natgillin/translations-raw huggingface dataset:
V případě ubytovacích činností se vyžadovalo, aby nebyly otevřeny široké veřejnosti, nýbrž pouze předem stanoveným kategoriím osob, a aby své služby neposkytovaly po celý kalendářní rok.
As regards accommodation services, the requirement was that these should not be open to the public at large but to predefined categories and that the service was not provided all year round.
Poskytovatel služeb byl povinen používat tarif nižší než tržní ceny a budova nesměla fungovat coby běžný hotel.
The service supplier also had to apply prices significantly lower than market prices and the structure could not operate as a normal hotel.
Avšak ani v tomto případě výše uvedené podmínky nevylučují hospodářskou povahu dotyčných činností.
Once again, these conditions do not rule out the economic nature of the activities concerned.
Komise dále upozorňuje, že i přesto, že ve většině případů se dotyčné činnosti provozují za účelem společenského užitku, není ani tento prvek k vyloučení hospodářské povahy dostačující.
The Commission also observes that, even if in most cases the activities are carried on in the public interest, this element alone does not per se rule out the economic nature of such activities.
V každém případě platí, že ani u činnosti provozované za sociálním účelem není tento účel dostatečným důvodem k vyloučení její hospodářské povahy.
In any case, even if an activity has a social aim, this alone is not enough to preclude it from being classified as an economic activity.
Vzhledem k výše uvedenému a při zvážení skutečnosti, že tentýž zákon z roku 2005 povoloval osvobození od ICI i u činností komerční povahy, a protože kritéria uvedená v oběžníku ani prvky zdůrazněné Itálií jako takové k vyloučení hospodářské povahy provozovaných činností nepostačují, má Komise za to, že dotyčné nekomerční subjekty je vzhledem k výše uvedeným činnostem nutné označit za podniky.
In the light of the above, given that the 2005 Law itself also allowed the ICI exemption for activities of a commercial nature and that the criteria laid down in the Circular and the information provided by Italy are not sufficient to rule out the economic nature of the activities performed, the Commission considers that the non-commercial entities at issue must be classified as undertakings, as far as those activities are concerned.
V souladu s jurisdikcí Soudního dvora [42] Komise v žádném případě nepovažuje za nutné, aby za účelem označení určitého režimu za státní podporu prokazovala, že každé jednotlivé opatření povolené v rámci režimu tvoří státní podporu podle čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
In any event, in line with the case law of the Court of Justice [42], the Commission considers that, in order to classify a scheme as state aid, it is not necessary to demonstrate that all individual aid granted under that scheme qualifies as state aid under Article 107(1) of the Treaty.
Aby bylo možné dospět k závěru, že určitý režim obsahuje prvky podpory podle čl. 107 odst. 1 Smlouvy, stačí, že při jeho provádění dojde k situacím, jež představují podporu.
In order to conclude that a scheme contains aid elements within the meaning of Article 107(1), it is sufficient for situations to arise during its implementation that constitute aid.
Obdobně není nutné se v rámci tohoto rozhodnutí zabývat povahou každé jednotlivé činnosti uvedené v čl. 7 odst. 1 písm. i) legislativního dekretu č. 504/92.
Hence, mutatis mutandis, in the context of this Decision it is not necessary to consider the nature of all the individual activities listed in Article 7(1)(i) of Legislative Decree No 504/92.
Jak již bylo upřesněno v bodě (104), Komise skutečně zjistila, že některá konkrétní uplatnění sporného režimu podpory se týkala podniků.
As already indicated in paragraph 104, the Commission has in fact established that some of the individual applications of the contested aid scheme involved undertakings.
Vzhledem k těmto důvodům dospěla Komise k závěru, že není důvod k revizi stanoviska vyjádřeného v rozhodnutí o zahájení řízení: zkoumaný režim zahrnuje rovněž hospodářské činnosti.
In the light of the above, the Commission concludes that there is no reason to depart from the position taken in the decision initiating the procedure: the scheme in question also includes economic activities.
Specifické rysy alespoň některých dotyčných činností Komisi umožňují, aby je označila za činnosti hospodářské.
The specific features of at least some of the activities are such that the Commission can classify them as economic activities.
Příjemci dotyčných opatření smí vykonávat hospodářské činnosti, a proto je možné je označit za podniky v míře, v níž takové činnosti provozují.
Since the recipients of the measures in question may perform economic activities, it is therefore possible to classify them as undertakings as far as those activities are concerned.
6.2 Osvobození od ICI
The ICI exemption
V tomto oddíle Komise provede analýzu osvobození od ICI uděleného nekomerčním subjektům podle čl. 7 odst. 1 písm. i) legislativního dekretu č. 504/92 ve znění platném před změnami provedenými dekretem-zákonem č. 1/2012 nezávisle na tom, zda bylo financováno státem či ze státních prostředků. Komise dále prověří, zda toto osvobození poskytlo selektivní výhodu a zda bylo zdůvodněno vnitřní logikou italského daňového systému, zda mělo vliv na obchod mezi členskými státy a zda narušilo či mohlo narušit hospodářskou soutěž.
In this section, the Commission will examine whether the ICI exemption granted to non-commercial entities, pursuant to Article 7(1)(i) of Legislative Decree No 504/92, in the version in force prior to the amendments introduced by Decree Law No 1/2012, was financed by the State or through state resources; granted a selective advantage, and was furthermore justified by the logic of the Italian taxation system; affected trade between Member States and distorted or threatened to distort competition.
6.2.1 Státní prostředky
State resources
Opatření počítalo s použitím státních prostředků a obnášelo zřeknutí se daňových příjmů ve prospěch poplatku odpovídajícímu daňové úlevě.
The measure involved the use of state resources and involved foregoing tax revenue for the amount corresponding to the reduced tax liability.
Ztráta daňových příjmů se ve skutečnosti rovná využití státních prostředků formou daňových výdajů.
A loss of tax revenue is effectively equivalent to consumption of state resources in the form of fiscal expenditure.
Tím, že italské orgány povolily prostřednictvím osvobození snížit daňovou zátěž subjektům, které bylo možné označit za podniky, zřekly se příjmů, které by jim v opačném případě náležely.
By allowing entities, which could be classified as undertakings, to reduce their tax burden through exemptions, the Italian authorities were foregoing revenue to which they would have been entitled in the absence of the tax exemption.
Z výše uvedených důvodů se Komise domnívá, že zkoumané opatření způsobilo ztrátu státních prostředků ve výši odpovídající garantovanému osvobození od daní.
For these reasons, the Commission finds that the measure at issue caused a loss of state resources since it provided for a tax exemption.
6.2.2 Zvýhodnění
Advantage
Podle judikatury koncept podpory neobnáší jen kladné přínosy, nýbrž také zásahy, jež různým způsobem snižují zátěž, která by za normálních okolností byla součástí rozpočtu podniku [43].
According to the case law, the concept of aid embraces not only positive benefits, but also measures which in various forms mitigate the charges which are normally included in the budget of an undertaking [43].
Snížením zátěže, jež je běžně součástí provozních nákladů podniků vlastnících nemovitosti v Itálii, poskytlo osvobození od ICI dotyčným subjektům hospodářskou výhodu vůči podnikům, na které se daňová zvýhodnění nevztahovala.
Therefore, since the ICI tax exemption reduced the charges normally included in the operating costs of any undertaking owning real estate in Italy, it gave the entities concerned an economic advantage in comparison with other undertakings that were not entitled to these tax advantages.
6.2.3 Selektivnost
Selectivity
K tomu, aby určité opatření představovalo státní podporu musí být selektivní [44] v tom smyslu, že zvýhodňuje určité podniky nebo určitá odvětví výroby.
To constitute state aid, a measure must be selective [44], in the sense that it must favour certain undertakings or the production of certain goods.
Podle ustálené judikatury [45] předpokladem označení vnitrostátního daňového opatření za „selektivní“ je v zásadě nejprve identifikace a přezkum řádného či „běžného“ daňového režimu, jenž platí v daném členském státě.
According to established case law [45], in order to classify a domestic tax measure as ‘selective’, first, it is generally necessary to identify and examine the common or ‘normal’ tax system applicable in the Member State concerned.
Poté se vzhledem k tomuto daňovému režimu zjišťuje, zda by daňové výhody vyplývající z dotyčného opatření nemohly být selektivní.
Second, it is in relation to this common or ‘normal’ tax system that it is necessary to establish whether any tax advantage granted by the measure at issue is selective.
K tomu je nutné prokázat, že ustanovení se odchyluje od řádného režimu v míře, v níž rozlišuje mezi hospodářskými subjekty, kteří se z hlediska cíle daného režimu nachází v obdobné faktické a právní situaci.
This must be done by demonstrating that the measure departs from that common system as it differentiates between economic operators that, in the light of the objective pursued by that system, are in a comparable factual and legal situation.
Zjistí-li se takové odchýlení, pak je nutné přezkoumat, zda vyplývá z povahy nebo z obecné struktury daňového systému, jehož je součástí, a zda proto může být jeho povahou nebo obecnou strukturou odůvodněno.
Third, if this departure exists, it is necessary to examine whether it results from the nature or general scheme of the taxation system of which it forms part and could hence be justified by the nature or general scheme of the system.
V této souvislosti je úlohou členského státu dokázat, že se rozdílné daňové zacházení přímo opírá o základní zásady, kterými se jeho daňový systém řídí [46].
In this context, it is for the Member State to show that the differentiated tax treatment derives directly from the basic and guiding principles of its tax system [46].
ICI je samostatnou daní, která se každoročně odvádí obecním úřadům.
ICI was an autonomous tax, due annually to the municipalities.
V rozhodnutí o zahájení řízení dospěla Komise k závěru, že referenčním systémem pro posouzení osvobození od ICI musí být tatáž obecní daň z nemovitosti.
In its decision initiating the procedure, the Commission concluded that the reference system for assessing the ICI exemption was the municipal real estate tax itself.
Itálie ani další zúčastněné strany proti tomuto závěru neměly námitek.
Neither Italy nor any of the other interested parties contested this conclusion.
Komise dospěla k závěru, že není důvod k revizi stanoviska vyjádřeného v rozhodnutí o zahájení řízení: v tomto případě je referenčním systémem samotná ICI.
The Commission therefore concludes that there is no reason to review the position taken in the decision initiating the procedure, namely that the reference system is the ICI itself.
Odchylka od referenčního systému
Departure from the reference system
Podle právních předpisů o ICI se ICI [47] vztahuje na všechny právnické osoby vlastnící nemovitost nezávisle na způsobu jejího užívání.
Under the ICI legislation, all legal persons in possession of real estate, irrespective of the use made of it, were liable for ICI [47].
Článek 7 stanovil, které kategorie nemovitostí byly od daně osvobozeny.
Article 7 indicated which categories of real estate were exempted from this tax.
Komise upozorňuje, že čl. 7 odst. 1 písm. i) legislativního dekretu č. 504/92 se odkláněl od referenčního systému, podle kterého ICI byla povinna odvádět každá osoba vlastnící nemovitost nezávisle na způsobu jejího užívání.
The Commission notes that Article 7(1)(i) of Decree Law No 504/92 departed from the reference system, on the basis of which every person in possession of real estate had to pay the ICI tax, irrespective of the use made of it.
Jak bylo doloženo výše, směly příslušné nekomerční subjekty provozovat činnosti komerční povahy stejně jako každý jiný podnik, který provozoval obdobné hospodářské činnosti.
As demonstrated above, the non-commercial entities in question could perform activities of a commercial nature, like any other undertaking that performed similar economic activities.
Vůči podnikům, které musely odvádět ICI, se nekomerční subjekty nacházely ve fakticky a právně obdobné situaci z hlediska cíle daňového režimu ICI, tj. zdanění vlastnictví nemovitosti ze strany obecních úřadů.
In view of the objective pursued by the ICI tax system - i.e. taxation of the possession of real estate by the municipalities - non-commercial entities were therefore in a comparable legal and factual situation to the undertakings liable for ICI.
V souladu s podmínkami stanovenými v oběžníku se osvobození od ICI vztahovalo například na kinosály provozované nekomerčními subjekty způsobem, který nebyl výhradně komerční.
For instance, according to the conditions laid down in the Circular, cinemas that were managed by non-commercial entities on a non-exclusively commercial basis were entitled to the ICI exemption.
Pokud se však tyto služby poskytují na trhu organizovaným způsobem a za poplatek, představují hospodářskou činnost.
These services, offered on the market on a structured basis and against remuneration, none the less constitute economic activities.
Je nesporné, že v případech, kdy činnosti podle čl. 7 odst. 1 písm. i) provozovaly nekomerční subjekty, byly tyto subjekty osvobozeny od ICI u nemovitosti, v níž byly uvedené činnosti provozovány, za předpokladu, že byly dodrženy minimální předpisy uvedené v oběžníku.
It is undisputed that, in cases where the activities listed in Article 7(1)(i) were performed by non-commercial entities, these entities benefited from the ICI exemption for the property in which these activities were performed, provided that the minimum requirements of the Circular were met.
Na komerční subjekty se totéž daňové osvobození nevztahovalo, a to ani v případě, že provozovaly totožné činnosti a splňovaly podmínky stanovené oběžníkem, pokud jde o povahu filmu.
Commercial entities did not enjoy the same tax exemption, even if they performed the same activities and met the conditions of the Circular regarding the nature of the films.
Komise proto dospěla k závěru, že se osvobození od ICI podle čl. 7 odst. 1 písm. i) ve znění platném před změnami provedenými dekretem-zákonem č. 1/2012 odchýlilo od referenčního systému a představovalo selektivní opatření podle judikatury Soudního dvora.
The Commission accordingly concludes that the ICI exemption under Article (1)(i), in the version in force before the amendments introduced by Decree Law No 1/2012, departed from the reference system and constituted a selective measure within the meaning of the case law.
Zdůvodnění na základě povahy a obecné struktury daňového systému
Justification by the nature and general scheme of the tax system
Komise považuje zkoumané daňové osvobození za selektivní, a proto musí v souladu s judikaturou Soudního dvora Evropské unie stanovit, zda je toto osvobození zdůvodněno povahou nebo obecnou strukturou systému, jehož je součástí.
Since the Commission considers that the tax exemption at issue is selective, it will have to determine, in accordance with the case law of the Court of Justice, whether this exemption is justified by the nature and general scheme of the system of which it forms part.
Opatření, které se odchyluje od uplatňování obecného daňového systému, lze zdůvodnit povahou a obecnou strukturou daňového systému, pokud je příslušný členský stát schopen dokázat, že toto opatření přímo vyplývá ze základních zásad, kterými se jeho daňový systém řídí.
A measure that departs from the application of the general tax system may be justified by the nature and general scheme of the tax system if the Member State concerned can show that the measure results directly from the basic or guiding principles of its tax system.
Italské orgány se spolu se 78 zúčastněnými stranami domnívají, že osvobození od ICI je uplatněním zásad, kterými se italský daňový systém řídí.
The Italian authorities, supported by the 78 interested parties, consider that the ICI exemption represents the application of the guiding principles of the Italian tax system.
Rozdílné zdanění činností s vysokou společenskou hodnotou prováděných s úmyslem společenského užitku je podle jejich názoru součástí logiky daňového systému.
According to them, differentiated treatment of activities which have a high social value and are provided in the public interest is in keeping with the logic of the taxation system.
Tyto činnosti jsou založeny na zásadě solidarity, která je základní zásadou italského práva i práva Unie.
These activities are inspired by the solidarity principle, which is a fundamental principle of both domestic and Union law.
Kromě toho se dotyčné nekomerční subjekty spolu se státem podílejí na plnění určitých úkolů celospolečenského významu.
In addition, the non-commercial entities concerned share specific social functions with the State.
Komise má však za to, že italské orgány neprokázaly, že dotyčné opatření přímo vyplývá ze základních zásad, kterými se italský daňový systém řídí.
In this regard, the Commission finds that the Italian authorities have not demonstrated that the measure at issue results directly from the basic or guiding principles of the Italian taxation system.
Články italské ústavy, na které se Itálie odvolává, ve skutečnosti na žádnou zásadu, kterou se řídí italský daňový systém, neodkazují, odkazují pouze na všeobecné zásady sociální solidarity.
The Articles of the Italian Constitution invoked by Italy do not actually refer to any guiding principle of the Italian tax system but merely to general principles of social solidarity.
Komise dále konstatuje, že cíl státních opatření nepostačuje k tomu, aby u těchto opatření vyloučil status „podpory“ podle článku 107 Smlouvy [48].
Second, the Commission notes that the objective pursued by state measures is not sufficient to exclude those measures from classification as ‘aid’ for the purposes of Article 107 of the Treaty [48].
Soudní dvůr při více příležitostech zastával mimo jiné názor, že čl. 107 odst. 1 Smlouvy nijak mezi příčinou a účelem státních podpor nerozlišuje, nýbrž je definuje v závislosti na jejich účinku [49].
As the Court has also held on numerous occasions, Article 107(1) TFEU does not distinguish between the causes or objectives of state aid but defines them in relation to their effects [49].
Vzhledem k výše uvedenému Komise dále uvádí, že k vyloučení kvalifikace zkoumaného opatření jako státní podpory nestačí ani sociální účel ani provozování činností společenského zájmu.
In the light of the above, the Commission further notes that having a social objective and pursuing activities in the public interest is not sufficient to exclude the measure at issue from being classified as state aid.
Dále Komise rovněž uvádí, že, jak již bylo zmíněno, opatření, které se odchyluje od uplatňování řádného daňového režimu, může být odůvodněno povahou a obecnou strukturou daňového (referenčního) systému, v tomto případě ICI.
Third, the Commission notes also that, as already stated, a measure which creates an exception to the application of a general tax system may be justified if it results directly from the basic or guiding principles of the (reference) tax system, in this instance the ICI.
V této souvislosti, jak také upřesňuje bod 26 sdělení Komise o použití předpisů o státní podpoře v případě opatření týkajících se přímého zdanění podnikatelské činnosti [50], je nutné zavést rozlišení mezi dvěma druhy cílů: cíle přidělené určitému daňovému režimu, které mu jsou vnější (zejména sociální či regionální cíle), a cíle, jež jsou součástí daňového systému jako takového.
In this context, as stated in paragraph 26 of the Commission notice on the application of the state aid rules to measures relating to direct business taxation [50], a distinction must be made between, on the one hand, the external objectives assigned to a particular tax scheme (in particular, social or social objectives) and, on the other hand, the objectives which are inherent in the tax system itself.
Daňové úlevy, které vyplývají z cílů, jež jsou referenčnímu daňovému režimu vnější, proto nemohou obcházet to, co stanoví čl. 107 odst. 1 Smlouvy [51].
Consequently, tax exemptions which are the result of objectives unrelated to the reference tax system cannot circumvent the requirements under Article 107(1) of the Treaty [51].
Důvodem existence zkoumaného daňového režimu je výběr příjmů k financování státních výdajů [52] prostřednictvím daní z nemovitosti.
The primary purpose of the tax system in question is to collect revenue to finance state expenditure [52] by taxing possession of real estate.
Komise má tudíž za to, že společenské cíle sledované subjekty, na něž se vztahovalo použití osvobození od ICI, nezapadají do logiky daňového systému ICI, a proto se na ně nelze odvolávat za účelem odůvodnění selektivity opatření prima facie.
Thus, the Commission considers that the social objectives pursued by the entities falling within the scope of the ICI exemption are external to the logic of the ICI tax system and therefore cannot be relied upon to justify prima facie the selectivity of the measure.
Za čtvrté při určování, zda lze určité opatření zdůvodnit povahou či obecnou strukturou systému, jehož je součástí, je podle jurisdikce [53] nezbytné zjistit nejen, zda je opatření nedílnou součástí základních zásad daňového systému v příslušném členském státě, ale také zda je v souladu se zásadami soudržnosti a proporcionality.
Fourth, in line with the case law [53], when determining if a measure can be justified by the nature or general scheme of the national system of which it forms part, it is necessary to establish not only if the measure forms an inherent part of the essential principles of the tax system applicable in the Member State concerned, but also if it complies with the principles of consistency and proportionality.
Vzhledem k tomu, že dotyčné opatření přímo nevyplývá ze základních zásad referenčního daňového systému, nepovažuje Komise za nutné analyzovat kontrolní systém, jenž byl podle popisu italských orgánů Itálií zřízen k tomu, aby se zajistilo dodržování podmínek nezbytných k osvobození nekomerčních subjektů od ICI.
However, given that the measure at issue does not result directly from the basic principles of the reference tax system, the Commission considers it superfluous to analyse the system of controls put in place by Italy to ensure compliance with the conditions for the ICI exemption for non-commercial entities, as described by the Italian authorities.
V každém případě není rozdílné daňové zacházení s nekomerčními subjekty, jež bylo zavedeno prostřednictvím zkoumaného opatření, na základě logiky daňového systému ani nezbytné ani přiměřené.
In any event, the differentiated tax treatment of non-commercial entities, introduced by the measure at issue, is neither necessary nor proportionate in terms of the logic of the tax system.
Na základě bodů (122) až (127) dospěla Komise k závěru, že selektivní povaha dotyčného daňového opatření není zdůvodněna logikou daňového systému.
In the light of paragraphs 122 to 127, the Commission concludes that the selective nature of the tax measure in question is not justified by the logic of the tax system.
Z tohoto závěru vyplývá, že nekomerčním subjektům, jež provozují určité činnosti, sporné opatření selektivní výhodu poskytuje.
Therefore, the contested measure must be considered to grant a selective advantage to non-commercial entities performing specific activities.
6.2.4 Dopad na obchod mezi členskými státy a narušení hospodářské soutěže
Effects on trade between Member States and distortion of competition