natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Avšak, jak je ukázáno dále v bodě 1.2, neprokázala norská vláda přesvědčivě, že by zápis převodu nemovitostí ze státu na společnost Entra mohl být osvobozen od spotřební daně, pokud by neexistovalo konkrétní ustanovení v odstavci 3 zákona ze dne 18. února 2000.
However, as demonstrated below under point 1.2, the Norwegian Government has not convincingly shown that the registration of the transfer of properties from the State to Entra could have been exempted from excise duty in the absence of the particular provision in paragraph 3 of the Act of 18 February 2000.
Žádné jiné norské zákonné ustanovení výslovně nestanoví, že se na takovou transakci nevztahuje obecné pravidlo, podle nějž musí být spotřební daň při zápisu změny vlastnictví uhrazena.
No other provision in Norwegian law explicitly prescribed that such a transaction was exempted from the general rule that registration of change of ownership triggers excise duty.
Kromě toho si Kontrolní úřad neumí představit, jak by mohla být reorganizace Statsbygg osvobozena od daně podle zákona o registraci tak, jak byl v té době vykládán, kdyby neexistoval odstavec 3 v zákoně ze dne 18. února 2000.
Moreover, the Authority cannot see how the reorganisation of Statsbygg — in the absence of Paragraph 3 in the Act of 18 February 2000 — could have been exempted under the Registration Act as it was then interpreted.
Proto Kontrolní úřad trvá na tom, že první podmínka je splněna.
The Authority therefore maintains that the first condition is fulfilled.
Opatření musí být konkrétní nebo selektivní v tom smyslu, že zvýhodňuje „určité podniky nebo určitá odvětví“
The measure must be specific or selective in that it favours ‘certain undertakings or the production of certain goods’
Podstatná selektivita
Material selectivity
Ve svém rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení dospěl Kontrolní úřad k předběžnému závěru, že přijetí zvláštního ustanovení o osvobození od placení spotřební daně (pouze pro jednu společnost (Entra)), by mělo být hodnoceno jako selektivní opatření.
In its decision to open formal investigations, the Authority made the preliminary conclusion that the adoption of a special law exempting it from paying excise duty, (for one company only (Entra)), should be classified as a selective measure.
Naopak s odkazem na výše uvedené argumenty Kontrolního úřadu týkající se zásady kontinuity norské úřady argumentovaly, že praxe změn názvu jako postup pro převod vlastnického práva nepředstavuje de facto odchylku od běžného daňového systému.
In contrast, with reference to its above presented arguments concerning the continuity principle, the Norwegian authorities have argued that the practice with name changes as a procedure for transferring property title did not constitute a de facto derogation from the common tax system.
Proto šlo o obecné opatření.
It was, therefore, a general measure.
Kontrolní úřad odkazuje na kapitolu 17B.3.1 pokynů Kontrolního úřadu ke státní podpoře v oblasti přímého zdanění podnikatelské činnosti týkající se konkrétnosti nebo selektivity daňových opatření, kde se uvádí:
The Authority makes reference to Chapter 17B.3.1 of the Authority’s State Aid Guidelines on direct business taxation concerning the specificity or selectivity of tax measures, which reads:
„Daňová opatření, která jsou otevřená všem hospodářským subjektům působícím v rámci určitého státu ESVO, jsou v zásadě obecnými opatřeními.
‘Tax measures, which are open to all economic agents operating within the EFTA State, are in principle general measures.
Musí být účinně otevřená všem společnostem na základě rovného přístupu a jejich působnost nesmí být de facto omezena například prostřednictvím pravomoci státu, který je zavádí, nebo na základě jiných faktorů omezujících jejich praktický účinek.“
They must be effectively open to all firms on an equal access basis, and they may not de facto be reduced in scope through, for example, the discretional power of the State to grant them or through other factors that restrict their practical effect.’
Uvedený sporný zákon se vztahuje pouze na konkrétní transakci mezi Statsbygg a společností Entra.
The contested Act applies only to a particular transaction between Statsbygg and Entra.
Je pravda, že byly přijaty podobné zákony, když byly zřízeny státní společnosti s ručením omezeným (viz část I výše).
It is true that similar acts have been adopted when other state owned limited liability companies have been established (see Part I above).
Avšak skutečnost, že podobná pravidla byla zavedena vzhledem k celé škále privatizace jiných státních podniků, neznamená, že se předmětné lex specialis stane neselektivním.
However, the fact that similar rules have been introduced in relation to a range of other state privatisations does not entail that the lex specialis at hand becomes non-selective.
Za prvé by se neměla přehlížet skutečnost, že při reorganizaci jiných státních podniků nebyla podobná ustanovení sporného zákona přijata.
Firstly, it should not be overlooked, that in other state reorganisations, similar provisions to the contested Act were not adopted.
Například když byla založena společnost BaneTele AS [40], nová společnost s ručením omezeným nebyla od placení spotřební daně osvobozena.
For example, when BaneTele AS [40] was established, the new limited liability company was not exempted from paying excise duties.
Totéž platí v případě, kdy byla založena společnost Secora AS [41].
The same applies when Secora AS [41] was established.
V případě reorganizace Statkraft uvedla norská vláda, že společnost by měla platit spotřební daň v souladu s běžnými předpisy [42].Za druhé, v každém případě by šlo o to, že daňové zákony, které zvýhodňují reorganizace státních podniků ve srovnání s restrukturalizací soukromých podniků by ve smyslu čl. 61 odst. 1 byly selektivní.
In the case of the reorganisation of Statkraft, the Norwegian Government stated that the company should pay excise duties in accordance with the normal rules [42].Secondly, it would in any event be the case that tax legislation that treats reorganisations of state undertakings more favourably than those concerning restructurings of private undertakings would be selective within the meaning of Article 61(1).
Podle zákona o poplatcích za dokumenty však byla východiskem skutečnost, že veškerý převod vlastnických práv mezi různými subjekty je spojen s úhradou spotřební daně bez ohledu na to, zda nový vlastník pokračuje ve stejné činnosti jako vlastník předchozí, či nikoli.
However, under the Act on Document Duty the starting point was that all transfer of titles between different entities release excise duty regardless of whether or not the new owner continues the same activity as the previous one.
Jak je ukázáno výše, oběžník Ministerstva spravedlnosti z roku 1990 a řada následných oběžníků Ředitelství cel a spotřebních daní obsahoval do července 2005 pouze jednu příslušnou výjimku z tohoto pravidla.
As shown above, until July 2005, both the 1990-circular from the Ministry of Justice and a range of consecutive circulars from the Customs and Excise Directorate only contained one relevant exception to this rule.
Oba soubory oběžníků jednoznačně uvádějí, že pouze v případě, kdy bylo vlastnictví převáděno v souvislosti s fúzemi mezi společnostmi s ručením omezeným, mohl být podle zásady kontinuity proveden zápis nového držitele vlastnických práv ve formě změny názvu, a nikoli ve formě změny vlastnických práv, z níž vyplývá povinnost úhrady spotřební daně.
Both sets of circulars unequivocally stated that it was only where ownership was transferred in the context of mergers between limited liability companies that continuity considerations implied that a registration with the new title holder could be done by a name change and not a change of title triggering excise duty.
Povinnost zaplatit spotřební daň byla naopak spojena se zápisem nebo převodem vlastnického práva v katastru nemovitostí u rozdělení společností, přeměny jedné formy obchodní společnosti na jinou, převodu vlastnictví ze společného vlastnictví do formy obchodní společnosti a převodu vlastnictví z obce na samostatný právní subjekt, jehož výlučným vlastníkem je obec [43].
In contrast, excise duty was triggered as a result of the registration or the transfer or ownership of title in the Real Estate Registry for demergers, conversions from one corporate form to another, transfers of ownership from joint ownership to a form of partnership and transfer of ownership from a municipality to a separate legal entity wholly owned by the municipality [43].
To bylo též jasně uvedeno ve výše zmíněném rozhodnutí Frostating lagmannsrett, kde se uvádí, že spotřební daň by měla být placena v případě, že určitý typ společnosti bez omezeného ručení („kommandittselskap“) byl přeměněn na společnost s ručením omezeným, i když ve společnosti zůstali stejní vlastníci a jedinou skutečnou změnou byla forma, v níž byla daná společnost provozována.
This was also made clear in the judgment from Frostating lagmannsrett, cited above, which held that excise duties should be paid where an unlimited liability type of company (‘kommandittselskap’) was converted to a limited liability company even if the same owners continued in the new company and the only real change was the form under which the company operated.
Kontrolní úřad konstatuje, že založení společnosti Entra nelze označit za analogické s fúzí.
The Authority finds that the establishment of Entra cannot be said to be analogous with a merger.
Daleko více se podobá buď rozdělení určité společnosti, přeměně jednoho právního subjektu v jiný nebo případu, kdy obec vyčlení danou činnost do samostatného právního subjektu.
It is much more similar to either a demerger, a conversion of one legal entity to another, or to a municipality’s separation of a given activity into a separate legal subject.
Osvobození od placení spotřební daně, které je podobné výjimce obsažené v odstavci 3 uvedeného sporného zákona nebylo tedy v době založení společnosti Entra otevřené velmi podobným transakcím.
Thus, exemptions from excise duties similar to the one found in paragraph 3 of the contested Act were not, at the time of the establishment of Entra, open to the most comparable transactions.
Ustanovení odstavce 3 uvedeného sporného zákona proto nelze považovat za rozšíření již obecného (neselektivního) pravidla týkajícího se neplacení ve vztahu k určitým typům převodu vlastnického práva v katastru nemovitostí.
Therefore, paragraph 3 in the contested Act cannot be said to be an expansion of an already general (non-selective) rule regarding non-payment in relation to certain types of transfer of title in the Real Estate Registry.
Opatření bylo tedy značně selektivní.
Consequently, the measure was materially selective.
Je osvobození od placení spotřební daně odůvodněno povahou nebo obecným rámcem daňového systému?
Is the exemption from paying excise duty justified by the nature or general scheme of the tax system?
Podle judikatury Evropského soudního dvora [44] lze rozlišovat mezi:diferencovaným přístupem, který vyplývá z použití stejných zásad, jako jsou zásady související s běžnými pravidly (žádná podpora), na specifické situace;
According to the case law of the ECJ [44], it is possible to draw a distinction between:differentiated treatment that results from the application, to specific situations, of the same principles as those underlying the ordinary rules (no aid);
diferencovaným přístupem, který se při zvýhodňování určitých podniků odchyluje od vnitřní logiky běžných pravidel (podpora) [45].Tento rozdíl je též popsán v kapitole 17B.3.4(1) pokynů Kontrolního úřadu ke státní podpoře v oblasti přímého zdanění podnikatelské činnosti týkající se oprávněnosti odchylky z hlediska „povahy nebo obecného rámce uvedeného systému“: „Rozdílnost některých opatření nutně neznamená, že musí být považovány za státní podporu.
differentiated treatment, which, favouring certain undertakings, departs from the internal logic of the ordinary rules (aid) [45].This distinction is also described in Chapter 17B.3.4(1) of the Authority’s State Aid Guidelines on direct business taxation concerning the justification of a derogation by ‘the nature or general scheme of the system’: ‘The differential nature of some measures does not necessarily mean that they must be considered to be State aid.
To se týká opatření, která jsou na základě hospodářských důvodů nezbytná pro bezproblémové fungování a efektivitu daňového systému.
This is the case with measures whose economic rationale makes them necessary to the smooth functioning and effectiveness of the tax system. However, it is up to the EFTA State to provide such justification.’
Je však na daném státu ESVO, aby toto zdůvodnění poskytl.“ Toto druhé pravidlo důkazu bylo potvrzeno Evropským soudním dvorem [46].Norské úřady argumentovaly, že „i když Kontrolní úřad považuje uvedenou praxi (se změnami názvu jako postupem pro převod vlastnického práva bez povinnosti platit spotřební daň) za výjimku z hlavního pravidla, je tato praxe oprávněna povahou nebo obecným rámcem daňového systému“.
This latter rule of proof has been confirmed by the ECJ [46].The Norwegian authorities have argued that ‘even if the Authority deems the practice (with name changes as a procedure for transferring property title without releasing the obligation to pay the excise duty) to constitute an exemption from the main rule, it is justified by the nature or general scheme of the tax system’.
Na podporu tohoto stanoviska norské úřady tvrdily, že ze zásady kontinuity a úvah o používání této zásady mimo jiné s dopadem na spotřební daň v předmětném případě vyplývá, že osvobození od placení spotřební daně spadá do logiky a povahy příslušné norské legislativy.
In support of this position, the Norwegian authorities claimed that the continuity principle and the considerations for applying this principle with effect, inter alia, for excise duty purposes in the case at issue entailed that the exemption from the excise duty fell within the logic and nature of the relevant Norwegian legislation.
Podle jejich názoru uvedený sporný zákon odrážel zásadu kontinuity a byl v souladu s obecnými pravidly pro restrukturalizaci.
In their view, the contested Act reflected the continuity principle and was in line with the general rules governing restructurings.
K tomuto argumentu Kontrolní úřad poznamenává, že v předmětném případě je otázkou rozsah zásady kontinuity ve vztahu k povinnosti zaplatit poplatky za dokumenty, a nikoli rozsah zásady kontinuity jako takové, a za těchto podmínek její použití na právo obchodních společností.
To this argument the Authority notes that, in the case at hand, the question is the scope of the continuity principle in relation to the obligation to pay document duties and not the scope of the continuity principle as such, hereunder its application in company law.
Na základě posouzení pravidel vztahujících se k placení spotřební daně uvedených výše v bodě I.4 zastává Kontrolní úřad názor, že ačkoli mohla zásada kontinuity v době založení společnosti Entra zaujímat podstatné místo v norském právu, nebyla v té době podstatnou a obecnou součástí pravidel o spotřební dani v souvislosti s ostatními typy reorganizací společností.
Based on the analysis of the rules pertaining to excise duties given above under point I.4, the Authority takes the view that while the continuity principle might have had a fundamental place in Norwegian law at the time of the establishment of Entra, it was not, at that time, an inherent and general part of the rules and practice on excise duties in connection with other types of reorganisations of companies.
Jak již bylo uvedeno, do července 2005, pouze v případě, kdy bylo vlastnictví převáděno v souvislosti s fúzemi mezi společnostmi s ručením omezeným, mohl být podle zásady kontinuity proveden zápis nového držitele vlastnických práv ve formě změny názvu, a nikoli ve formě změny vlastnických práv, z níž vyplývá povinnost úhrady spotřební daně.
As already stated, until July 2005, it was only where ownership was transferred, in the context of mergers between limited liability companies, that continuity considerations implied that a registration with the new title holder could be done as a change of name and not a change of title, triggering excise duty.
Povinnost zaplatit spotřební daň byla naopak spojena se zápisem nebo převodem vlastnického práva v katastru nemovitostí u rozdělení společností, přeměny jedné formy obchodní společnosti v jinou, převodu vlastnictví ze společného vlastnictví do formy obchodní společnosti a převodu vlastnictví z obce na samostatný právní subjekt, jehož výlučným vlastníkem je obec [47].
In contrast, excise duty was triggered as a result of the registration or the transfer or ownership of title in the Real Estate Registry for demergers, conversions from one corporate form to another, transfers of ownership from joint ownership to a form of partnership, and transfer of ownership from a municipality to a separate legal entity wholly owned by the municipality [47].
Norské úřady vysvětlily, že logický princip uvedených výjimek z obecného pravidla o spotřební dani lze nalézt v zásadě kontinuity.
The Norwegian authorities have explained that the logic behind the exemptions to the general rule on excise duty can be found in the continuity principle.
Úřady však nevysvětlily logiku odlišného přístupu k výše uvedeným typům převodů.
However, the authorities have not explained the logic behind the different treatment of the above listed types of transfers.
Norská vláda naopak pouze uvedla, že by vlastně bylo logičtější řešit fúze a určité jiné reorganizace stejně.
On the contrary, the Norwegian Government has merely stated that it would in fact be more logical to treat mergers and certain other reorganisations alike.
A přesto až s účinností od července 2005, přibližně pět let po založení společnosti Entra, byl výklad zákona o poplatcích za dokumenty změněn tak, že bylo řešení určitých odlišných situací sjednoceno.
Yet, only with effect from July 2005, approximately five years after the establishment of Entra, has the interpretation of the Act on Document Duty been changed so that the treatment of certain different situations has been aligned.
Na tomto základě shledává Kontrolní úřad obtížným zjistit jinou logiku výkladu zákona o poplatcích za dokumenty, která převládala v době založení společnosti Entra, než logiku vyplývající z citovaných oběžníků, a to, že spotřební dani, kterou je jinak nutno zaplatit, uniknou pouze fúze mezi společnostmi s ručením omezeným.
On this basis, the Authority finds it difficult to establish any other logic behind the interpretation of the Act on Document Duty that prevailed at the time of the establishment of Entra than what follows from the quoted Circulars, namely that only mergers between limited liability companies would escape excise duties otherwise payable.
Použití zásady kontinuity ve vztahu k zákonu o poplatcích za dokumenty bylo omezeno na takovéto případy, a nikoli na jiné případy, jak bylo uvedeno výše.
The application of the continuity principle in relation to the Act on Document Duty was limited to such cases and not to other cases as mentioned above.
Jak bylo uvedeno výše v bodě 1.2.1, Kontrolní úřad v každém případě považuje založení společnosti Entra za daleko podobnější těmto situacím, kdy by zápis do katastru nemovitostí v příslušné době měl za důsledek povinnost uhradit spotřební daň, než situacím, kdy by spotřební daň nemusela být placena.
As stated above under point 1.2.1, the Authority, in any event, finds the establishment of Entra much more similar to these situations where a registration in the Real Estate Register at the relevant time would have entailed excise duties than those in which it did not.
Proto Kontrolní úřad nechápe, že lze uvedenou výjimku obsaženou ve sporném zákoně odůvodnit povahou a logikou norských předpisů vztahujících se na spotřební daň v době, kdy byla výjimka uplatněna.
On that basis, the Authority cannot see that the exemption in the contested Act can be justified by the nature and logic of the Norwegian rules pertaining to excise duty at the time the exemption was applied.
Nemění to posouzení, že podobné reorganizace veřejných obchodních činností byly též osvobozeny od placení spotřební daně.
It does not change the assessment that similar reorganisations of public commercial activities also have been exempted from excise duty.
Provádění souvisejících cílů zásady kontinuity nemůže odůvodnit použití výjimky z obecného pravidla o spotřební dani na specifické reorganizace, pokud nebudou podobné výjimky poskytnuty pro srovnatelné reorganizace soukromých podniků.
The pursuance of the underlying objectives of the continuity principle cannot justify that an exemption to the general rule on excise duties should be applicable to specific reorganisations if the most comparable private reorganisations are not subject to similar exemptions.
„Případ Itálie“
The ‘Italian case’
Norské úřady se odvolávají na rozhodnutí Evropské komise a argumentují, že faktická situace tohoto případu je stejná jako v případě společnosti Entra.
The Norwegian Authorities have referred to a decision from the European Commission and argued that the factual situation of this case is the same as in the Entra case.
V rozhodnutí Komise ze dne 5. června 2002 [48] zkoumala Komise italský zákon stanovující zvláštní daňový režim pro akciové společnosti s většinovým veřejným vlastnictvím založené podle zvláštního zákona.
In the Commission Decision of 5 June 2002 [48], the Commission examined the Italian law which provided for a special tax regime for joint stock companies with a majority public shareholding set up under a specific law.
V tomto ohledu italské právo výslovně stanoví osvobození od všech daní z převodu pro převod zvláštních a obecních podniků na akciové společnosti („osvobození od daně z převodu“).
In this regard the Italian law specifically provided for an exemption from all transfer taxes related to the conversion of special and municipal undertakings into joint stock companies (‘the transfer tax exemption’).
V italském právním systému se daně z převodu obyčejně vztahovaly na vytvoření nového ekonomického subjektu nebo na převod aktiv mezi různými ekonomickými subjekty.
In the Italian legal system transfer taxes normally applied to the creation of a new economic entity or to the transfer of assets between different economic entities.
Italské úřady však vysvětlily, že v souvislosti se změnou právního postavení určité společnosti (tj. „když se změní právní postavení společnosti, ale z hlediska ekonomického zůstává podnik stejný“) italské právo obecně odráželo zásadu daňové neutrality (což znamená, že nebyla uplatněna žádná daň) [49].
However, the Italian authorities had explained that Italian law generally reflected the principle of tax neutrality (which means that no tax is applied) in the context of the conversion of the legal status of a company (i.e. ‘when the legal status of a firm changes but the firm remains the same from an economic viewpoint’) [49].
Komise konstatovala, že ačkoli se zdá, že by likvidace obecního podniku a zřízení „nové“ akciové společnosti bylo ekvivalentní vytvoření nového ekonomického subjektu, bylo toto zdání způsobeno pouze formálními právními aspekty.
The Commission found that although it appeared as if the winding up of the municipal undertaking and the setting up of a ‘new’ joint stock company would be equivalent to creating a new economic entity, this was in appearance only due to legal technicalities.
Ve skutečnosti byla nová akciová společnost stejným ekonomickým subjektem jako obecní podnik působící v rámci jiného právního postavení.
In reality the new joint stock company was the same economic entity as the municipal undertaking operating under a different legal status.
S ohledem na to Komise akceptovala, že obecná zásada daňové neutrality v italském právu byla podobně uplatněna u situací spadajících do zvláštního daňového režimu.
In the light of this the Commission accepted that the general principle of tax neutrality in Italian law was similarly applied with regard to the situations falling within the special tax regime.
Proto nemusela být placena žádná daň z převodu [50].
Hence, no transfer tax had to be paid [50].