natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Poradci dospěli k závěru, že v případě let, za něž mělo být vyrovnání vyhodnoceno, investoři, kteří investovali do akcií místo do cenných papírů, jež jsou na italském trhu bezrizikové [12], žádali rizikovou přirážku (rm-rf) v průměru odpovídající 5,8 %.
For the years for which compensation was to be assessed, the experts concluded that a 5,8 % risk premium (rm-rf) was on average asked by investors investing in stocks rather than in risk-free securities on the Italian market [12].
Koeficient Beta [13] akcií v kapitálu společnosti Simet byl vypočítán na základě hodnoty Beta unlevered [14] – 0,39 za provozování autobusové dopravy a odvětví dopravy [15].
The beta [13] of the shares in Simet’s capital was calculated by taking an unlevered beta [14] value of 0,39 for the bus service and transport sector [15].
Následně byla uvedená hodnota Beta upravena podle finanční struktury, již společnost sdělila za každý rok:
That beta value was subsequently adjusted relative to the financial structure reported by the company for each year:
Beta Levered
Levered beta
Beta Unlevered
Unlevered beta
daňová sazba
Tax Rate
zadlužení
Debt
vlastní kapitál
Equity
Od roku 1987 do roku 1994 korporátní daň pro italské společnosti odpovídala 36 %, od roku 1995 do roku 2000 byla 37 % a od roku 2001 do roku 2002 činila 36 %.
From 1987 to 1994 the Italian corporate tax rate was 36 %, from 1995 to 2000 it was 37 %, and from 2001 to 2002 it was 36 %.
Podle poradců odškodnění za vložený kapitál představuje výši vyrovnání, jež má společnost Simet po zdanění obdržet.
According to the experts, the remuneration of capital employed provides the compensation that Simet should receive after tax.
Jelikož je vyrovnání zdanitelné, musí být upraveno takto:
As the compensation will be taxable, it has to be adjusted as follows:
Odškodnění před zdaněním
Remuneration before tax
Odškodnění po zdanění ÷ 1
Remuneration after tax ÷ 1
sazba korporátní daně
corporate tax rate
Poradci na základě těchto vzorců vypočítali, že odškodnění pro společnost Simet za vložený kapitál činí 5948150 EUR.
On the basis of these formulae, the experts calculate that the remuneration due on the capital employed by Simet is EUR 5948150.
Celková výše vyrovnání, již poradci vypočítali před započtením úroku z prodlení, tedy činí 8245124 EUR (vyrovnání vztahující se na provozní ztráty a odškodnění za vložený kapitál).
Thus, the total amount of compensation calculated by the experts before the application of late payment interest is EUR 8245124 (compensation related to the operating loss and remuneration of the capital employed).
Výpočet úroku z prodlení
Calculation of interest for late payment
Jelikož výše vypočítané částky představující vyrovnání nebyly vyplaceny v letech, za něž byly dlužné, navýšili poradci uvedené částky takto:
Given that the compensation sums calculated above were not paid in the years for which they were due, the experts revised those sums upwards as follows:
původně vypočítané částky byly navýšeny na základě indexu spotřebitelských cen institutu ISTAT do července 2012,
the sums initially calculated were re-valued based on ISTAT consumer price inflation indices up to July 2012;
následně byly takto získané částky ze zákona zúročeny.
then statutory interest was applied to the amounts so obtained.
Poradní komise tedy nakonec dospěla k celkové výši vyrovnání činící 22049796 EUR.
Thus, the expert panel arrived at a total compensation of EUR 22049796.
Další zjištění uvedená ve zprávě s většinovým stanoviskem
Other observations included in the majority report
Podle zprávy s většinovým stanoviskem se vyrovnání poskytnuté na základě rozhodnutí Státní rady netýká přímého uplatnění nařízení (EHS) č. 1191/69, tj. přímé poskytnutí, i když se zpětnou platností, vyrovnání ve smyslu uvedeného nařízení.
The majority report takes the view that the compensation awarded by the Council of State does not concern a direct application of Regulation (EEC) No 1191/69, that is a direct award – albeit retroactively – of compensation under that Regulation.
Má se v ní naopak za to, že Státní rada navrhla, aby se použila kritéria stanovená v uvedeném nařízení týkající se společných způsobů vyrovnání, aby se zjistily škody, jež společnost Simet v průběhu času utrpěla v důsledku protiprávního rozšíření vlastních závazků veřejné služby.
Instead, it considers that the Council of State proposed the application of the criteria laid down in that Regulation on the common methods of compensation to ascertain the damage incurred by Simet as a result of the unlawful extension of its public service obligations over time.
Ve zprávě s většinovým stanoviskem se kromě jiného podotýká, že v případech, kdy Komise nepovažovala za nutné použít nařízení (EHS) č. 1191/69 pro ohodnocení vyrovnání vyplývajících z veřejné služby, často taková vyrovnání schválila, přičemž analogicky použila rámec Unie pro státní podpory v podobě závazků veřejné služby.
The majority report further notes that in cases where the Commission considered that Regulation (EEC) No 1191/69 did not apply for the purpose of assessing public service compensation, it often approved such compensation by applying by analogy the Community framework for state aid in the form of public service obligations.
Pro Komisi bylo hlavním kritériem, aby výše vyrovnání nepřesáhla míru nezbytnou na pokrytí nákladů vynakládaných při plnění uvedených závazků.
The main criterion for the Commission was that the amount of compensation did not exceed what was necessary to cover the costs incurred in discharging those obligations.
Pokud jde v tomto případě o riziko nadměrného vyrovnání, ve zprávě s většinovým stanoviskem se tvrdí, že jelikož se provedený výkon týká následného výpočtu nákladů, jež společnost v minulosti skutečně vynaložila, aby provozovala požadovanou linkovou dopravu, nejsou v jejích výpočtech nejistoty, které jsou při prognostickém hodnocení normální, pokud se vyrovnání stanovuje předem.
As regards the risk of over-compensation in the present case, the majority report takes the view that since the exercise performed relates to the ex post calculation of the costs actually incurred in the past by the company to provide the required scheduled bus services, its calculations are free from the uncertainty inherent in any prognostic assessment when compensation is determined ex ante.
Proto problém s nadměrným vyrovnáním nevzniká.
Consequently, there is no issue of over-compensation.
Jelikož v tomto případě však dosud nebyly společnosti Simet převedeny žádné veřejné prostředky jako vyrovnání za poskytování veřejné služby, požadavek oddělených účtů by se neměl považovat za důvod pro odmítnutí vyplacení vyrovnání poskytnutého Státní radou.
However, since in the case at hand no public resources have thus far been transferred to Simet as compensation for the provision of a public service, the requirement of account separation should not be considered a reason for refusing payment of the compensation awarded by the Council of State.
Ve zprávě s většinovým stanoviskem se rovněž podotýká, že pro roky 2002 a 2003, kdy bylo k dispozici analytické účetnictví, byly skutečné provozní ztráty v podstatě stejné jako ty, které již byly vypočteny na základě metodologie použité pro předchozí roky, podle níž byly náklady na provozování meziregionální dopravy rozděleny na základě procentního podílu příjmů vygenerovaných těmito službami (číselné údaje se liší pouze o 2,6 %).
The majority report also notes that for the years 2002 and 2003, when analytical accounting was available, the actual operating loss was largely the same as the losses arrived at on the basis of the methodology used for previous years according to which costs were allocated to inter-regional scheduled bus services on the basis of the percentage of revenue generated by those same services (the figures differed by just 2,6 %).
Poradci mají proto za to, že nedostupnost analytického účetnictví za předchozí období by neměla být z hlediska poskytnutí vyrovnání prakticky nijak významná.
Therefore, the experts take the view that the unavailability of analytical accounts for the preceding period should not have any practical significance for awarding compensation.
Jak vyplývá z rozhodnutí o zahájení řízení, vyjádřila Komise řadu pochybností ohledně slučitelnosti oznámeného opatření s vnitřním trhem.
As explained in the opening decision, the Commission had several doubts regarding the compatibility of the notified measure with the internal market.
Komise dále vznesla otázku platného právního rámce.
Second, the Commission raised the question as to the applicable legal framework.
Protože se vyrovnání přiznané na základě rozhodnutí státní Rady týkalo závazků veřejné služby údajně uložených společnosti Simet za období od roku 1987 do roku 2003, jež však ještě nebyly zaplaceny, vyvstala otázka, zda by nařízení (EHS) č. 1191/69 nebo nařízení (ES) č. 1370/2007 byla v tomto případě použitelná.
As the compensation ordered by the Council of State related to public service obligations allegedly imposed on Simet for the years 1987 to 2003, but not yet paid, the question arose whether Regulation (EEC) No 1191/69 or Regulation (EC) No 1370/2007 was applicable in the present case.
Komise měla za to, že nařízení (EHS) č. 1191/69 by bylo použitelné v tomto případě, jestliže lze prokázat, že závazek veřejné služby byl skutečně italskými orgány uložen společnosti Simet jednostranně a navrhované vyrovnání odpovídalo všem požadavkům uvedeného nařízení.
The Commission considered that Regulation (EEC) No 1191/69 would be applicable in the present case if it could be shown that a public service obligation had in fact been unilaterally imposed on Simet by the Italian authorities and that the compensation proposed complied with all the requirements of that Regulation.
Podle čl. 17 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1191/69 jsou vyrovnání za závazky veřejné služby uložené společnosti v souladu s pravidly uvedeného nařízení jednostranně skutečně vyňata z postupu informování Komise předem.
That is because, under Article 17(2) of Regulation (EEC) No 1191/69, compensation for public service obligations imposed unilaterally on an undertaking which is paid pursuant to the rules of that Regulation is dispensed from prior notification to the Commission.
Pokud se však prokáže, že ani jedna z obou podmínek nebyla splněna, bylo by nutné posoudit slučitelnost opatření oznámeného podle nařízení (ES) č. 1370/2007.
If, however, neither of these two conditions was shown to have been satisfied, the compatibility of the notified measure would need to be assessed under Regulation (EC) No 1370/2007.
Za předpokladu, že toto vyrovnání přiznané Státní radou je skutečně výsledkem jednostranného uložení závazků veřejné služby, má Komise na základě jí dostupných informací pochybnosti o tom, že vyrovnání bylo v souladu s nařízením (EHS) č. 1191/69.
Third, assuming that the compensation ordered by the Council of State had in fact resulted from the unilateral imposition of public service obligations, the Commission nevertheless had doubts, based on the information available to it, that the compensation complied with the requirements of Regulation (EEC) No 1191/69.
Komise rovněž pochybuje, že by bylo vhodné uplatňovat společnou metodu vyrovnání podle nařízení (EHS) č. 1191/69 použitelnou pro závazky veřejné služby uložené jednostranně pro roky následující po roce 1992, jelikož od července 1992 se na meziregionální autobusovou dopravu nevztahovaly závazky veřejné služby uložené jednostranně [17].
The Commission also doubted the appropriateness of applying the common compensation procedure laid down in Regulation (EEC) No 1191/69, applicable to unilaterally imposed public service obligations, for the years after 1992, since, as of July 1992, inter-regional bus services could not have been subject to unilaterally imposed public service obligations [17].
Pokud by další šetření potvrdila, že nejméně jedna z podmínek pro osvobození od oznamovací povinnosti podle nařízení (EHS) č. 1191/69 nebyla splněna, a že bylo zapotřebí provést posouzení podle nařízení (ES) č. 1370/2007, měla by Komise v daném případě pochybnosti ohledně dodržení podmínek tohoto nařízení.
Fourth, if further investigation confirmed that at least one of the conditions for exemption from notification pursuant to Regulation (EEC) No 1191/69 was not met and an assessment under Regulation (EC) No 1370/2007 had to be conducted, the Commission had doubts whether the conditions of that Regulation were complied with in the present case.
V každém případě, a to bez ohledu na právní základ, Komise pochybuje, zda vyrovnání přiznané Státní radou vylučovalo možnost nadměrného vyrovnání.
In any event, regardless of the legal basis applied, the Commission had doubts whether the compensation ordered by the Council of State excluded the possibility of overcompensation.
Italské orgány v zaslaných dokumentech mají za to, že oznámené opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, zejména protože nesplňuje všechny podmínky stanovené Soudním dvorem Evropské unie ve věci Altmark.
In their submissions, the Italian authorities considered that the notified measure constituted state aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty, specifically because it did not satisfy all the conditions laid down by the European Court of Justice in its Altmark judgment.
Podle italských orgánů kromě toho vyrovnání přiznané rozhodnutím Státní rady nebylo v souladu jak s nařízením (EHS) č. 1191/69, tak s nařízením (ES) č. 1370/2007.
The Italian authorities also considered that the compensation awarded by the Council of State neither complied with Regulation (EEC) No 1191/69 nor with Regulation (EC) No 1370/2007.
Italské orgány zdůraznily, že v posuzovaném období nedošlo ani k jednostrannému, ani smluvnímu uložení závazků veřejné služby na provozování meziregionální autobusové dopravy.
The Italian authorities stressed that neither a unilateral nor a contractual imposition of public service obligations existed for inter-regional bus services during the period under review.
Právní nástroj, kterým se řídí vztah mezi orgánem veřejné správy a soukromými podniky poskytujícími služby v přepravě cestujících, sestává z mnoha jednostranných koncesních opatření, na jejichž základě orgán veřejné správy převedl na soukromý subjekt zákonné právo k provozování dopravních služeb pro všechny skupiny zákazníků, jež podle zákona č. 1822/39 italského právního řádu náleželo původně státu.
The legal instruments governing the relationship between the public authority and private companies operating passenger transport services were unilateral concessions on the basis of which the public authority transferred to a private body its own legal right to carry out transport services for undifferentiated customers, originally assigned to the State under Law 1822/39.
Italské orgány rovněž podotkly, že koncesní specifikace vydaná ministerstvem na žádost společnosti zřetelně stanoví, že riziko poskytování služby nese provozující podnik, s výjimkou záruky výlučných práv, jež se uplatňuje během posuzovaného období.
The Italian authorities further recalled that the concession specifications issued by the Ministry at the request of the company clearly stated that the service was operated entirely at the operating company’s own risk, except for the guarantee of exclusive rights which existed during the period under review.
Poskytování služby nezavdávalo nárok na podporu nebo jakoukoli náhradu.
Operating the service gave rise to no right to receive any kind of subsidy or compensation.
Tyto koncese byly dočasné povahy a na žádost společnosti byly každoročně obnovovány.
Such concessions were of a temporary nature and renewed each year at the company’s request.
Pokud jde o trasy, místa zastávek, počet výjezdů atd., byly licence z roku na rok měněny, a to na základě konkrétních žádostí společností.
The licences were subject to various changes from one year to the next with regard to routes, stopping points, numbers of departures, etc., in light of specific requests made by the companies.
Co se týče maximálních tarifů platných do roku 2001, o nichž se hovoří v rozhodnutí o zahájení řízení, odvolávají se italské orgány na to, že se používaly po celé Itálii, a nikoli pouze v určité zeměpisné oblasti.
Regarding the cap on fares described in the opening decision and existing until 2001, the Italian authorities noted that this cap applied throughout Italy and not just in one specific geographical location.
Rovněž podotýkají, že v souladu s čl. 2 odst. 5 nařízení (EHS) č. 1191/69 se jednalo o opatření spadající do cenové politiky, které však nepředstavovalo závazek týkající se tarifů, na který se ve smyslu uvedeného nařízení vztahuje povinné vyrovnání.
They also noted that, according to Article 2(5) of Regulation (EEC) No 1191/69, this was a measure of price policy, but did not constitute a tariff obligation subject to mandatory compensation within the meaning of that Regulation.
Kromě toho podle italských orgánů nebylo od července 1992 [19] ve smyslu nařízení (EHS) č. 1191/69 povoleno jednostranné uložení veřejné služby v oblasti provozování meziregionální autobusové přepravy.
Furthermore, according to the Italian authorities, as of July 1992 [19], unilateral public service impositions for inter-regional bus services were not even allowed under Regulation (EEC) No 1191/69.
Ustanovení čl. 1 odst. 5 uvedeného nařízení umožňuje jednostranné uložení pouze v případě městské, příměstské a regionální dopravy.
Article 1(5) of that Regulation allows unilateral impositions only for urban, suburban and regional services.
Italské orgány v každém případě konstatovaly, že společnost Simet nikdy nevyžadovala zrušení závazku veřejné služby, jak je stanoveno v článku 4 nařízení (EHS) č. 1191/69, v němž je považováno za nezbytnou podmínku, aby bylo možné tvrdit, že dotyčné závazky existovaly.
In any event, the Italian authorities noted that Simet never applied for the termination of public service obligations as required by Article 4 of Regulation (EEC) No 1191/69, which it considers a prerequisite for maintaining that the obligations in question existed.
Žádost, kterou společnost Simet zaslala ministerstvu v roce 1999 [20], byla obecnou žádostí o vyrovnání za závazky veřejné služby, které byly údajně uloženy na základě koncesí vydaných od roku 1987.
Simet’s 1999 request addressed to the Ministry [20] was a generic request for compensation for public service obligations allegedly imposed by the concessions issued from 1987 onwards.
Italské orgány poukázaly na to, že se v žádosti neuvádělo, které závazky veřejné služby by měly být zrušeny, aby se zajistila přiměřená ziskovost linkové meziregionální přepravy.
The Italian authorities pointed out that that request did not indicate which public service obligations were to be terminated to ensure appropriate profitability of the inter-regional scheduled bus services.
Italské orgány tedy dospěly k závěru, že společnost Simet neprokázala, že převzala závazky veřejné služby (podle čl. 2 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1191/69), a zejména neprokázala, kterými konkrétními a přesnými závazky týkajícími se provozování, dopravy a tarifů byla pověřena.
Consequently, the Italian authorities concluded that Simet had not shown that it took responsibility for public service obligations (as defined in Article 2(2) of Regulation (EEC) No 1191/69) and had, in particular, not shown to which specific and precise obligations to operate or to carry, and to which fare obligations, it had been subject.
Podle italských orgánů společnost Simet pouze prokázala, že na základě státních koncesí udělených příslušnými orgány na svou žádost vykonávala různé univerzální dopravní služby.
According to Italy, Simet had demonstrated only that it carried out various universal transport services on the basis of state concessions granted by the responsible authorities, issued at the company’s request.
Samotné pověření společnosti Simet univerzálními dopravními službami neprokazuje, že společnost převzala jakýkoli závazek veřejné služby ve smyslu nařízení (EHS) č. 1191/69.
The entrusting of universal transport services to Simet did not in itself show that Simet took on any public service obligation within the meaning of Regulation (EEC) No 1191/69.
Italské orgány rovněž podotýkají, že po značnou část posuzovaného období (1987–2001) společnost Simet nepoužívala řádně oddělené účty, jak vyžaduje čl. 1 odst. 5 nařízení (EHS) č. 1191/69 [21]. Nebylo proto možné vypočítat dodatečné čisté náklady vyplývající z plnění závazků veřejné služby.
The Italian authorities further noted that, for the largest part of the period under review (1987-2001), Simet did not implement proper accounting separation as required by Article 1(5) of Regulation (EEC) No 1191/69 [21].
Nejsou tak splněny podmínky stanovené v článku 10 nařízení (EHS) č. 1191/69.
It was therefore not possible to calculate the additional net costs resulting from the fulfilment of the public service obligations, which meant that the conditions as laid down in Article 10 of Regulation (EEC) No 1191/69 were not met.
Italské orgány konečně uvádějí, že příslušné ministerstvo předem neurčilo žádnou výši vyrovnání, jak stanoví článek 13 nařízení (EHS) č. 1191/69, protože společnosti Simet neuložilo žádný závazek veřejné služby.
Finally, the Italian authorities pointed out that the Ministry did not establish any compensation amounts in advance, as required by Article 13 of Regulation (EEC) No 1191/69, since it did not impose any public service obligations on Simet.
V daném případě bylo vyrovnání společnosti Simet vypočteno výhradně na základě hodnocení ex post.
In the present case, the compensation owed to Simet had been exclusively calculated on the basis of an ex post assessment.
Italské orgány se domnívají, že z posouzení učiněného podle nařízení (ES) č. 1370/2007 vyvstávají v podstatě stejné problémy (včetně neexistence jasné definice závazků veřejné služby, předem definovaných objektivních parametrů, na jejichž základě se vypočítává vyrovnání, systému odděleného vedení účtů atd.) jako u posouzení učiněného podle nařízení (EHS) č. 1191/69. Pokud jde o pojem „přiměřený zisk“ definovaný v příloze nařízení (ES) č. 1370/2007, považují italské orgány míru výtěžnosti, kterou společnost Simet navrhuje v původní zprávě, za nadhodnocenou, je-li vyrovnání určeno ex post a odstraňuje-li riziko nepředvídaných nákladů/ztrát.
The Italian authorities considered that an assessment under Regulation (EC) No 1370/2007 raised largely the same issues as an assessment under Regulation (EEC) No 1191/69 (including absence of a clearly defined public service obligations, absence of the objective compensation parameters decided in advance, absence of account separation, etc.) With regard to the concept of ‘reasonable profit’, as set out in the Annex to Regulation (EC) No 1370/2007, the Italian authorities considered the rate of return proposed by Simet in the initial report to be inflated for a situation where compensation was determined ex post and eliminated the risk of unforeseen costs/losses.
Italské orgány se zcela ztotožnily se závěry zprávy s menšinovým stanoviskem, podle nichž není možné výši vyrovnání vypočítat.
The Italian authorities fully endorsed the findings of the minority report, which concluded that the amount of the compensation could not be calculated.
Zároveň se italské orgány domnívají, že ve zprávě s většinovým stanoviskem jsou věcné a metodické chyby.
At the same time, they considered that the majority report contained certain material and methodological errors.
Italské orgány zejména zpochybnily vhodnost metody založené na předpokladu, který byl ve zprávě použit pro odhad čistých provozních nákladů vyplývajících s údajných závazků veřejné služby.
For example, the Italian authorities doubted the appropriateness of the assumption-based method used in that report for estimating the net operating costs of the alleged public service obligations.
Pozastavily se rovněž nad tím, že zpráva:
They also contested the fact that that report: