natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Praktické příklady případů, na něž se vztahuje pojem „a následně neobdrželi v tomto členském státě povolení k pobytu či oprávnění k pobytu“, kde se výjimka nepoužije:
a third-country national who was subject of a refusal of entry and who is staying in the airport transit zone (and thus may be excluded from the scope of the Directive) is transferred to a hospital for medical reasons and given a short-term national permit (and not just a postponement of removal under Article 9(2)(a)) to cover the period of hospitalisation).
neoprávněně vstupující osoby, které byly zadrženy na vnější hranici a posléze získaly oprávnění k pobytu jako žadatelé o azyl.
The form, content and legal remedies of decisions issued to third-country nationals excluded from the scope of application of the Return Directive by Article 2(2)(a) are covered by national law.
Ačkoli se (po konečném zamítnutí žádosti o azyl) znovu stanou „neoprávněně pobývajícími“ osobami, nesmí být vyňaty z oblasti působnosti směrnice jako „případ na hranicích“,
Refusals of entry according to Article 14 SBC cover everybody who does not fulfil the entry conditions in accordance with Article 6(1) SBC.
státní příslušník třetí země, jemuž byl odepřen vstup a který pobývá v tranzitním prostoru letiště (a může být tudíž vyloučen z oblasti působnosti směrnice), je ze zdravotních důvodů převezen do nemocnice a na dobu hospitalizace mu je uděleno krátkodobé vnitrostátní povolení (a nikoli pouze odklad vyhoštění podle čl. 9 odst. 2 písm. a)).
Persons who are refused entry in an airport transit zone or at a border crossing point situated on Member State territory fall under the scope of the Return Directive (since they are already physically present on the territory).
Na formu, obsah a prostředky právní nápravy rozhodnutí vydaných státním příslušníkům třetích zemí, kteří jsou vyňati z oblasti působnosti směrnice o navracení podle čl. 2 odst. 2 písm. a), se vztahují vnitrostátní právní předpisy.
However, Member States can make use of the derogation of Article 2(2)(a) stating that Member States may decide not to apply the Directive to these cases.
Odepření vstupu podle článku 14 Schengenského hraničního kodexu se vztahuje na všechny osoby, které nesplní podmínky vstupu v souladu s čl. 6 odst. 1 Schengenského hraničního kodexu.
The exceptions for border cases under Article 2(2)(a) only apply to cases of apprehension at the external borders, not at the internal borders — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum.
Osoby, kterým je odepřen vstup v tranzitním prostoru letiště nebo na hraničním přechodu nacházejícím se na území členského státu, spadají do oblasti působnosti směrnice o navracení (jelikož se již fyzicky nacházejí na daném území).
The temporary reintroduction of internal border controls does not re-convert internal borders to external borders.
Členské státy si však mohou zvolit, že použijí výjimku stanovenou v čl. 2 odst. 2 písm. a), podle níž se členské státy mohou rozhodnout, že směrnici na tyto případy nepoužijí.
This situation therefore does not affect the scope of application of the Return Directive.
Výjimky vztahující se na „případy na hranicích“ podle čl. 2 odst. 2 písm. a) se použijí pouze na případy zadržení na vnější hranici, nikoli na vnitřní hranici – viz rozsudek ESD ve věci Affum, C-47/15.
‘Border’ and ‘border-like’ cases which may be excluded from the scope of the Directive in accordance with Article 2(2)(a) of the Directive are not the same as the cases mentioned in Article 12(3) of the same Directive (simplified procedure in case of illegal entry): illegal entry (the term used in Article 12(3)) is not synonymous with the ‘border’ and ‘border-like’ cases described in Article 2(2)(a) of the Return Directive.
Dočasné znovuzavedení kontrol na vnitřních hranicích nepřeměňuje vnitřní hranice na vnější hranice.
Example: an illegally staying third-country national who is apprehended in the territory of a Member State three months after his/her illegal entry is not covered by Article 2(2)(a) of the Return Directive but may be covered by Article 12(3) of the same Directive.
Tato situace tedy nemá dopad na oblast působnosti směrnice o navracení.
If Member States opt not to apply the Directive to border cases, they must nevertheless respect of the principle of non-refoulement and ensure — in accordance with Article 4(4) of the Return Directive — that the level of protection for affected persons is not less favourable than that set out in the Articles of the Return Directive dealing with:
„Případy na hranicích a podobné případy“, které mohou být podle čl. 2 odst. 2 písm. a) směrnice vyloučeny z její oblasti působnosti, nejsou stejné jako případy uvedené v čl. 12 odst. 3 uvedené směrnice (zjednodušený postup v případě neoprávněného vstupu): Neoprávněný vstup (pojem použitý v čl. 12 odst. 3) neznamená totéž co „případy na hranicích a podobné případy“ popsané v čl. 2 odst. 2 písm. a) směrnice o navracení.
limitations on use of coercive measures,
Příklad: Na neoprávněně pobývajícího státního příslušníka třetí země, který je zadržen na území členského státu tři měsíce po neoprávněném vstupu, se čl. 2 odst. 2 písm. a) směrnice o navracení nevztahuje, může se však na něj vztahovat čl. 12 odst. 3 uvedené směrnice.
postponement of removal,
Pokud se členské státy rozhodnou nepoužívat směrnici na „případy na hranicích“, musí nicméně dodržovat zásadu nenavracení (non-refoulement) a v souladu s čl. 4 odst. 4 směrnice o navracení zajistit, aby u dotčených osob nebyla úroveň ochrany méně příznivá, než je stanoveno v článcích směrnice o navracení, které se týkají:
emergency health care and necessary treatment of the illness, taking into account needs of vulnerable persons, and
omezení používání donucovacích opatření,
detention conditions.
odkladu vyhoštění,
In addition, it should be highlighted that the safeguards under the Union asylum acquis (such as in particular on access to asylum procedure) are by no means waived by the Member States' choice not to apply the Return Directive to border cases.
poskytování neodkladné zdravotní péče a základní léčby se zohledněním potřeb zranitelných osob, a
The obligations under the Union asylum acquis include in particular an obligation of the Member States to:
podmínek zajištění.
inform third-country nationals who may wish to make an application for international protection on the possibility to do so,
Mimoto je třeba zdůraznit, že rozhodnutím členských států o nepoužívání směrnice o navracení na případy na hranicích není upuštěno od záruk podle acquis Unie v oblasti azylu (zejména co se týká například přístupu k azylovému řízení).
ensure that border guards and other competent authorities have the relevant information and that their personnel receives the necessary level of training on how to recognise applicants and instructions to inform applicants as to where and how applications for international protection may be lodged,
K povinnostem podle acquis Unie v oblasti azylu patří zejména povinnost členských států:
make arrangements for interpretation to the extent necessary to facilitate access to the procedure,
informovat státní příslušníky třetích zemí, kteří mohou chtít podat žádost o mezinárodní ochranu, o této možnosti,
ensure effective access by organisations and persons providing advice and counselling to applicants present at border crossing points, including transit zones, at external borders.
zajistit, aby pohraniční stráž a ostatní příslušné orgány měly relevantní informace a aby byla jejich pracovníkům poskytnuta potřebná úroveň odborné přípravy ohledně rozpoznávání žadatelů a pokyny týkající se informování žadatelů o tom, kde a jak lze podat žádost o mezinárodní ochranu,
Practical application of this provision in case of refusal of entry at the border: there are two possibilities: either the person is physically present in the territory of a Member State after refusal of entry at the border (for instance in an airport transit zone) or the person is not physically present in the territory of a Member State (for instance a person who was refused entry at a land border and who is still physically staying on third-country territory).
zajistit tlumočení v míře nezbytné pro usnadnění přístupu k řízení,
In the first case, the safeguards of Article 4(4) of the Return Directive shall be applied; in the second case, Article 4(4) does not apply.
zajistit účinný přístup organizací a osob poskytujících poradenství k žadatelům nacházejícím se na hraničních přechodech, včetně tranzitních prostor, na vnějších hranicích.
The respect of the principle of non-refoulement recognised by Article 4(4)(b) of the Return Directive — and enshrined in Article 19(2) Charter of Fundamental Rights of the European Union (‘CFR’) as well as Article 3 of the European Convention on Human Rights (‘ECHR’) — is absolute and must not be restricted under any circumstances, even if foreigners are a threat to public order or have committed a particularly serious crime.
Praktické používání tohoto ustanovení v případě odepření vstupu na hranici: Existují dvě možnosti: osoba je po odepření vstupu na hranici buď fyzicky přítomna na území členského státu (např. v tranzitním prostoru letiště), nebo na území členského státu není fyzicky přítomna (např. osoba, které byl odepřen vstup na pozemní hranici nebo která dosud fyzicky pobývá na území třetí země).
Such persons may be excluded from refugee or subsidiary protection status, but they still cannot be returned to a place where they may be tortured or killed.
V prvním případě se použijí záruky stanovené v čl. 4 odst. 4 směrnice o navracení.
Member States are free to decide not to apply the Directive to third-country nationals who:
Ve druhém případě se čl. 4 odst. 4 nepoužije.
are subject to return as a criminal law sanction, according to national law,
Právo na nenavracení (non-refoulement) uznané v čl. 4 odst. 4 písm. b) (a zakotvené v čl. 19 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie a v článku 3 Evropské úmluvy o lidských právech) je absolutní a nesmí být za žádných okolností omezeno, a to ani v případě, představují-li cizinci hrozbu pro veřejný pořádek nebo dopustili-li se obzvlášť závažného trestného činu.
are subject to return as a consequence of a criminal law sanction, according to national law, or
U těchto osob může být vyloučeno udělení postavení uprchlíka nebo statusu doplňkové ochrany, nemohou však být vráceny do místa, kde by jim hrozilo mučení nebo smrt.
are the subjects of extradition procedures.
Členské státy se mohou rozhodnout, že směrnici nepoužijí na státní příslušníky třetích zemí:
The criminal law cases envisaged by this provision are those typically considered as crime in the national legal orders of Member States.
jejichž návrat je trestněprávní sankcí podle vnitrostátního práva,
In C-297/12, Filev and Osmani, the ECJ expressly clarified that offences against the provisions of the national law on narcotics and convictions for drug trafficking may be cases to which the derogation is applicable.
jejichž návrat je důsledkem trestněprávní sankce podle vnitrostátního práva, nebo
In C-329/11, Achughbabian, the ECJ confirmed that this derogation cannot be used to third-country nationals who have committed only the offence of illegal staying without depriving the Return Directive of its purpose and binding effect.
jichž se týká vydávací řízení.
Minor migration-related infringements, such as mere irregular entry or stay, cannot justify the use of this derogation.
Trestněprávními případy uvedenými v tomto ustanovení jsou obvykle případy, které se ve vnitrostátních právních řádech členských států pokládají za trestné činy.
Extradition procedures are not necessarily related to return procedures.
Ve věci Filev a Osmani, C-297/12, ESD výslovně objasnil, že porušení ustanovení vnitrostátního zákona o omamných látkách a odsouzení pro obchodování s omamnými látkami mohou představovat případy, na něž se zmíněná výjimka vztahuje.
The 1957 European Convention on Extradition [19] circumscribes extradition to surrendering ‘persons against whom the competent authorities of the requesting Party are proceeding for an offence or who are wanted by the said authorities for the carrying out of a sentence or detention order’.
Ve věci Achughbabian, C-329/11, ESD potvrdil, že tuto výjimku nelze uplatňovat na státní příslušníky třetích zemí, kteří se dopustili pouze trestného činu neoprávněného pobytu, jelikož jinak by se tato směrnice stala bezpředmětnou a ztratila by závazný účinek.
However, there may be overlaps and this derogation aims at making clear that Member States have the option not to apply the procedural safeguards contained in the Return Directive when carrying out return in the context of extradition procedures.
Použití této výjimky nemohou odůvodnit menší přestupky související s migrací, jako pouhý neoprávněný vstup nebo pobyt.
Legal basis: Return Directive — Article 4
Vydávací řízení nesouvisí nutně s řízením o navrácení.
Even though the Return Directive aims at harmonising return procedures in Member States, it expressly leaves unaffected more favourable provisions contained in bilateral or multilateral international agreements (Article 4(1)).
Evropská úmluva o vydávání z roku 1957 [19] vymezuje vydání jako vydání osob, „proti kterým vedou příslušné orgány dožadující strany trestní stíhání pro trestný čin, nebo které jsou vyžadovány těmito orgány k výkonu trestu nebo ochranného opatření“.
The Return Directive also leaves unaffected ‘any provision which may be more favourable for the third-country national, laid down in the Community acquis relating to immigration and asylum’ (Article 4(2)) as well as ‘the right of the Member States to adopt or maintain provisions that are more favourable to persons to whom it applies provided that such provisions are compatible with this Directive’ (Article 4(3)).
Může však docházet k překrývání a tato výjimka má objasnit, že členské státy mají možnost neuplatňovat při navrácení v rámci vydávacího řízení procesní záruky obsažené ve směrnici o navracení.
Given that the Return Directive aims at providing for common minimum standards regarding the respect of fundamental rights of the individuals in return procedures, ‘more favourable’ must always be interpreted as ‘more favourable for the returnee’ and not more favourable for the expelling/removing State.
Právní základ: směrnice o navracení – článek 4
Member States are not free to apply stricter standards in areas governed by the Return Directive: see the judgment of the ECJ in Case C-61/11, El Dridi [20] (paragraph 33): ‘[…] Directive 2008/115/EC […] does not however allow those States to apply stricter standards in the area that it governs.’
Ačkoliv má směrnice o navracení harmonizovat řízení o navrácení v členských státech, ponechává výslovně nedotčena příznivější ustanovení obsažená ve dvoustranných nebo vícestranných mezinárodních dohodách (čl. 4 odst. 1).
Imposing a fine instead of issuing a return decision: the Return Directive does not permit a mechanism being put in place which provides, in the event of third-country nationals illegally staying in the territory of a Member State, depending on the circumstances, for either a fine or removal, since the two measures are mutually exclusive (see judgment of the ECJ in Case C-38/14, Zaizoune [21]).Applying parts of the Return Directive to persons excluded from its scope under Article 2(2)(a) and (b) is compatible with the Directive and can be considered as covered by Article 4(3), as such practice would be a more favourable one for the third-country national concerned.
Směrnice o navracení ponechává nedotčena rovněž „ustanovení, která mohou být příznivější pro státního příslušníka třetí země a která jsou stanovena v acquis Společenství vztahujícím se k přistěhovalectví a azylu“ (čl. 4 odst. 2) a rovněž „právo členských států přijmout nebo zachovat ustanovení příznivější pro osoby, na něž se vztahují, za předpokladu, že jsou slučitelná s touto směrnicí“ (čl. 4 odst. 3).
Legal basis: Return Directive — as interpreted by the ECJ in Cases C-61/11, El Dridi, C-329/11, Achughbabian, C-430/11, Sagor, C-297/12, Filev and Osmani, C-38/14, Zaizoune, C-290/14, Celaj, C-47/15, Affum.
Jelikož cílem směrnice o navracení je stanovení společných minimálních norem týkajících se dodržování základních práv osob v řízení o navrácení, je nutno pojem „příznivější“ vykládat vždy ve smyslu „příznivější pro navracenou osobu“, a nikoli příznivější pro vyhošťující stát.
Member States are free to lay down effective, proportionate and dissuasive sanctions, including imprisonment as a criminal sanction, in relation to infringements of migration rules, provided such measures do not compromise the application of the Return Directive and ensure the full observance of fundamental rights, particularly those guaranteed by the CFR interpreted in accordance with the corresponding provisions of the ECHR.
Členské státy v oblastech upravených směrnicí o navracení nemohou uplatňovat přísnější normy: viz rozsudek ESD ve věci El Dridi, C-61/11 [20], bod 33: „[…] směrnice 2008/115/ES […] uvedeným státům neumožňuje použít přísnější normy v oblasti, kterou upravuje.“
It is for national law to determine which types of infringements of migration rules are to be sanctioned.
Uložení pokuty místo vydání rozhodnutí o navrácení: Směrnice o navracení neumožňuje zavést mechanismus, který v případě státních příslušníků třetích zemí pobývajících neoprávněně na území členského státu v závislosti na okolnostech ukládá pokutu, nebo vyhoštění, jelikož tato dvě opatření se vzájemně vylučují (viz rozsudek ESD ve věci Zaizoune, C-38/14 [21]).Použití částí směrnice o navracení u osob vyňatých z oblasti působnosti podle čl. 2 odst. 2 písm. a) a b) je slučitelné se směrnicí a lze mít za to, že se na ně vztahuje čl. 4 odst. 3, neboť by se jednalo o příznivější postup pro dotčeného státního příslušníka třetí země.
Nothing prevents Member States from addressing and taking into account in their national penal law infringements of migration rules committed also in other Member States.
Právní základ: směrnice o navracení – podle výkladu ESD ve věcech El Dridi (C-61/11), Achughbabian (C-329/11), Sagor (C-430/11), Filev a Osmani (C-297/12), Zaizoune (C-38/14), Celaj (C-290/14) a Affum (C-47/15).
Non-compliance with an entry ban: Member States can adopt criminal law sanctions against illegally staying third-country nationals who have been returned and who re-enter the territory of a Member State in breach of an entry ban.
Členské státy mohou v souvislosti s porušením pravidel v oblasti migrace stanovit účinné, přiměřené a odrazující sankce, včetně trestu odnětí svobody jakožto trestní sankce, pokud taková opatření nenaruší uplatňování směrnice o navracení a plné dodržování základních lidských práv, zejména práv zaručených Listinou základních práv Evropské unie a interpretovaných v souladu s odpovídajícími ustanoveními Evropské úmluvy o lidských právech.
Such criminal sanction is admissible only on the condition that the entry ban issued against the third-country national complies with the provisions of the Directive.
Stanovení druhů porušení předpisů v oblasti migrace, za něž budou uloženy sankce, je na vnitrostátních právních předpisech.
Such criminal sanctions shall ensure full observance of fundamental rights and the 1951 Geneva Convention [22], notably Article 31(1) [23] (see judgment of the ECJ in Case C-290/14, Celaj [24]).The Return Directive does not preclude imposing penal sanctions, following national rules of criminal procedure, in relation to third-country nationals to whom the return procedures established by the Directive have been unsuccessfully applied and who are illegally staying in the territory of a Member State without there being any justified ground for non-return.
Členským státům nic nebrání v tom, aby se ve svém vnitrostátním trestním právu zabývaly porušením předpisů v oblasti migrace, k nimž došlo také v jiných členských státech, a aby je zohlednily.
Penal sanctions aimed at dissuading such returnees from remaining illegally must ensure full observance of fundamental rights, particularly those guaranteed by the ECHR (see judgment of the ECJ in Case C-329/11, Achughbabian, paragraphs 48 and 49) and shall comply with the proportionality principle.
Nedodržení zákazu vstupu: Členské státy mohou přijmout trestní sankce proti neoprávněně pobývajícím státním příslušníkům třetích zemí, kteří byli navráceni, avšak porušili zákaz vstupu a opětovně vstoupili na území členského státu.
The Commission recommends that Member States foresee effective, proportionate and dissuasive sanctions in national legislation (for example fines, seizure of documents, reduction/refusal of benefits/allowance, refusal of work permit) in relation to third-country nationals who intentionally obstruct the return process (for example disposing of travel document, providing false identity, preventing identification, repeated refusal to embark), provided that such sanctions do not impair achieving the objective of the Return Directive and ensure full observance of fundamental rights.
Zmíněné trestní sankce jsou přípustné pouze tehdy, pokud je zákaz vstupu vydaný vůči státnímu příslušníku třetí země v souladu s ustanoveními směrnice.
Criminalisation of mere illegal stay: Member States cannot impose imprisonment under national criminal law on the sole ground of illegal stay before or during carrying out return procedures since this would delay return (see judgment of the ECJ in Case C-61/11, El Dridi).
Tyto trestní sankce zajistí plné dodržování základních práv a Ženevské úmluvy [22] z roku 1951, a zejména jejího čl. 31 odst. 1 [23] (viz rozsudek ESD ve věci Celaj, C-290/14 [24]).Směrnice o navracení nevylučuje uložení trestněprávních sankcí podle vnitrostátního trestního práva procesního státním příslušníkům třetích zemí, s nimiž bylo neúspěšně vedeno řízení o navrácení upravené směrnicí a kteří neoprávněně pobývají na území členského státu, aniž by existoval legitimní důvod, který by jejich navrácení bránil.
However, the Return Directive does not prevent Member States from imposing a sentence of imprisonment to punish the commission of offences other than those stemming for the mere fact of illegal stay, including in situations where the return procedures has not yet been completed (see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum, paragraph 65).
Trestní sankce, jejichž cílem je odradit takové navracené osoby od dalšího neoprávněného pobytu, musí zajistit plné dodržování základních práv, zejména práv zaručených Evropskou úmluvou o lidských právech (viz rozsudek ESD ve věci Achughbabian, C-329/11, body 48 a 49), a musí být v souladu se zásadou proporcionality.
Financial penalties: the imposition of a (proportionate) financial penalty for illegal stay under national criminal law is not as such incompatible with the objectives of the Return Directive since it does not prevent a return decision from being issued and implemented in full compliance with the conditions set out in the Directive (see judgment of the ECJ in Case C-430/11, Sagor).
Komise doporučuje, aby členské státy stanovily ve svých vnitrostátních právních předpisech účinné, přiměřené a odrazující sankce (například pokuty, zajištění dokladů, snížení/odepření příspěvků/dávek, zamítnutí žádosti o pracovní povolení) ve vztahu ke státním příslušníkům třetích zemí, kteří úmyslně maří navracení (zbavují se například cestovního dokladu, poskytují nepravdivé údaje o totožnosti, brání se zjištění totožnosti, opakovaně odmítají nastoupit na palubu), za předpokladu, že tyto sankce neohrožují dosažení cíle směrnice o navracení a zajištění plného dodržování základních práv.
National legislation which — in the event of illegal stay — provides for either a fine or removal is incompatible with the Return Directive, since the two measures are mutually exclusive, undermining the effectiveness of the Directive (see judgment of the ECJ in Case C-38/14, Zaizoune).