natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Italské orgány mají pochybnosti ohledně toho, zda společnost Buonotourist prokázala, že plnila závazky veřejné služby účinně a správně v souladu s nařízením (EHS) č. 1191/69, a tvrdí, že společnost Buonotourist nedisponovala systémem oddělených účtů stanoveným v čl. 1 odst. 5 téhož nařízení.
The Italian authorities maintain that under those concessions Buonotourist was free to propose the substitution of the forms of transport to be used by it or to apply for the termination in whole or in part of its PSOs where such obligations entailed an economic disadvantage to it, but that the company never exercised that right.
Jak uvádí v 15. bod odůvodnění, nejvyšší správní soud jmenoval dva odborníky, aby stanovili výši dodatečné vyrovnávací platby, kterou Region dluží společnosti Buonotourist podle článků 6, 10 a 11 nařízení (EHS) č. 1191/69.
Finally, according to the Italian authorities, Buonotourist never requested the termination of the PSO as required by Article 4(1) of Regulation (EEC) No 1191/69.
Oba odborníci předložili svou zprávu dne 27. září 2012, avšak pouze druhý odborník byl schopen výši této dlužné dodatečné vyrovnávací platby (zpráva).
According to the Italian authorities, the public contributions granted to Buonotourist in the past were based on standard cost methodology, calculated on the basis of certain parameters established in Regional Law No 16/1983, such as the number of kilometres awarded vis-à-vis the kilometres travelled, the number of employees and buses, which vary depending on the type of service performed (urban, mountain, hill services), the legal and economic treatment of employees, the size of the undertaking, and the costs of the buses.
Druhý odborník ve zprávě opakovaně zdůraznil, že účastníci předložili údaje, které se vzájemně neshodovaly nebo nebyly dostatečně přesné a u nichž se ukázalo, že jsou pouze přibližné.
The Italian authorities also doubt whether Buonotourist has demonstrated that it had efficiently and correctly operated the PSOs in accordance with Regulation (EEC) No 1191/69 and submit that Buonotourist did not have an account separation system as required by Article 1(5) of that Regulation.
Poukazuje zejména na to, že účastníci poskytli důkazy v podobě dokumentů, jež si protiřečí, pokud jde o vyrovnání vyplacené v minulosti.
AMOUNT OF COMPENSATION
Na rozdíl od toho, co tvrdily italské orgány, druhý odborník konstatuje, že společnost Buonotourist vedla oddělené účetnictví pro činnosti veřejné a soukromé dopravy, avšak upřesnil, že nebylo možné ověřit správné přiřazení některých nákladů k jedné či druhé oblasti činnosti.
As explained in recital 15, the Consiglio di Stato appointed two experts to determine the additional compensation owed to Buonotourist by the Region on the basis of Articles 6, 10 and 11 of Regulation (EEC) No 1191/69.
Druhý odborník dále uvádí, že nebylo možné získat spolehlivé údaje o nákladech, které by společnost nevynaložila, pokud by byl ZVS zrušen, a to ani pomocí „induktivní metody“, jejíž použití nařídil nejvyšší správní soud.
On 27 September 2012, the two experts each issued their respective reports, but only the second expert was able to calculate the additional compensation due to Buonotourist by the Region (‘the report’).
Druhý odborník proto dospěl k závěru, že není možné stanovit výši dodatečné vyrovnávací platby za závazek provozování přepravy vypočítanou podle článku 10 nařízení (EHS) č. 1191/69.
In the report, the second expert frequently reiterates that the parties submitted data that did not match or that were not precise enough, constituting only an approximation.
Pokud jde o dodatečnou vyrovnávací platbu za tarifní závazky podle článku 11 nařízení (EHS) č. 1191/69, druhý odborník uznává, že její výši není možné vypočítat podle odstavce 1 z důvodu nedostatku údajů nebo jejich nespolehlivosti.
In particular, the second expert observes that the parties have provided contradictory documentary evidence regarding the compensation paid in the past.
Byla tedy použita „induktivní metoda“, kterou stanovil nejvyšší správní soud.
In contrast to the claim made by the Italian authorities, the second expert notes that Buonotourist kept separate accounts for its public and private transport activities, but explains that no verification could be made of the correct imputation of some costs to the one or the other sector of activity.
Článek 11 nařízení (EHS) č. 1191/69 mimo jiné stanoví, že výše vyrovnání se v případě tarifního závazku musí rovnat rozdílu mezi těmito částkami:
The second expert further explains that it was not possible to acquire reliable data on the costs that would not have been incurred in case of termination of the PSO — even using the ‘inductive method’ prescribed by the Consiglio di Stato.
První částka se rovná rozdílu mezi součinem předpokládaného počtu jednotek dopravy a
Accordingly, the second expert concluded that no additional compensation for the obligation to operate or carry, calculated on the basis of Article 10 of Regulation (EEC) No 1191/69 could be determined.
buď nejpříznivější současnou sazbou, kterou by mohl uživatel žádat, pokud by daný závazek neexistoval,
As regards additional compensation in relation to tariff obligations — Article 11 of Regulation (EEC) No 1191/69 — the second expert acknowledges that it could not be calculated on the basis of paragraph 1 of that provision, because of missing and/or unreliable data.
nebo pokud taková sazba není, sazbou, kterou by podnik fungující na obchodním základě použil na danou dopravní operaci s ohledem na náklady,
Therefore, the ‘inductive method’ prescribed by the Consiglio di Stato was applied.
a mezi součinem skutečného počtu jednotek dopravy a sazbou stanovenou pro dané období.
Article 11 of Regulation (EEC) No 1191/69 provides, inter alia, that the amount of the compensation must, in the case of a tariff obligation, be equal to the difference between the following two amounts.
Druhá částka se rovná rozdílu mezi náklady, které by vznikly při použití buď nejpříznivější možné sazby, nebo sazby, kterou by podnik použil, kdyby fungoval na obchodním základě, a náklady skutečně vzniklými podle závazných sazeb.
The first amount is equal to the difference between, on the one hand, the product of the anticipated number of units of measure of transport and:
Vzhledem k nedostatku údajů potřebných k stanovení těchto částek vypočítal druhý odborník výši dlužného vyrovnání jako rozdíl mezi těmito částkami:
either the most favourable existing rate which might be claimed by users if the obligation in question did not exist,
při nedostatku údajů o počtu předpokládaných i skutečných jednotek dopravy se první částka rovná částce nezbytné k pokrytí skutečných nákladů (nebo „standardních nákladů“, pokud jsou nižší) po odečtení příjmů z přepravy.
or where there is no such rate, the rate which the undertaking, operating on a commercial basis and taking into account both the costs of the operation in question and the state of the market, would have applied,
Pokud jde o druhou částku, odborník měl za to, že se musí rovnat skutečným nákladům (nebo „standardním nákladům“, pokud jsou nižší) po odečtení rozdílu mezi skutečnými náklady (nebo „standardními náklady“, pokud jsou nižší) a výší již uhrazeného vyrovnání.
and, on the other hand, the product of the actual number of units of measure of transport and the rate imposed for the period under consideration.
Podle stanoviska druhého odborníka z těchto výpočtů vyplývá, že pokud jde o posuzované období, společnost Buonotourist mohla tvrdit, že obdržela nedostatečné vyrovnání z důvodu údajného tarifního závazku, který jí byl uložen, pouze v letech 1998, 1999 a 2000.
The second amount is equal to the difference between the costs which would be incurred applying either the most favourable existing rate or the rate which the undertaking would have applied if operating on a commercial basis and the costs actually incurred under the obligatory rate.
Druhý odborník vypočetl, že výše nedostatečného vyrovnání za tyto tři roky je rovna částce 838 593,21 EUR, k níž se připočítají zákonné úroky ve výši 272 979,13 EUR, a stanovil tak výši dodatečné vyrovnávací platby na částku 1 111 572 EUR.
In the absence of the data required to determine those amounts, the second expert calculated the amount of compensation due as the difference between the two amounts as interpreted below.
Nejvyšší správní soud uložil Regionu, aby tuto částku společnosti Buonotourist uhradil, a tento ji dne 21. prosince 2012 skutečně uhradil.
In the absence of the anticipated and the actual number of units of measure of transport, the first amount is equal to the amount necessary to cover the real costs (or the ‘standard costs’ if lower), minus the revenues obtained from the traffic carried.
ODŮVODNĚNÍ ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
As regards the second amount, the expert considered that it should be equal to the real costs (or the ‘standard costs’ if lower) minus the difference between the real costs (or the ‘standard costs’ if lower) and the amount of compensation already received.
Jak vyplývá z rozhodnutí zahájit řízení, měla Komise řadu pochybností, pokud jde o slučitelnost opatření s vnitřním trhem.
According to the second expert, it follows from those calculations that during the period under review Buonotourist could only claim to have been undercompensated in 1998, 1999, and 2000 as a result of alleged tariff obligations being imposed upon it.
Zaprvé si Komise kladla otázku, zda byly splněny čtyři podmínky stanovené Soudním dvorem Evropské unie (dále jen „SDEU“) v judikatuře Altmark.
The amount of undercompensation for those three years was calculated by the second expert to amount to EUR 838 593,21, to which legal interest of EUR 272 979,13 was added, resulting in additional compensation of EUR 1 111 572.
Zadruhé měla Komise pochybnosti, pokud jde o vynětí z oznamovací povinnosti ve smyslu nařízení (EHS) č. 1191/69.
It was this amount which the Consiglio di Stato ordered the Region to pay to Buonotourist, which it actually paid on 21 December 2012.
Za účelem stanovení, zda v daném případě čl. 17 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1191/69 skutečně italské orgány zprošťuje povinnosti předchozího oznámení, je tedy nezbytné zaprvé určit, zda Region skutečně jednostranně uložil společnosti Buonotourist závazek veřejné služby, a zadruhé, zda je přiznané vyrovnání za tento závazek v souladu s nařízením (EHS) č. 1191/69.
GROUNDS FOR INITIATING THE PROCEDURE
Komise nemohla dospět k závěru, pokud jde o otázku, zda vyrovnání poskytnuté společnosti Buonotourist tyto podmínky splňuje.
As explained in the opening decision, the Commission had several doubts regarding the compatibility of the measure with the internal market.
Zatřetí měla Komise pochybnosti, pokud jde o slučitelnost opatření ve smyslu nařízení Evropského parlamentu a Rady (EHS) č. 1370/2007.
First, the Commission questioned whether the four conditions laid down by the Court of Justice of the European Union (‘the CJEU’) in its Altmark case-law had been fulfilled.
Pokud by se potvrdilo, že alespoň jedna z podmínek vynětí z oznamovací povinnosti stanovených nařízením (EHS) č. 1191/69 nebyla splněna a že je nezbytné provést posouzení podle nařízení (ES) č. 1370/2007, měla by Komise pochybnosti ohledně splnění podmínek tohoto nařízení v projednávané věci.
Second, the Commission had doubts regarding the exemption from the notification obligation under Regulation (EEC) No 1191/69.
VYJÁDŘENÍ ITÁLIE
The question of whether Article 17(2) of Regulation (EEC) No 1191/69 indeed exempted the Italian authorities from prior notification in the present case thus depends, first, on whether a PSO was in fact unilaterally imposed on Buonotourist by the Region and, second, on whether the compensation paid pursuant to that obligation complies with the requirements of Regulation (EEC) No 1191/69.
Italské orgány na celostátní úrovni nepodaly připomínky k rozhodnutí zahájit řízení.
The Commission could not conclude whether the compensation awarded to Buonotourist fulfilled those conditions.
Připomínky podal pouze region Kampánie.
Third, the Commission had doubts regarding the possible compatibility of the measure under Regulation (EC) No 1370/2007 of the European Parliament and of the Council.
Region nejprve předložil důkazy, jejichž účelem bylo prokázat, že v posuzovaném období společnost Buonotourist poskytovala „povolené služby“ na své vlastní riziko vedle služeb, jež byly předmětem koncese.
If it was confirmed that at least one of the conditions for exemption from notification pursuant to Regulation (EEC) No 1191/69 was not met and an assessment under Regulation (EC) No 1370/2007 had to be conducted, the Commission had doubts whether the conditions of that Regulation were complied with in the present case.
Například, že v posuzovaném období společnost Buonotourist provozovala pravidelnou mezinárodní a meziregionální autobusovou dopravu.
COMMENTS BY ITALY
Mimoto Region vysvětlil, že společnost Buonotourist účetně oddělovala pouze činnosti pronájmu a činnosti pravidelné autobusové dopravy, aniž by jakkoli odlišovala zmíněné „povolené služby“, které poskytovala na vlastní riziko.
The Italian authorities at the national level did not provide any comments on the opening decision.
Zadruhé Region znovu zdůraznil, že v posuzovaném období nedošlo k žádnému jednostrannému uložení závazku veřejné služby.
Only the Campania Region did.
Region uvedl, že společnost na základě v té době platných předpisů každoročně žádala o obnovení služeb podléhajících koncesi a že žádný z aktů o udělení koncese neobsahoval jednostranné uložení ZVS.
First, the Region submitted documentation meant to show that Buonotourist performed ‘authorised services’ at its own risk, in addition to the services under concession in the period concerned.
Pokud jde o tarifní stropy, Region uvedl, že sazby uvedené v koncesních smlouvách spadaly pod obecná opatření cenové politiky uplatňované všemi podniky v tomto odvětví.
For example, Buonotourist appears to have provided international and interregional bus transport services in the period under review.
PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
In addition, the Region explained that Buonotourist only had accounting separation between rental services and bus transport services, without further distinguishing the ‘authorised services’ that the company performed at its own risk.
Na podporu svého tvrzení, podle něhož jí byly uloženy závazky, společnost Buonotourist uvádí, že ZVS nebyly vymezeny v dokumentech o udělení koncese, které neexistovaly, nýbrž vyplývaly výlučně z interních aktů Regionu, které se týkaly předběžného určení organizace podniku a stanovení vyrovnání pomocí metody „standardních nákladů“.
Moreover, following the judgment of the Consiglio di Stato in 2009, the Region repeatedly asked Buonotourist to provide the acts or contracts imposing PSOs on it in order to comply with the judgment.
Společnost Buonotourist vysvětlila, že Itálie upravovala ZVS zákonem č. 151/81, regionálním zákonem č. 16/83, článkem 4 zákona č. 59/97 a legislativním nařízením č. 422/97.
According to the Region, the company never replied to these requests.
„překlenovací smlouva o službách“ uzavřená mezi společností Buonotourist a Regionem na rok 2003 v souladu s článkem 46 regionálního zákona č. 3/02, kterou byly prodlouženy a nahrazeny stávající koncese;
Regarding the cap on tariffs, the Region noted that the tariffs indicated by the concession contracts derived from general measures of price policy applied by all companies operating in the same sector.
usnesení Regionální rady (Giunta regionale) č. 8726 ze dne 30. prosince 1999, kterým bylo společnosti Buonotourist povoleno změnit trasu autobusového spoje v návaznosti na žádosti společnosti samotné a dalších žadatelů;
COMMENTS BY INTERESTED PARTIES
rozhodnutí regionální rady č. 323 ze dne 4. května 2000, kterým bylo prodlouženo pozastavení zvyšování cen předplacených jízdenek regionální autobusové dopravy;
The only third party to submit observations in response to the opening decision was Buonotourist, the beneficiary of the measure.
oznámení 4770/2000, jímž se sdělují různé způsoby výpočtu cen běžných předplacených jízdenek a předplacených jízdenek na spoje pro pracující;
In its submissions, Buonotourist disagreed with the preliminary positions taken by the Commission in the opening decision.
Společnost Buonotourist dále poukázala na to, že jelikož Region opakovaně snížil výši standardních nákladů tím, že ji nejednotně uplatňoval na různé spoje a koncese, někteří dopravci se rozhodli zrušit některé spoje, které byly soustavně ztrátové.
Buonotourist explained that Italy had regulated the PSOs by means of Law No 151/81, Regional Law No 16/83, Article 4 of Law No 59/97 and Legislative Decree No 422/97.
Region však odpověděl, že dopravci jsou povinni zajistit provoz těchto spojů – jak stanovuje ZVS, a že v případě zrušení spojů by dopravci byli obviněni z přerušení veřejné služby.
The public service was entrusted to Buonotourist by the Region by means of a concession act in 1972/73 and renewed every year until 2003.
To podle společnosti Buonotourist dokazuje, že jí byl uložen ZVS.
That PSOs were imposed on Buonotourist for the years 1996-2002, such as tariff obligations, routes, times and stops, can be allegedly inferred from the following documents:
Společnost Buonotourist však na podporu těchto tvrzení nepředložila žádné důkazy.
the ‘bridging service contract’ signed by Buonotourist and the Region for the year 2003 in compliance with Article 46 of Regional Law No 3/02, recalling and replacing the existing concessions,
Společnost Buonotourist připomněla pravomocný vnitrostátní rozsudek nejvyššího správního soudu a zpochybnila argumenty předložené Regionem:
decision of the Regional Government (delibera della Giunta Regionale) No 8726 of 30 December 1999, authorising Buonotourist to modify some routes following requests from both the company and other petitioners,
výpočet se neopíral o analytické účetnictví členěné mezi oddělená nákladová střediska, jež by umožňovalo rozlišit činnosti podléhající ZVS;
decision of the Regional Government No 323 of 4 May 2000, which extended the duration of the suspension of the increase in costs for season tickets for bus transport services in the Region,
vzhledem k nedostatku účetních údajů umožňujících určit konkrétní položky, které je třeba vypočítat podle článků 10 a 11 nařízení (EHS) č. 1191/1969, byl výpočet proveden „induktivní metodou“, za pomoci metodologického systému, který Region označil jako „nejasný a scestný“.
note 4770/2000 communicating the distinction between how to calculate the tariff for ordinary season tickets and season tickets for ‘work lines’ (linee operaie),
Společnost Buonotourist vysvětlila, že platná právní úprava jednoduše stanovila, že účetní údaje týkající se činnosti veřejné dopravy, na které se vztahuje ZVS, mají být předkládány odděleně od údajů týkajících se jiných činností podniku, nevyžadovala však další účetní rozdělení, jež by odděleně uvádělo příjmy a náklady týkající se každého spoje.
decree of the Region’s Assessore di Trasporti No 1609/2001 concerning the change from lira to euros, reminding the service providers that any irregular increase in tariffs was forbidden and that prohibition constituted a ‘concession/contractual obligation’.
Společnost Buonotourist tvrdila, že vedla oddělené účetnictví pro účetní údaje týkající se činností veřejné služby a pro údaje týkající se podnikání, a dodala, že Region nikdy spolehlivost účetních údajů nezpochybnil, a naopak tyto údaje správně používal jako základ pro výpočet a vyplácení ročních příspěvků.
Moreover, Buonotourist argued that since the Region repeatedly reduced the amount of the standard cost and applied that cost unevenly across the different routes and concessions, some operators decided to close certain bus routes consistently operated at a loss.
Navíc vzhledem k tomu, že uplynuly lhůty pro uchovávání úplné účetní a administrativní dokumentace za posuzované období, je objektivně obtížné domáhat se jejich kopií.
However, Buonotourist did not provide evidence to support this claim.
Je tedy naprosto legitimní stanovit dlužnou částku vyrovnání za použití „induktivní metody“, jak stanovil nejvyšší správní soud.
Buonotourist also claimed that it mainly operated as a local public transport service provider (80 % of its activity).
Konečně závěrky byly řádně ověřeny a jejich správnost a pravdivost nebyla nikdy zpochybněna.
For the remaining diversified economic activity, it maintained separate accounts.
Vyplývá z toho, že účetnictví předložené společností Buonotourist je bezesporu odpovídající a umožňuje výpočet vyrovnání v plném souladu s ustanoveními nařízení (EHS) č. 1191/1969.
After having recalled the final national ruling by the Consiglio di Stato, Buonotourist challenged the following arguments put forward by the Region:
Pokud jde o správnost metody výpočtu a její soudržnost s právní úpravou Unie, společnost Buonotourist má za to, že podnik by měl obdržet vyrovnání za nevýhody v podobě rozdílu mezi nižšími příjmy a vyššími náklady, které mu vznikly v důsledku uložení ZVS.
the calculation was not supported by separate management accounts by cost centres such as to distinguish the activities subject to PSOs,
Za účelem stanovení hodnoty nižších příjmů na základě spolehlivých údajů poukázala společnost Buonotourist zejména na skutečné roční příjmy z provozu odpovídající součinu skutečných jednotek dopravy a stanovené sazby.
given the absence of accounting data allowing the identification of the specific elements to be calculated pursuant to Articles 10 and 11 of Regulation (EEC) No 1191/69, the calculation had been performed inductively, with a method the Region termed as ‘abstruse and aberrant’.
Určila tak částku, jež má být v souladu s předpisy Unie odečtena, a poukázala na příjmy nezbytné k tomu, aby se přinejmenším pokryly skutečné náklady vyplývající z ročních závěrek.
Buonotourist explained that the applicable rules simply required the accounting data relating to the public transport service operated under a PSO to be supplied separately from those of any other business activities, but did not require any further accounting breakdown showing separately the costs and revenue for each route covered.
Výše ročních příjmů z provozu se shoduje se skutečnými příjmy společnosti z činnosti, na niž se vztahuje tarifní závazek, jež byly zaznamenány odděleně v závěrkách podniku a ve formulářích E, které byly každoročně zasílány Regionu a jejichž spolehlivost Region nikdy nezpochybnil.
Buonotourist claimed to keep separate accounts for the accounting data concerning public service activities and those concerning the business activities, and it added that the reliability of such accounting data was never questioned by the Region, which on the contrary used them correctly as the basis for calculating and paying out the annual contributions.
Neexistuje tudíž žádný důvod, proč by tyto částky měly být rozepisovány na jednotlivé položky, i když obsahují i příjmy týkající se tras nepodléhajících koncesím a jsou tedy zveličené.
Buonotourist further disputed that the accounting documents supplied were insufficient to support the compensation claim merely because they consisted of annual financial statements and ‘E forms’ and were not accompanied by full copies of the underlying accounting and administrative entries (accounting register, ledgers, invoices issued and received, ticket receipts, etc.).
Pokud jde o částku, která má být odečtena, společnost Buonotourist potvrdila, že použila kritérium plně slučitelné s pokyny obsaženými v nařízení (EHS) č. 1191/1969, jež umožňuje použít sazbu, kterou by společnost použila, kdyby fungovala na obchodním základě, tedy sazbu, která musí umožňovat pokrytí skutečně vynaložených nákladů.
According to Buonotourist, this argument could be easily countered by noting that the Region had accepted the same data during the period under review, considering them reliable at the time.