natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Komise se domnívá, že tato odpověď nevzbudila žádnou oprávněnou důvěru, a to z následujících důvodů.
The Commission maintains that this reply did not given rise to any legitimate expectation, for the following reasons.
Za prvé se prohlášení Komise opíralo pouze o „předběžné posouzení“; Komise neprohlásila, že přijala rozhodnutí, nýbrž pouze dospěla k názoru, že neexistují důvody k provádění dalšího šetření.
First, the Commission’s statement was merely the result of a ‘preliminary assessment’; the Commission did not state that it had taken a decision, but only that it considered that there was no ground to proceed further.
Za druhé se Komise vyjádřila nerozhodně, když zastávala názor, že je nepravděpodobné, že by osvobození od ICI církevní instituce zvýhodnilo.
Second, the Commission indicated tentatively that it appeared that the ICI exemption was not likely to confer any advantage on ecclesiastical institutions.
Za třetí se dotaz i odpověď týkají výhradně církevních institucí, jež jsou jen jednou z kategorií nekomerčních subjektů, na něž se vztahuje osvobození od ICI.
Third, the question and the reply referred only to ecclesiastical institutions, which are a subcategory of the non-commercial entities concerned by the ICI exemption.
Vzhledem k výše uvedenému má Komise zato, že neposkytla žádné zvláštní, bezpodmínečné a souhlasné ujištění, jehož povaha by příjemce dotyčného opatření vedla k důvodnému očekávání ohledně zákonnosti režimu v tom smyslu, že tento režim nespadá do oblasti působnosti právních předpisů o státní podpoře a že možné výhody z něj plynoucí tudíž předmětem řízení o navrácení podpory být nemohou.
In the light of the above, the Commission considers that it did not provide specific, unconditional and consistent assurances of a nature such that the recipients of the measure at issue entertained justified expectations that the scheme was lawful, in the sense that it did not fall within the scope of the state aid rules, and that consequently any advantage derived from it could not be subject to recovery proceedings.
Závěrem Komise je, že neposkytla žádné jasné a bezpodmínečné prohlášení s cílem ujistit, že není třeba dotyčné osvobození od ICI považovat za státní podporu.
In conclusion, the Commission considers that it did not make any precise and unconditional statement to the effect that the ICI exemption at issue should not be considered state aid.
Itálie se dále domnívala, že odpovědi Komise stěžovatelům ve věci osvobození od ICI, o nichž byly italské orgány neformálním způsobem informovány, vzbudily v nekomerčních subjektech oprávněnou důvěru ve slučitelnost osvobození od ICI s právem Unie.
Italy has also argued that the replies given by the Commission to the complainants on the ICI exemption, about which Italy was informally told, created a legitimate expectation on the part of the non-commercial entities as regards the compatibility of the ICI exemption with Union law.
Komise s připomínkami Itálie nesouhlasí.
The Commission does not agree with the views expressed by Italy.
Dopisy obsahující předběžné posouzení, které zaslaly útvary Komise stěžovatelům a o nichž je členský stát informován pouze neformálním způsobem, konečné stanovisko Komise ve skutečnosti nepředstavují.
Preliminary assessment letters sent by the Commission to the complainants, of which the Member State was only unofficially informed, do not constitute the Commission’s final position.
Zatímco se rozhodnutí Komise zveřejňují a vyhlašují v Úředním věstníku, v rámci prostého správního řízení, při němž útvary Komise díky dostupným informacím nemají důvod k pochybnostem o slučitelnosti zkoumaných opatření, se tak neděje.
Whereas Commission decisions are made public and published in the Official Journal, this is not the case in a simple administrative procedure where - on the basis of the facts available - the Commission does not harbour serious doubts about the compatibility of the measures examined.
Proti dopisu, který byl dne 15. února 2010 zaslán stěžovatelům, bylo dvěma z nich podáno odvolání k Tribunálu, a proto se tento dopis nestal pravomocným; tato žaloba byla stažena až po přijetí rozhodnutí o zahájení řízení.
Moreover, the letter sent to the complainants on 15 February 2010 was challenged by two complainants before the General Court and did not become final; these Court actions were withdrawn only subsequent to the decision initiating the procedure.
Komise proto dospěla k závěru, že žádný orgán Unie neposkytl Itálii ani 78 zúčastněným stranám jakoukoliv záruku, jež by dala podnět k vzniku oprávněné důvěry a Komisi znemožnila nařídit navrácení podpory.
The Commission therefore concludes that, in the present case, Italy and the 78 interested parties were not given any assurance by any institution of the Union which could justify legitimate expectation and therefore prevent the Commission from ordering recovery.
6.5.2 Výjimečné okolnosti: absolutní nemožnost provést navrácení podpory
Exceptional circumstances: absolute impossibility of recovery
Podle článku 288 Smlouvy je provedení rozhodnutí o navrácení podpory závazné pro každý stát, kterému je určeno.
Under Article 288 of the Treaty, the Member State to which a recovery decision is addressed is obliged to execute the decision.
Jak je uvedeno výše, existuje výjimka z této povinnosti v případě, že členský stát prokáže existenci výjimečných okolností, jež představují absolutní nemožnost řádně vykonat toto rozhodnutí.
As indicated above, there is one exception to this obligation, namely where the Member States demonstrates the existence of exceptional circumstances that would make it absolutely impossible to execute the decision properly.
Členské státy se této možnosti v rámci jednání s Komisí, která se konají po přijetí rozhodnutí, běžně dovolávají [80].
Member States usually raise this argument in the context of the discussions with the Commission after the adoption of the decision [80].
V tomto případě se však Itálie ještě před přijetím rozhodnutí domnívala, že by navrácení podpory nařízeno být nemělo, neboť jeho provedení by bylo absolutně nemožné.
However, in this case, Italy already argued before the adoption of the decision that recovery should not be ordered because it would be absolutely impossible to implement it.
Jelikož Itálie vznesla tuto otázku v rámci formálního šetření a jelikož podle obecné právní zásady nelze nikomu uložit, aby učinil něco nemožného, považuje Komise za nutné tuto otázku vyřešit v tomto rozhodnutí.
Since Italy raised this issue in the context of the formal investigation, and since a general principle of law states that no one can be obliged to do the impossible, the Commission considers that it is necessary to deal with this question in the present Decision.
Především je třeba upozornit, že Soudní dvůr vykládá pojem „absolutní nemožnosti“ velmi restriktivně.
It should first be recalled that the Court of Justice has constantly given a very strict interpretation to the concept of ‘absolute impossibility’.
Podmínka absolutní nemožnosti provedení navrácení podpory není splněna, když členský stát Komisi pouze sdělí, jaké právní, politické či praktické obtíže si výkon rozhodnutí vyžádá [81].
The condition that recovery would be absolutely impossible is not fulfilled where Member States merely inform the Commission of the legal, political or practical difficulties involved in implementing the decision [81].
Jediným případem, v němž je možné uznat absolutní nemožnost, je situace, kdy je od samého počátku objektivně a absolutně nemožné navrácení podpory provést [82].
The only instance where ‘absolute impossibility’ could be accepted is where recovery would, from the beginning, be impossible in objective and absolute terms [82].
V předmětném případě zastávaly italské orgány názor, že by bylo absolutně nemožné určit, které z nemovitostí náležejících nekomerčním subjektům byly určeny k provozování činností, jež neměly povahu výhradně komerční, a shromáždit informace nezbytné k určení výše daně, kterou bylo nutné odvést.
In the case at hand, the Italian authorities have argued that it would be absolutely impossible to define which real estate, belonging to non-commercial entities, was used for activities that were not of an exclusively commercial nature and to retrieve the information needed to determine the amount of tax that should have been paid.
Italské orgány skutečně vysvětlily, že z katastru nemovitostí je kvůli jeho struktuře nemožné zpětně získat údaje týkající se nemovitostí náležejících nekomerčním subjektům a určených k činnostem, které nemají výhradně komerční povahu uvedenou v ustanoveních o osvobození od ICI.
The Italian authorities explained that, because of the way the cadastre is structured, it is impossible to extrapolate retroactively from the cadastral databases the data concerning real estate belonging to non-commercial entities which was used for activities of a non-exclusively commercial nature of the type indicated in the ICI exemption.
Informace obsažené v katastru nemovitostí neumožňují zpětně vysledovat činnosti provozované v nemovitosti.
It is not possible to trace activities carried on in the real estate from the information contained in the cadastre.
Jinými slovy, na základě údajů obsažených v katastru nemovitostí není možné určit, zda v určité nemovitosti daný subjekt provozoval činnosti komerční, nebo nekomerční povahy.
In other words, on the basis of the data in the cadastre, it is not possible to work out if, in a given property, an entity carried on either commercial or non-commercial activities.
Každá jednotlivá nemovitost (včetně částí nemovitosti klasifikovaných zvlášť) je do katastru zanesena pouze na základě svých objektivních vlastností, v nichž se odráží hmotné a strukturální prvky související s účelem jejího využití.
In fact, each single property (including portions of real estate with a separate classification) is registered in the cadastre only on the basis of its objective characteristics, which take into account physical and structural elements linked to its intended use.
V souvislosti s daňovými databázemi, a zejména s archívy daňových přiznání nekomerčních subjektů Itálie objasnila, že na jejich základě je možné určit pouze nemovitosti užívané nekomerčním způsobem.
As regards tax databases, and in particular records of the tax declarations of non-commercial entities, Italy explained that it was possible to identify from them only the real estate used exclusively on a non-commercial basis.
V tomto případě se v jednotném vzoru daňového přiznání u nemovitostí vytvářejících příjem zaškrtne okénko RB týkající se příjmu z nemovitostí, zatímco okénko RS týkající se smíšených výdajů a příjmů se ponechá nevyplněné.
In this case, the buildings that produce revenue must be indicated in the standard tax declaration under Section RB on building revenue, whereas Section RS on mixed costs and receipts does not have to be filled in.
Avšak v případě, že určitý nekomerční subjekt vlastní nemovitosti, v nichž se provozují komerční činnosti, zaškrtnou se okénka obě, RB i RS.
On the other hand, if a non-commercial entity owns real estate in which commercial activities are also carried on, then both Sections RB and RS have to be filled in.
Jestliže se však zaškrtnutím okénka RB přiznává více nemovitostí, není možné zjistit nemovitost, v níž byla provozována činnost, z níž pochází příjem uvedený v daňovém přiznání.
However, if more than one building is indicated under Section RB, it is not possible to identify the real estate in which the activity that generated the revenue indicated in the tax declaration was carried on.
V každém případě je třeba zohlednit, že pod okénkem RS v daňovém přiznání jsou obsaženy shromážděné údaje o výdajích a příjmech týkajících se zboží a služeb užívaných jak komerčním, tak nekomerčním způsobem (zboží a služby užívané společně k provozu komerčních i jiných činností).
In any case, it should be noted that Section RS of the standard form includes aggregate cost and revenue data concerning goods and services used for both commercial and non-commercial purposes (goods and services used arbitrarily for commercial activities and other activities).
I když se zaškrtnutím okénka RB přiznává pouze jedna nemovitost, není kvůli struktuře systému katastru nemovitostí (jež neumožňuje poměrné rozčlenění komerčního a nekomerčního využití nemovitosti) možné zjistit, v které části nemovitosti se provozovaly hospodářské činnosti, z nichž vzešel příjem uvedený v daňovém přiznání.
However, even when a single building is indicated under Section RB, because of the way the cadastral system is structured it is not possible to obtain a breakdown based on commercial/non-commercial uses of a building and therefore it is not possible to identify what portion of the building was used for the economic activity that generated the revenue stated in the tax declaration.
Komise se proto domnívá, že italské orgány prokázaly, že nelze zjistit příjemce dotyčné podpory ani objektivně vypočíst podporu kvůli nedostatku dostupných údajů.
Consequently, the Commission considers that the Italian authorities have demonstrated that the recipients of the aid cannot be identified and the aid itself cannot be objectively calculated due to the lack of available data.
Provedení případného příkazu k navrácení podpory by proto bylo objektivně a absolutně nemožné.
Therefore, enforcing a possible recovery order would be impossible in objective and absolute terms.
Závěrem Komise je, že vzhledem ke zvláštnostem zkoumaného případu je absolutně nemožné, aby Itálie přistoupila k vymáhání případných podpor, jež byly nezákonně poskytnuty na základě ustanovení o osvobození od ICI.
In conclusion, the Commission finds that, given the specific nature of this case, it would be absolutely impossible for Italy to recover any aid illegally granted under the ICI exemption provisions.
Navrácení podpor vyplývajících z nezákonného a neslučitelného osvobození od obecní daně z nemovitosti proto nařízeno nebude.
Recovery of the aid arising from the unlawful and incompatible exemption from this municipal tax on real estate should therefore not be ordered.
Komise dospěla k závěru, že osvobození od obecní daně z nemovitosti podle čl. 7 odst. 1 písm. i) legislativního dekretu č. 504/92 bylo Itálií provedeno nezákonným způsobem, čímž došlo k porušení čl. 108 odst. 3 Smlouvy.
The Commission finds that Italy has unlawfully implemented the exemption from the municipal tax on real estate under Article 7(1)(i) of Legislative Decree No 504/92 in breach of Article 108(3) of the Treaty.
U dotyčného režimu nelze zjistit žádný důvod jeho slučitelnosti, a proto je tento režim s vnitřním trhem neslučitelný.
Since no grounds of compatibility can be identified for the scheme in question, it is found to be incompatible with the internal market.
Vzhledem k výjimečným okolnostem, na něž se Itálie odvolala, však navrácení podpory nařízeno nebude. Itálie totiž prokázala absolutní nemožnost jeho provedení.
However, in the light of the exceptional circumstances invoked by Italy, recovery of the aid should not be ordered since Italy has demonstrated that it would be absolutely impossible to enforce.
Komise se domnívá, že čl. 149 odst. 4 TUIR státní podporu podle čl. 107 odst. 1 Smlouvy nepředstavuje.
The Commission considers that Article 149(4) TUIR does not constitute state aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty.
Vzhledem k zvláštní povaze opatření spočívajícího v osvobození nekomerčních subjektů od IMU, které v souladu s podmínkami stanovenými italskými právními předpisy provozují výhradně zvláštní činnosti nekomerční povahy, dospěla Komise k závěru, že tyto činnosti nelze považovat za hospodářskou činnost podle právních předpisů v oblasti státních podpor, a proto toto opatření nespadá do oblasti působnosti čl. 107 odst. 1 Smlouvy,
Finally, in view of the specific nature of the IMU exemption measure for non-commercial entities that carry on exclusively specific non-commercial activities, in accordance with the conditions laid down by the Italian legislation, the Commission finds that these activities cannot be considered economic activities for the purposes of the state aid rules and that therefore the measure does not fall within the scope of Article 107(1),
Státní podpora poskytnutá formou osvobození od ICI, které bylo uděleno nekomerčním subjektům, jež v nemovitostech provozovaly výhradně činnosti uvedené v čl. 7 odst. 1 písm. i) legislativního dekretu č. 504/92, jejímž zavedením Itálie porušila čl. 108 odst. 3 Smlouvy, je s vnitřním trhem neslučitelná.
The state aid in the form of the ICI exemption, granted to non-commercial entities which carry on in the real estate exclusively the activities listed in Article 7(1)(i) of Legislative Decree No 504/92, unlawfully put into effect by Italy in breach of Article 108(3) of the Treaty, is incompatible with the internal market.
Ustanovení čl. 149 odst. 4 TUIR státní podporu podle čl. 107 odst. 1 Smlouvy nepředstavuje.
Article 149(4) TUIR does not constitute state aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty.
Osvobození od IMU udělené nekomerčním subjektům, jež v nemovitostech provozují činnosti uvedené v čl. 7 odst. 1 písm. i) legislativního dekretu č. 504/92, státní podporu podle čl. 107 odst. 1 Smlouvy nepředstavuje.
The IMU exemption, granted to non-commercial entities which carry on in the real estate exclusively the activities listed in Article 7(1)(i) of Legislative Decree No 504/92, does not constitute state aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty.
Úř. věst. C 348, 21.12.2010, s. 17.
OJ C 348, 21.12.2010, p. 17.
Srov. rozsudek Soudního dvora ve věci Ferracci v. Komise, T-192/10 (Úř. věst. C 179, 3.7.2010, s. 45) a ve věci Scuola Elementare Maria Montessori v. Komise, T-193/10 (Úř. věst. C 179, 3.7.2010, s. 46).
See Cases T-192/10, Ferracci v Commission (OJ C 179, 3.7.2010, p. 45) and T-193/10, Scuola Elementare Maria Montessori v Commission (OJ C 179, 3.7.2010, p. 46).
Úř. věst. C 30, 29.1.2011, s. 57.
OJ C 30, 29.1.2011, p. 57.
Ve znění zákona č. 248 ze dne 2. prosince 2005.
Converted into Law No 248 of 2 December 2005.
Ve znění zákona č. 248 ze dne 4. srpna 2006.
Converted into Law No 248 of 4 August 2006.
Srov. oběžník, bod 5.
See Circular, point 5.
Například, jak se naznačuje i v rozhodnutí o zahájení řízení, u činností v oblasti zdravotnické a sociální péče se v oběžníku požadovala dohoda s orgány veřejné moci.
For instance, as already indicated in the decision initiating the procedure, in the areas of health and social activities the Circular requires an agreement with the public authorities.
U vzdělávacích činností se v oběžníku požaduje jednak soulad s povinnými základními zásadami, tak aby tyto činnosti svou úrovní odpovídaly veřejnému vzdělávání, a poté, aby případné provozní přebytky byly reinvestovány do vzdělávacích činností.
As regards education, the Circular seems to require compliance with the mandatory basic principles in order for the service to be considered on a par with the public system, and it also requires operating surpluses to be reinvested in the educational activity itself.
V případě kinosálů se jejich provozovatelům hodlajícím využít osvobození od daňové povinnosti v oběžníku ukládá, aby se zaměřili výhradně na určité segmenty trhu (filmy kulturního rázu, filmy disponující osvědčením kvality, dětské filmy).
As regards cinemas, the Circular requires operators to restrict themselves to particular market segments (films of cultural interest, films that have been issued a quality certificate, films for children) if they wish to obtain the tax exemption.
Podobně pokud jde o ubytovací činnosti, musí zařízení, která chtějí využít osvobození od daňové povinnosti, nabízet své služby za ceny nižší než tržní a nesmějí fungovat jako běžná hotelová zařízení.
The same applies to accommodation services in general, which must charge prices lower than the market price and not operate as normal hotels.
Viz článek 143 a násl. TUIR.
See Articles 143 et seq. of the TUIR.
Celkové příjmy nekomerčních subjektů jsou obvykle tvořeny příjmy z nemovitosti, kapitálem společnosti a dalšími položkami (článek 143 TUIR).
In general terms, the total income of non-commercial entities consist of real estate and capital income and other sources of income (Article 143 TUIR).
Pokud splní určité podmínky, mohou si nekomerční subjekty zvolit jednodušší systémy určování příjmů (článek 145 TUIR).
Provided that specific conditions are met, non-commercial entities can opt for simplified systems for determining income (Article 145 TUIR).
Prvky, které lze použít k posouzení podle čl. 149 odst. 2 TUIR, jsou: aktiva u komerčních činností mající vyšší hodnotu než u ostatních činností; příjmy z komerčních činností převyšující běžnou hodnotu převodů (cesí) či dávek týkajících se základních činností; většina příjmů pocházející z komerčních činností v porovnání se základními příjmy (tj. příspěvky, subvence, úlevy a členské příspěvky).
The factors that can be used for assessment purposes pursuant to Article 149(2) TUIR are the following: more net fixed assets relating to business activities than other activities; more revenue from commercial activities than from the ‘normal value’ of supplies or services relating to institutional activities; more income from commercial activities than revenue from institutional activities (such as contributions, grants, donations and members' subscriptions).
Srov. mimo jiné rozhodnutí Soudního dvora ve věci Portugalsko v. Komise, C-88/03, Sb. rozh. 2006, s. I-7115, bod 56 a ve věci British Aggregates, C-487/06 P, Sb. rozh. 2008, s. I-10505, body 81–83.
See, inter alia, Case C-88/03 Portugal v Commission [2006] ECR I-7115, paragraph 56, and Case C-487/06 P British Aggregates [2008] ECR I-10505, paragraphs 81-83.
Rozhodnutí Soudního dvora ve věci Altmark Trans a Regierungspräsidium Magdeburg C-280/00, Sb. rozh. 2003, s. I-7747.
Case C-280/00 Altmark Trans and Regierungspräsidium Magdeburg [2003] ECR I-7747.
Úř. věst. C 83, 27.3.1999, s. 17.
OJ L 83, 27.3.1999, p. 1.
Bývalý článek 111a TUIR.
Former Article 111a TUIR.
Dotyčné subjekty nadto působí převážně na omezeném území (na místní úrovni) a jejich činnosti se obrací na specifické kategorie uživatelů/příjemců.
Furthermore, the entities in question mainly operate in limited geographical areas (at local level) and the activities are targeted at specific categories of users/recipients.
V případě všech státem uznávaných náboženských vyznání, včetně katolické církve, zákon stanoví, že pro daňové účely se účel vyznání rovná účelu dobročinnosti a vzdělávání.
Under Italian law, for all religions accepted by the State, including the Catholic Church, religious aims are deemed equivalent to charitable and educational aims for tax purposes.
Srov. stanovisko č. 266 ze dne 18. června 1996.
See Opinion No 266 of 18 June 1996.
Písemný dotaz E-177/2009, Úř. věst. C 189, 13.7.2010.
Written Question E-177/2009 (OJ C 189, 13.7.2010).
Srov. předchozí bod (31) a násl.
See paragraphs (31) et seq.
Tím je rovněž zaručeno dodržování mezinárodních dohod uzavřených mezi Itálií a Svatým stolcem týkajících se církevních institucí.
This also guarantees compliance with the international agreements signed between Italy and the Holy See as regards ecclesiastical institutions.
Z původních stěžovatelů připomínky k rozhodnutí o zahájení řízení předložili pouze Pietro Ferracci a Scuola Elementare Maria Montessori s.r.l.
Out of the original complainants, only Pietro Ferracci and Scuola Elementare Maria Montessori s.r.l. submitted comments on the decision initiating the procedure.
Dekret-zákon č. 203/2005 ve znění zákona č. 248 ze dne 2. prosince 2005.
Decree Law No 203/2005, converted into Law No 248 of 2 December 2005.
Dekret-zákon č. 223/2006 ve znění zákona č. 248 ze dne 4. srpna 2006.
Decree Law No 223/2006, converted into Law No 248 of 4 August 2006.
Ustanovení čl. 7 odst. 2a dekretu-zákona č. 203 ze dne 30. září 2005; čl. 91a, odst. 4 dekretu-zákona č. 1/2012.
Article 7(2a) of Decree Law No 203/2005; Article 91a(4) of Decree Law No 1/2012.
Srov. čl. 13 odst. 13 dekretu-zákona č. 201/2011 a také čl. 9 odst. 8 legislativního dekretu č. 23/2011, který odkazuje na čl. 7 odst. 1 zákona o ICI.
See Article 13(13) of Decree Law No 201/2011 and also Article 9(8) of Legislative Decree No 23/2011, which refers to Article 7(1)(i) of the ICI law.