natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Kontrolní úřad vyvozuje závěr, že podniky ve stejné skutkové a právní situaci jsou v tomto případě všechny podniky, jež v Lichtenštejnsku odvádějí (v plné výši) daň z příjmů, kapitálovou daň a daň z kupónu; ve srovnání s těmito podniky mají investiční společnosti v Lichtenštejnsku selektivní výhodu.
The Authority concludes that the undertakings in the same legal and factual position in this case are all those who pay the (full) income, capital and coupon taxes in Liechtenstein — and in comparison to those, investment companies in Liechtenstein receive a selective advantage.
Konkrétněji pak platí, že se investiční společnosti těší výhodě ve srovnání s vedením podniků ve formě investičního fondu, neboť vedení investičního fondu vyvíjí stejnou činnost, avšak podléhá daňové povinnosti jako jiné podniky v Lichtenštejnsku.
More specifically, the investment companies benefit in comparison to the fund direction of undertakings organised as investment funds, which engage in the same activity but are subject to tax like all other undertakings in Liechtenstein.
Specifické daňové opatření může být nicméně odůvodněno logikou daňového systému.
A specific tax measure can nevertheless be justified by the logic of the tax system.
Specifická daňová úprava platná pro investiční společnosti by nebyla selektivní ve smyslu čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP, pokud by byla odůvodněna povahou a vnitřním uspořádáním lichtenštejnského daňového systému [22].
The specific tax rules applicable to investment companies would not be selective in the sense of Article 61(1) of the EEA Agreement if the rule is justified by the nature and general scheme of the Liechtenstein tax system [22].
Na rozdíl od jistých složitých případů fiskální podpory z nedávné minulosti jsou cíle předmětného daňového systému jednoznačné.
Unlike certain recent complex fiscal aid cases, the objectives of the tax system in question are straightforward.
Cíl, resp. logika daní spočívá v tom, vytvářet příjmy pro stát.
The objective, or logic, of the taxes is to generate revenue for the State.
Podle lichtenštejnského daňového zákona musí právnické osoby, jež v Lichtenštejnsku působí, odvádět daň ze svých příjmů a kapitálovou daň z vlastního kapitálu.
According to the Liechtenstein Tax Act, legal entities that operate in Liechtenstein must pay income tax on their revenues and a capital tax on the capital held as the company’s own equity.
Společnosti, jejichž kapitál je rozdělen na podíly, musí dále hradit daň z kupónu v případě vyplacení zisku.
Companies divided into shares must also pay a coupon tax on dividends.
Investiční společnosti jsou právnické osoby založené podle lichtenštejnského práva v právní formě akciové společnosti.
Investment companies are legal entities incorporated under Liechtenstein law in the form of companies limited by shares.
Jako takové podléhají obecně platným daňovým ustanovením lichtenštejnského daňového zákona, jež upravují daň z příjmů, daň z kupónu a kapitálovou daň.
As such, they are subject to the generally applicable tax provisions of the Liechtenstein Tax Act concerning income, capital and coupon tax.
Kontrolní úřad zastává názor, že daňová úleva pro vlastní aktiva správcovské společnosti nezapadá ani do logiky obecného daňového systému v Lichtenštejnsku, ani do zvláštní logiky zdaňování investičních podniků.
The Authority considers that the tax relief for the management company’s own assets falls neither within the logic of the general tax system in Liechtenstein, nor within any specific logic of the taxation of investment undertakings.
Podle názoru Kontrolního úřadu nevykazuje organizační forma investičních společností žádný zvláštní znak, který by odůvodňoval zvláštní daňovou odchylku ve prospěch správcovských činností investiční společnosti oproti správcovským činnostem investičního fondu [23].
In the view of the Authority, there is nothing in the organisational form of investment companies which would justify a special tax derogation in favour of the management activities of an investment company in comparison with the management activities of an investment fund [23].
Snížení daňové sazby a výjimky platné pro domiciliační [24] a investiční společnosti měly sloužit jako pobídka k tomu, aby byly v Lichtenštejnsku tyto činnosti vykonávány.
The reduction and exemptions applicable to domiciliary companies [24] and investment companies were designed to encourage these activities in Liechtenstein.
Podle názoru Kontrolního úřadu tak nelze daňovou úlevu pro vlastní aktiva správcovské společnosti odůvodnit ani povahou, ani celkovým uspořádáním lichtenštejnského daňového systému.
In the Authority’s view, therefore, the tax relief on the management company’s own assets cannot be justified by the nature and overall scheme of the Liechtenstein taxation system.
V roce 2006 byly tyto předpisy změněny a investiční společnosti nyní podléhaly řádnému zdanění jako ostatní podnikatelské subjekty, tudíž i jako vedení investičních fondů a všechny další právnické osoby, jež v Lichtenštejnsku vykonávaly podnikatelskou činnost.
In 2006, the legislation was changed and investment companies were subject thereafter to ordinary business taxation in the same way as the fund direction of investment funds and any other legal entity operating a business in Liechtenstein.
Tento krok podle názoru lichtenštejnských orgánů odstranil „nekonzistentnost“ [25] spočívající ve skutečnosti, že vlastní aktiva původně nepodléhala žádné daňové povinnosti.
In view of the Liechtenstein authorities this eliminated the ‘inconsistency’ [25] of not levying any taxes on the own assets before.
Z uvedených důvodů se Kontrolní úřad domnívá, že předmětná opatření představovala selektivní výhodu pro investiční společnosti, jež byla napravena právní úpravou účinnou od roku 2006.
For these reasons, the Authority considers that the measures constituted a selective advantage to investment companies, which was remedied by the legislation effective from 2006 onwards.
Za třetí musí opatření podpory zvýhodňovat podniky, jež vyvíjejí hospodářské činnosti.
Thirdly, the aid measure must favour undertakings engaged in economic activities.
V případu BBL [26] posuzoval Soudní dvůr činnost investičních společností ( „SICAV“ podle belgického práva), jejichž operace spočívaly v kolektivním investování kapitálu získaného od veřejnosti do převoditelných cenných papírů a směřovaly k pravidelnému vytváření zisků.
In the BBL [26] case, the European Court of Justice considered the activities of investment companies (‘SICAVs’ under Belgian law) which undertook collective investment with the aim of producing income on a continuing basis in transferable securities from capital raised from the public.
Soudní dvůr shledal, že tato činnost představuje hospodářskou činnost ve smyslu čl. 4 odst. 2 šesté směrnice o DPH.
The Court held that this constitutes an economic activity within the meaning of Article 4(2) of the Sixth VAT Directive.
Investiční společnosti se zabývají shromažďováním a správou aktiv různých investorů se záměrem dosáhnout zisku z různých poplatků za poskytované služby.
Investment companies are active in assembling and managing the assets of various investors with the intention of making profits via various fees for the services provided.
Opatření podpory musí narušovat hospodářskou soutěž a ovlivňovat obchod mezi smluvními stranami Dohody o EHP.
The aid measure must distort competition and affect trade between the Contracting Parties to the EEA Agreement.
Podle ustálené judikatury se zákaz uvedený v čl. 61 odst. 1 odst. 1 Dohody o EHP použije na jakoukoli podporu, která narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž, bez ohledu na její výši v rozsahu, v němž ovlivňuje obchod mezi smluvními stranami [28].
According to established case-law, the prohibition under Article 61(1) of the EEA Agreement applies to any aid which distorts or threatens to distort competition, irrespective of the amount, in so far as it affects trade between the Contracting Parties [28].
Rovněž Komise dospěla k závěru, že právní subjekty používané pro realizaci investic působí na mezinárodních trzích a věnují se obchodní činnosti a jiným hospodářským činnostem na trzích, v nichž probíhá ostrá hospodářská soutěž [29].
The Commission has also concluded that investment vehicles operate in international markets and pursue commercial and other economic activities in markets where competition is intense [29].
Kontrolní úřad proto zastává názor, že daňové úlevy pro vlastní aktiva investičních společností, jež platily v letech 1996–2006, posílily konkurenční postavení těchto společností v rámci EHP, neboť snížily běžné provozní náklady těchto společností ve srovnání s jinými [30].
The Authority takes the view, therefore, that the tax concessions on the own assets of investment companies from 1996 to 2006 strengthened the competitive position of those investment companies within the EEA, as these tax concessions reduced the ordinary operational costs of these companies compared to others [30].
Investiční společnosti soutěží s jinými finančními podniky a působí na volném trhu, na němž v rámci EHP probíhá intenzivní obchod.
Investment companies compete with other financial undertakings and operate in an open market characterised by substantial intra-EEA trade.
Ovlivněn je tak rovněž obchod mezi smluvními stranami [31].
Trade between the Contracting Parties is also affected [31].
Kontrolní úřad proto zastává názor, že předmětné daňové úlevy narušují či mohou narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi smluvními stranami.
The Authority is therefore of the view that the tax concessions distort or threaten to distort competition and affect trade between the Contracting Parties.
Kontrolní úřad proto dochází k závěru, že omezení rozsahu ve zdanění vlastních aktiv správcovských společností podle lichtenštejnského daňového zákona v letech 1996–2006 představovalo státní podporu ve smyslu čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP.
The Authority therefore concludes that the reduced taxation of management companies’ own assets under the Liechtenstein Tax Act between 1996 and 2006 was State aid within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement.
Čl. 1 odst. 3 v části I protokolu 3 stanoví, že „Kontrolní úřad ESVO bude včas informován o všech plánech ohledně poskytnutí nebo změny podpor, aby mohl podat své vyjádření (…). Dotčené státy neprovedou navrhovaná opatření, dokud nebude v tomto řízení přijato konečné rozhodnutí“.
Pursuant to Article 1(3) of Part I of Protocol 3, ‘the EFTA Surveillance Authority shall be informed, in sufficient time to enable it to submit its comments, of any plans to grant or alter aid (…). The State concerned shall not put its proposed measures into effect until the procedure has resulted in a final decision’.
Lichtenštejnské úřady předmětná opatření podpory neoznámily Kontrolnímu úřadu.
The Liechtenstein authorities did not notify the aid measures to the Authority.
Uvedly, že se jedná o existující podporu, neboť se předmětná opatření stala podporou pouze v důsledku vývoje EHP, a příp. i na základě ustanovení čl. 1 písm. b) bodu iv) a článku 15 v části II protokolu 3, podle nějž pravomoc Kontrolního úřadu nařídit navrácení podpory podléhá promlčecí době v délce trvání 10 let.
The Liechtenstein authorities have argued that the aid is existing aid as the measures only became aid due to an evolution of the EEA and/or as a result of Articles 1(b)(iv) and 15 of Part II of Protocol 3 which provides that the powers of the Authority to recover aid shall be subject to a limitation period of 10 years.
Kontrolní úřad se však domnívá, že Soudní dvůr již v 70. letech minulého století objasnil, že daňové výjimky, jež mají stejnou povahu jako v posuzovaném případě, mohou představovat státní podporu.
The Authority is of the view, however, that the European Court of Justice made it clear as early as the 1970s that tax exemptions of the nature of those under assessment could be State aid.
Soudní dvůr v roce 1974 [32] rozhodl, že jakékoliv opatření, jež má za cíl zavést pro společnosti v určitém odvětví výjimku z úhrady výdajů, které jim vznikají při běžném uplatňování daňového systému (pokud pro tuto výjimku neexistuje opodstatnění na základě povahy nebo vnitřního uspořádání tohoto systému), představuje státní podporu.
The Court held in 1974 [32] that any measures intended to exempt firms in a particular sector from the charges arising from the normal application of a tax system (without there being any justification for this exemption on the basis of the nature or general scheme of this system) constituted State aid.
V roce 1987 [33] Soudní dvůr výslovně uvedl, že ztráta daňových příjmů odpovídá spotřebě státních prostředků ve formě daňových výdajů. Tento přístup se promítá rovněž v rozhodnutích, jež Kontrolní úřad přijal před zavedením lichtenštejnského daňového zákona a v nichž vyvodil závěr, že výjimka z daňové povinnosti podniků představuje (neslučitelnou) státní podporu; jednalo se o rozhodnutí proti Finsku z roku 1994 [34] a proti Norsku z let 1995 [35] a 1997 [36].
In 1987 [33] the Court explicitly stated that a loss of tax revenue was equivalent to consumption of State resources in the form of fiscal expenditure.This approach is also reflected in decisions of the Authority prior to the implementation of the Liechtenstein Tax Act, where it concluded that exemptions from the tax payable by undertakings was (incompatible) State aid in Finland in 1994 [34] and in Norway in 1995 [35] and 1997 [36].
Dne 1. prosince 1997 přijala evropská Rada ministrů na základě široké diskuse o nezbytnosti koordinovaných činností na úrovni Společenství za účelem boje proti škodlivé daňové soutěži řadu závěrů a schválila usnesení o kodexu chování v oblasti zdanění podnikatelské činnosti [37].
On 1 December 1997, following a wide-ranging discussion on the need for coordinated action at Community level to tackle harmful tax competition, the European Council of Ministers adopted a series of conclusions and agreed a resolution on a code of conduct for business taxation [37].
V rámci dohody, jíž bylo dosaženo, se Komise zavázala, že k cíli spočívajícímu v odstranění škodlivé daňové soutěže přispěje tím, že vydá sdělení [38] o použití předpisů o státní podpoře v případě opatření týkajících se přímého zdanění podnikatelské činnosti. Současně se zavázala „pečlivě dbát o přesné provádění pravidel týkajících se dané pomoci“. Ve sdělení zveřejněném v prosinci 1998 se uvádělo, že „podle zavedené praxe a judikatury [39] představuje daňové opatření, jehož hlavním účinkem je zvýhodnění jednoho nebo více odvětví činnosti, podporu“ [40].
As part of the agreement reached, the Commission undertook to contribute to the objective of tackling harmful tax competition by implementing a notice [38] on the application of the State aid rules to measures relating to direct business taxation and committed itself ‘to the strict application of the aid rules concerned.’ When published in December 1998, the notice stated that ‘According to well-established practice and case-law [39], a tax measure whose main effect is to promote one or more sectors of activity constitutes aid’ [40].
Komise se proto zavázala k důslednějšímu uplatňování již existujících pravidel [41].
The Commission, therefore, committed itself to the stricter application of rules which already existed [41].
Tvrzení lichtenštejnských orgánů a třetích stran podle názoru Kontrolního úřadu neprokazují, že by se od přijetí daňových opatření, jež jsou předmětem šetření, změnila kritéria pro zjišťování selektivity, jež Komise (či Kontrolní úřad) uplatňuje při posuzování daňových otázek.
The Authority does not accept that the arguments put forward by the Liechtenstein authorities and third parties show that the criteria for establishing selectivity applied by the Commission (or the Authority) in its assessment of tax issues has changed since the adoption of the tax measures under investigation.
Sdělení Komise o zdanění podnikatelské činnosti a odpovídající pokyny Kontrolního úřadu vycházejí z ustálené judikatury Soudního dvora a Soudu prvního stupně a potvrzují, že se na daňová opatření vztahují články 107 a 108 SFEU, resp. čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP.
The Commission’s notice on business taxation, and the Authority’s corresponding guidelines, are based on the long-established case-law of the Court of Justice and of the Court of First Instance, and confirm that Articles 107 and 108 TFEU and Article 61(1) EEA (respectively) apply to tax measures.
V souladu s judikaturou by ani v případě, že by bylo možno takovouto změnu praxe konstatovat, nebylo možno uznat tvrzení, že daňová opatření jsou existující podporou, jelikož toto tvrzení neprokazuje, že lze případnou změnu kritérií pro ověřování selektivity, jež používá Komise či Kontrolní úřad, přičíst „vývoji Evropského hospodářského prostoru“ ve smyslu čl. 1 písm. b) bodu v) v části II protokolu 3 [42]. Kontrolní úřad proto neuznává, že lze předmětná opatření vymezit jako existující podporu, která byla zavedena před případným vývojem Dohody o EHP.
Further, in line with case-law, even if it could be established that there had been such a change of practice, the argument that the tax measures are existing aid still could not be accepted, for it fails to show that any change in the criteria for ascertaining selectivity applied by either the Commission or the Authority is attributable to the ‘evolution of the European Economic Area’ within the meaning of Article 1(b)(v) of Part II of Protocol 3 [42].The Authority does not accept, therefore, that the measures can be defined as existing aid implemented prior to an evolution of the EEA Agreement.
Představují proto novou podporu, která nebyla Kontrolnímu úřadu oznámena.
The measure is therefore new aid which was not notified to the Authority.
Lichtenštejnské orgány tudíž nesplnily své povinnosti podle čl. 1 odst. 3 v části I protokolu 3.
The Liechtenstein authorities did not, therefore, comply with their obligations under Article 1(3) of Part I of Protocol 3.
Pokud jde o 10letou promlčecí lhůtu, Kontrolní úřad uznává, že podporu vyplacenou před 15. březnem 1997 nelze na základě čl. 1 písm. b) bodu iv) a článku 15 v části II protokolu 3 vymáhat zpět.
In so far as the 10 year limitation period is concerned, the Authority accepts that aid paid prior to 15 March 1997 cannot be recovered by virtue of Articles 1(b)(iv) and 15 of Part II of Protocol 3.
Podle jeho názoru však pouhá skutečnost, že byla příslušná statutární ustanovení zavedena před 15. březnem 1997, neznamená, že je veškerá podpora vyplacená po uvedeném termínu podporou existující.
However the Authority does not accept that the mere fact that the relevant statutory provisions were implemented before 15 March 1997 means that all aid paid thereafter is existing aid.
V případech, kdy je podpora vyplácena opakovaně (např. jedná-li se o režim či daňové ustanovení jako v předmětném případě) začíná promlčecí doba běžet v den, kdy je poskytnuta každá jednotlivá podpora (na rozdíl od případu, kdy bylo dané daňové opatření či režim poprvé zavedeno).
In cases where aid is paid repeatedly (such as a scheme or tax provision such as the case in hand), the limitation period begins on the day each individual aid is granted (as opposed to when the tax measure or scheme was first put into effect).
Jak uvádí Soud prvního stupně [43], „v případě režimu podpory zavedeného více než deset let před prvním přerušením promlčecí lhůty tedy podléhají protiprávní a neslučitelné podpory, které byly na základě tohoto režimu poskytnuty během posledních deseti let, navrácení“.
As stated by the Court of First Instance [43], ‘In the case of an aid scheme introduced more than 10 years before the first interruption of the limitation period, the unlawful aid incompatible with the common market granted under that scheme during the last 10 years is therefore subject to recovery’.
Opatření podpory označená jako státní podpora podle čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP nejsou obvykle slučitelná s fungováním Dohody o EHP, pokud neplatí jedna z výjimek uvedených v čl. 61 odst. 2 nebo 3 Dohody o EHP.
Support measures designated as State aid under Article 61(1) of the EEA Agreement are generally incompatible with the functioning of the EEA Agreement, unless one of the exemptions in Article 61(2) or (3) of the EEA Agreement applies.
Výjimka stanovená v čl. 61 odst. 2 se na předmětnou podporu nevztahuje, jelikož tato nemá dosáhnout žádného z cílů uvedených v tomto ustanovení.
The derogation of Article 61(2) is not applicable to the aid in question, which is not designed to achieve any of the aims listed in this provision.
Nepoužije se ani čl. 61 odst. 3 písm. a) nebo b) Dohody o EHP.
Nor do Article 61(3)(a) or Article 61(3)(b) of the EEA Agreement apply.
Předmětná podpora není spojena s investicí do výrobního kapitálu.
The aid in question is not linked to any investment in production capital.
Snižuje pouze náklady, které musí společnosti obvykle nést v rámci běžné hospodářské činnosti, a lze ji proto považovat za provozní podporu.
It merely reduces the costs which companies would normally have to bear in the course of pursuing their day-to-day business activities, and is consequently to be classified as operating aid.
Žádné takové pokyny se na předmětnou podporu nevztahují.
None of these Guidelines apply to the aid in question.
Kontrolní úřad proto vyvozuje závěr, že podpora vyplacená prostřednictvím zvláštní daňové úpravy, jež platila pro správcovskou složku investičních společností, není slučitelná s Dohodou o EHP.
The Authority therefore concludes that the aid paid through special tax rules applicable to investment management companies is not compatible with the EEA Agreement.
LEGITIMNÍ OČEKÁVÁNÍ A PRÁVNÍ JISTOTA
LEGITIMATE EXPECTATIONS AND LEGAL CERTAINTY
Lichtenštejnské orgány a třetí strany z řad příjemců podpory uvedly, že pokud by bylo nařízeno vrácení podpory, porušilo by to hlavní zásady práva EHP, neboť postup Evropské komise vedl na straně příjemců k vzniku očekávání, že podpora byla poskytnuta v souladu s právem.
The Liechtenstein authorities and third party recipients of aid have argued that recovery of aid would breach fundamental principles of EEA law, arguing that actions of the European Commission created an expectation on the part of beneficiaries that the aid had been lawfully granted.
Tyto subjekty dále tvrdily, že v době, kdy Lichtenštejnsko přistupovalo k Dohodě o EHP, nepředstavovala úprava zdanění investičních společností státní podporu, ani nebyl takovýto její znak předvídatelný.
It has also been argued that when Liechtenstein became a party to the EEA Agreement the taxation of investment companies did not involve State aid, nor was it foreseeable.
Příjemci podpory se mohou při napadení příkazu k navrácení poskytnuté protiprávní státní podpory dovolávat hlavních právních zásad, jež se týkají legitimních očekávání a právní jistoty.
The fundamental legal principles of legitimate expectations and legal certainty can be invoked by beneficiaries of aid to challenge an order for recovery of unlawfully granted State aid.
Kontrolní úřad dochází k závěru, že lichtenštejnské orgány zavedly předmětnou podporu v rozporu s čl. 1 odst. 3 v části I protokolu 3.
The Authority concludes that the Liechtenstein authorities have unlawfully implemented the aid in question in breach of Article 1(3) of Part I to Protocol 3.
Z výše uvedených důvodů není předmětná podpora slučitelná s fungováním Dohody o EHP.
The aid is not compatible with the functioning of the EEA Agreement for the reasons set out above,
Opatření podpory, jež lichtenštejnské orgány zavedly ve prospěch investičních společností a jež byla zrušena s účinkem ke dni 30. června 2006, nejsou slučitelná s fungováním Dohody o EHP ve smyslu jejího čl. 61 odst. 1.
The aid measures implemented by the Liechtenstein authorities in favour of investment companies, and which were repealed with effect from 30 June 2006, are not compatible with the functioning of the EEA Agreement within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement.