natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Na konci roku dosáhlo portfolio majetku skupiny hodnoty (účetní hodnota) 8768 milionů NOK (zhruba 1047 milionů EUR).
At year-end, the group’s property portfolio (book value) was NOK 8768 million (some EUR 1047 million).
Ke dni 31. prosince 2004 měla společnost Entra 133 zaměstnanců.
As of 31.12.2004, Entra had 133 employees.
Celkové portfolio majetku tvořilo přibližně 110 nemovitostí na celkové ploše o rozloze přibližně 900000 m2 [15].
The total property portfolio consists of some 110 properties, amounting to approximately 900000 m2 [15].
Podle norských úřadů se simulovaný akumulovaný poplatek za dokumenty odhaduje na 80571775 NOK a nárůst registračního poplatku je odhadován ve výši 147300 NOK (150 nemovitostí * 982 NOK), celkově 80719075 NOK (zhruba 9,87 milionů EUR) [16].3.
According to the Norwegian authorities, simulated accumulated document duty is estimated to NOK 80571775, and accrued registration fee is estimated to an amount of NOK 147300 (150 properties * NOK 982), in total NOK 80719075 (some EUR 9,87 million) [16].3.
Posouzení norské vlády ohledně toho, zda je osvobození od poplatků za dokumenty a registračních poplatků v souladu s ustanoveními o státní podpoře obsaženými v Dohodě o EHP
The Norwegian Government’s assessment of whether the exemption of document duties and registration fees is in compliance with the state aid provisions of the EEA Agreement
Posouzení vlády předložené v souvislosti se založením společnosti Entra
The Government’s assessment presented in connection with the establishment of Entra
Posouzení norské vlády ohledně toho, zda je osvobození od kolkovného a registračních poplatků v souladu s ustanoveními o státní podpoře obsaženými v Dohodě o EHP, je uvedeno v návrhu č. 84 (1998–99), kapitola 7.6.1 v tomto znění (neoficiální překlad Kontrolního úřadu):
An assessment by the Norwegian Government as to whether the exemption from stamp duty and registration fees is in compliance with the State aid provisions of the EEA Agreement is given in Proposition no 84 (1998-99), chapter 7.6.1. The text reads as follows (unofficial translation by the Authority):
„Další vznesená otázka se týká toho, zda lze uvedenou společnost osvobodit od povinnosti zápisu převodu vlastnického práva ze Statsbygg na Statens utleiebygg AS, a tedy od povinnosti uhradit registrační poplatek a spotřební daň.
‘The next question raised is whether the company can be absolved from the duty to register the transfer of title from Statsbygg to Statens utleiebygg AS and thereby not pay the registration fee and excise duty.
Podle kapitoly 6 zákona o soudních poplatcích a článku 7 zákona o poplatcích za dokumenty musí být poplatky související s registrací dokumentů převádějících vlastnická práva zaplaceny Ministerstvu financí.
According to the Act on Court Charges Chapter 6 and Article 7 of the Act on Document Duty, duties in connection with registration of documents transferring rights to property shall be paid to the Treasury.
Povinnost uhradit uvedené poplatky proto vzniká pouze tehdy, je-li převod vlastnického práva zapsán do katastru nemovitostí.
The duty to pay costs therefore only becomes due when the transfer of title is registered in the real estate registry.
Uhrazení spotřební daně se nepožaduje v případě změny názvu v katastru.
Payment of excise duty is not required for a change of name in the register.
Podle názoru ministerstva není zdaleka jisté, že by rozdělení majetku mezi stát a Statens utleiebygg AS znamenalo převod vlastnického práva, který by měl být zapsán do katastru nemovitostí.
The Ministry finds it highly uncertain whether the division of property between the State and Statens utleiebygg AS will imply a transfer of title that should be entered into the real estate register.
Zdá se přirozenější považovat uvedenou situaci za organizační změnu v portfoliu majetku státu, při níž si stát zachová zapsaná vlastnická práva.
It seems more natural to regard the situation as an organisational change in the State’s property portfolio where the State will retain the registered rights to the properties.
Není to otázka převodu vlastnického práva, ale pouze změna názvu v rejstříku.
It is not a question of transfer of title, but merely a change of name in the register.
V důsledku toho tato situace nevyžaduje placení spotřební daně.
A consequence of this is that the situation does not require the payment of excise duty.
Proto se od společnosti nepožaduje, aby uhradila registrační poplatky a spotřební daň.
The company is therefore not required to pay registration fees and excise duty.
Ministerstvo však dále v samostatném návrhu předloženém Odelsting navrhuje, aby byla přeregistrace v souvislosti s organizačními změnami provedena jen jako změna názvu.
The Ministry, however, further suggests, in a separate proposal to the Odelsting, that re-registering in connection with organisational changes is carried only as a name change.
Z hlediska katastru nemovitostí to znamená, že nebude nutný převod vlastnického práva.
In relation to the Real Estate Register this will imply that there will be no need for a transfer of title.
Z uvedeného ustanovení vyplývá, že s určitostí nebude nutný převod vlastnického práva.
The provision entails that there, with certainty, will be no need for a transfer of title.
Návrh odpovídá pravidlům stanoveným v souvislosti s jinými transformacemi na státní podniky, srov. například zákon č. 45 ze dne 24. června 1994 o zřízení Televerket jako společnosti s ručením omezeným a článek 73 zákona č. 65 ze dne 22. listopadu 1996 o zřízení společnosti Státní pošty.
The proposal corresponds to rules given in connection with other transformations to State-owned undertakings, cf. e.g. Act of 24 June 1994 No 45 on the establishment of Televerket as a limited liability company, and Act of 22 November 1996 No 65 on the establishment of the State-owned Post company article 73.
Otázkou zůstává, zda tato praxe vede k odlišným podmínkám hospodářské soutěže u státních společností s ručením omezeným ve srovnání se soukromými subjekty, které vyčleňují část svých činností v oblasti nemovitostí do společnosti s ručením omezeným, kde jsou výlučným vlastníkem.
The question is whether this practice leads to a different competition situation for the State limited liability companies than that of private entities who separate parts of their property activity into their wholly owned limited liability company.
Kontrolní úřad ESVO zveřejnil pokyny pro použití pravidel poskytování státní podpory v článku 61 Dohody o EHP v souvislosti s finančními transakcemi mezi veřejnými podniky a úřady, srov. kapitoly 19–20 Pokynů ke státní podpoře.
The EFTA Surveillance Authority (ESA) has published guidelines for the use of State aid rules in Article 61 of the EEA Agreement in connection with financial transactions between public undertakings and the authorities, cf. State Aid Guidelines Chapters 19 and 20.
Ústředním kritériem posouzení, zda jde o státní podporu, či nikoli, je podle těchto pokynů takzvaná „zásada tržního investora“.
The central assessment criteria of whether or not State aid exists is, according to these guidelines, the ‘market investor principle’.
To znamená, že se od státu požaduje, aby při svých ekonomických transakcích jednal tak, jako by jednal soukromý investor ve stejné situaci vůči podobné nebo srovnatelné soukromé společnosti.
This means that the State in its economic dispositions is required to act as a private investor would have done in the same situation towards a similar or comparable private company.
Norská legislativa vychází z toho, že převod majetkových práv z jednoho právního subjektu na jiný musí být zapsán, tak aby byl platný vzhledem ke třetímu subjektu.
The starting point within Norwegian law is that transfer of rights to property from one legal subject to another shall be registered in order for it to be valid in relation to a third subject.
Proto budou soukromí investoři povinni na začátku zapsat převod vlastnického práva a zaplatit kolkovné.
Private investors will therefore, at the outset, be obliged to register the transfer of title and to pay stamp duties.
Z toho analogicky vyplývá, že společnost s ručením omezeným vlastněná státem má podobnou povinnost zapsat převod vlastnického práva od státu.
A similar starting point entails that a limited liability company owned by the State has a similar duty to register transfer of title from the State.
Na druhé straně je nepravděpodobné, že by racionálně uvažující investor zvolil řešení, kdy by musel v souvislosti s oddělením části podnikání zabývající se nemovitostmi zapsat převod vlastnického práva a zaplatit uloženou spotřební daň.
On the other hand, it is unlikely that a rational investor would have chosen a solution whereby he in connection with separation of the part of the undertaking dealing with real estate would have registered a transfer of title with the effect of being imposed the excise duty.
Vzhledem k tomu, že takovýto převod vlastnického práva by přišel společnost draho, lze si jen těžko představit, že by racionálně uvažující investor toto řešení zvolil.
As such a transfer of title would cost the company dearly, it hardly seems likely to imagine that a rational investor would choose such a solution.
Daleko pravděpodobnější je, že bude zvoleno řešení umožňující vyhnout se placení poplatků, například tak, že se zachová vlastnické právo u mateřské společnosti nebo se vytvoří holdingová společnost.
It would be more likely that one chooses a solution where the payment of fees is avoided, for example by keeping the title with the mother company, or to create a holding company.
Tyto volby stát k dispozici nemá.
These options are not available for the State.
Pokud se stát rozhodne stát se jedním z aktérů na trhu, je pohodlnější vyčlenit tuto část podnikatelské činnosti a provádět ji v samostatné společnosti.
When the State chooses to become a player in the market, it is more convenient to separate this part of the business and organise it in a separate company.
Proto je stát v situaci, kdy musí převést své nemovitosti na jiný právní subjekt, což je přesvědčivým důvodem pro zápis převodu vlastnických práv, aby nedošlo k rozporu s pravidly pro státní podporu.
Hence, the State is in a situation where it must transfer its properties to another legal entity. This argues strongly for the registration of transfer of rights not being in conflict with the State aid rules.
Proto musí ministerstvo předpokládat, že se v důsledku výjimky z požadavku zapsat převod práv nedostane Statens utleiebygg AS z hlediska hospodářské soutěže na trhu do odlišné situace, než je situace soukromého investora.
The Ministry therefore must assume that the exception from the requirement to register transfer of rights will not place Statens utleiebygg AS in a different competitive situation than that pertaining to a private investor on the market.
Výjimka není považována za rozpor s Dohodou o EHP.
The exception is not seen as being in conflict with the EEA Agreement.
Kromě toho se všeobecně předpokládá, že stanovení hodnoty nemovitostí určených k převodu do Statens utleiebygg AS je vyjádřeno jako tržní hodnota a že jakýkoli pozdější převod kapitálu od státu probíhá stejným způsobem, jako když soukromý investor investuje do daného podniku.“
Further, it is a general assumption that the value assessment of the properties to be transferred to Statens utleiebygg AS is put at market value, and that any possible later transfer of capital from the State takes place in the same manner as a private investor providing contributions to the undertaking.’
Argumenty předložené norskými úřady před rozhodnutím Kontrolního úřadu zahájit formální vyšetřovací řízení
Arguments presented by the Norwegian authorities before the Authority decided to open the formal investigation procedure
Dopisem ze dne 20. června 2002 poskytlo Ministerstvo práce a vláda informace týkající se rámcových podmínek pro společnost Entra a její počáteční rozvahu.
By letter of 20 June 2002, the Ministry of Labour and Government Administration provided information concerning the framework conditions for Entra and the establishment of its opening balance.
Ministerstvo popsalo metodu peněžního toku použitou pro stanovení celkové hodnoty majetkového portfolia a uvedlo, že tato metoda byla použita, „protože lépe splňuje požadavky návrhu č. 84 pro Storting (1998–99) poskytnout uvedené společnosti stejné rámcové podmínky jako ostatním aktérům ve stejném odvětví“.
The Ministry described the cash flow method used to assess the total value of the property portfolio and stated that this method was used ‘because it would better satisfy the requirements of Propostion No 84 to the Storting (1998-99) to provide the company with framework conditions on equal footing with other players in the same sector’.
Dopis neuvádí, zda má neplacení spotřební daně dopad na počáteční rozvahu a, pokud tomu tak je, v jaké míře.
The letter did not describe whether, and if so how and to what extent, the lack of payment of the excise duty influenced the opening balance.
Nebylo zde ani řešeno, zda odstavec 3 sporného zákona požaduje, aby byla výjimka ze spotřební daně kompenzována nárůstem hodnocení uvedeného portfolia odpovídajícím částce, která by byla zaplacena, pokud by byl zápis do katastru nemovitostí proveden jako změna vlastnického práva, a nikoli jako změna názvu.
Nor did it discuss whether paragraph 3 of the contested Act required that the exception from the excise duty should be met with an increase in the portfolio assessment corresponding to the amount that would have been paid had the registration in the real estate register been treated as a change of title and not as a change of name.
Dopisem ze dne 7. listopadu 2002 Ministerstvo obchodu a průmyslu rozvinulo podrobněji svůj argument, který byl předložen již v rámci přípravných prací, že by si soukromí investoři mohli zvolit řešení umožňující vyhnout se formálnímu převodu nemovitosti, a tedy placení poplatků za dokumenty a registračních poplatků.
By letter dated 7 November 2002, the Ministry of Trade and Industry developed in more detail its argument already presented in the preparatory works that private investors might choose solutions that avoid a formal transfer of the deed and thus avoid having to pay document duties and registration fees.
Vzhledem k tomu, že zápis převodu vlastnického práva nebyl povinný, mohly se podniky bez ohledu na to, zda jsou soukromé nebo veřejné, legálně vyhnout poplatkům za dokumenty a registračním poplatkům jednoduše tak, že nenechaly žádný převod vlastnictví zapsat.
As the registration of the transfer of title was not mandatory, enterprises could, regardless of whether they were privately or publicly owned, lawfully avoid document duties and registration fees by simply not registering any transfer of ownership.
Ponechání vlastnického práva u původního vlastníka představovalo riziko pro nového vlastníka jako „majitele v dobré víře“ vůči třetí straně.
To let the title remain with the original owner constituted a risk for the new owner for ‘holder of good faith’ towards a third party.
Riziko však bylo možno vyloučit zápisem „omezení vlastnického práva“.
However, it was possible to eliminate that risk by the registration of a ‘restriction of the right of ownership’.
Zápis prohlášení o omezení vlastnického práva nevylučoval riziko exekučního řízení / zániku práv věřitele nebo práv souvisejících s konkurzní podstatou pro právního nabyvatele majetku dlužníka.
The registration of declaration on the restriction of the right to ownership did not exclude the risk of execution proceedings/creditor’s or bankruptcy estate’s extinction of the rights of a legal successor to the debtor’s property.
Podle norských úřadů byla tato metoda široce využívána soukromými podniky, zejména mezi spřízněnými stranami.
According to the Norwegian authorities, that method was widely used by privately owned enterprises, especially between related parties.
Podle názoru ministerstva by se soukromý vlastník společnosti Statsbygg bez osvobození od povinnosti uhradit registrační poplatek nebo spotřební daň velmi pravděpodobně od této společnosti oddělil.
In the view of the Ministry, a private owner of Statsbygg would, most probably, have demerged Statsbygg without releasing the obligation to pay registration fee or excise duty.
Tato metoda nebyla zvolena v případě zřízení společnosti Entra, mimo jiné kvůli překážkám vyplývajícím ze skutečnosti, že Statsbygg podléhá veřejné a politické kontrole.
This method was not a realistic option in the case of the establishment of Entra. That is i.a. due to obstacles arising from the fact that Statsbygg is subject to public and political control.
Metody jako ponechání vlastnického práva k nemovitostem pro společnost Statsbygg by měly za následek, že by společnost Entra byla při transakcích s nemovitostmi závislá na schválení některým veřejným orgánem.
Methods like keeping the title to the properties with Statsbygg would imply that Entra would be dependent on the approval from a public body for transactions concerning the properties.
Pokud by vlastnické právo k nemovitostem zůstalo u společnosti Statsbygg, znamenalo by to, že stát je nájemce i formální vlastník uvedených nemovitostí.
If the title to the properties remained in Statsbygg, that would imply that the State was both the renter and the formal title holder of the properties.
Použití těchto metod v případě Statsbygg/Entra by setřelo rozdíl mezi odlišnými úlohami těchto dvou subjektů.
To use such methods for Statsbygg/Entra would blur the distinction between the two entities’ different roles.
Statsbygg je pověřen úkolem vlastnit a provozovat nekomerční veřejné budovy, zatímco společnost Entra působí na komerčním základě.
Statsbygg is entrusted with the task of owning and operating non-commercial public buildings, while Entra operates on a commercial basis.
V dopise ze dne 7. listopadu 2002 ministerstvo též vzneslo argument proti použití článku 61 Dohody o EHP, který nebyl zmíněn při výše uvedených přípravných pracích.
In the letter dated 7 November 2002, the Ministry also brought forward an argument against the application of Article 61 of the EEA Agreement that was not mentioned in the preparatory works cited above.
Ministerstvo zdůraznilo, že hodnota portfolia nemovitostí vycházela z metody „čisté kapitalizace“.
The Ministry reiterated that the value of the real estate portfolio was based on the method of ‘net capitalisation’.
Stručně řečeno, tato metoda spočívala v tom, že byl budoucí peněžní tok plynoucí z nemovitostí (čisté nájemné ze stávajících smluv plus určení budoucího čistého nájemného po vypršení stávajících smluv) snížen na současnou hodnotu faktorem zohledňujícím požadavek příslušné návratnosti.
In short this method implied that the property’s future cash flow (net rent from existing contracts plus assessment of future net rent after the expiry of existing contracts) was discounted to present value by a factor observing a relevant rate of return requirement.
Tato návratnost byla stanovena ve výši 9,5 %, neboť odrážela srovnání s podobnými soukromými provozovateli v dané oblasti.
This rate was set at 9,5 % as it reflected a benchmarking with similar private operators in the trade.
Ministerstvo tvrdí, že pokud by byly poplatky za dokumenty a registrační poplatky splatné, byly by náklady vedeny jako aktivum, zatímco hodnota nemovitostí by byla odpovídajícím způsobem snížena.
According to the Ministry, if document duties and registration fees had been payable, the costs would have been activated as an asset, while the value of the properties would have been reduced correspondingly.
Nesnížila by se tedy celková účetní rozvaha nebo ocenění celkových aktiv společnosti Entra.
Thus, this would not have reduced Entra’s total balance sheet or the total asset valuation.
Naopak, zavedení spotřební daně bez úpravy hodnoty nemovitostí by mělo za následek „vyšší hodnotu celkových aktiv a snížení návratnosti na pouhých 9,1 %, což je pod požadovanou úrovní společnosti Entra Eiendom AS.
In contrast, if the excise duty would have been introduced without adjusting the value of the properties, this would have resulted in ‘a higher value of total assets, resulting in a rate of return of only 9,1 %, which is well below Entra Eiendom AS required level.
To by společnost Entra Eiendom AS značně znevýhodnilo ve srovnání se soukromými provozovateli“.
This would give Entra Eiendom AS a considerable disadvantage compared to private operators’.
V dopise ze dne 4. června 2003 poskytlo Ministerstvo obchodu a průmyslu další informace a argumenty týkající se mimo jiné opatření, která používají soukromé podniky.
By letter dated 4 June 2003, the Ministry of Trade and Industry submitted additional information and arguments concerning i.a. the measures used by private undertakings.
Kromě toho ministerstvo v dopise ze dne 7. listopadu 2002 znovu zdůraznilo své argumenty ohledně toho, proč je přesvědčeno, že neuhrazení uvedeného poplatku nemělo dopad na kapitálovou strukturu, likviditu a celkovou hodnotu dané společnosti.
The Ministry, moreover, reiterated the arguments in the letter dated 7 November 2002 as to why it believed that the non-payment of the duty did not affect the company’s capital structure, solidity and total value.
Jako další, třetí argument, proč nepovažuje osvobození od placení spotřební daně za podporu, odkazuje ministerstvo na takzvanou „zásadu kontinuity“ obsaženou v norské legislativě.
As an additional third argument for not viewing the exemption from the excise duty as aid, the Ministry referred to the ‘continuity principle’ in Norwegian law.
Uvedlo, že tato zásada je zastřešujícím pojmem pro řadu pravidel, která předpokládají, že nabývající podnik přebírá právní postavení převádějící společnosti.
It stated that this principle is an umbrella term for a number of rules that presuppose that the acquiring undertaking takes over the legal position of the transferring company.
Účelem zásady kontinuity je usnadnit fúze a zpětné rozdělení společností.
The purpose of the continuity principle is to facilitate mergers and demergers.
Při použití této zásady se předpokládá, že právní postavení převádějícího podniku pokračuje v nabývající společnosti.
When the continuity principle applies, the transferring undertaking’s legal situation is deemed to continue in the acquiring company.
Podle ministerstva byla kontinuita vzhledem k placení daně a poplatků důležitým aspektem uvedené zásady.
According to the Ministry, continuity with regard to tax and duty positions was an important aspect of the principle.
Zákon o registraci vykládaný z hlediska práva obchodních společností vlastně předpokládal, že reorganizace soukromých činností by nemusela v četných případech vyžadovat placení registračních poplatků a poplatků za dokumenty.
Indeed, the Registration Act construed in light of the company legislation implied that reorganisation of private activities in numerous cases could occur without triggering demands for registration fees and document duties.
Na tomto základě ministerstvo argumentovalo, že osvobození od těchto poplatků bylo obecným opatřením, které nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP.
On this basis, the Ministry argued that the exemption was a general measure, which did not constitute State aid within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement.
V bodě 9 v závěru dopisu ze dne 4. června 2003 se uvádí:
Point 9, Conclusion, of the letter dated 4 June 2003, reads:
„Běžný systém týkající se registračního poplatku a poplatku za dokumenty spočívá v tom, že zásada kontinuity stanoví, jestli lze provádět procesy převodu (státních i soukromých podniků) jako změnu názvu kromě jiného ve vztahu k pravidlům o registračním poplatku a poplatku za dokumenty.
‘The common system regarding registration fee and document duty is that the continuity principle determines if conversion processes, both public and private, may be done as a name change in relation to inter alia the rules on registration fee and document duty.
Účelem zásady kontinuity je usnadnit provádění fúzí, rozdělování podniků a jejich restrukturalizace, které je považováno za sociálně a ekonomicky žádoucí.
The purpose of the continuity principle is to facilitate the implementation of mergers, demergers and restructurings, which is regarded as socio-economically desirable.