natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Vyšetřování provedená příslušnými útvary dotčených členských států umožnila zejména prokázat, že někteří zahraniční zákazníci společnosti Umicore byli fiktivní a byli napojeni na podvodné mechanizmy typu „kolotoč“, které byly zavedeny s cílem vyhnout se placení DPH.
In particular, the investigations carried out by the relevant authorities of the Member States concerned had made it possible to establish that some of Umicore’s foreign customers were fictitious and linked to ‘carrousel fraud’ type mechanisms implemented to evade payment of VAT.
Nesrovnalosti, které ISI zjistila, se týkají konkrétně porušení článků 39 a 39 bis zákona o DPH a článků 1 až 3 královského výnosu č. 52 při osvobozeních od daně uplatněných společností Umicore na některá dodání uvnitř Společenství a na vývoz.
The irregularities found by the Special Tax Inspectorate concerned, in particular, infringements of Articles 39 and 39 bis of the VAT Code and Articles 1 to 3 of Royal Decree No 52 relating to exemptions applied by Umicore to certain intra-Community supplies and exports.
Správní orgán zejména shledal, že osoba povinná k dani není schopna prokázat, že u těchto dodávek byly splněny podmínky pro uplatnění osvobození podle článků 39 a 39 bis zákona o DPH.
In particular, the tax authorities considered that the company was not in a position to prove that the conditions for application of the exemption under Articles 39 and 39 bis of the VAT Code had been fulfilled for the supplies.
ISI tudíž předběžně shledala, že společnost Umicore nesprávně uplatnila osvobození od DPH na určitá dodání uvnitř Společenství a na určitý vývoz.
The Special Tax Inspectorate was therefore of the opinion, on a preliminary basis, that Umicore had wrongfully applied the VAT exemption to certain intra-Community supplies or certain exports.
Pokud jde zejména o určité prodeje různým italským a španělským subjektům povinným k dani (období 1995–1996), ISI shledala (předběžně), že dopravu zboží neprovedla ani společnost Umicore, ani pořizovatel uvedený na daňovém dokladu a ani nebyla uskutečněna jejich jménem, nýbrž ji zajišťoval následující zákazník v prodejním řetězci v Itálii.
With respect to certain sales to various Italian and Spanish companies in particular (in the 1995-96 period), the Special Tax Inspectorate considered (on a preliminary basis) that the goods had been transported, not by either Umicore or the purchasers indicated on the invoices, or on their behalf, but by subsequent customers, further down the supply chain in Italy.
Podle ISI tak dotčená dodání nesplňovala podmínky stanovené v článku 39 bis zákona o DPH, jež se týkají osvobození u dodání uvnitř Společenství.
According to the Special Tax Inspectorate, the supplies concerned did not therefore fulfil the conditions laid down in Article 39 bis of the VAT Code concerning exemptions on intra-Community supplies of goods.
Pokud jde o některé prodeje společnostem se sídlem ve Švýcarsku, ISI rovněž shledala, že osvobození od daně stanovené v článku 39 zákona o DPH pro vývoz zboží mimo Evropskou unii není rovněž použitelné vzhledem ke skutečnosti, že zboží bylo dodáno do Itálie, a neopustilo tak území Evropské unie.
With respect to certain sales to companies established in Switzerland, the Special Tax Inspectorate was also of the opinion that the exemption provided for in Article 39 of the VAT Code for the export of goods outside the European Union was not applicable either, given that the goods had been delivered to Italy and had not therefore left the territory of the European Union.
ISI proto došla ve svém dodatečném platebním výměru z 30. listopadu 1998 k prozatímnímu závěru, že společnost Umicore dluží belgickému státu za období 1995–1996 následující částky:
Consequently, the Special Tax Inspectorate provisionally concluded, in its adjustment notice of 30 November 1998, that, for the years 1995 and 1996, Umicore owed the Belgian Government the following amounts:
pokud jde o DPH: 708211924 BEF, tedy přibližně 17556115 EUR,
BEF 708211924 (approximately EUR 17556115) in VAT,
pokud jde o sníženou daňovou pokutu (tabulka G připojená ke královskému výnosu č. 41): 70820000 BEF, tedy přibližně 1755582 EUR,
BEF 70820000 (approximately EUR 1755582) by way of a reduced tax fine (table G annexed to Royal Decree No 41),
pokud jde o úroky z prodlení: 0,8 % za měsíc prodlení počínaje 21. lednem 1997 a počítáno z výše dlužné DPH.
0,8 % per month of interest on arrears beginning from 21 January 1997 to be calculated on the amount of VAT owed.
V dodatečném daňovém výměru z 30. dubna 1999 dále ISI dospěla k prozatímnímu závěru, že společnost Umicore dluží belgickému státu za období 1997–1998 následující částky:
In addition, in its adjustment notice of 30 April 1999, the Special Tax Inspectorate concluded provisionally that, for the years 1997 and 1998, Umicore owed the Belgian Government the following amounts:
pokud jde o DPH: 274966597 BEF, tedy přibližně 6816243 EUR,
BEF 274966597 (approximately EUR 6816243) in VAT,
pokud jde o sníženou daňovou pokutu (tabulka G připojená ke královskému výnosu č. 41): 27496000 BEF, tedy přibližně 681608 EUR,
BEF 27496000 (approximately EUR 681608) by way of a reduced tax fine (table G annexed to Royal Decree No 41),
pokud jde o vymahatelné úroky: 0,8 % za měsíc prodlení počínaje 21. lednem 1999 a počítaných z výše dlužné DPH.
0,8 % per month of interest on arrears beginning from 21 January 1999 to be calculated on the amount of VAT owed.
Celková částka DPH požadovaná po společnosti Umicore následkem dodatečných platebních výměrů dosáhla výše 24372358 EUR a celková daňová pokuta vypočítaná v těchto výměrech výše 2437235 EUR.
In all, the amount of VAT sought from Umicore following the adjustment notices totalled EUR 24372358 and the tax fine calculated in the adjustment notices was EUR 2437235.
Společnost Umicore vyjádřila svůj nesouhlas s oběma výměry dopisy ze dne 11. a 18. června 1999 a ze dne 31. března 2000.
By letters of 11 and 18 June 1999 and 31 March 2000, Umicore indicated its disagreement with the two adjustment notices.
Umicore zejména tvrdila, že nemá nic společného s nesrovnalostmi zjištěnými u svých zákazníků, a na svou obranu připomněla, že jako velkoobchodník na trhu zrnkového stříbra neměla za povinnost znát totožnost zákazníků svých pořizovatelů vzhledem ke skutečnosti, že k prodejům stříbra docházelo na základě „ceny ze závodu“, aby se společnost vyhnula nepředvídanostem při přepravě.
In particular, it argued that the irregularities committed by its customers were beyond its control and defended itself by pointing out that, as a wholesaler in the silver granules market, it was not supposed to know who the customers of its purchasers were, given that sales of silver were made ex works to avoid uncertainties with shipments.
Umicore navíc zdůraznila, že všichni zákazníci společnosti byli během období provedených transakcí identifikováni pro účely DPH v jiných členských státech, že ve všech čtvrtletních výpisech dodání uvnitř Společenství Umicore vždy uváděla v souladu s belgickým zákonem o DPH všechna dotčená dodání, že daňové doklady byly vystaveny společností Umicore na jméno adresáta identifikovaného pro účely DPH v souladu s dohodami uzavřenými při objednávce, že přepravu skutečně prováděly specializované přepravní společnosti, že zboží skutečně opustilo území Belgie a skutečně dorazilo do Itálie.
In addition, Umicore contended that all of its customers were registered for VAT purposes in other Member States over the period when the transactions were made, that all of the deliveries in question had been included in Umicore’s quarterly intra-Community deliveries statements in accordance with Belgium’s VAT Code, that the names of the companies receiving delivery had been included in the invoices identifying them for VAT purposes, in line with the agreements made on taking the orders, that the shipments had actually been made by specialised transport companies and that the goods had effectively left Belgian territory and actually been delivered in Italy.
Společnost Umicore se tedy domnívala, že na dotčené transakce uplatnila osvobození od DPH podle článku 39 bis zákona o DPH právem.
Umicore was therefore of the opinion that it had rightfully applied the VAT exemption laid down in Article 39 bis of the VAT Code to the transactions in question.
Umicore rovněž zdůraznila, že některé státy vyžadují pouze důkaz přepravy zboží do jiného členského státu, než je výchozí stát přepravy, zatímco Belgie údajně požaduje důkaz, že přeprava dotčeného zboží byla uskutečněna prodávajícím nebo kupujícím či jejich jménem, což má být v rozporu s právem Evropské unie a představovat vážné narušení hospodářské soutěže v neprospěch společnosti Umicore a dalších belgických podniků, které provádějí tento druh dodání uvnitř Společenství.
Umicore also emphasised that some States merely required proof that goods had been shipped to a Member State other than that from which they originated, whereas Belgium demanded proof that transport had been carried out by or on behalf of the vendor or the purchaser of the goods in question, which, it held, was contrary to EU law and resulted in serious distortions of competition to the disadvantage of Umicore and other Belgian companies engaged in this type of intra-Community supply.
Umicore se tudíž domnívala, že na sporné transakce neuplatnila DPH v dobré víře.
Umicore thus held that it had acted in good faith in not applying VAT to the transactions at issue.
Základ dohody o narovnání ze dne 21. prosince 2000
Basis of the settlement agreement of 21 December 2000
Dotyčná dohoda stanoví zaplacení částky BEF 423000000, tedy přibližně EUR 10485896, společností Umicore jako „definitivního vyrovnání veškerého nedoplatku DPH společnosti Umicore za období 1995 až 1999 včetně“.
The agreement provides for the payment by Umicore of BEF 423000000, i.e. around EUR 10485896, in ‘full and final settlement of Umicore’s VAT liabilities for the years 1995 to 1999 inclusive’.
Dohoda kromě toho upřesňuje, že tato částka nebude odpočitatelná v rámci daně z příjmů právnických osob.
The agreement further stipulates that this amount will not be deductible from corporate tax.
Jak již Belgie upřesnila během fáze předběžného šetření před zahájením řízení, daňová správa považuje částku transakce za odpovídající pokutě uložené podle čl. 70 odst. 2 zákona o DPH a snížené na základě článku 84 zákona o DPH.
As was indicated by Belgium during the preliminary investigation before proceedings were opened, its tax authorities are of the view that the settlement amount corresponds to a fine established pursuant to Article 70(2) of the VAT Code, reduced in application of Article 84 of the same Code.
Článek 70 odst. 2 zejména stanoví, že nepřesný údaj na daňovém dokladu vystaveném osobou povinnou k dani „ohledně identifikačního čísla, jména nebo adresy stran podílejících se na transakci, povahy nebo množství dodaného zboží či poskytnutých služeb, ceny nebo jejích dodatků“ má za následek uložení pokuty, jejíž výše se rovná dvojnásobku dlužné daně z transakce.
In particular, Article 70(2) stipulates that errors in invoices drafted by a taxable person ‘concerning the VAT identification numbers, the names or addresses of the parties to the transaction, the nature or quantity of goods supplied or services provided, the prices or incidental expenses’ result in the application of a fine equal to double the tax due on the transaction.
Podle čl. 1 odst. 3 královského výnosu č. 41 (tabulka C přiložená ke královskému výnosu č. 41) se ale tato pokuta snižuje na 100 % dlužné daně.
However, the fine is reduced to 100 % of the tax due in accordance with Article 1(3) of Royal Decree No 41 (Table C annexed to Royal Decree No 41).
Belgie dále tvrdí, že výše narovnání stanovená společností Umicore a ISI je údajně podle belgických právních předpisů zcela oprávněná a odůvodněná.
Belgium further claims that the settlement amount agreed by Umicore and the Special Tax Inspectorate was entirely legitimate and justified under Belgian law.
Vychází zejména z následujícího výpočtu:
It derives from the following calculation:
daň v zásadě dlužná (teoretický výpočet) z dotčených transakcí: 708 milionů BEF,
tax due in principle (theoretical calculation) on the transactions at issue: BEF 708 million,
pokuta ze zákona: 708 milionů BEF × 200 % = 1416 milionů BEF (uplatnění čl. 70 odst. 2 zákona o DPH),
statutory fine: BEF 708 million × 200 % = BEF 1416 million (application of Article 70(2) of the VAT Code),
snížení o 100 % podle královského výnosu č. 41 (tabulka C), kterým se stanoví výše pokut v oblasti DPH, pokud k přestupku nedošlo s úmyslem vyhnout se nebo umožnit vyhnutí se dani: 708 milionů BEF,
reduction to 100 % in accordance with Royal Decree No 41 (Table C) setting the level of fines regarding VAT when the breaches were not committed with the intention of evading or allowing for the evasion of VAT: BEF 708 million,
zohlednění neodpočitatelnosti pokuty jako výdaje (708 – 40,17 % z 708): 423 milionů BEF, tedy přibližně 10485896 EUR.
consideration of the non-deductibility of the fine under business expenses (708 – 40,17 % of 708): BEF 423 million (approximately EUR 10485896).
Podle belgických úřadů je takováto dohoda oprávněná, protože příslušná doměření daně představují pouze první etapu složitého správního řízení za účelem stanovení daňového dluhu k zaplacení plátcem DPH.
According to Belgium, such a settlement was justified because the adjustment statements in question constitute merely the first stage of a complicated administrative process aimed at establishing the tax owed by a company liable for VAT.
Hlubší prošetření informací a argumentů předložených společností Umicore, která vždy odmítala, že by se dopustila daňového podvodu, nakonec údajně přesvědčilo ISI, že by v tomto konkrétním případě neměla být vyžadována žádná daň.
An in-depth examination of the information and arguments presented by Umicore, which has always denied having committed fraud, allegedly convinced the Special Tax Inspectorate that no tax should be demanded in the present case.
ISI se domnívá, že všechny prvky, a to zejména podklady předané společností Umicore a italskými správními orgány, umožnily dojít k závěru, že podmínky pro osvobození od DPH byly splněny bez ohledu na to, co bylo uvedeno v dodatečných platebních výměrech.
The Special Tax Inspectorate takes the view that the facts as a whole, in particular the documents provided by Umicore and the Italian authorities, led to the conclusion that the conditions for VAT exemption had been met in spite of what had been noted in the adjustment statements.
Jelikož nebyla vyměřena žádná výše daně, nedošlo ani k poskytnutí snížení dluhu DPH.
Since no amount of tax due had been established, no reduction of VAT owing was granted.
Ve svém rozhodnutí o zahájení řízení Komise shledala, že existují pochyby o uplatnění osvobození od DPH u dodání zboží, kterých se týkaly dodatečné platební výměry vystavené ISI.
In its decision to open the procedure, the Commission found that doubts existed as to the application of the VAT exemption to the supplies of goods covered by the adjustment statements drawn up by the Special Tax Inspectorate.
Domnívala se, že nesprávně uplatněné osvobození od DPH může vést u dotčených prodejů k většímu rozpětí zisku dodavatele.
It was of the opinion that a wrongfully applied VAT exemption would result in an increase in profit margins for the supplier on the sales in question.
Komise připomněla, že u dodání zboží uvnitř Společenství v zásadě zdanitelného v Belgii může dojít k osvobození od daně, pokud jsou splněny dvě podmínky:
The Commission noted that an intra-Community supply of goods, taxable in theory in Belgium, could benefit from an exemption if the following two conditions were met:
zboží je odesláno nebo přepraveno prodávajícím nebo kupujícím či jejich jménem z území výchozího členského státu, ale uvnitř Evropské unie a
the goods were dispatched or transported by the vendor or the purchaser or on their behalf beyond the territory of a Member State but within the Union, and
dodání zboží je uskutečněno pro jinou osobu povinnou k dani, která jedná jako taková, do jiného členského státu, než je výchozí stát odeslání nebo přepravy.
the supply of the goods was carried out for another taxable person acting as such in a Member State other than that from which the goods were dispatched or transported.
Podle informací, které měla Komise k dispozici, společnost Umicore zřejmě nebyla během kontrol ISI schopna dokázat, že tyto podmínky osvobození od daně byly splněny.
According to the information at the Commission’s disposal, during the checks made by the Special Tax Inspectorate, Umicore did not appear to be in a position to prove that the conditions for exemption were fulfilled.
V důsledku provedení těchto zdanitelných transakcí tedy, a v souladu s pravidly o použití DPH na dodání zboží, ke kterému došlo v Belgii, vznikl daňový dluh.
Consequently, and in line with the rules on the application of VAT to supplies of goods in Belgium, a tax liability arose out of the fact that these taxable transactions had taken place.
Komise se proto domnívala, že dotčená dohoda zřejmě poskytla společnosti Umicore zvýhodnění, které spočívalo ve snížení daňového zatížení, jež by tato společnost musela za běžných okolností nést.
The Commission therefore considered that the agreement in question appeared to grant an advantage to Umicore consisting of a reduction in the tax burden it would normally have borne.
Komise také zjistila, že by bylo protikladné a neoprávněné uložit pokutu úměrnou nezaplacené DPH a samotnou DPH přitom nevyžadovat.
The Commission also noted that it would be contradictory and unjustified to inflict a fine in proportion to the VAT evaded without recovering the VAT itself.
Podle Komise neopravňovala údajná nepřítomnost podvodného úmyslu ze strany společnosti Umicore uložení přiměřené pokuty namísto vlastní daně.
According to the Commission, Umicore’s alleged lack of fraudulent intent did not warrant the imposition of a proportional fine instead of the payment of the tax itself.
Komise mimo jiné zjistila, že výše DPH zohledněná v základu pro výpočet přiměřené pokuty (708 milionů BEF) představovala pouze část dluhu původně vyměřeného v platebních výměrech ISI (983 milionů BEF).
The Commission further noted that the amount of VAT used in the basis for calculating the proportional fine (BEF 708 million) amounted to merely a part of the liability initially established in the Special Tax Inspectorate’s notices (BEF 983 million).
Podklady poskytnuté belgickými orgány a týkající se výpočtu dohodnutého narovnání zřejmě neberou v potaz výši dluhu DPH společnosti Umicore za období 1997–1998 vyplývajícího z dodatečného platebního výměru z 30. dubna 1999.
The information provided by Belgium on the calculation concerning the settlement made did not appear to take Umicore’s VAT liability for the 1997-98 period into account under the adjustment notice of 30 April 1999.
Komise kromě toho vyjádřila pochyby o zákonnosti následujícího snížení dotčené částky, které bylo uplatněno z důvodu neodpočitatelnosti pokuty z daně z příjmů právnických osob jako výdaje.
The Commission, moreover, expressed doubts as to the lawfulness of a subsequent reduction of the amount in question, applied under the non-deductibility of the fine as a business cost for the purposes of corporate tax.
Komise dále vyjádřila pochyby o způsobech, kterými se dospělo k uzavření dohody.
In addition, the Commission expressed doubts as to the way in which the agreement was reached.
Jedná se zejména o skutečnost, že tato dohoda neurčila svůj právní základ a své formální oprávnění z právního hlediska, což představuje odchylku od běžného průběhu řízení při stanovení a vyrovnání dluhu DPH obvykle používaného v Belgii.
In particular, the fact that the agreement did not specify its legal basis and its formal justification from a legal point of view constituted a departure from the normal procedure for determining and settling a VAT liability generally applicable in Belgium.
V situacích, kdy správa popírá nárok osoby povinné k dani na osvobození od daně, jí v zásadě zašle dodatečný platební výměr obvykle provázený pokutou.
In principle, in instances in which the authorities challenge the right of a taxable person to an exemption, they send him an adjustment statement, generally accompanied by a fine.
V případě, že dotčená osoba nesouhlasí se zdaněním požadovaným správním orgánem a její námitky nedokáží přesvědčit příslušný útvar, správa by jí v zásadě měla zaslat vymáhací příkaz provázený navýšením pokuty o 50 %.
In the event that the taxable person objects to the tax claimed by the authorities and his objections are incapable of convincing the department concerned, the authorities should, in principle, send him a constraining order along with a 50 % increase in the fine.
Pokud jde o selektivnost opatření, Komise připomněla, že volné uvážení daňových správ může vést ke zvýhodněním spadajícím pod čl. 107 odst. 1 Smlouvy [30].
As for the selective nature of the measure, the Commission noted that discretionary practices by tax authorities are likely to give rise to advantages falling within the scope of Article 107(1) of the Treaty [30].
Komise tedy shledala, že takové smírné narovnání, jakého dosáhla společnost Umicore a které spočívalo ve snížení dluhu DPH, pokuty a úroků, není obvykle dostupné všem plátcům daně, a to ani za předpokladu, že by popírali opodstatnění přestupků, jež by jim byly přičítány, a že by tak došlo ke splnění kritéria selektivity.
The Commission therefore held that an amicable settlement such as the one from which Umicore had benefited, involving a reduction in a VAT liability, fines and interest, was not generally available to all taxpayers, even assuming that they were to dispute the merits of the infringements attributed to them, and that the criterion of selectivity was thus fulfilled.
Podle Komise dotčená podpora zřejmě nemohla využít žádné z odchylek stanovených v článku 107 Smlouvy.
According to the Commission, the aid in question did not appear to benefit from any of the exemptions laid down in Article 107 of TFEU.
K použitému postupu
Concerning the procedure followed
Belgie zdůrazňuje, že zákon o DPH neupravuje přesný formální postup při doměření daně jejím plátcům.
Belgium emphasises that the VAT Code does not lay down any precise formal procedure for imposing adjustments on persons liable for VAT.
V tomto ohledu ale existuje určitá zaběhlá praxe, podle níž správní orgán napřed informuje plátce o uvažovaném doměření daně a vyzve ho, aby uplatnil podklady, které by mohly svědčit proti tomuto zdanění.
A standard practice has, nevertheless, become established in this respect, aimed firstly at informing the taxpayer of the adjustment planned by the authorities and asking him to submit information which might prevent such taxation.
Tento postup vychází z uplatnění zásad řádné správy a práva na obhajobu.
This practice is consonant with the application of the principles of sound administration and the rights of the defence.
V těchto souvislostech se u dodatečného platebního výměru údajně jedná pouze o návrh správního orgánu, který slouží k zahájení jednání s osobou povinnou k dani bez právního dopadu pro ni a bez vzniku pohledávky ve prospěch státu.
In this context, the adjustment notice merely constitutes a proposal from the authorities designed as a basis for discussion with the taxable person, without giving rise to any legal effect on the taxable person or establishing a claim for the authorities.
Dodatečný platební výměr tak hlavně umožňuje plátci vznést námitky proti předběžnému stanovisku správního orgánu a uplatnit prvky, jež má na podporu svého stanoviska.
The adjustment notice essentially therefore enables the taxpayer to challenge the initial stance of the tax authorities and provide information in support of his position.
Podle Belgie je možné, že se po přezkumu argumentů předložených plátcem daně v odpověď na dodatečný platební výměr musí upravit uvažované doměření daně nebo od zdanění zcela upustit.
According to Belgium, after examining the arguments presented by the taxpayer in response to the adjustment notice, it can happen that the adjustment planned has to be modified or even that the taxation has to be completely abandoned.