natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Co se však týká úhrady daně z emisí NOx / příspěvků do Fondu NOx, norské orgány poskytly Kontrolnímu úřadu doplňkové informace o správní praxi, pokud jde o úhrady těchto poplatků poskytovatelům veřejných služeb.
However, with regard to the reimbursement of the NOx tax/NOx Fund contributions, the Norwegian authorities have provided the Authority with additional information on the administrative practice concerning reimbursements of such charges to public service providers.
Norské orgány objasnily, že nepovažují úhrady za selektivní, jelikož se „stejná úhradu vztahuje na všechny služby v oblasti námořní přepravy osob poskytované v rámci závazků veřejné služby (…) se všemi ostatními dopravními službami poskytovanými za obdobných podmínek se zachází stejně. Tyto ostatní dopravní služby zahrnují pravidelnou celostátní a regionální trajektovou dopravu osobních automobilů a rovněž pravidelnou vysokorychlostní trajektovou dopravu osob“ [57].Po zavedení daně z emisí NOx je správní praxe norských orgánů taková, že se dopravním podnikům se závazky veřejné služby plně hradí daň z emisí NOx / příspěvky do Fondu NOx v rozsahu, v jakém tyto příspěvky souvisí s těmito závazky [58].
The Norwegian authorities have explained that they do not consider the reimbursements as selective since ‘the same reimbursement is applied to all maritime passenger transport services carrying out public service obligations (…) all other transport services performed under similar conditions are treated in the same manner. These other transport services include scheduled national and regional car ferries as well as scheduled high speed passenger ferries [57].’ After the introduction of the NOx tax, the administrative practice of the Norwegian authorities has been to fully reimburse the NOx tax/NOx Fund contributions to transport undertakings with public service obligations to the extent that the contributions were related to such obligations [58].
V případě společnosti Hurtigruten se však norské orgány rozhodly omezit úhradu na to, co podle jejich názoru představuje 90 % daně z emisí NOx / příspěvku do Fondu NOx v souvislosti se závazkem veřejné služby.
However, in the case of Hurtigruten, the Norwegian authorities decided to limit the reimbursement to what they held to constitute 90 % of the NOx tax/NOx Fund contribution related to the public service obligation.
Mělo se za to, že úplné uhrazení nákladů na emise NOx není vhodné, jelikož by společnost Hurtigruten měla v takovém případě menší pobídku k snižování emisí [59].Soudy shledaly, že daňová opatření zvýhodňující určité podniky nejsou selektivní, pokud jsou odůvodněná povahou a celkovou strukturou obecného systému, jehož jsou součástí [60].
Fully covering the NOx costs was found to be undesirable as it would result in Hurtigruten having less of an incentive to lower emissions [59].The courts have found tax measures conferring advantages on certain undertakings to be non-selective as they have been justified by the nature and overall structure of the general system of which they are part [60].
Ve věci Adria-Wien Pipeline [61] posuzoval Evropský soudní dvůr rakouský režim, na jehož základě byla všem podnikům uložena ekologická daň ze spotřeby energie a všechny podniky vyrábějící výrobky měly nárok na částečnou úhradu odvedených daní.
In the Adria-Wien Pipeline case [61] the ECJ assessed an Austrian scheme where an environmental tax on energy consumption was levied on all undertakings, and where undertakings producing goods were entitled to a partial reimbursement of the taxes paid.
Podniky poskytující služby nebyly pro obdobnou úhradu způsobilé.
Undertakings providing services were not eligible for a similar reimbursement.
Otázkou bylo, zda úhrada pro podniky vyrábějící výrobky představuje státní podporu.
The question was whether the reimbursement to the goods-producing undertakings constituted state aid.
Evropský soudní dvůr nenalezl žádné odůvodnění v povaze nebo celkové struktuře systému, jelikož ekologické aspekty, na nichž byly založeny vnitrostátní právní předpisy, neodůvodňovaly odlišné zacházení se spotřebou energie u podniků poskytujících služby v porovnání se spotřebou této energie u podniků vyrábějících výrobky.
The ECJ did not find any justification in the nature or general scheme of the system, as the ecological considerations underlying the national legislation did not justify treating the consumption of energy by undertakings supplying services differently than the consumption of such energy by undertakings manufacturing goods.
Soud uvedl, že spotřeba energie kterýmkoli z těchto odvětví poškozuje životní prostředí stejně [62].V dotyčném případě lze uvést podobné připomínky.
The Court stated that energy consumption by each of those sectors is equally damaging to the environment [62].In the case at hand, similar observations can be made.
Účelem daně z emisí NOx je snížení těchto emisí [63].
The purpose of the NOx tax is to lower NOx emissions [63].
Otázkou je, zda je úhrada daně z emisí NOx / příspěvku do Fondu NOx u poskytovatelů veřejných služeb odůvodněna povahou nebo celkovou strukturou systému daně z emisí NOx.
The question is whether the reimbursement of the NOx tax/NOx Fund contribution to public service providers is justified by the nature or general scheme of the NOx tax system.
Systém daně z emisí NOx má za cíl vybízet podniky k snižování emisí NOx, a tudíž omezit znečišťování životního prostředí.
The NOx tax system has the objective of encouraging undertakings to lower their NOx emissions and thereby reduce environmental pollution.
Tyto aspekty, na nichž je založena daň z emisí NOx, neodůvodňují odlišné zacházení s poskytovateli veřejných služeb a hospodářskými subjekty, které veřejné služby neposkytují.
These considerations that underlie the NOx tax do not justify treating public service providers differently to those not providing a public service.
Emise NOx vypouštěné poskytovateli veřejných služeb poškozují životní prostředí stejně.
The NOx emitted by public service operators are equally damaging to the environment.
I kdyby to bylo odůvodněné logikou systému daně z NOx, společnost Hurtigruten plní závazky veřejné služby současně s prováděním obchodních činností a při úhradě daně z NOx / příspěvků do Fondu NOx nebyly tyto dva druhy činnosti náležitě odděleny [64].
Even if it would be justified within the logic of the NOx tax system, Hurtigruten is carrying out public service obligations at the same time as commercial activities and a proper separation between these two types of activities has not been made when reimbursing the NOx tax/NOx Fund contributions [64].
Kontrolní úřad proto může vyvodit pouze závěr, že vyrovnávací platba ve výši 90 % daně z emisí NOx / příspěvku do Fondu NOx ve prospěch společnosti Hurtigruten představuje selektivní opatření, jelikož ostatní podniky vykonávající podobné dopravní činnosti nespadající do závazku veřejné služby musí hradit veškeré náklady na daň z emisí NOx / příspěvky do Fondu NOx.
Therefore, the Authority can only conclude that the compensation of 90% of the NOx tax/NOx Fund contribution in favour of Hurtigruten constitutes a selective measure since other undertakings carrying out similar non-public service transport activities have to carry the full cost of the NOx tax/NOx Fund contributions.
Kontrolní úřad proto vyvozuje závěr, že tři opatření představují pro společnost Hurtigruten selektivní výhodu.
Thus, the Authority concludes that the three measures constitute a selective advantage in favour of Hurtigruten.
Narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu mezi smluvními stranami
Distort competition and affect trade between Contracting Parties
Pokud finanční podpora posílí postavení jednoho podniku ve srovnání s jinými podniky soutěžícími v obchodu uvnitř EHP, je nutné mít za to, že jsou uvedené podniky touto podporou ovlivněny [65].Jak je uvedeno výše, tři opatření poskytují společnosti Hurtigruten selektivní hospodářskou výhodu.
When financial aid strengthens the position of an undertaking compared with other undertakings competing in intra-EEA trade, the latter must be regarded as affected by that aid [65].As shown above, the three measures confer a selective economic advantage on Hurtigruten.
Trh pro tuzemské služby námořní dopravy (námořní kabotáž), na němž společnost Hurtigruten působí, byl v roce 1998 otevřen hospodářské soutěži v rámci celého EHP [66].
The market for domestic maritime services (maritime cabotage) within which Hurtigruten operates was opened to EEA-wide competition in 1998 [66].
Společnost Hurtigruten mimoto působí v odvětví cestovního ruchu, zejména nabízením výletních/okružních plaveb podél norského pobřeží.
Moreover, Hurtigruten is also engaged in the tourism sector, in particular through the offer of cruises/round trips along the Norwegian coast.
Výletní plavby podél stejných částí norského pobřeží nabízejí i další hospodářské subjekty [67].
Other operators offer cruises along the same parts of the Norwegian coast [67].
Společnost Hurtigruten mimoto zajišťuje řadu různých výletních plaveb v různých evropských státech. Kontrolní úřad proto vyvozuje závěr, že vyrovnávací platba poskytnutá společnosti Hurtigruten může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod uvnitř EHP.
Moreover, Hurtigruten also operates a number of different cruises in various European states.Hence, the Authority concludes that compensation granted to Hurtigruten is liable to distort competition and affect intra-EEA trade.
Ustanovení čl. 1 odst. 3 části I protokolu 3 stanoví, že „Kontrolní úřad ESVO bude včas informován o všech plánech ohledně poskytnutí nebo změny podpor, aby mohl podat své vyjádření (…). Dotčené státy neprovedou navrhovaná opatření, dokud nebude v tomto řízení přijato konečné rozhodnutí.“
Pursuant to Article 1(3) of Part I of Protocol 3, ‘the EFTA Surveillance Authority shall be informed, in sufficient time to enable it to submit its comments, of any plans to grant or alter aid (…). The State concerned shall not put its proposed measures into effect until the procedure has resulted in a final decision’.
Norské orgány neoznámily Kontrolnímu úřadu tři opatření.
The Norwegian authorities did not notify the three measures to the Authority.
Kontrolní úřad proto vyvozuje závěr, že norské orgány nedodržely své povinnosti v tomto ohledu stanovené v čl. 1 odst. 3 části I protokolu 3.
The Authority therefore concludes that the Norwegian authorities have not respected their obligations to do so set out in Article 1(3) of Part I of Protocol 3.
Norské orgány se dovolávaly čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP a tvrdily, že opatření představují nezbytnou vyrovnávací platbu za závazek veřejné služby na základě pokynů Kontrolního úřadu k podpoře pro námořní dopravu a obecných zásad vyrovnávací platby za závazek veřejné služby.
The Norwegian authorities invoke Article 59(2) of the EEA Agreement and maintain that the measures constitute necessary compensation for public service obligation within the framework of the Authority’s guidelines on aid to maritime transport and the general principles of public service compensation.
Norské orgány se dále dovolávaly čl. 61 odst. 3 písm. c) a tvrdily, že posuzovaná opatření lze považovat za slučitelná s Dohodou o EHP jako opatření na restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci.
Furthermore, they have invoked Article 61(3)(c) and claim that the measures under scrutiny can be deemed compatible with the EEA Agreement as restructuring measures under the Rescue and Restructuring Guidelines.
Kontrolní úřad níže posoudí slučitelnost podpory s fungováním Dohody o EHP jako vyrovnávací platby za závazek veřejné služby na základě čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP a jako opatření na záchranu a restrukturalizaci nebo „nouzového opatření“ podle čl. 61 odst. 3.
In the following, the Authority assesses the compatibility of the aid with the functioning of the EEA Agreement as public service compensation on the basis of Article 59(2) of the EEA Agreement and a rescue and restructuring measure, or an ‘emergency measure’, under Article 61(3).
Právní rámec pro posuzování státní podpory ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby v oblasti námořní dopravy
The legal framework for assessing state aid in the form of maritime public service compensation
Z článku 4 nařízení o námořní kabotáži a oddílu 9 pokynů Kontrolního úřadu k podpoře pro námořní dopravu vyplývá, že státy ESVO mohou s ohledem na určité služby námořní dopravy uložit závazky veřejné služby nebo uzavřít smlouvy týkající se veřejné služby, pokud vyrovnávací platba splňuje pravidla stanovená v Dohodě o EHP a procesní pravidla v oblasti státních podpor.
It follows from Article 4 of the Maritime cabotage regulation and Section 9 of the Authority’s Guidelines on aid to maritime transport that EFTA States may impose public service obligations or conclude public service contracts for certain maritime transport services provided that the compensation fulfils the rules of the EEA Agreement and the procedure governing state aid.
V čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP se uvádí:
Article 59(2) of the EEA Agreement reads as follows:
Kontrolní úřad podotýká, že ačkoliv nejsou pokyny Kontrolního úřadu k státní podpoře v podobě vyrovnávacích plateb za závazek veřejné služby (dále jen „pokyny k vyrovnávacím platbám za závazek veřejné služby“) použitelné na odvětví dopravy [68], tyto pokyny do značné míry shrnují obecně použitelné zásady vyrovnávací platby za závazek veřejné služby.
The Authority notes that although they are not applicable to the transport sector [68], the Authority’s Guidelines for state aid in the form of public service compensation (‘the Guidelines on public service compensation’) to a large extent summarise generally applicable principles of public service compensation.
Níže se na pokyny k vyrovnávacím platbám za závazek veřejné služby odkazuje pouze v případě, že vyjadřují takovéto obecně použitelné zásady.
In the following, the Guidelines on public service compensation are referred to only insofar as they express such generally applicable principles.
Aby státní podpora představovala vyrovnávací platbu za závazek veřejné služby, která je slučitelná s fungováním Dohody o EHP na základě čl. 59 odst. 2, musí dotyčná služba představovat za prvé službu obecného hospodářského zájmu.
For state aid to constitute public service compensation compatible with the functioning of the EEA Agreement on the basis of Article 59(2), firstly the service in question must constitute a service of general economic interest.
Dotyčný podnik musí být za druhé státem ESVO pověřen poskytováním této služby.
Secondly, the undertaking in question must be entrusted by the EFTA State with the provision of that service.
Za třetí, výše vyrovnávací platby musí být stanovena transparentním způsobem [69] a musí být přiměřená [70] v tom smyslu, že nepřekračuje to, co je nezbytné [71] k uhrazení nákladů vzniklých při plnění závazků veřejné služby včetně přiměřeného zisku [72].
Thirdly, the amount of compensation must be granted in a transparent manner [69], and be proportionate [70] in the sense that it shall not exceed what is necessary [71] to cover the costs incurred in discharging the public service obligations including a reasonable profit [72].
V rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení Kontrolní úřad nezpochybnil splnění prvních dvou kritérií [73].
In the Decision to open the formal investigation procedure, the Authority did not question whether the two first criteria were fulfilled [73].
Podle názoru Kontrolního úřadu však nelze na základě informací, které poskytly norské orgány, dospět k závěru, že je splněno třetí kritérium.
In the Authority’s view, however, on the basis of the information provided by the Norwegian authorities, it cannot be concluded that the third criterion is complied with.
Na počátku Kontrolní úřad znovu opakuje, že dohoda Hurtigruten byla uzavřena na základě veřejného nabídkového řízení.
At the outset the Authority reiterates that the Hurtigruten Agreement was concluded on the basis of a public tender.
Kontrolní úřad obecně podotýká, že řádné nabídkové řízení obvykle zajistí, aby výsledná smlouva nezahrnovala státní podporu.
On a general level, the Authority notes that a proper tender procedure will usually ensure that no aid is involved in the ensuing contract.
V určitých případech musí být orgány veřejné správy schopny zrušit smlouvy týkající se veřejných služeb, jež uzavřely na základě nabídkového řízení, a místo nich uzavřít novou smlouvu o veřejné službě zahrnující státní podporu.
In certain circumstances, public authorities must be able to cancel public service contracts entered into on the basis of a tender procedure and instead conclude a new public service contract involving state aid.
To však nebyl přístup, který norské orgány upřednostnily v daném případě.
However, this was not the approach favoured by the Norwegian authorities in the case at hand.
Jak bylo zmíněno výše, částka vyrovnávací platby uhrazené v podobě tří opatření nebyla poskytnuta transparentně na základě nabídkového řízení, nýbrž byla výsledkem dvoustranného nového projednání, k němuž došlo po několika letech od uzavření smlouvy.
As mentioned above, the amount of compensation paid in the form of the three measures was not granted in a transparent manner in the context of the tender but was the result of bilateral renegotiation carried out years after the conclusion of the contract.
Při poskytování podpory ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby musí norské orgány zajistit, aby byla tato podpora slučitelná s pravidly, jež se na ni vztahují.
When granting aid in the form of public service compensation, the Norwegian authorities must ensure that that aid is compatible with the rules applicable to such aid.
Podle vysvětlení, která poskytly norské orgány, měla tři opatření poskytnout společnosti Hurtigruten náhradu za: i) nové náklady spojené se zavedením daně z emisí NOx v souvislosti s poskytováním veřejné služby a ii) obecné zvýšení nákladů na vstupy spojené s poskytováním veřejné služby.
According to the explanations provided by the Norwegian authorities, the three measures were intended to compensate Hurtigruten for: (i) new costs related to the introduction of the NOx tax related to the provision of the public service, and (ii) the general increase of the costs of input factors connected to the provision of the public service.
Kontrolní úřad zastává názor, že přístup norských orgánů k rozdělení nákladů neprokazuje, že tři opatření nevedou k nadměrné náhradě za veřejnou službu.
The Authority is of the view that the approach of the Norwegian authorities to cost allocation does not demonstrate that the three measures do not lead to over-compensation of the public service.
Nejednotný přístup k společným fixním nákladům
Inconsistent approach to fixed common costs
V případech, kdy poskytovatelé veřejných služeb vykonávají kromě veřejné služby i obchodní činnosti, musí obchodní činnosti zpravidla nést přiměřený podíl na společných fixních nákladech [75].
In cases where public service providers carry out commercial activities next to the public service, the commercial activities must, as a general principle, carry a proportionate share of fixed common costs [75].
V pokynech k vyrovnávacím platbám za závazek veřejné služby se uvádí:„Náklady, které mají být zohledněny, zahrnují veškeré náklady vynaložené na poskytování služeb obecného hospodářského zájmu. Působí-li dotčený podnik výhradně v oblasti poskytování služeb obecného hospodářského zájmu, lze zohlednit veškeré jeho náklady. Vykonává-li dotčený podnik rovněž činnosti mimo rozsah služeb obecného hospodářského zájmu, lze zohlednit pouze náklady spojené s poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu. Náklady přidělené na služby obecného hospodářského zájmu mohou zahrnovat veškeré proměnlivé náklady vynaložené v souvislosti s poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu, odpovídající podíl na fixních nákladech, které jsou společné službám obecného hospodářského zájmu a ostatním činnostem, a odpovídající návratnost vlastního kapitálu určeného na služby obecného hospodářského zájmu.“ [76]
According to the Guidelines on public service compensation:‘The costs to be taken into consideration include all the costs incurred in the operation of the service of general economic interest. Where the activities of the undertaking in question are confined to the service of general economic interest, all its costs may be taken into consideration. Where the undertaking also carries out activities falling outside the scope of the service of general economic interest, only the costs associated with the service of general economic interest may be taken into consideration. The costs allocated to the service of general economic interest may cover all the variable costs incurred in providing the service of general economic interest, an appropriate contribution to fixed costs common to both the service of general economic interest and other activities and an adequate return on the own capital assigned to the service of general economic interest’ [76].
Odchylky od této zásady mohou odůvodnit pouze výjimečné okolnosti; v pokynech Kontrolního úřadu k použití pravidel státní podpory na veřejnoprávní vysílání se uvádí, že rozdělení společných nákladů na činnosti veřejné služby a ostatní činnosti není povinné, pokud není „možné tak učinit smysluplným způsobem“ [77].
Only exceptional circumstances can justify deviations from this principle; the Authority’s Guidelines on the application of state aid rules to public service broadcasting states that allocation of common costs between the public service activity and other activities is not mandatory when separation of costs is not ‘possible in a meaningful way’ [77].
V těchto případech však musí být čistý zisk ze všech činností nespadajících do plnění veřejné služby, které sdílejí náklady se závazkem veřejné služby, přidělen veřejné službě [78].
In those cases however, the net benefits stemming from the activities outside the public service remit that share costs with the public service obligation, must be allocated to the public service side [78].
Kontrolní úřad se nedomnívá, že se společnost Hurtigruten nachází v takovéto výjimečné situaci.
The Authority cannot see that Hurtigruten is in such an exceptional position.
I kdyby bylo možno tvrdit, že oddělení společných fixních nákladů na činnosti společnosti Hurtigruten v rámci plnění veřejné služby a ostatní činnosti nemusí být vždy snadným úkolem, je jistě možné oddělení založené mimo jiné na příjmech plynoucích z obratu u obou forem činnosti [79].Na tomto základě vyvozuje Kontrolní úřad závěr, že v daném případě platí obecně použitelná zásada sdílení nákladů.
Even if it may be argued that separating the fixed common costs of Hurtigruten’s activities inside and outside the public service remit may not always be a straightforward task, separation based on i.a. the revenue stemming from the turnover of the two forms of activities is indeed possible [79].On this basis, the Authority concludes that the generally applicable principle of cost sharing applies in the present case.
Kontrolní úřad proto nemůže uznat přístup, který byl přijat podle třetí metody ve zprávě společnosti PwC, kdy se nerozlišuje mezi veřejnou službou a obchodními činnostmi společnosti Hurtigruten.
Therefore the Authority cannot accept the approach taken under the third method of the PWC Report, where no distinction is made between the public service and the commercial activities of Hurtigruten.
Ačkoliv společnost Hurtigruten vykonává činnosti nespadající do plnění veřejné služby, nezohledňují tři zprávy jednotně skutečnost, že obchodní činnosti musí nést přiměřený podíl na fixních nákladech, které jsou společné veřejné službě a obchodním činnostem, jak vyžaduje výše uvedená judikatura.
Although Hurtigruten carries out activities outside the public service remit, the three reports do not consistently take into consideration the fact that the commercial activities must carry a proportionate share of fixed costs common to the public service and the commercial activities as required by the case-law mentioned above.