natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Podnik AS Oslo Sporveier měl kromě toho další oddělení zajišťující mimo jiné podzemní, tramvajovou a trajektovou dopravu.
Additionally, AS Oslo Sporveier had other departments operating inter alia underground, tram and ferry services.
Koncese na pravidelnou autobusovou dopravu na několika málo konkrétních trasách v Oslu vlastnili rovněž další tři provozovatelé, ING.
Three other operators, ING. M.O.
M.O. Schøyens Bilcentraler A/S, Norgesbuss AS/Oslo a Follo Busstrafikk A/S.
Schøyens Bilcentraler A/S, Norgesbuss AS/Oslo, and Follo Busstrafikk A/S also held concessions for scheduled bus transport on a few specified routes in Oslo.
Podnik Norgesbuss AS/Oslo získal v roce 1996 podnik Follo Busstrafikk A/S a tímto převzal i jeho koncese.
Norgesbuss AS/Oslo acquired Follo Busstrafikk A/S in 1996 and with that took over its concessions.
§ 22 CTA.
Article 22 CTA.
Veškeré příjmy z prodeje jízdenek získané přímým prodejem ve vlastních autobusech s připočtením části příjmů z prodeje jízdenek plynoucích z podniků AS Oslo Sporveier, Stor-Oslo Lokaltrafikk (předchůdce společnosti Ruter AS, společnost ve veřejném vlastnictví odpovědná za řízení místní pravidelné dopravy v Oslu) a Norges Statsbaner AS (společnost ve veřejném vlastnictví odpovědná za železniční dopravu v Norsku).
All ticket revenue generated by direct sale on their own buses, plus a share of the ticket revenue stemming from AS Oslo Sporveier, Stor-Oslo Lokaltrafikk (the predecessor to Ruter AS, a publicly owned company responsible for the management of local scheduled transport in Oslo) and Norges Statsbaner AS (a publicly owned company responsible for rail transport in Norway).
Od roku 1983 podle § 24a zákona o dopravě z roku 1976, nařízení z roku 1982 a standardní hlavní smlouvy uzavřené mezi KS a sdružením autobusových dopravců.
Since 1983, on the basis of Article 24a of the Transport Act of 1976, the 1982 Regulation and the KS and NABC Standard Main Agreement.
Norské orgány objasnily, že se praxe na základě § 22 CTA po jeho vstupu v platnost dne 1. ledna 2003 v podstatě nezměnila.
The Norwegian authorities have explained that the practice essentially remained unchanged on the basis of Article 22 CTA after its entry into force on 1 January 2003.
Výpočet Kontrolního úřadu.
Calculation by the Authority.
Systém je popsán v příloze protokolu, která podrobně stanoví vyrovnávací platbu za autobusovou dopravu, na niž měl podnik AS Sporveisbussene nárok za rok 2004.
The system is described in the annex to the protocol defining the detailed compensation for bus services that AS Sporveisbussene was entitled to for 2004.
Na přesný údaj se vztahuje profesní tajemství.
The exact figure is covered by the obligation of professional secrecy.
Je v rozmezí od 2 % do 7 %.
It is in the range of 2 % - 7 %.
Oslo Sporveiers Pensjonskasse byl penzijní fond pro zaměstnance skupiny Oslo Sporveier.
Oslo Sporveiers Pensjonskasse was the pension fund for the employees of the Oslo Sporveier Group.
Kapitálový vklad z roku 2004 napravil nedostatečné finanční krytí důchodových závazků podniků Oslo Sporvognsdrift AS (podnik odpovědný za provozování tramvajové dopravy v Oslu), Oslo T-banedrift AS (podnik odpovědný za služby metra v Oslu), AS Oslo Sporveier a AS Sporveisbussene.
The 2004 capital injection covered the underfunding related to the pension obligations of Oslo Sporvognsdrift AS (a company responsible for the operation of tram services in Oslo), Oslo T-banedrift AS (a company responsible for the operation of metro services in Oslo), AS Oslo Sporveier and AS Sporveisbussene.
Norské orgány objasnily, že před kapitálovým vkladem z roku 2004 vykazoval podnik AS Sporveisbussene své důchodové závazky prostřednictvím tzv. „koridorového řešení“.
The Norwegian authorities have explained that prior to the 2004 capital injection, AS Sporveisbussene recorded its pension obligations using the so called “corridor solution”.
Pomocí této účetní metody odepisoval podnik úpravy ve vypočtených důchodových závazcích za desetileté období.
Using this accounting method, the company amortised adjustments in calculated pension obligations over a period of ten years.
„Koridorové řešení“ bylo založeno na předpokladu, že každý rok budou mezi dlouhodobými předpoklady a skutečností existovat odchylky a že se v průběhu času tyto rozdíly vyrovnají.
The “corridor solution” was based on the assumption that there will be deviations every year between the long-term assumptions and realities and that, over time, such differences will even out.
V roce 2004 se norské orgány rozhodly účetní metodu používanou k vykazování důchodových závazků změnit.
In 2004, the Norwegian authorities decided to change the accounting method used for recording pension obligations.
Byly provedeny roční úpravy, které do účetnictví zahrnuly veškeré náklady za období předpokládané průměrné doby trvání zaměstnání.
Annual adjustments that included, in the accounts, all costs over the period of assumed average employment were made.
V důsledku toho vykázal podnik AS Sporveisbussene v roce 2004 snížení vlastního kapitálu ve výši 80934000 NOK (v položce „estimatavvik“), které odráží tuto změnu účetních metod.
As a consequence, AS Sporveisbussene recorded in 2004 a reduction in equity of NOK 80934000 (under the item “estimatavvik”), which reflects this change in accounting methods.
Tyto změny vedly k zvýšení závazků vykázaných v rozvaze a k příslušnému snížení vlastního kapitálu podniku.
These changes resulted in an increase in the obligations recognized in the balance sheet and a corresponding reduction of the equity capital of the company.
Tato změna účetních zásad neměla dopad na výši kapitálu potřebného k vyrovnání nedostatečného financování penzijního fondu, nýbrž vysvětluje některé změny v účetnictví podniku AS Sporveisbussene mezi rokem 2003 a 2004, na něž se poukazovalo ve stížnosti.
This change in accounting principles did not have an impact on the amount of capital needed to offset the underfunding of the pension fund, but rather explains some of the changes in the accounts of AS Sporveisbussene from 2003 to 2004 to which the complaint referred.
Jelikož na základě norského důchodového pojištění by byl základní důchod v rozmezí od 40 % do 50 %, poskytoval zaměstnavatel zbývající část prostřednictvím penzijních fondů, nebo životních pojišťoven.
Given that Norwegian national insurance would provide a basic pension between 40 % and 50 %, the employer provided the remaining part through either pension funds or life insurance companies.
Skupina Oslo Sporveier založila svůj penzijní fond jako obecní penzijní fond (Oslo Sporveiers Pensjonskasse) v souladu s kapitolou 7 zákona o pojištění č. 44 ze dne 10.6.2005.
The Oslo Sporveier Group organised their pension fund as a municipal pension fund (Oslo Sporveiers Pensjonskasse), in accordance with chapter 7 of the Insurance Act of 10.6.2005 No 44.
Nařízení č. 117 ze dne 19.2.1993, oddíl 28 A.
Regulation of 19.2.1993 no 117, section 28 A.
Nedodržení této povinnosti mohlo mít pro skupinu Oslo Sporveier vážné právní důsledky, jelikož mohl být například vyhlášen její úpadek.
Not complying with this obligation could have had several legal consequences for Oslo Sporveier Group, for instance it may have been declared bankrupt.
Z toho byla částka ve výši 800 milionů NOK převedena městem Oslo.
Of which NOK 800 million were transferred from Oslo Municipality.
Částka zaplacená penzijnímu fondu Oslo Sporveiers Pensjonskasse činila 711980000 NOK (90519282 NOK (14,1 % celkové částky ve výši 802,5 milionu NOK) činila daň ze zaměstnání).
The amount paid to Oslo Sporveiers Pensjonskasse was NOK 711980000 (NOK 90519282 (14,1 % of the total amount NOK 802,5 million) was employment tax).
Zákon č. 39 ze dne 10.6.1988 (zrušen), § 8c–11 ve spojení s § 8c-10 odst. 1 a 3.
Act of 10.6.1988 no 39 (repealed), Article 8c-11 in conjunction with Article 8c-10 at paragraphs 1 and 3.
Daňový zákon č. 14 ze dne 26.3.1999, § 2-2.
The Tax Act of 26.3.1999 no 14, Article 2-2.
§§ 10-2 až 10-4 daňového zákona.
Articles 10-2 to 10-4 of the Tax Act.
Podle § 10-1 daňového zákona se pravidla upravující skupinové příspěvky vztahují na „aksjeselskap, allmennaksjeselskap samt likestilt selskap og sammenslutning“.
According to Article 10-1 in the Tax Act, the rules governing group contributions are applicable for “aksjeselskap, allmennaksjeselskap samt likestilt selskap og sammenslutning”.
Jak je stanoveno v zákoně č. 44 ze dne 13.6.1997, §§ 1-3 a 1-4.
As provided by Act of 13.6.1997 no 44, Articles 1-3 and 1-4.
§ 10-4 odst. 1 daňového zákona.
Article 10-4(1) of the Tax Act.
K vlastní platbě nemusí nutně dojít ve stejném roce, v němž bylo dosaženo příjmu, pokud se uskuteční prostřednictvím skutečného převodu majetku k pozdějšímu datu.
The actual payment does not necessarily need to take place in the same year as the income is made, provided that it will be effected by a real transfer of wealth at a later date.
V souladu s tím postačuje, aby společnost poskytující příspěvek přijala bezpodmínečný závazek týkající se poskytnutí příspěvku.
Accordingly, it is sufficient that the granting company undertakes an unconditional obligation to make the contribution.
§ 10-2 odst. 1 daňového zákona.
Article 10-2(1) of the Tax Act.
§ 10-3 odst. 1 daňového zákona.
Article 10-3(1) of the Tax Act.
Norské orgány objasnily, že mateřská společnost může dceřiné společnosti poskytnout příspěvek ve stejném roce, v němž táž dceřiná společnost poskytne skupinový příspěvek mateřské společnosti.
The Norwegian authorities have explained that a parent company may grant a contribution to a subsidiary in the same year as the same subsidiary grants a group contribution to the parent.
Tak by tomu bylo v případě, že mateřské společnosti vznikla daňová ztráta přinejmenším ve stejné výši jako zdanitelné zisky její dceřiné společnosti.
This would be the case if a parent company has incurred a tax loss of at least the same proportions as the taxable profits of its subsidiary.
Dceřiná společnost by mohla poskytnout příspěvek své mateřské společnosti a požádat o jeho odpočet.
The subsidiary could grant a contribution to its parent company and claim a deduction for this.
Mateřská společnost by mohla započítat obdržený příspěvek oproti vlastním daňovým ztrátám.
The parent company could set off the contribution received against its own tax loss.
Současně by mohla mateřská společnost poskytnout své dceřiné společnosti vlastní zvláštní skupinový příspěvek.
Simultaneously, the parent company could grant its own separate group contribution to the subsidiary.
Posledně uvedený skupinový příspěvek by nebyl u přijímající dceřiné společnosti zdanitelný, jelikož mateřská společnost by si jej kvůli svým vlastním daňovým ztrátám nemohla odečíst.
The latter group contribution would not be taxable for the receiving subsidiary as the parent company due to its own tax losses would not be in a position to deduct it.
Oba skupinové příspěvky by ve skutečnosti znamenaly, že by dceřiná společnost mohla snížit svůj daňový základ, aniž by narušila svůj čistý vlastní kapitál.
In effect, the two group contributions would imply that the subsidiary could eliminate its tax base without eroding its net equity.
Norské orgány potvrdily, že v období 2000–2004 nedošlo k žádným vzájemným příspěvkům za účasti podniku AS Sporveisbussene.
The Norwegian authorities have confirmed that no circular contributions involving AS Sporveisbussene were carried out in 2000–2004.
„Standardní výpočet nákladů na činnosti podniku AS Sporveisbussene v oblasti pravidelné autobusové dopravy“, zpráva společnosti Asplan Viak AS ze dne 25.5.2012, připojená jako příloha 13 k dopisu norských orgánů ze dne 4.6.2012 (dokument č. 636738).
“Standard cost calculation for the scheduled bus operations of AS Sporveisbussene”, report by Asplan Viak AS dated 25.5.2012, enclosed as Annex 13 to the letter from the Norwegian authorities of 4.6.2012 (Event No 636738).
Je třeba uvést, že navzdory zjištěním uvedeným ve zprávě společnosti Asplan Viak norské orgány ve svých připomínkách k rozhodnutí o zahájení řízení neuvádějí, že vyrovnávací platby poskytnuté podniku AS Sporveisbussene splňují kritéria uvedená v rozhodnutí ve věci Altmark, viz posouzení níže.
It must be pointed out that despite the findings in the Asplan Viak Report, the Norwegian authorities, in their comments to the opening decision, do not argue that the compensation granted to AS Sporveisbussene meets the Altmark criteria, see the assessment below.
Věc SA.21654 (ex NN-69/2007 a C-6/2008) Státní podpora pro společnost Åland Industrihus, Úř. věst. L 125, 12.5.2012 s. 33.
Case SA.21654 (ex NN-69/2007 and C-6/2008) Public Commercial Property Åland Industrihus, OJ L 125 12.5.2012 p. 33.
Rozhodnutí bylo napadeno u Tribunálu (viz věc T-212/12).
The Decision has been challenged before the General Court (see Case T-212/12).
Informace, které měl Kontrolní úřad k dispozici v době vydání rozhodnutí o zahájení řízení, naznačovaly, že až do července 2006 nebylo město Oslo jediným vlastníkem podniku AS Oslo Sporveier (viz rozhodnutí o zahájení řízení, pozn. pod čarou č. 27).
The information available to the Authority at the time of the opening decision indicated that Oslo Municipality did not become the sole owner of AS Oslo Sporveier until July 2006 (see the opening decision at footnote 27).
Ve svých připomínkách k rozhodnutí o zahájení řízení norské orgány objasnily, že v roce 2002 město Oslo skutečně odkoupilo podíly menšinových akcionářů.
In their observations to the opening decision, the Norwegian authorities clarified that Oslo Municipality actually bought the holdings of the minority share holders in 2002.
Viz rozhodnutí o zahájení řízení, body 103–108, zejména bod 105.
See the opening decision at paragraphs 103–108, in particular paragraph 105.
Věc Altmark, C-280/00, Sb. rozh. 2003, s. I-7747.
Case C-280/00 Altmark [2003] ECR I-7747.
Viz mimo jiné věc Španělsko v. Komise, C-409/00, Sb. rozh. 2003, s. I-1487, bod 47; věc Portugalsko v. Komise, C-88/03, Sb. rozh. 2006, s. I-7115, bod 54.
See among others Case C-409/00 Spain v Commission [2003] ECR I-1487, paragraph 47; Case C-88/03 Portugal v Commission [2006] ECR I-7115, paragraph 54.
Úř. věst. L 379 28.12.2006, s. 5, do Dohody o EHP začleněno v bodě 1ea přílohy XV.
OJ L 379 28.12.2006 p. 5, incorporated in the EEA agreement at point 1ea of Annex XV.
Viz rozhodnutí Komise ze dne 21.9.2005 o uskutečňování režimu podpory č. N 192/1997 ze strany Itálie – samosprávné provincie Bolzano (Úř. věst. L 383, 28.12.2006, s. 1, body 129–133); rozhodnutí Komise ze dne 27.7.2011 o státní podpoře ve prospěch financování testů prováděných za účelem zjištění přenosných spongiformních encefalopatií (TSE) u skotu, kterou provedla Belgie (Úř. věst. L 274, 19.10.2011, s. 36), část 6, článek 1, bod 133.
See Commission Decision of 21.9.2005 on the implementation of an aid scheme N 192/1997 by Italy – Autonomous Province of Bolzano (OJ L 383 28.12.2006 p. 1, paragraphs 129-133); Commission Decision of 27.7.2011 concerning the State aid for financing screening of transmissible spongiform encephalopathies TSE in bovine animal implemented by Belgium (OJ L 274 19.10.2011 p. 36), part 6, Article 1, paragraph 133.
V tomto ohledu je třeba uvést, že obecným nařízením o podpoře de minimis, které platilo v době poskytnutí kapitálového vkladu, bylo nařízení Komise (ES) č. 69/2001 ze dne 12.1.2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na podporu de minimis.
In this regard, it has to be pointed out that the general de minimis Regulation in force at the time this capital injection took place was Commission Regulation (EC) No 69/2001 of 12.1.2001 on the application of Articles 87 and 88 of the EC Treaty to de minimis aid.
Toto nařízení se však nevztahuje na odvětví dopravy.
This Regulation however did not apply to the transport sector.
Jak se uvádí v čl. 5 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 1998/2006, „[…] toto nařízení se rovněž použije na podpory poskytnuté před jeho vstupem v platnost podnikům činným v odvětví dopravy […]“.
As stated in Article 5, paragraph 1, of Commission Regulation (EC) No 1998/2006 “[…] this Regulation shall apply to aid granted before its entry into force to undertakings active in the transport sector […]”.
Věc SFEI v. La Poste, C-39/94, Sb. rozh. 1996, s. I-3547, bod 60.
Case C-39/94 SFEI v La Poste [1996] ECR I-3547, at paragraph 60.
Tato zásada je objasněna v části VI pokynů Kontrolního úřadu ke státní podpoře ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby, státnímu vlastnictví podniků, podpoře pro veřejné podniky a k uplatnění ustanovení o státní podpoře na státní podniky činné ve výrobním odvětví.
This principle is explained in the Authority’s guidelines Part VI Rules on public service compensation, state ownership of enterprises and aid to public enterprises, application of state aid provisions to public enterprises in the manufacturing sector.
Viz například stanovisko generálního advokáta Jacobse ve spojených věcech Španělsko v. Komise, C-278/92, C-279/92 a C-280/92, Sb. rozh. 1994, s. I-4103, bod 28.
Cf. for example Opinion of Advocate General Jacobs, Joined Cases C-278/92, C-279/92 and C-280/92 Spain v Commission [1994] ECR I-4103, at paragraph 28.
Viz rovněž věc Belgie v. Komise (Boch), 40/85, Sb. rozh. 1986, s. 2321, bod 13; věc Francie v. Komise (Boussac), C-301/87, Sb. rozh. 1990, s. I-307, body 39–40; věc Itálie v. Komise (Lanerossi), C-303/88, Sb. rozh. 1991, s. I-1433, bod 24.
See also Case 40/85 Belgium v Commission (Boch) [1986] ECR 2321, at paragraph 13; Case C-301/87 France v Commission (Boussac) [1990] ECR I-307, at paragraphs 39–40; Case C-303/88 Italy v Commission (Lanerossi) [1991] ECR I-1433, at paragraph 24.
Viz rovněž pokyny Kontrolního úřadu k použití pravidel státní podpory na veřejnoprávní vysílání, kde se v bodě 93 uvádí, že „při vykonávání obchodních činností jsou veřejnoprávní vysílací organizace povinny dodržovat tržní zásady a pokud jednají prostřednictvím obchodních dceřiných společností, musí jednat nezávisle na těchto společnostech. Státy ESVO zajistí, aby veřejnoprávní vysílací organizace dodržovaly tuto zásadu nezávislého jednání, uskutečňovaly své obchodní investice v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství a nevyužívaly veřejného financování k protisoutěžním praktikám vůči svým konkurentům.“
See also the Authority’s Guidelines on the application of state aid rules on public service broadcasting, where at point 93 it is stated that: “(w)hen carrying out commercial activities, public service broadcasters shall be bound to respect market principles and, when they act through commercial subsidiaries, they shall keep arm’s length relations with these subsidiaries. EFTA States shall ensure that public service broadcasters respect the arm’s length principle, undertake their commercial investments in line with the market economy investor principle, and do not engage in anti-competitive practices with regard to their competitors, based on their public funding”.
Body 105–108.
Paragraphs 105–108.
Článek 2 směrnice Komise 2006/111/ES o zprůhlednění finančních vztahů mezi členskými státy a veřejnými podniky a o finanční průhlednosti uvnitř jednotlivých podniků (Úř. věst. L 318, 17.11.2006, s. 17), začleněno do bodu 1a přílohy XV Dohody o EHP.
Article 2 of Commission Directive 2006/111/EC on the transparency of financial relations between Member States and public undertakings (OJ L 318 17.11.2006 p. 17), incorporated at point 1a of Annex XV to the EEA Agreement.
Co se týká konkrétně bonusu za kvalitu ve výši 3,9 milionu NOK, který podnik AS Oslo Sporveier poskytl podniku AS Sporveisbussene, má Kontrolní úřad za to, že finanční prostředky pocházejí ze státních prostředků, nebo že platbu lze přičíst státu.
As regards, in particular, the quality bonus from AS Oslo Sporveier to AS Sporveisbussene of NOK 3,9 million, the Authority understands that the funds stem from state resources, or that the payment is imputable to the State.
Jelikož se město Oslo podílí na veškerých záležitostech obchodního významu, které souvisejí se zajišťováním pravidelné autobusové dopravy v oblasti Osla, a jelikož podnik AS Oslo Sporveier je ve veřejném vlastnictví, vyvozuje Kontrolní úřad závěr, že transakci je nutno považovat za přičitatelnou státu, a zahrnuje tudíž státní prostředky ve smyslu čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP.
As Oslo Municipality is involved in all issues of commercial importance relating to the provision of scheduled bus transport in the Oslo region, and AS Oslo Sporveier is a publicly-owned company, the Authority concludes that the transaction must be held to be imputable to the State and thus represent state resources within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement.
Věc E-5/07 Private Barnehagers Landsforbund v. Kontrolní úřad ESVO, Sb. rozh.
Case E-5/07 Private Barnehagers Landsforbund v EFTA Surveillance Authority [2008] EFTA Ct.
Soudního dvora ESVO, s. 62, bod 78.
Rep. 62 at paragraph 78.
Věc Komise v. Itálie, C-35/96, Sb. rozh. 1998, s. I-3851, bod 36.
Case C-35/96 Commission v Italy [1998] ECR I-3851 at paragraph 36.
Viz rovněž věc BUPA, T-289/03, Sb. rozh. 2008, s. II-81.
See also Case T-289/03 BUPA [2008] ECR II-81.
Věc Altmark, C-280/00, Sb. rozh. 2003, s. I-7747, body 89–93.
Case C-280/00 Altmark [2003] ECR I-7747, paragraphs 89–93.
Věc Altmark, C-280/00, Sb. rozh. 2003, s. I-7747, body 94–95.
Case C-280/00 Altmark [2003] ECR I-7747, paragraphs 94–95.
Věc Adria-Wien Pipeline a Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke, C-143/99, Sb. rozh. 2001, s. I-8365, bod 41.
Case C-143/99 Adria-Wien Pipeline and Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke ECR [2001] I-8365, paragraph 41.
Spojené věci E-5/04, E-6/04 a E-7/04, Fesil a Finnfjord a další v. Kontrolní úřad ESVO, Sb. rozh. Soudního dvora ESVO s. 117, bod 93.
Joined Cases E-5/04, E-6/04 and E-7/04, Fesil and Finnfjord and Others v EFTA Surveillance Authority [2005] EFTA Court Report 117 at paragraph 93.
Soudní dvůr v rozsudku ve věci Altmark mimoto poznamenal, že od roku 1995 otevřelo několik členských států EU dobrovolně trh městské, příměstské a regionální dopravy hospodářské soutěži ze strany podniků z jiných členských zemí EU.
Moreover, the Court of Justice observed in the Altmark judgment that since 1995 several EU Member States had voluntarily opened up certain urban, suburban or regional transport markets to competition from undertakings established in other EU Member States.
Ohrožení obchodu mezi členskými státy nebylo proto pouze hypotetické, nýbrž reálné, jelikož trh byl otevřen hospodářské soutěži (body 69 a 79).
The risk to inter-Member State trade was thus not hypothetical but real, as the market was open to competition (paragraphs 69 and 79).
Body 77 a 82 rozsudku ve věci Altmark.
Paragraphs 77 and 82 of the Altmark judgment.
Viz rovněž věc Francie v. Komise, 102/87, Sb. rozh. 1988, s. 4067, bod 19; věc Itálie v. Komise, C-305/89, Sb. rozh. 1991, s. I-1603, bod 26.
See also Case 102/87 France v Commission [1988] ECR 4067, paragraph 19; Case C-305/89 Italy v Commission [1991] ECR I-1603, paragraph 26.
Body 50 a 53.
Paragraphs 50 and 53.
Viz čl. 1 odst. 1 části I protokolu 3.
Cf. Article 1.1 of Part I of Protocol 3.
Pojmy „režimy podpor“ a „systémy podpory“ se musí podle názoru Kontrolního úřadu považovat za synonyma.
The terms “aid schemes” and “systems of aid” are to be treated as synonyms in the Authority’s view.
Viz Sinnaeve/Slot, The new Regulation on State aid Procedures, Common Market Law Review 36/1999, s. 1153, pozn. pod čarou č. 28.
Cf. Sinnaeve/Slot, The new Regulation on State aid Procedures, Common Market Law Review 36/1999, p. 1153, footnote 28.
Nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, 27.3.1999, s. 1).
Council Regulation 659/1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty (OJ L 83 27.3.1999 p. 1).