natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Otázka k písemnému zodpovězení E-4431/05.
Written Question E-4431/05.
Otázka k písemnému zodpovězení E-4772/05.
Written Question E-4772/05.
Pokud jde o zásadu legitimního očekávání, viz výše uvedený rozsudek Soudního dvora ve věci Van den Bergh en Jurgens BV v. Komise, bod 44; rozsudek Soudního dvora ve věci C-182/03 a C-217/03 Forum 187 ASBL, Sb. rozh. 2006, s. I-5479, bod 147 a rozsudek Soudu prvního stupně ve věci Mehibas Dordtselaan v. Komise, T-290/97, Sb. rozh. 2000, s. II-15, bod 59.
On the principle of legitimate expectation, see the judgment of the Court of Justice in Van den Bergh en Jurgens BV v Commission, already cited, paragraph 44; judgment of the Court of Justice in Joined Cases C-182/03 and C-217/03 Forum 187 ASBL v Commission [2006] ECR I-5479, paragraph 147; and judgment of the Court of First Instance in Case T-290/97 Mehibas Dordtselaan v Commission [2000] ECR II-15, paragraph 59.
Rozsudek Soudního dvora ze dne 22. prosince 2008 ve věci C-487/06 P British Aggregates v. Komise, body 111 až 114 a 185 a 186; rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 17. října 2002 ve věci Linde v. Komise, T-98/00, bod 33.
Judgment of the Court of Justice in Case C-487/06 P British Aggregates v Commission, paragraphs 111-114 and 185 and 186; judgment of the Court of First Instance in Case T-98/00 Linde v Commission, paragraph 33.
To znamená, že není nutné prokázat, že se fyzická osoba či podnik spoléhaly na dotyčnou záruku, a zúčastnily se tudíž činností, kterých by se možná za jiných podmínek nezúčastnily.
i.e. it is not necessary to demonstrate that the individual or undertaking engaged in activities which it might not otherwise have done, in reliance on the assurance in question.
Viz obdobné rozhodnutí Komise ze dne 17. února 2003 o koordinačních centrech usazených v Belgii (2003/757/ES) a rozhodnutí Komise ze dne 20. prosince 2006, Státní podpora C 46/2004 (ex NN 65/2004) – GIE fiscaux.
See, by analogy, the Commission Decision of 17 February 2003 on Belgian coordination centres (2003/757/EC) and the Commission Decision of 20 December 2006, GIE Fiscaux (C 46/2004).
Viz mimo jiné rozhodnutí Komise 2007/375/ES ze dne 7. února 2007 o osvobození minerálních olejů používaných jako palivo při výrobě oxidu hlinitého (aluminy) od spotřební daně v regionu Gardanne, v regionu Shannon a na Sardinii, které zavedly Francie, Irsko a Itálie (Úř. věst. L 147, 8.6.2007, s. 29) a již uvedené rozhodnutí Komise ze dne 24. června 2003 o režimu podpor provedeném Belgií ve formě daňového režimu ve prospěch amerických společností zahraničního obchodu (US Foreign Sales Corporations), bod odůvodnění 79.
See, inter alia, Commission Decision 2007/375/EC of 7 February 2007 concerning the exemption from excise duty on mineral oils used as fuel for alumina production in Gardanne, in the Shannon region and in Sardinia implemented by France, Ireland and Italy (OJ L 147, 8.6.2007, p. 29) and the Commission Decision of 24 June 2003 on the aid scheme implemented by Belgium, already cited, recital 79.
Viz rozhodnutí Komise 2003/755/ES ze dne 17. února 2003 o režimu podpor provedeném Belgií ve prospěch koordinačních center usazených v Belgii (Úř. věst. L 282, 30.10.2003, s. 25) a již uvedený rozsudek Soudního dvora ze dne 22. června 2006 ve věci C-182/03 a C-217/03 Forum 187 ASBL, body 162 a 163.
See Commission Decision 2003/755/EC of 17 February 2003 on the aid scheme implemented by Belgium for coordination centres established in Belgium (OJ L 282, 30.10.2003, p. 25), and the judgment of the Court of Justice in Joined Cases C-182/03 and C-217/03 Forum 187 ASBL, paragraphs 162 and 163.
Viz již uvedený rozsudek ve věci Forum 187, bod odůvodnění 149. Viz také rozsudek Soudního dvora ze dne 14. května 1975 ve věci C-74/74 CNTA v. Komise, Sb. rozh. 1975, s. 533, bod 44.
See the judgment in the Forum 187 case, already cited, paragraph 149; see also the judgment of the Court of Justice in Case 74/74 CNTA v Commission [1975] ECR 533, paragraph 44.
Rozsudek Soudního dvora ze dne 15. prosince 2005 ve věci Unicredito Italiano Spa v. Agenzia delle Entrate, C-148/04, Sb. rozh. 2005, S. I-11137, body 117 až 119.
Judgment of the Court of Justice in Case C-148/04 Unicredito Italiano Spa v Agenzia delle Entrate [ECR] 2005 I-11137, paragraphs 117 to 119.
Seznam zúčastněných třetích stran, které předložily připomínky k rozhodnutí o zahájení řízení a nepožádaly o zachování anonymity
List of the interested parties that submitted comments on the initiating Decision and have not asked to remain anonymous
Komise si je vědoma skutečnosti, že španělské právní předpisy prošly od přijetí rozhodnutí o zahájení řízení vývojem [6], přesto se však domnívá, že poslední úpravy nemohou změnit povahu pochybností vyjádřených v rozhodnutí o zahájení řízení.
The Commission is aware that the Spanish legislation has evolved since the date of the initiating Decision [6]. None the less, the Commission considers that the latest amendments are unlikely to affect or alter the misgivings expressed in the initiating Decision.
Ustanovení čl. 12 odst. 5 TRLIS „Correcciones de valor: pérdida de valor de los elementos patrimoniales“ vstoupilo v platnost dne 1. ledna 2002.
Article 12(5) TRLIS, which is part of Article 12 ‘Value adjustments: loss of value of assets’, entered into force on 1 January 2002.
Jeho podstatou je, že podnik podléhající daňové povinnosti ve Španělsku může snižovat zdanitelný příjem o finanční goodwill, který vznikl nabytím nejméně 5 % podílu v zahraničním podniku, ve stejných částkách za rok, a to nejdéle po 20 let následujících po nabytí tohoto podílu.
It essentially provides that a company which is taxable in Spain may deduct from its taxable income the financial goodwill deriving from the acquisition of a shareholding of at least 5 % of a foreign company, in equal yearly instalments, for up to 20 years following the acquisition.
Sporné opatření se může použít ve spojení s tímto článkem [14].
The measure at issue can be applied in conjunction with this Article of the TRLIS [14].
Dále je nezbytné zdůraznit, že kritérium podílu ve výši 5 % je v souladu s podmínkami podle čl. 89 odst. 3 TRLIS, a také pokyny a obvyklou praxí Komise [20].
Finally, it should be noted that the 5 % shareholding criterion is consistent with the conditions laid down in Article 89(3) TRLIS and also with Commission guidelines and practice [20].
Španělské orgány potvrzují [29], že „tento španělský daňový předpis tak upravil odlišné daňové režimy, mezi něž patří i akvizice podílů v zahraničích subjektech oproti akvizicím ve španělských podnicích (ty se liší v možnosti vytvořit kombinaci, v podstupovaném riziku apod.), přičemž za tímto rozlišením stála snaha dosáhnout daňové neutrality, kterou požaduje vnitrostátní španělská legislativa i samotné právo Společenství, a také snaha zajistit soudržnost a účinnost španělské daňové soustavy.“ Směrnice Rady ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění při fúzích, rozděleních, převodech aktiv a výměně akcií týkajících se společností z různých členských států [30] (dále jen „směrnice o přeshraničním zdaňování“) sice odstranila daňové překážky, ale směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/56/ES ze dne 26. října 2005 o přeshraničních fúzích kapitálových společností [31] (dále jen „směrnice o přeshraničních fúzích“) [32] nebylo dosud provedena.
According to the Spanish authorities [29], the Spanish tax system provides for different tax schemes, as in the case of shareholding acquisitions in foreign companies compared with acquisitions in Spanish companies (impossible to undertake merger operations, risk assumption, etc.), in order to achieve the tax neutrality sought by the Spanish domestic legislation and Community law itself and also in order to ensure that the Spanish tax system is consistent and efficient. Although Council Directive 90/434/EEC of 23 July 1990 on the common system of taxation applicable to mergers, divisions, transfers of assets and exchanges of shares concerning companies of different Member States [30] (hereinafter the Cross-border Taxation Directive) has removed tax barriers, Directive 2005/56/EC of the European Parliament and of the Council of 26 October 2005 on cross-border mergers of limited liability companies [31] (hereinafter the Cross-border Mergers Directive) [32] has not yet been transposed into national law.
Předmětná záležitost se nápadně podobá okolnostem, jež ovlivnily rozsudek soudu ze dne 15. července 2004 [42].
There is a clear parallel between the case at hand and the circumstances which led to the Court judgment of 15 July 2004 [42].
Španělské orgány tehdy ve věci argumentovaly, že sporné opatření není selektivní, protože článek 37 TRLIS se vztahuje na všechny španělské podniky, které uskutečňují zahraniční investice, Soudní dvůr však i přesto dospěl k závěru, že opatření státní podporou bylo, neboť jeho působnost byla omezena jen na určitou kategorii podniků, a sice na podniky, jež prováděly zahraniční investice jistého typu.
Despite the arguments put forward by the Spanish authorities that the measure at issue in the latter case is not selective because Article 37 TRLIS applies to all Spanish undertakings that invest internationally, the Court concluded that the measure constituted State aid since it was limited to one category of undertakings, namely undertakings making certain international investments.
Mluvit o čl. 12 odst. 3 TRLIS jakožto o obecném pravidlu pro odpisování finančního goodwillu není správné, protože uvedené ustanovení se týká odpočtu podílů v nekótovaných subjektech.
It is incorrect to present Article 12(3) TRLIS as the general rule for amortisation of financial goodwill since this Article refers to the deduction of shareholdings in non-listed entities.
Opatření se vztahuje na snížení teoretické účetní hodnoty, nikoli na finanční goodwill.
This provision is related to the depreciation of the theoretical accounting value and not to financial goodwill.
Odstavce 3 a 5 článku 12 TRLIS jsou dvě vzájemně se doplňující obecná pravidla: první z nich se týká snížení hodnoty v důsledku ztráty vytvořené cílovým podnikem a druhá pak odpočtu té části snížení hodnoty, která souvisí se snížením hodnoty finančního goodwillu.
Article 12(3) and 12(5) TRLIS are two complementary general rules: the first refers to the depreciation attributed to the losses generated by the target company, whereas the second refers to the deduction only of the part of the depreciation attributable to the depreciation of financial goodwill.
Skutečnost, že v jiných členských státech žádné podobné opatření neplatí, není v této souvislosti významná, neboť daňové systémy nejsou v Evropské unii harmonizovány.
Finally, the fact that no other Member State has a measure similar to the measure at issue is irrelevant since tax systems are not harmonised within the European Union.
Ten stanoví následující: „Podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak.“ S ohledem na toto ustanovení bude tedy Komise v následujících odstavcích zkoumat, zda je sporné opatření státní podporou či nikoliv.
This provision states that: ‘save as otherwise provided in this Treaty, any aid granted by Member State or through State resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods shall, in so far as it affects trade between Member States, be incompatible with the common market’. In the light of this provision, the Commission will assess below whether the measure at issue constitutes State aid.
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že sporné opatření spočívá v daňovém odpočtu nákladů určitého typu a diskriminačně se vztahuje na obsáhlou kategorii transakcí (přičemž tento odpočet nelze opodstatnit existencí objektivních rozdílů mezi daňovými poplatníky), a v důsledku tak narušuje hospodářskou soutěž [53].
Hence the Commission considers that the measure at issue consists of tax relief for specific types of costs and covers a broad category of transactions in a discriminatory manner, which cannot be justified by objective differences between taxpayers and it therefore results in a distortion of competition [53].
S ohledem na výše uvedené je tedy přístup k podnikovým kombinacím z hlediska práva společností přinejmenším od 15. prosince 2007 u vnitrostátních i přeshraničních transakcí podobný.
Therefore the company law treatment of business combinations is, at least as from 15 December 2007, the same for domestic and cross-border operations.
Tento předpoklad potvrzuje i preambule ke španělskému zákonu č. 3/2009 ze dne 3. dubna 2009 o strukturálních změnách obchodních společností (Ley 3/2009, de 3 de abril de 2009, sobre modificaciones estructurales de las sociedades mercantiles) [59], do něhož je začleněna směrnice o právu společností:„… přeshraniční fúze mezi společnostmi podléhajícími právu různých členských zemí jsou již ve španělské praxi známy …“.
The preamble to Spanish Act No 3/2009 of 3 April 2009 on structural modifications of companies [59], which transposes the Company Law Directive, confirms this analysis when stating that ‘… the Spanish practice was already familiar with cross-border mergers between companies subject to the laws of different Member States …’.
V judikatuře se konkrétně uvádí: „Takové rozdílné zacházení představuje omezení ve smyslu článků 43 ES a 48 ES, které je v rozporu s právem usazování a může být připuštěno pouze tehdy, pokud sleduje legitimní cíl slučitelný se Smlouvou a pokud je odůvodněno naléhavými důvody obecného zájmu.“ [62] V této souvislosti je třeba připomenout, že volnost udělená Komisi pro rozhodování o aplikaci čl. 87 odst. 3 Smlouvy Komisi neumožňuje schválit výjimku v rozporu s jinými ustanoveními práva Společenství, než jsou ustanovení týkající se uplatňování čl. 87 odst. 1 Smlouvy [63].
More precisely, ‘such a difference in treatment constitutes a restriction within the meaning of Articles 43 and 48 of the Treaty, which is contrary to the right of establishment and can be permitted only if it pursues a legitimate objective compatible with the Treaty and is justified by imperative reasons in the public interest’ [62]. Moreover, it should be recalled that the discretion conferred on the Commission in the application of Article 87(3) of the Treaty does not permit it to authorise Member States to derogate from provisions of Community law other than those relating to the application of Article 87(1) of the Treaty [63].
Podle sporného opatření však není ani kontrola, ani podniková kombinace potřeba, a k jeho uplatnění postačuje nabytí minimálního 5 % podílu v zahraničním podniku.
However, under the measure at issue, neither control nor the combination of the two businesses is necessary. The mere acquisition of a minimum 5 % shareholding in a foreign company is sufficient.
Komise nemůže souhlasit s názorem španělských orgánů a třiceti zúčastněných stran, podle něhož by byl konečným příjemcem výhod plynoucích ze sporného opatření ten, kdo zahraniční podíl prodává, protože by za podíl získal vyšší cenu.
Lastly, the Commission cannot accept the views of the Spanish authorities and the 30 interested parties that the final beneficiary of the measure at issue would be the seller of the foreign shareholding since it would receive a higher price. First, there is no mechanism guaranteeing that the advantage is passed on in full to the seller.
Zaprvé neexistuje žádný mechanismus, který by převod veškerého zvýhodnění na prodávajícího zaručoval, zadruhé kupní cena není dána výhradně sporným opatřením, ale celou řadou různých prvků, a za třetí v hypotetické situaci, kdy by se ekonomické zvýhodnění přeneslo na prodávajícího, by nabyvatel v důsledku sporného opatření zvýšil svoji akviziční cenu, která je v transakci z hlediska hospodářské soutěže nanejvýš důležitým faktorem.
Second, the acquisition price results from a series of different elements, not just from the measure at issue. Third, in the hypothetical situation that an economic advantage were transferred to the seller, as a result of the measure at issue the acquirer would increase its acquisition price, which is of the upmost importance in the case of a competitive acquisition transaction.
Ustanovení čl. 12 odst. 3 TRLIS naopak umožňuje částečně provádět částečný odpočet takového snížení hodnoty podílu na vlastním kapitálu vnitrostátních a zahraničních subjektů nekótovaných na sekundárních trzích, k němuž dojde mezi počátkem a koncem zdaňovacího období.
On the contrary, Article 12(3) TRLIS permits partial deductions for depreciation of equity shareholdings in domestic and foreign entities which are not listed on a secondary market for impairments occurring between the beginning and the end of the tax year.
Sporné opatření, které je (pro příjemce) slučitelné s čl. 12 odst. 3 TRLIS [76], umožňuje kromě snížení teoretické účetní hodnoty i jiné daňové odpočty.
The measure at issue which, for the beneficiaries, is compatible with Article 12(3) TRLIS [76], provides for further deductions over and above the decrease in the theoretical accounting value linked to impairment.
V každém případě nelze považovat čistě ekonomické cíle za naléhavý důvod obecného zájmu, kterým by mohlo být odůvodněno omezení základních svobod vyplývajících ze Smlouvy [104].
In any case, objectives of a purely economic nature cannot constitute an overriding reason of general interest justifying a restriction of a fundamental freedom guaranteed by the Treaty [104].
Podle judikatury Soudního dvora a praxe Komise platí následující: je-li nařízeno navrácení podpory, lze to považovat za porušení obecných zásad práva Společenství v tom případě, že se příjemce opatření může v důsledku jednání Komise oprávněně domnívat, že mu byla podpora poskytnuta v souladu s právními předpisy Společenství [112].
The case-law of the Court of Justice and Commission practice have established that an order to recover aid infringes a general principle of Community law where, as a result of the Commission’s actions, the beneficiary of a measure has legitimate expectations that the aid has been granted in accordance with Community law [112].
Zdá se, že tudíž nespadají do oblasti působnosti pravidel pro státní podporu“ [116].
Therefore, they do not appear to fall within the scope of application of the State aid rules’ [116].
Naopak v případě, kdy španělský nabývající podnik účasti přímo či nepřímo držel až po 21. prosinci 2007, navrátí tento příjemce veškerou podporu neslučitelnou se společným trhem. Výjimka nastane zaprvé v případě, že se španělský nabývající podnik před 21. prosincem 2007 neodvolatelně zavázal uvedenou účast držet; zadruhé: smlouva obsahovala odkládací podmínku, podle níž dotyčná transakce podléhá povinnému schválení regulačním orgánem; a zatřetí: transakce byla oznámena před 21. prosincem 2007.
On the other hand, in cases where the Spanish acquiring company did not hold the rights directly or indirectly until after 21 December 2007, any incompatible aid will be recovered from this beneficiary unless, firstly, before 21 December 2007 an irrevocable obligation was entered into by a Spanish acquiring company to hold such rights; secondly, the contract contained a suspensive condition linked to the fact that the operation at issue is subject to the mandatory approval of a regulatory authority and, thirdly, the operation had been notified before 21 December 2007.
Pokud jde o období po zveřejnění rozhodnutí o zahájení řízení v Úředním věstníku, nelze tvrdit, že obezřetný hospodářský subjekt nebyl schopen předvídat přijetí opatření na úrovni Společenství, jež by mohlo ovlivnit jeho zájmy, jako je tomu například u tohoto rozhodnutí.
In fact, after the publication of the initiating Decision in the Official Journal, it cannot be argued that a prudent trader could not have foreseen the adoption of a Community measure that could affect his interests like the present Decision.
ze dne 9. května 2011,
of 9 May 2011
kterým se mění rozhodnutí ECB/2004/3 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropské centrální banky
amending Decision ECB/2004/3 on public access to European Central Bank documents
s ohledem na statut Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky, a zejména na článek 12.3 tohoto statutu,
Having regard to the Statute of the European System of Central Banks and of the European Central Bank, and in particular Article 12.3 thereof,
s ohledem na rozhodnutí ECB/2004/2 ze dne 19. února 2004, kterým se přijímá jednací řád Evropské centrální banky [1], a zejména na článek 23 uvedeného rozhodnutí,
Having regard to Decision ECB/2004/2 of 19 February 2004 adopting the Rules of Procedure of the European Central Bank [1], and in particular Article 23 thereof,
Podle čl. 127 odst. 6 Smlouvy o fungování Evropské unie může Rada svěřit Evropské centrální bance (ECB) zvláštní úkoly týkající se politik, které se vztahují k obezřetnostnímu dohledu nad úvěrovými a dalšími finančními institucemi, s výjimkou pojišťovacích podniků.
Pursuant to Article 127(6) of the Treaty on the Functioning of the European Union, the Council may confer specific tasks upon the European Central Bank (ECB) concerning policies relating to the prudential supervision of credit institutions and other financial institutions with the exception of insurance undertakings.
Rada tuto možnost uplatnila a v souladu s článkem 2 nařízení Rady (EU) č. 1096/2010 ze dne 17. listopadu 2010 o pověření Evropské centrální banky zvláštními úkoly, které se týkají fungování Evropské rady pro systémová rizika [2], pověřila ECB úkolem zajišťovat sekretariát pro Evropskou radu pro systémová rizika (ESRB) a poskytovat tak ESRB analytickou, statistickou, logistickou a správní podporu.
The Council has exercised this option and pursuant to Article 2 of Council Regulation (EU) No 1096/2010 of 17 November 2010 conferring specific tasks upon the European Central Bank concerning the functioning of the European Systemic Risk Board [2] has conferred on the ECB the task of ensuring the Secretariat to the European Systemic Risk Board (ESRB) thereby providing analytical, statistical, logistical and administrative support to the ESRB.
V této souvislosti bude ECB rovněž vypracovávat nebo uchovávat dokumenty, které se týkají jejích činností, politik nebo rozhodnutí souvisejících s ESRB a které budou považovány za dokumenty ECB ve smyslu rozhodnutí ECB/2004/3 ze dne 4. března 2004 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropské centrální banky [3].
In this context, the ECB will also draw up or hold documents relating to its ESRB-related activities and policies or decisions which will qualify as ECB documents within the meaning of Decision ECB/2004/3 of 4 March 2004 on public access to European Central Bank documents [3].
I když podle čl. 7 odst. 1 nařízení (EU) č. 1096/2010 sekretariát ESRB zajišťuje uplatňování rozhodnutí ECB/2004/3, které vymezuje podmínky a meze, za nichž je ESRB povinna umožnit přístup k dokumentům ESRB, ECB by měla rozhodnutí ECB/2004/3 upravit tak, aby odráželo skutečnost, že ECB bude vypracovávat nebo uchovávat dokumenty, které se týkají jejích činností, politik nebo rozhodnutí souvisejících s ESRB a které budou považovány za dokumenty ECB ve smyslu rozhodnutí ECB/2004/3.
While pursuant to Article 7(1) of Regulation (EU) No 1096/2010, the Secretariat of the ESRB ensures the application of Decision ECB/2004/3 which defines the conditions and limits according to which the ESRB must give access to ESRB documents, the ECB should adapt Decision ECB/2004/3 to reflect the fact that the ECB will draw up or hold documents relating to its ESRB-related activities and policies or decisions which will qualify as ECB documents within the meaning of Decision ECB/2004/3.