Brussels Capital Region, the number of (general) hospital beds is limited to approximately 7260 and each hospital in Brussels has the permission to operate a number of beds within this limit.
V takovém případě je náhrada ze strany střediska CPAS podmíněna i) předložením lékařského potvrzení o nezbytnosti pohotovostní hospitalizace nebo okamžitého ošetření dané osoby, a ii) stavem chudoby dané osoby, který potvrdí střediska CPAS s využitím informací získaných nemocnicí za účelem provedení sociálního šetření.
In principle, if a hospital's capacity has been approved under the programming system, the hospital can decide freely whether and to what extent to group these beds on one site or to distribute them over multiple sites in that particular region.