natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Podle obecných zásad práva Unie, a zejména zásady proporcionality, musí být veškerá rozhodnutí podle směrnice o navracení přijata na základě individuálního posouzení každého případu.
According to general principles of Union law, in particular the principle of proportionality, all decisions taken under the Return Directive must be adopted on the basis of an individual assessment of each case.
Výše uvedený seznam kritérií je nutno brát v úvahu ve všech fázích řízení o navrácení jako jeden z prvků při celkovém posuzování individuální situace, nemůže však představovat jediný základ pro automatický předpoklad nebezpečí útěku.
The above list of criteria should be taken into account at any stage during the return procedure as an element in the overall assessment of each individual situation, but it cannot be the sole basis for assuming automatically a risk of absconding, as frequently it will be a combination of several of the above-listed criteria that will provide a basis for concluding the existence of such a risk.
Závěr, že toto nebezpečí existuje, bude totiž často založen na kombinaci několika uvedených kritérií.
Any automatic conclusion, such as that illegal entry or lack of documents mean the existence of a risk of absconding, must be avoided.
Je třeba zabránit jakémukoliv automatickému závěru v tom smyslu, že neoprávněný vstup nebo chybějící doklady znamenají existenci nebezpečí útěku.
Such individual assessment must take into account all relevant factors, including the age and the health and social conditions of the persons concerned that may be directly affecting the risk that the third-country national may abscond, and may in certain cases lead to the conclusion that there is no risk of absconding even though one or more of the criteria fixed in national law are fulfilled.
Při tomto individuálním posouzení je třeba vzít v úvahu všechny příslušné faktory, včetně věku a zdravotního stavu a společenské situace dotčených osob, které mohou mít přímý vliv na nebezpečí, že státní příslušník třetí země uprchne, a v některých případech mohou vést k závěru, že nebezpečí útěku neexistuje, ačkoli je splněno jedno či více kritérií stanovených ve vnitrostátních právních předpisech.
In addition to the criteria mentioned above that may indicate the existence of a risk of absconding, and without prejudice to the rights of third-country nationals concerned to be heard and to an effective remedy, national legislation may also qualify certain objective circumstances as constituting a rebuttable presumption that there is a risk of absconding (i.e. the third-country national should rebut that, notwithstanding the existence of the circumstances below, such risk does not exist), such as:
Kromě výše uvedených kritérií, která mohou naznačovat existenci nebezpečí útěku, a aniž je dotčeno právo státních příslušníků třetích zemí být vyslechnut a jejich právo na účinné opravné prostředky, mohou vnitrostátní právní předpisy kvalifikovat i určité objektivní okolnosti coby vyvratitelnou domněnku (presumptio juris tantum), že existuje nebezpečí útěku (tj. státní příslušník třetí země by měl bez ohledu na existenci okolností uvedených níže vyvrátit existenci takového nebezpečí).
refusing to cooperate in the identification process, using false or forged identity documents, destroying or otherwise disposing of existing documents, or refusing to provide fingerprints;
Jedná se o okolnosti, kdy dotčená osoba:
opposing violently or fraudulently the return operation;
odmítá spolupracovat při zjišťování totožnosti, používá falešné nebo padělané doklady totožnosti, zničila stávající doklady nebo se jich jiným způsobem zbavila nebo odmítá poskytnout otisky prstů,
not complying with a measure aimed at preventing absconding (see section 6.2),
prudce nebo podvodně zabraňuje návratové operaci,
not complying with an existing entry ban,
nedodržuje opatření zaměřené na předcházení nebezpečí útěku (viz oddíl 6.2),
engaging in unauthorised secondary movement to another Member State.
nedodržela platný zákaz vstupu,
The Commission recommends providing for such rebuttable presumptions in national legislation.
neoprávněně uskutečnila druhotný pohyb do jiného členského státu.
Legal basis: Return Directive — Article 3(8)
Komise doporučuje, aby se tyto vyvratitelné domněnky stanovily ve vnitrostátních právních předpisech.
Compliance with the obligation to return within the time-limit fixed for that purpose in the return decision.
Právní základ: směrnice o navracení – čl. 3 bod 8
Voluntary departure in the context of the Union return acquis refers to the voluntary compliance with an obligation to return to a third country.
Splnění povinnosti návratu ve lhůtě stanovené k tomuto účelu v rozhodnutí o navrácení.
The term ‘voluntary departure’ does not cover cases in which legally staying third-country nationals decide to go back to their home country based on their own decision.
Dobrovolné opuštění území v rámci acquis Unie v oblasti navracení se vztahuje na dobrovolné splnění povinnosti návratu do třetí země.
Such ‘truly’ voluntary return (scenario 1 in the below picture) falls outside the scope of the Return Directive, because it concerns legally staying third-country nationals.
Pojem „dobrovolné opuštění území“ nezahrnuje případy, kdy se oprávněně pobývající státní příslušníci třetích zemí rozhodnou vrátit do své domovské země na základě vlastního rozhodnutí.
The departure of illegally staying third-country nationals who have not been detected or apprehended yet (for instance, overstayers) can be considered as covered by the definition of ‘voluntary departure’.
Tento skutečně dobrovolný návrat (první scénář na níže uvedeném obrázku) do oblasti působnosti směrnice o navracení nespadá, jelikož se týká oprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí.
These persons are already under an ‘abstract’ obligation to return under the Return Directive and may receive a return decision as well as an entry ban once the authorities obtain knowledge of their illegal stay (at the latest upon exit check — see sections 5.1 and 11.3).
Lze mít za to, že do definice „dobrovolného opuštění území“ spadá odjezd neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí, kteří dosud nebyli odhaleni nebo zadrženi (např. osob překračujících dobu povoleného pobytu).
The Return Directive therefore covers only scenarios 2 and 3 below:
Tyto osoby již mají „abstraktní“ povinnost návratu podle směrnice o navracení a mohou obdržet rozhodnutí o navrácení, jakož i zákaz vstupu, jakmile se orgány dozvědí o jejich neoprávněném pobytu (nejpozději při výstupní kontrole – viz oddíl 5.1 a 11.3).
2 + 3 = ‘Return’ (within the meaning of Article 3(3) Return Directive)
Směrnice o navracení se tedy vztahuje pouze na druhý a třetí scénář:
REMOVAL: enforced compliance with an obligation to return of illegally staying third-country nationals
2 + 3 = „navrácení“ (ve smyslu čl.
VOLUNTARY DEPARTURE: voluntary compliance with an obligation to return of illegally staying third-country nationals
3 bodu 3 směrnice o navracení)
VOLUNTARY RETURN: voluntary return of legally staying third-country nationals
VYHOŠTĚNÍ: nucené splnění povinnosti návratu neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí
Going from the national territory of one Member State to the territory of another Member State in accordance with Article 6(2) (see below section 5.4) cannot be considered as voluntary departure.
DOBROVOLNÉ OPUŠTĚNÍ ÚZEMÍ: dobrovolné splnění povinnosti návratu neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí
The definition of voluntary departure always requires departure to a third country.
DOBROVOLNÝ NÁVRAT: dobrovolný návrat oprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí
Specific rules on transit by land through territories of other Member States in the context of voluntary departure are set out in section 6.4 below.
Odchod z vnitrostátního území jednoho členského státu na území jiného členského státu v souladu s čl. 6 odst. 2 (viz oddíl 5.4) nelze pokládat za dobrovolné opuštění území.
Legal basis: Return Directive — Article 3(9)
Definice dobrovolného opuštění území vyžaduje vždy odjezd do třetí země.
Minors, unaccompanied minors, disabled people, elderly people, pregnant women, single parents with minor children and persons who have been subjected to torture, rape or other serious forms of psychological, physical or sexual violence.
Zvláštní pravidla týkající se průjezdu pozemní cestou přes území jiných členských států v rámci dobrovolného opuštění území jsou uvedena v oddíle 6.4.
Contrary to the definition of vulnerable persons used in the asylum acquis (see for instance Article 21 of Directive 2013/33/EU of the European Parliament and of the Council [14] (the ‘Reception Conditions Directive’) or Article 20(3) of Directive 2011/95/EU of the European Parliament and of the Council [15] (the ‘Qualification Directive’), the definition in the Return Directive is drafted as an exhaustive list.
Právní základ: směrnice o navracení – čl. 3 bod 9
The need to pay specific attention to the situation of vulnerable persons and their specific needs in the return context is, however, not limited to the categories of vulnerable persons expressly enumerated in Article 3(9).
Nezletilé osoby, nezletilé osoby bez doprovodu, zdravotně postižené osoby, starší lidé, těhotné ženy, rodiče samoživitelé s nezletilými dětmi a osoby, které byly mučeny, znásilněny nebo vystaveny jiné závažné formě psychického, fyzického nebo sexuálního násilí.
The Commission recommends that Member States should also pay attention to other special situations of vulnerability, such as those mentioned in the asylum acquis — being a victim of human trafficking or of female genital mutilation, being a person with serious illness or with mental disorders.
Na rozdíl od definice zranitelných osob používané v acquis v oblasti azylu (viz např. článek 21 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/33/EU [14] („směrnice o podmínkách přijímání“) nebo čl. 20 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/95/EU [15] („kvalifikační směrnice“)) je definice ve směrnici o navracení vypracována jako úplný seznam.
The need to pay specific attention to the situation of vulnerable persons should not be limited to the situations expressly referred to by the Return Directive (during the period for voluntary departure, during postponed return and during detention).
Nutnost věnovat v rámci navracení zvláštní pozornost situaci zranitelných osob a jejich konkrétním potřebám však není omezena na kategorie zranitelných osob výslovně vyjmenované v čl. 3 bodě 9.
The Commission therefore recommends that Member States should pay attention to the needs of vulnerable persons at all stages of the return procedure, as part of the assessment of the individual circumstances of each case.
Komise členským státům doporučuje, aby věnovaly pozornost i jiným případům zvláštní zranitelnosti, jako jsou případy uvedené v acquis v oblasti azylu: oběti obchodování s lidmi nebo oběti ženské obřízky, osoby trpící závažnou chorobou nebo osoby s duševní poruchou.
Legal basis: Return Directive — Articles 2 and 4(4)
Nutnost věnovat zvláštní pozornost situaci zranitelných osob by neměla být omezena na případy výslovně uvedené ve směrnici o navracení (během lhůty k dobrovolnému opuštění území, během odloženého návratu a během zajištění).
The scope of the Return Directive is broad and covers any third-country national staying illegally on the territory of a Member State.
Komise proto členským státům doporučuje, aby potřebám zranitelných osob věnovaly pozornost ve všech fázích řízení o navrácení coby součásti posouzení individuálních okolností každého případu.
The following Member States are currently bound by the Return Directive:
Právní základ: směrnice o navracení – článek 2 a čl. 4 odst. 4
all EU Member States, except UK and Ireland,
Oblast působnosti směrnice o navracení je široká a vztahuje se na všechny státní příslušníky třetích zemí neoprávněně pobývající na území členského státu.
Switzerland, Norway, Iceland and Liechtenstein.
Směrnicí o navracení jsou v současnosti vázány tyto členské státy:
Member States may decide not to apply the Directive to certain categories of third-country nationals:
všechny členské státy EU s výjimkou Spojeného království a Irska,
‘border cases’, in accordance with Article 2(2)(a) of the Return Directive (see section 2.1), and
Švýcarsko, Norsko, Island a Lichtenštejnsko.
‘criminal law cases’, in accordance with Article 2(2)(b) of the Return Directive (see section 2.2).
Členské státy se mohou rozhodnout, že směrnici nepoužijí na určité kategorie státních příslušníků třetích zemí:
The decision of a Member State to make use of the derogation and not to apply the Directive to ‘border cases’ or ‘criminal law cases’ must be made clear, in advance, in the national implementing legislation [16], otherwise it can develop no legal effects.
„případy na hranicích“ v souladu s čl. 2 odst. 2 písm. a) směrnice o navracení (viz oddíl 2.1) a
There are no specific formal requirements for making known such decision.
„trestněprávní případy“ v souladu s čl. 2 odst. 2 písm. b) směrnice o navracení (viz oddíl 2.2).
It is, however, important that it clearly derives — explicitly or implicitly — from the national legislation if and to which extent a Member State makes use of the derogation.
Rozhodnutí členského státu o použití výjimky a neuplatňování směrnice na „případy na hranicích“ nebo „trestněprávní případy“ musí být ve vnitrostátních prováděcích právních předpisech [16] stanoveno předem, jinak nemůže mít právní účinky.
If a Member State has not made public, in advance, its decision to use the derogations under Article 2(2)(a) or (b) of the Return Directive, these provisions cannot be used as a justification for not applying the Return Directive subsequently in individual cases.
Na oznámení tohoto rozhodnutí se nevztahují žádné zvláštní formální požadavky.
Nothing prevents Member States from limiting the use of the derogation of Article 2(2)(a) or 2(2)(b) of the Return Directive to certain categories of persons (for example, only refusals of entry at air borders or sea borders), provided that this is made clear in the implementing national legislation.
Je však důležité, aby z vnitrostátních právních předpisů výslovně či implicitně vyplývalo, zda členské státy používají výjimku a v jakém rozsahu.
Member States can decide to make use of the derogation at a later stage following the initial transposition of the Return Directive into national law.
Pokud členský stát nezveřejní své rozhodnutí o použití výjimek podle čl. 2 odst. 2 písm. a) nebo b) směrnice o navracení předem, nelze tato ustanovení následně použít v jednotlivých případech jako důvod pro neuplatňování směrnice o navracení.
This must, however, not have disadvantageous consequences with regard to those persons who were already able to avail themselves of the effects of the Return Directive (see the judgment of the ECJ in Case C-297/12, Filev and Osmani [17]: ‘[…] in so far as a Member State has not yet made use of that discretion […] it may not avail itself of the right to restrict the scope of the persons covered by that directive pursuant to Article 2(2)(b) thereof with regard to those persons who were already able to avail themselves of the effects of that directive’).
Členským státům nebrání nic v tom, aby omezily použití výjimky podle čl. 2 odst. 2 písm. a) nebo b) směrnice o navracení na určité kategorie osob (např. odepření vstupu pouze na vzdušných nebo námořních hranicích), je-li to stanoveno ve vnitrostátních prováděcích právních předpisech.
Persons who have been refused entry and who are present in a transit zone or in a border area of a Member State are frequently subject to special rules in Member States: by virtue of a ‘legal fiction’, these persons are sometimes not considered to be ‘staying in the territory of the Member State’ concerned and specific rules are applied.
Členské státy mohou o použití výjimky rozhodnout později, a to až po prvotním provedení směrnice o navracení ve vnitrostátním právu.
The Return Directive does not follow this approach and it considers any third-country national physically staying on Member State territory as covered by its scope.
To však nesmí mít nepříznivé důsledky s ohledem na osoby, na které se již účinky směrnice o navracení vztahovaly (viz rozsudek ESD ve věci Filev a Osmani, C-297/12 [17]: „[…] pokud […]členský stát ještě […] nevyužil této možnosti […], nemůže se dovolávat práva omezit osobní působnost této směrnice na základě jejího čl. 2 odst. 2 písm. b) vůči osobám, na které se již účinky uvedené směrnice vztahovaly“.
Member States are, however, free to decide not to apply the Directive to ‘border cases’, defined as third-country nationals who:
Na osoby, jimž byl odepřen vstup a které se nacházejí v tranzitním prostoru nebo v pohraniční oblasti určitého členského státu, se v členských státech často vztahují zvláštní pravidla: na základě „právní fikce“ se tyto osoby někdy nepokládají za osoby „pobývající na území dotyčného členského státu“ a uplatňují se specifická pravidla.
are subject to a refusal of entry in accordance with Article 13 of the Schengen Borders Code [18], or
Směrnice o navracení tento přístup nepoužívá a pokládá veškeré státní příslušníky třetích zemí pobývající fyzicky na území členského státu za osoby, na něž se vztahuje její oblast působnosti.
are apprehended or intercepted by the competent authorities in connection with the irregular crossing by land, sea or air of the external border of a Member State and who have not subsequently obtained an authorisation or a right to stay in that Member State.
Členské státy se však mohou rozhodnout, že směrnici nepoužijí na „případy na hranicích“, tj. státní příslušníky třetích zemí:
The use of this derogation can be useful, for instance, in the case of frontline Member States experiencing significant migratory pressure, when this can provide for more effective procedures; in such cases, the Commission recommends making use of such derogation.
jimž byl odepřen vstup v souladu s článkem 13 Schengenského hraničního kodexu [18] nebo
National procedures for ‘border cases’ must respect the general principles of international law and the fundamental rights of the third-country nationals concerned, as well as the safeguards set by Article 4(4) of the Return Directive (see section 2.2).
kteří byli zadrženi nebo zastaveni příslušnými orgány v souvislosti s neoprávněným překročením vnější hranice členského státu po zemi, po moři nebo vzduchem a následně neobdrželi v tomto členském státě povolení k pobytu či oprávnění k pobytu.
Article 2(2)(a) implies a direct temporal and spatial link with the crossing of the external border.
Použití této výjimky může být užitečné například v případě členských států v přední linii, které čelí značnému migračnímu tlaku, jestliže tato výjimka může zajistit účinnější postupy; v takových případech Komise doporučuje tuto výjimku využít.
It therefore concerns third-country nationals who have been apprehended or intercepted by the competent authorities at the very time of the irregular crossing of the external border or near that external border after it has been crossed — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum (paragraph 72).
Vnitrostátní postupy pro „případy na hranicích“ musí respektovat obecné zásady mezinárodního práva a základní práva dotčených státních příslušníků třetích zemí, jakož i ochranná opatření stanovená v čl. 4 odst. 4 směrnice o navracení (viz oddíl 2.2).
The following categories of persons are for instance covered by the term ‘apprehended or intercepted by the competent authorities in connection with the irregular crossing […] of the external border’ because there is still a DIRECT connection to the act of irregular border crossing:
Z ustanovení čl. 2 odst. 2 písm. a) vyplývá přímá časová a prostorová vazba na překročení vnější hranice.
persons arriving irregularly by boat who are apprehended upon or shortly after arrival,
Proto se týká státních příslušníků třetích zemí, kteří byli zadrženi nebo zastaveni příslušnými orgány v samotném okamžiku neoprávněného překročení vnější hranice nebo v blízkosti dané vnější hranice poté, co byla překročena – viz rozsudek ESD ve věci Affum, C-47/15, bod 72.
persons arrested by the police after having climbed a border fence,
Pojem „zadrženi nebo zastaveni příslušnými orgány v souvislosti s neoprávněným překročením […] vnější hranice“ se vztahuje například na níže uvedené kategorie osob, jelikož existuje PŘÍMÁ souvislost s neoprávněným překročením hranice:
irregular entrants who are leaving the train/bus that brought them directly into the territory of a Member State (without previous stopover in Member State territory).
osoby, které neoprávněně překročily hranice na plavidle a které byly zadrženy při příjezdu nebo krátce poté,
The following categories of persons are not covered by the term ‘apprehended or intercepted by the competent authorities in connection with the irregular crossing […] of the external border’ because there is no more DIRECT connection to the act of irregular border crossing:
osoby, které policie zatkla poté, co překonaly plot na hranicích,
irregular entrants who are apprehended within the Member State's territory, within a certain period after irregular entry,
neoprávněně vstupující osoby, jež opustí vlak/autobus, který je dopravil přímo na území určitého členského státu (bez předchozí zastávky na území členského státu).
irregular migrants apprehended in a border region, unless there is still a direct connection to the act of irregular border crossing,
Pojem „zadrženi nebo zastaveni příslušnými orgány v souvislosti s neoprávněným překročením […] vnější hranice“ se nevztahuje na níže uvedené kategorie osob, jelikož již neexistuje PŘÍMÁ souvislost s neoprávněným překročením hranice:
an irregular migrant leaving a bus coming from a third country, if the bus has already made several stops in EU territory,
osoby, které na území členského státu vstoupily neoprávněně a které byla na daném území zadrženy do určité doby po neoprávněném vstupu,
irregular migrants who, having been expulsed at a previous occasion, infringe a still valid entry ban (unless they are apprehended in direct connection with irregular border crossing),
nelegální migranti zadržení v pohraniční oblasti, pokud již neexistuje přímá souvislost s neoprávněným překročením hranice,
irregular migrants crossing an internal border — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum (paragraph 69), Article 2(2) of the Directive referring to external borders and Article 14 SBC applying at the external borders,
nelegální migranti, kteří opustí autobus přijíždějící ze třetí země, pokud autobus již několikrát zastavil na území EU,
illegally staying third-country nationals who are leaving the territories of the Member States and of the Schengen Associated countries — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum (paragraph 71).
nelegální migranti, kteří poté, co byli předtím vyhoštěni, poruší dosud platný zákaz vstupu (pokud nebyli zadrženi v přímé souvislosti s neoprávněným překročením hranice),
Practical example of cases covered by the clause ‘and who have not subsequently obtained an authorisation or a right to stay in that Member States’, to whom the derogation does not apply:
nelegální migranti překračující vnitřní hranici – viz rozsudek ESD ve věci Affum, C-47/15, bod 69, čl. 2 odst. 2 směrnice odkazující na vnější hranici a článek 14 Schengenského hraničního kodexu, který se vztahuje na vnější hranici;
irregular entrants who have been apprehended at the external border and subsequently obtained a right to remain as asylum seeker.
neoprávněně pobývající státní příslušníci třetích zemí, kteří opouštějí území členských států a zemí přidružených k Schengenu – viz rozsudek ESD ve věci Affum, C-47/15, bod 71.
Even if — after final rejection of the asylum application — they become again ‘illegally staying’, they must not be excluded from the scope of the Directive as ‘border case’,