natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Služby obecného hospodářského zájmu (SOHZ) hrají zásadní úlohu při podpoře sociální a územní soudržnosti.
Services of general economic interest (SGEIs) play a central role in promoting social and territorial cohesion.
Smluvní strany Dohody o EHP musí, každá v rámci svých pravomocí, dbát na to, aby tyto služby fungovaly na základě zásad a za podmínek, které jim umožňují plnění jejich úkolů.
The Contracting Parties to the EEA Agreement, each within their respective powers, must take care that such services operate on the basis of principles and conditions which enable them to fulfil their missions.
Některé SOHZ mohou veřejné nebo soukromé podniky [2] poskytovat bez finanční podpory od orgánů států ESVO.
Certain SGEIs can be provided by public or private undertakings [2] without specific financial support from EFTA States’ authorities.
Jiné služby lze poskytovat pouze tehdy, pokud příslušný orgán nabídne poskytovateli služeb finanční náhradu.
Other services can only be provided if the authority concerned offers financial compensation to the provider.
Pokud neexistují zvláštní pravidla na úrovni EHP, mohou si státy ESVO obvykle samy určit, jak budou SOHZ organizovat a financovat.
In the absence of specific EEA rules, EFTA States are generally free to determine how their SGEIs should be organised and financed.
Cílem této kapitoly je vysvětlit hlavní pojmy při používání pravidel státní podpory na vyrovnávací platbu za závazek veřejné služby [3].
The purpose of this Chapter is to clarify the key concepts underlying the application of the state aid rules to public service compensation [3].
Soustředí se proto na ty podmínky státní podpory, které mají pro vyrovnávací platbu za závazek veřejné služby největší význam.
It will therefore focus on those State aid requirements that are most relevant for public service compensation.
Dne 20. prosince 2011 Evropská komise (Komise) vydala rozhodnutí Komise 2012/21/EU o použití čl. 106 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby udělené určitým podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu [4] (rozhodnutí 2012/21/EU), které stanoví, že některé druhy vyrovnávací platby za SOHZ představují státní podporu slučitelnou se Smlouvou o fungování Evropské unie (Smlouva) na základě čl. 106 odst. 2 Smlouvy a stanoví pro ně výjimku z oznamovací povinnosti uvedené v čl. 108 odst. 3 Smlouvy.
On 20 December 2011, the European Commission (the Commission) issued a Commission Decision 2012/21/EU on the application of Article 106(2) of the Treaty on the Functioning of the European Union to State aid in the form of public service compensation granted to certain undertakings entrusted with the operation of services of general economic interest [4] (Decision 2012/21/EU), which declares certain types of SGEI compensation constituting state aid to be compatible with the Treaty on the Functioning of the European Union (the Treaty) pursuant to Article 106(2) of the Treaty and exempts them from the notification obligation under Article 108(3) of the Treaty.
Začlenění rozhodnutí 2012/21/EU do Dohody o EHP se plánuje v nejkratší možné lhůtě.
Decision 2012/21/EU is envisaged to be incorporated into the EEA Agreement within the shortest possible time-limits.
Souběžně s touto kapitolou přijal Kontrolní úřad ESVO (Kontrolní úřad) Rámec pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (rámec), v němž jsou stanoveny podmínky, za nichž lze státní podporu na poskytování služeb obecného hospodářského zájmu, na něž se nevztahuje rozhodnutí 2012/21/EU, prohlásit za slučitelnou na základě čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP.
In parallel with this Chapter, the EFTA Surveillance Authority (the Authority) has adopted a Framework for state aid in the form of public service compensation (the Framework), which sets out the conditions under which state aid for SGEIs not covered by Decision 2012/21/EU can be declared compatible under Article 59(2) of the EEA Agreement.
Komise rovněž hodlá přijmout specifické nařízení de minimis pro služby obecného hospodářského zájmu, které by vyjasnilo, že některá vyrovnávací opatření nepředstavují státní podporu ve smyslu článku 107 Smlouvy (nařízení) [5].
The Commission also envisages adopting an SGEI-specific de minimis Regulation clarifying that certain compensation measures do not constitute state aid within the meaning of Article 107 of the Treaty (the Regulation) [5].
Jakmile bude nařízení přijato, bude začleněno do Dohody o EHP.
Once adopted, the Regulation will be incorporated into the EEA Agreement.
Touto kapitolou není dotčeno uplatňování ostatních ustanovení práva EHP, zejména ustanovení v oblasti veřejných zakázek a požadavků vyplývajících z Dohody o EHP, včetně odvětvových právních předpisů začleněných do Dohody.
This Chapter is without prejudice to the application of other provisions of EEA law, in particular those relating to public procurement and requirements flowing from the EEA Agreement, including from sectoral legislation incorporated into the Agreement.
Jestliže se veřejný orgán rozhodne pověřit poskytováním služby třetí stranu, musí splnit požadavky práva EHP v oblasti veřejných zakázek obsažené v příloze XVI Dohody o EHP.
Where a public authority chooses to entrust a third party with the provision of a service, it is required to comply with EEA law governing public procurement, contained in Annex XVI to the EEA Agreement.
I v případech, v nichž se směrnice o veřejných zakázkách nepoužijí nebo použijí jen částečně (např. u koncesí a zakázek na služby vyjmenovaných v příloze IIB směrnice 2004/18/ES [6], včetně různých druhů sociálních služeb), musí udělení zakázky splnit požadavky Dohody o EHP na transparentnost, rovnost zacházení, přiměřenost a vzájemné uznávání [7].
Also in cases where the directives on public procurement are wholly or partially inapplicable (for example, for service concessions and service contracts listed in Annex IIB to Directive 2004/18/EC [6], including different types of social services), the award may nevertheless have to meet requirements of the EEA Agreement on transparency, equality of treatment, proportionality and mutual recognition [7].
Kontrolní úřad odpoví na dotazy, které se týkají témat této kapitoly, rozhodnutí 2012/21/EU a rámce i na individuální dotazy, které vzniknou při uplatňování pravidel státní podpory na SOHZ [8].
In addition to the issues addressed in this Chapter, Decision 2012/21/EU and the Framework, the Authority will answer individual questions that arise in the context of the application of the state aid rules to SGEIs [8].
Touto kapitolou není dotčena příslušná judikatura Soudního dvora Evropské unie (Soudní dvůr) a Soudu ESVO.
This Chapter is without prejudice to the relevant case-law of the Court of Justice of the European Union (the Court of Justice) and the EFTA Court.
2 Obecná ustanovení týkající se konceptu státní podpory
General provisions relating to the concept of state aid
2.1 Pojmy podnik a hospodářská činnost
Concepts of undertaking and economic activity
Podle čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP se pravidla státní podpory obvykle použijí pouze za podmínky, že příjemcem podpory je „podnik“.
Based on Article 61(1) of the EEA Agreement, the state aid rules generally only apply where the recipient is an ‘undertaking’.
Otázka, zda je na poskytovatele služby obecného zájmu třeba pohlížet jako na podnik, je proto pro použití pravidel státní podpory zásadní.
Whether or not the provider of a service of general interest is to be regarded as an undertaking is therefore fundamental for the application of the state aid rules.
2.1.1 Obecné zásady
General principles
Soudní dvůr soustavně vymezuje podniky jako subjekty, které vykonávají hospodářskou činnost, bez ohledu na jejich právní status a způsob jejich financování [9].
The Court of Justice has consistently defined undertakings as entities engaged in an economic activity, regardless of their legal status and the way in which they are financed [9].
Zařazení určitého subjektu mezi podniky tedy závisí výhradně na povaze jeho činností.
The classification of a particular entity as an undertaking thus depends entirely on the nature of its activities.
Tato obecná zásada má tři důležité důsledky:
This general principle has three important consequences:
Prvním důsledkem je, že nerozhoduje status subjektu podle vnitrostátního práva.
First, the status of the entity under national law is not decisive.
Například subjekt, který se podle vnitrostátního práva považuje za sdružení nebo za sportovní klub, může být přesto ve smyslu čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP považován za podnik.
For example, an entity that is classified as an association or a sports club under national law may nevertheless have to be regarded as an undertaking within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement.
Jediným relevantním hodnotícím kritériem v tomto ohledu je to, zda provádí hospodářskou činnost.
The only relevant criterion in this respect is whether it carries out an economic activity.
Druhým důsledkem je, že použití pravidel státní podpory jako takových nezávisí na tom, zda je subjekt zřízen za účelem vytváření zisku.
Second, the application of the state aid rules as such does not depend on whether the entity is set up to generate profits.
Z judikatury Soudního dvora a Tribunálu vyplývá, že neziskové subjekty mohou rovněž nabízet zboží a služby na trhu [10].
Based on the case-law of the Court of Justice and the General Court, non-profit entities can offer goods and services on a market too [10].
Jestliže tak neziskové subjekty nečiní, zůstávají samozřejmě zcela mimo působnost kontroly státní podpory. Třetím důsledkem je, že označení subjektu za podnik vždy souvisí s konkrétní činností.
Where this is not the case, non-profit providers remain of course entirely outside of state aid control.Third, the classification of an entity as an undertaking is always relative to a specific activity.
Subjekt, který provádí jak hospodářské, tak nehospodářské činnosti, se považuje za podnik pouze v souvislosti s hospodářskými činnostmi.
An entity that carries out both economic and non-economic activities is to be regarded as an undertaking only with regard to the former.
Pro účely použití pravidel státní podpory lze dva samostatné právní subjekty považovat za jeden hospodářský celek.
Two separate legal entities may be considered to form one economic unit for the purposes of the application of state aid rules.
Tento hospodářský celek se pak považuje za dotyčný podnik.
That economic unit is then considered to be the relevant undertaking.
V tomto ohledu Soudní dvůr posuzuje existenci kontrolního podílu nebo funkčních, ekonomických a organických vazeb [11].
In this respect, the Court of Justice looks at the existence of a controlling share or functional, economic and organic links [11].
Na druhou stranu subjekt, který sám neposkytuje na trhu zboží nebo služby, není považován za podnik na základě pouhého držení podílů, dokonce majoritních, pokud ho toto držení podílů opravňuje pouze k výkonu práv spojených s postavením akcionáře nebo společníka, jakož i případně přijímání dividend, které jsou pouhým plodem z vlastnictví majetku [12].
On the other hand, an entity that in itself does not provide goods or services on a market is not an undertaking for the simple fact of holding shares, even a majority shareholding, when the shareholding gives rise only to the exercise of the rights attached to the status of shareholder or member as well as, if appropriate, the receipt of dividends, which are merely the fruits of the ownership of an asset [12].
Aby Soudní dvůr vyjasnil rozdíl mezi hospodářskými a nehospodářskými činnostmi, soustavně uváděl, že jakákoli činnost spočívající v nabízení zboží nebo služeb na trhu představuje hospodářskou činnost [13].
To clarify the distinction between economic and non-economic activities, the Court of Justice has consistently held that any activity consisting in offering goods and services on a market is an economic activity [13].
Otázka, zda existuje trh pro určité služby, může záviset na způsobu, jakým jsou tyto služby organizovány v dotyčném státě ESVO [14].
The question whether a market exists for certain services may depend on the way those services are organised in the EFTA State concerned [14].
Pravidla státní podpory se použijí pouze tehdy, pokud je určitá služba poskytována v tržním prostředí.
The state aid rules only apply where a certain activity is provided in a market environment.
Hospodářská povaha určitých služeb se proto může v jednotlivých státech ESVO lišit.
The economic nature of certain services can therefore differ from one EFTA State to another.
Zařazení určité služby se kromě toho může v průběhu času měnit kvůli politickým rozhodnutím nebo hospodářskému vývoji.
Moreover, due to political choice or economic developments, the classification of a given service can change over time.
Co není tržní činností dnes, jí může být zítra a naopak.
What is not a market activity today may turn into one in the future, and vice versa.
Rozhodnutí orgánu, že třetím stranám nedovolí poskytovat určitou službu (například proto, že si ji přeje poskytovat interně), nevylučuje přítomnost hospodářské činnosti.
The decision of an authority not to allow third parties to provide a certain service (for example, because it wishes to provide the service in-house) does not rule out the existence of an economic activity.
Přestože je trh uzavřen, může se jednat o hospodářskou činnost, jestliže by jiní provozovatelé byli ochotni a schopni danou službu poskytovat na daném trhu.
In spite of such market closure, an economic activity can exist where other operators would be willing and able to provide the service in the market concerned.
Obecně lze říci, že skutečnost, že je konkrétní služba poskytována interně [15], není pro hospodářskou povahu činnosti relevantní [16].
More generally, the fact that a particular service is provided in-house [15] has no relevance for the economic nature of the activity [16].
Vzhledem k tomu, že rozlišení mezi hospodářskými a nehospodářskými službami závisí na politických a hospodářských zvláštnostech daného státu ESVO, není možné sestavit vyčerpávající seznam činností, které by a priori nebyly nikdy hospodářské.
Since the distinction between economic and non-economic services depends on political and economic specificities in a given EFTA State, it is not possible to draw up an exhaustive list of activities that a priori would never be economic.
Takový seznam by neposkytl skutečnou právní jistotu, a proto by nebyl moc užitečný.
Such a list would not provide genuine legal certainty and would thus be of little use.
Místo toho bude v následujících oddílech objasněno, jak se výše uvedený rozdíl projevuje v řadě významných oblastí.
The following paragraphs instead seek to clarify the distinction with respect to a number of important areas.
Hospodářská činnost není vymezena v Dohodě o EHP, ale zdá se, že judikatura nabízí několik kritérií pro použití pravidel vnitřního trhu a práva hospodářské soutěže [17].
In the absence of a definition of economic activity in the EEA Agreement, the case-law appears to offer different criteria for the application of internal market rules and for the application of competition law [17].
2.1.2 Výkon veřejné moci
Exercise of public powers
Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že článek 107 Smlouvy, který odpovídá článku 61 Dohody o EHP, se nepoužije, pokud stát jedná „výkonem veřejné moci“ [18] nebo pokud státní orgány jednají „jakožto orgány veřejné moci“ [19].
It follows from the Court of Justice case-law that Article 107 of the Treaty, which corresponds to Article 61 of the EEA Agreement, does not apply where the State acts ‘by exercising public power’ [18] or where authorities emanating from the State act ‘in their capacity as public authorities’ [19].
Lze mít za to, že subjekt vykonává veřejnou moc, jestliže je daná činnost úkolem, který patří mezi základní funkce státu, nebo jestliže je s těmito funkcemi spojena svou povahou, svým cílem a pravidly, kterými se řídí [20].
An entity may be deemed to act by exercising public powers where the activity in question is a task that forms part of the essential functions of the State or is connected with those functions by its nature, its aim and the rules to which it is subject [20].
Obecně lze konstatovat, že činnosti, které jsou nedílnou součástí výsad úřední moci a které vykonává stát, nelze považovat za činnosti hospodářské, pokud se ovšem daný stát ESVO nerozhodl zavést tržní mechanismy.
Generally speaking, unless the EFTA State concerned has decided to introduce market mechanisms, activities that intrinsically form part of the prerogatives of official authority and are performed by the State do not constitute economic activities.
Příkladem jsou činnosti související s:
Examples are activities related to:
armádou nebo policií;
the army or the police;
bezpečností a kontrolou letového provozu [21];
air navigation safety and control [21];
bezpečností a kontrolou námořní dopravy [22];
maritime traffic control and safety [22];
dohledem nad znečišťováním [23] a
anti-pollution surveillance [23]; and
organizací, financováním a výkonem trestů odnětí svobody [24].
the organisation, financing and enforcement of prison sentences [24].
2.1.3 Sociální zabezpečení
Social security
Zda mají být režimy v oblasti sociálního zabezpečení zařazovány mezi režimy zahrnující hospodářskou činnost, závisí na způsobu jejich zřízení a struktury.
Whether schemes in the area of social security are to be classified as involving an economic activity depends on the way they are set up and structured.
Soudní dvůr a Tribunál v zásadě rozlišují mezi režimy založenými na zásadě solidarity a hospodářskými režimy.
In essence, the Court of Justice and the General Court distinguish between schemes based on the principle of solidarity and economic schemes.
Soudní dvůr a Tribunál používají při rozhodování o tom, zda je režim sociálního zabezpečení založen na solidaritě, a proto nezahrnuje hospodářskou činnost, několik kritérií.
The Court of Justice and the General Court have used a range of criteria to determine whether a social security scheme is solidarity-based and therefore does not involve an economic activity.
V tomto ohledu může být relevantní následující soubor faktorů:
A bundle of factors can be relevant in this respect:
zda je účast v režimu povinná [25];
whether affiliation with the scheme is compulsory [25];
zda má režim výhradně sociální účel [26];
whether the scheme pursues an exclusively social purpose [26];
zda je režim neziskový [27];
whether the scheme is non-profit [27];
zda dávky nezávisí na příspěvcích [28];
whether the benefits are independent of the contributions made [28];
zda nemusí být vyplácené dávky poměrné příjmům pojištěnce [29] a
whether the benefits paid are not necessarily proportionate to the earnings of the person insured [29]; and
zda na režim dohlíží stát [30].
whether the scheme is supervised by the State [30].
Takové režimy založené na solidaritě je třeba odlišit od hospodářských režimů [31].
Such solidarity-based schemes must be distinguished from economic schemes [31].
Na rozdíl od režimů založených na solidaritě se hospodářské režimy obvykle vyznačují následujícími prvky:
In contrast with solidarity-based schemes, economic schemes are regularly characterised by:
dobrovolná účast [32];
optional membership [32];
zásada kapitalizace (nároky závisí na zaplacených příspěvcích a finančních výsledcích režimu) [33];
the principle of capitalisation (dependency of entitlements on the contributions paid and the financial results of the scheme) [33];
zisková povaha [34] a
their profit-making nature [34]; and
poskytování plnění, které doplňuje plnění základního režimu [35].
the provision of entitlements which are supplementary to those under a basic scheme [35].
Některé režimy kombinují prvky z obou kategorií.
Some schemes combine features of both categories.
V takových případech závisí zařazení režimu na analýze různých prvků a na jejich příslušném významu [36].
In such cases, the classification of the scheme depends on an analysis of different elements and their respective importance [36].
2.1.4 Zdravotní péče
Health care
Systémy zdravotní péče jednotlivých států EHP se výrazně liší.
In the EEA, the health care systems differ significantly between the States.
Míra, v níž jednotliví poskytovatelé zdravotní péče vzájemně soutěží v tržím prostředí, výrazně závisí na situaci v jednotlivých členských státech.
The degree to which different health care providers compete with each other in a market environment largely depends on these national specificities.
V některých vnitrostátních systémech jsou veřejné nemocnice nedílnou součástí státní zdravotní služby a jsou téměř výhradně založeny na zásadě solidarity [37].
In some national systems, public hospitals are an integral part of a national health service and are almost entirely based on the principle of solidarity [37].
Tyto nemocnice jsou financovány přímo z příspěvků na sociální zabezpečení a z jiných státních zdrojů a poskytují pojištěncům své služby zdarma na základě univerzálního pokrytí [38].
Such hospitals are directly funded from social security contributions and other state resources and provide their services free of charge to affiliated persons on the basis of universal coverage [38].
Soudní dvůr a Tribunál potvrdily, že pokud takové struktury existují, nejednají příslušné organizace jako podniky [39].
The Court of Justice and the General Court have confirmed that, where such a structure exists, the relevant organisations do not act as undertakings [39].
Jestliže tato struktura existuje, i činnosti, které by samy o sobě mohly mít hospodářskou povahu, ale jsou vykonávány pouze pro účely poskytování další nehospodářské služby, hospodářskou povahu nemají.
Where that structure exists, even activities that in themselves could be of an economic nature, but are carried out merely for the purpose of providing another non-economic service, are not of an economic nature.
Organizace, která nakupuje zboží, a to i ve velkých množstvích, pro účely nabízení nehospodářské služby, nejedná jako podnik jen proto, že na daném trhu [40] jedná jako odběratel.
An organisation that purchases goods — even in large quantities — for the purpose of offering a non-economic service does not act as an undertaking simply because it is a purchaser in a given market [40].
V jiných vnitrostátních systémech nabízejí nemocnice a další poskytovatelé zdravotní péče své služby za úplatu, kterou platí buď přímo nemocní, nebo jejich pojišťovny [41].
In other national systems, hospitals and other health care providers offer their services for remuneration, be it directly from patients or from their insurance [41].
V takových systémech existuje mezi nemocnicemi při poskytování služeb zdravotní péče určitá míra hospodářské soutěže.
In such systems, there is a certain degree of competition between hospitals concerning the provision of health care services.
Skutečnost, že zdravotní péči poskytuje veřejná nemocnice, v takovém případě nestačí k tomu, aby se tato činnost označila za nehospodářskou.
Where this is the case, the fact that a health service is provided by a public hospital is not sufficient for the activity to be classified as non-economic.
Soudní dvůr a Tribunál rovněž objasnily, že služby zdravotní péče, které poskytují soukromí lékaři a další soukromí pracovníci ve zdravotnictví za úplatu a na vlastní riziko, je nutno považovat za hospodářskou činnost [42].
The Court of Justice and the General Court have also clarified that health care services which independent doctors and other private practitioners provide for remuneration at their own risk are to be regarded as an economic activity [42].
Stejná zásada by se použila na samostatné lékárny.
The same principles would apply as regards independent pharmacies.
2.1.5 Vzdělávání
Education
Judikatura stanovila, že na veřejné vzdělávání organizované v rámci státního vzdělávacího systému a financované a kontrolované státem lze pohlížet jako na nehospodářskou činnost.
Case-law has established that public education organised within the national educational system funded and supervised by the State may be considered as a non-economic activity.
V tomto ohledu Soudní dvůr uvedl, že stát:
In this regard, the Court of Justice has indicated that the State,