natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tím, že poskytly odhady nejpravděpodobnějšího vývoje obratu z reklamy na dánském reklamním trhu a že zjistily nejistoty spojené s těmito odhady, se tyto zprávy staly součástí postupu, jímž se dánské orgány řídily při stanovení koncesionářských poplatků, které měly být poskytnuty TV2.
By estimating how advertising turnover in the Danish advertising market was most likely to develop and identifying the uncertainties associated with these estimates, the reports were part of the procedure used by the Danish authorities to determine the licence fee to be granted to TV2.
Zprávy KPMG neposuzovaly žádné náklady TV2, ani náklady ostatních provozovatelů, ale samy se omezovaly na posouzení vývoje na reklamním trhu a podílu TV2 na příjmech z reklamy.
The KPMG reports do not assess any of TV2’s costs or the costs of other operators, limiting themselves to considering the development of the advertising market and TV2’s share of advertising revenue.
Je nutno také poznamenat, že se tyto zprávy netýkaly prvních roků vyšetřovaného období, které pokrývala dohoda o médiích z roku 1993.
It should also be noted that the reports do not cover the first years of the period under investigation, which was covered by the 1993 media agreement.
Do vypracování těchto zpráv byly do určité míry zapojeni konkurenti.
To a certain extent, competitors were involved in drawing up these reports.
U zprávy z roku 1995 se v dokumentu říká, že byly zapojeny „četné zúčastněné strany“, aniž je ze zprávy jasné, o jaké zúčastněné strany se jednalo.
The 1995 report states that ‘many stakeholders’ were involved, but it is not clear from the report who they were.
Zpráva KPMG z roku 1999 zmiňuje monitorovací skupinu odborníků, ve které skutečně působili konkurenti TV2.
The 1999 KPMG report mentions a follow-up group of experts that did indeed involve competitors of TV2.
Ovšem skutečnost, že hospodářské zprávy byly do určité míry vypracovány za pomoci konkurentů TV2, sama o sobě neznamená, že byla provedena analýza nákladů konkurentů.
However, the fact that these economic reports were to some extent drawn up with the help of TV2’s competitors does not prove by itself that an analysis of the competitor’s costs was carried out.
Jinými slovy, tyto zprávy neobsahují analýzu nákladů, které by průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený výrobními prostředky, vynaložil při plnění povinností veřejné služby, ale spíše pojednávají o obecnějších otázkách výhledů reklamního trhu a výše budoucích příjmů TV2 z reklamy.
In other words the reports include no analysis of the costs which a typical undertaking, well run and adequately provided with means of production, would have incurred in discharging public service obligations, but instead dealt with the more general issue of the outlook for the advertising market as well as the amount of TV2’s future advertising revenue.
Je nutno také dodat, že ceny na reklamním trhu se netvoří pouze na základě nákladů, ale na základě různých prvků, jako je podíl na počtu diváků.
It should also be added that prices on the advertising market are determined by a variety of factors, such as audience shares, and not only on the basis of costs.
Dánské orgány a TV2 ve spojení se čtvrtou podmínkou ve věci Altmark uvádějí také právní a věcné argumenty.
The Danish authorities and TV2 also put forward legal and factual arguments in relation to the fourth Altmark condition.
Zaprvé, Dánsko se odvolává na věc BUPA a tvrdí, že čtvrtá podmínka ve věci Altmark není nutně použitelná, nebo alespoň že by Komise měla vzhledem k rozsudku Soudu pouze posoudit, zda je splněna ve své podstatě.
Firstly, Denmark cited the BUPA case, arguing that the fourth Altmark condition did not necessarily apply, or at least that the Commission, in light of the Court’s judgment, should only assess whether it was met in essence.
Komise zastává názor, že v případě BUPA byla situace velmi vymezená v tom smyslu, že dotčený projekt, který se týkal poskytování zdravotních služeb, nebyl spojen s náklady, tj. na rozdíl od jiných odvětví veřejných služeb byl systém založen na rizikových profilech zákazníků.
The Commission takes the view that the situation in the BUPA case was rather special in that the scheme in question, which concerned the provision of health services, was not cost-related but was based on customers’ risk profiles, unlike in other public service sectors.
Za takových okolností proto subjekt nemohl provozovat účinně svou činnost, pokud by pracoval na vlastní náklady.
In that instance there was thus no possibility for the operator to improve efficiency by way of its costs.
U veřejnoprávních televizních a rozhlasových společností je ovšem výpočet vyrovnání na základě nákladů a příjmů možný.
However, for public service broadcasters, it is possible to calculate the compensation on the basis of costs and revenue.
Zadruhé, Dánsko s odkazem na věc Chronopost [49] tvrdí, že poskytovatele veřejné služby jako TV2 nelze srovnávat se soukromým subjektem.
Secondly, with reference to the Chronopost [49] case, Denmark argued that a public service provider like TV2 could not be compared to a private operator.
Komise je ale názoru, že na rozdíl od otázky rozdělení nákladů v souvislostech posouzení slučitelnosti, o což šlo ve věci Chronopost, spočívá podstata čtvrtého kritéria Altmark přesně v tom, že při neprovedení veřejné soutěže se musí provést srovnání nákladů na poskytnutou veřejnou služby s náklady, které by vynaložil průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený výrobními prostředky.
However, the Commission takes the view that unlike the issue at stake in the Chronopost case, which was cost allocation in the context of a compatibility assessment, the essence of the fourth Altmark criterion is precisely that, in the absence of a tender, the costs of the public service provided should be compared with those of a typical undertaking, well run and adequately provided with means of production.
Dánsko k tomu tvrdí, že Národní auditní úřad prováděl jako součást stálého dohledu nad TV2 audity jejich účtů z finančního hlediska a z hlediska řízení a že docházelo ke stálým kontrolám, které se rovněž zaměřovaly na hlediska efektivnosti.
In addition, Denmark argued that the National Audit Office (Rigsrevision) carried out financial and management audits of TV2’s accounts as part of its routine appraisals of TV2 and that routine checks were made, including on efficiency.
Komise se ale domnívá, že skutečnost, že roční účetní závěrky podléhaly schválení ministerstva kultury, není dostatečná k tomu, aby se prokázalo, že náklady TV2 odpovídají nákladům průměrného, správně řízeného podniku.
However, the Commission does not consider that the fact that TV2’s accounts were submitted for approval by the Ministry of Culture is sufficient proof that TV2’s costs were those of a typical well-run undertaking.
Navíc lze pochybovat o tom, že kontroly ex-post mohou být z hlediska splnění čtvrtého kritéria relevantní, pokud nebyla před stanovením výše vyrovnání provedena žádná analýza nákladů.
In addition, it is doubtful whether ex post controls can be relevant for fulfilment of the fourth criterion if no analysis of the costs was made before compensation was set.
Dánské orgány se navíc odvolávají na zprávu dánského Národního auditního úřadu z roku 2000, která do určité míry porovnala vývoj produktivity TV2 s vývojem produktivity DR a zahraničních veřejnoprávních televizních a rozhlasových společností (British Broadcasting Corporation „BBC“, Sveriges Television „SVT“ a Norsk Riksringkastning „NRK“).
The Danish authorities pointed in particular to the 2000 report from the Danish National Audit Office, in which the change in TV2’s productivity was to some extent compared with that of DR and certain foreign public service broadcasters (British Broadcasting Corporation (BBC), Sveriges Television ‘SVT’ and Norsk Riksringkastning ‘NRK’).
Hodinové náklady na vysílání byly u DR v roce 1999 přibližně o 29 % vyšší než u TV2.
DR’s overall hourly broadcasting costs in 1999 were approximately 29 % higher than TV2’s.
Národní auditní úřad se také domníval, že vývoj produktivity u DR a TV2 byl lepší nebo se rovnal vývoji produktivity u ostatních třech veřejnoprávních rozhlasových a televizních společností.
The National Audit Office also found that DR’s and TV2’s productivity improvements were better than or equal to the productivity increase of the other three public service broadcasters.
Tato zpráva ale není na prokázání splnění čtvrté podmínky dostatečná.
However, that report is not sufficient proof that the fourth condition was fulfilled.
Zpráva je totiž z pozdější doby než dohody o médiích, které stanovily výši vyrovnání, a nemůže tak prokázat, že toto vyrovnání bylo stanoveno na základě nákladů, které by vynaložil průměrný podnik při plnění úkolů veřejné služby.
Indeed, the report was produced after the media agreements that set the amount of compensation and therefore did not show that the compensation was determined on the basis of the costs that a typical undertaking would have incurred in fulfilling its public service mission.
Zpráva se dále vztahuje na ostatní veřejnoprávní rozhlasové a televizní společnosti, a netýká se tak nákladů „průměrného“ podniku.
Furthermore, the report made a comparison with other public service broadcasters and therefore did not deal with the costs of a ‘typical’ broadcaster.
Není tak například prokázáno, že náklady společnosti DR, která nesmí vytvářet finanční prostředky prostřednictvím reklamy a u níž je úroveň vyrovnání stanovena podle stejné dohody o médiích jako v případě TV2, jsou stejné jako náklady průměrného podniku.
For example, it did not establish that the costs of DR, which is not allowed to generate income through advertising and whose level of compensation was determined under the same media agreement as TV2, were those of a typical undertaking.
Pro účely čtvrtého kritéria Altmark proto není možno na základě srovnání s náklady DR dospět k žádnému závěru.
For the purposes of the fourth Altmark criterion, it is therefore impossible to draw any conclusions from the comparison with DR’s costs.
Pokud jde o srovnání se zahraničními veřejnoprávními rozhlasovými a televizními společnostmi, zpráva k tomu pouze srovnává vývoj produktivity TV2 s jednou z ostatních veřejnoprávních společností, ale nevyjadřuje názor ohledně úrovně efektivity jako takové, a tak ani o samotných nákladech.
As regards the comparison with foreign public service broadcasters, the report only compared the development of TV2’s productivity with one of the other public service broadcasters, but was silent on the level of efficiency as such, and hence on the costs themselves.
Důvodů pro pomalejší vývoj produktivity může být totiž celá řada, a to včetně skutečnosti, že efektivita jako taková byla na počátku vyšší, nebo skutečnosti, že televizní společnost nemohla prodloužit svůj vysílací čas.
In particular, a lower productivity increase could be due to many factors, for instance because efficiency was higher at the beginning of the period or because the broadcaster was not able to increase its broadcasting time.
Například bod 51 zprávy uvádí, že „během dotčeného období měly BBC a SVT téměř stejný vývoj nákladů, tj. růst o přibližně 50 % v reálném vyjádření, zatímco náklady NRK vzrostly o přibližně 60 % v reálném vyjádření. Jak je uvedeno výše, náklady DR v reálném vyjádření vzrostly o 23 % a náklady TV2 o 63 %. Protože, jak již bylo zmíněno, délka vysílání SVT a BBC nevzrostla stejně jako u jiných televizních společností, tento vývoj nákladů znamená, že SVT a BBC nezlepšily svou produktivitu stejným způsobem jako ostatní tři veřejnoprávní rozhlasové a televizní společnosti“.
For example, paragraph 51 of the report states that ‘During the period in question, the BBC and SVT saw an almost identical rise in costs, an increase of approximately 50 % in real terms, while NRK’s costs increased by approximately 60 % in real terms. As mentioned above, DR’s costs increased by 23 % in real terms, and TV2’s by 63 %. Since, as already stated, SVT’s and the BBC’s broadcasting time did not grow as much as that of the other broadcasters, this cost increase meant that SVT and the BBC did not improve their productivity in the same manner as the other three public service broadcasters’.
Komise bere také na vědomí, že bod 50 zprávy uvádí následující: „Protože Národní auditní úřad podrobněji nezkoumal účty zahraničních veřejnoprávních rozhlasových a televizních společností, mohou existovat rozdíly mezi činnostmi těchto společností a mezi metodami výpočtu používanými pro jednotlivé účetní položky. Znamená to, že použité náklady a z nich odvozené jednotkové náklady se nemusí nutně vztahovat ke stejným činnostem a že nebyly nutně vypočteny podle stejných účetních zásad. Vyplývá z toho, že úrovně jednotkových nákladů se jako takové nedají ke srovnání použít. Protože smyslem zahrnutí zahraničních rozhlasových a televizních společností je porovnat spíše ‚vývoj‘ produktivity než její úroveň jako takovou, zaujal Národní auditní úřad stanovisko, že údaje týkající se zahraničních televizních společností mohou přesto ve své stávající podobě posloužit jako přiměřený ukazatel vývoje“.
The Commission also notes that paragraph 50 of the report states that ‘As the National Audit Office has not examined the foreign public service broadcasters’ accounts in any greater detail, there may be differences between those broadcasters’ activities and between the calculation methods used for individual accounting items. What this means is that the costs used, and the unit costs derived from these, do not necessarily pertain to identical activities and that they have not necessarily been calculated according to identical accounting principles. As a result, unit cost levels do not lend themselves to ready comparison. Because the purpose of including the foreign broadcasters is to compare productivity “development”, rather than the level of productivity as such, the National Audit Office has taken the view that the data pertaining to the foreign television broadcasters may nevertheless, in its current form, serve as a reasonable indicator of development’.
Bod 53 zprávy rovněž uvádí, že „Národní auditní úřad podrobněji nezkoumal příčiny výše uvedeného vývoje, protože, jak je zmíněno výše, vývoj zjištěných jednotkových nákladů závisí na obsahu programu nabízeného televizními společnostmi a protože analýza každopádně předpokládá, že se kvalita neměnila. Jelikož to představuje bezprostřední potíž při srovnávání dotčených veřejnoprávních rozhlasových a televizních společností, zjištění analýzy by se měla vykládat s jistou obezřetností. V tomto ohledu ministerstvo kultury prohlásilo, že souhlasí s popsaným vývojem jednotkových nákladů a že porovnání jednotkových nákladů DR, TV2 a zahraničních rozhlasových a televizních společností je nutno vykládat s jistou obezřetností“.
Paragraph 53 of the report also points out that ‘The National Audit Office has not examined the causes of the above developments in any greater detail because, as stated above, the development of the stated unit costs is dependent on the content of the broadcasters’ programme offering and because the analysis presupposes, at any rate, that the quality has remained unchanged. As this presents an immediate difficulty in terms of drawing comparisons between the public service broadcasters concerned, the findings of the analysis should be interpreted with some caution. In this respect, the Ministry of Culture has stated that it agrees with the described unit cost developments and that the comparison of DR’s, TV2’s and the foreign public service broadcasters’ unit costs should be interpreted with some caution’.
Vzhledem k výše uvedeným důvodům Komise proto zastává názor, že zpráva neprokazuje, že náklady TV2 představují náklady, které by průměrný, správně řízený podnik vynaložil při plnění povinností veřejné služby.
For the above reasons, the Commission takes the view that the report does not show that TV2’s costs were those which a typical well-run undertaking would have incurred in performing the public service missions.
Na základě výše uvedených skutečností Komise na závěr soudí, že čtvrté kritérium Altmark není splněno, a protože jsou tato kritéria kumulativní, nesplňuje vyrovnání poskytnuté TV2 podmínky stanovené Soudním dvorem v rozsudku ve věci Altmark.
To conclude, in view of the foregoing the Commission considers that the fourth Altmark criterion is not met, and because these criteria are cumulative, the compensation granted to TV2 does not satisfy the conditions set by the Court in the Altmark judgment.
Jak bude prokázáno níže, Komise každopádně soudí, že toto vyrovnání lze považovat za slučitelné s vnitřním trhem.
In any event, as will be shown below, the Commission considers that the compensation can be considered as compatible with the internal market.
Komise musí také posoudit, zda by dotčená opatření mohla splnit zkoušku „investora v tržním hospodářství“.
The Commission also has to assess whether the measures at issue could meet the ‘market economy investor test’ (‘MEIP test’).
Dánské orgány a TV2 tvrdí, že opatření nelze označit za státní podporu, protože splňují podmínky zkoušky investora v tržním hospodářství.
The Danish authorities and TV2 argued that the measures do not qualify as State aid because the conditions of the MEIP test are fulfilled.
Domnívají se zejména, že v rámci zkoušky investora v tržním hospodářství bylo zcela oprávněné ponechat přebytek TV2 k navýšení kapitálu.
In particular, they held that it was perfectly justified under the MEIP test to leave the surplus in TV2 so as to build up capital.
V tomto ohledu je nutno předběžně poznamenat, že otázka, zda by bylo možno opatření odůvodnit v rámci zkoušky investora v tržním hospodářství, je jiná než otázka, zda by bylo možno opatření považovat za nutná pro plnění úkolů veřejné služby (viz níže posouzení slučitelnosti), tj. skutečnost, že k výkonu svých úkolů veřejné služby by TV2 mohla potřebovat určitou míru rezerv a kapitálu, ještě neznamená, že by soukromý investor ponechal tyto finanční prostředky ve společnosti a nevyžadoval by dividendy.
In this respect, it should first be noted that the question of whether the measures were justified under the MEIP test is not the same as the question of whether they could be considered necessary in order to fulfil public service tasks (see the compatibility assessment below), since the fact that TV2 necessarily had to have a certain level of reserves and capital to perform its public service tasks does not mean that a private investor would have put money into the company and not have sought a return.
V souladu s ustálenou judikaturou musí Komise stanovit, zda by se za podobných okolností dalo od soukromého investora srovnatelného velikostí se subjekty, které spravují veřejný sektor, očekávat, že přistoupí ke vkladům kapitálu stejného rozsahu [50].
The Commission, in accordance with settled case-law, must determine whether, in similar circumstances, a private investor of a size comparable to bodies managing the public sector could be expected to be willing to make capital injections of the same order of magnitude [50].
Ačkoliv jednání soukromého investora, s nímž je nutno porovnávat zásah veřejného investora, nemusí být jednáním běžného investora, který vynakládá kapitál s cílem dosáhnout poměrně krátkodobě zisku, musí být alespoň jednáním soukromé holdingové společnosti nebo soukromé skupiny podniků sledujících strukturální politiku a vedených vyhlídkou na ziskovost v dlouhodobějším časovém úseku.
Although the behaviour of a private investor that is being compared with the public investor’s behaviour need not be the conduct of an ordinary investor laying out capital with a view to realising a profit in the relatively short term, it must at least be the behaviour of a private holding company or a private group of undertakings pursuing a structural policy and guided by prospects of profitability in the longer term.
Podle ustálené judikatury musí být dále zkouška investora v tržním hospodářství provedena v okamžiku přijetí rozhodnutí a ne následně (ex-post) [51].
Furthermore, according to settled case-law, the MEIP test must be applied at the moment the decision is taken and not ex post [51].
Jelikož je v tomto konkrétním případě Dánsko jediným akcionářem společnosti TV2, je také prvním a posledním věřitelem, kterého je nutno v případě úpadku společnosti vyplatit.
In the present case, as Denmark is the only stakeholder in TV2, it is both the first and the last creditor to be reimbursed in the event of the company’s failure.
Z hlediska investora by tak dánský stát mohl usilovat o návratnost své investice tím, že by požadoval odměnu v podobě úroku z půjčky nebo výnosu z kapitálového podílu.
So, from the point of an investor, the Danish State could seek a return on its investment either by asking for remuneration in the form of interest on a loan or a return on a capital stake.
V tomto ohledu Komise zaznamenává, že během dotčeného období se Dánsko zřeklo nároku na placení úroků a umožnilo, aby úvěry zůstaly bez splátek.
The Commission notes that during the period in question, Denmark waived its claim to interest on the loans and allowed a moratorium on repayments.
Dánský stát navíc nepožadoval žádnou odměnu z kapitálu, který se v TV2 nahromadil.
Moreover, the Danish State did not ask for any remuneration on the capital that was built up in TV2.
Dánský stát proto nevyžadoval obvyklou návratnost své investice, jak by věřitel nebo majitel společnosti běžně učinil.
Therefore, the Danish State did not ask for a normal return on its investment as any creditor or owner of a company normally would.
Dánské orgány dále nepředložily žádné přijatelné prvky pro odůvodnění, proč mělo ze strategického hlediska smysl reinvestovat přebytek do TV2 místo toho, aby požadovaly odměnu v podobě úroků nebo dividend.
Furthermore, the Danish authorities have not advanced any valid arguments to justify why it would make sense strategically to reinvest the surplus in TV2 instead of asking for remuneration in the form of interest or dividends.
Takové rozhodnutí by za běžných okolností učinil investor pouze tehdy, pokud by se domníval, že opětovné investování vytvoří u jeho původní investice přidanou hodnotu.
Such a decision would normally be taken by an investor only if he thought that reinvestment would increase the value of his initial investment.
V tomto konkrétním případě není prokázáno, že by existoval podnikatelský plán nebo zřetelná vypracovaná podnikatelská strategie, která by ukazovala, že tomu tak bylo.
In the present instance, it has not been established that there was a business plan or a clear overall business strategy suggesting that this was the case.
Neexistují ani žádné jiné náznaky, které by svědčily o tom, že TV2 plánovala rozvinout své činnosti tak, aby podobnou přidanou hodnotu vytvořila.
Nor have there been any other indications that TV2 was planning to develop its activities to produce such added value.
Komise se tímto tvrzením nesnaží spoléhat na formální argumenty, aby odmítla tvrzení dánských orgánů o zkoušce investora v tržním hospodářství, ale pouze posuzuje, zda by se investor v tržním hospodářství rozhodl ponechat finanční prostředky v TV2 na základě podkladů, které měl k dispozici v okamžiku, kdy by toto rozhodnutí přijímal.
In saying this, the Commission is not trying to use formalistic arguments in order to refute the Danish authorities’ argument on the MEIP test but is merely attempting to assesses whether a market economy investor would have decided to leave the funds in TV2 on the basis of the information available to him at the time when he took the decision.