natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Po konečném poskytnutí informací tato společnost tvrdila, že její námitky byly nesprávně pochopeny a že všechny suroviny použité k výrobě výrobků a směsí obsahujících uhlíkové řetězce C12 a C14 byly dovezeny bezcelně.
Following definitive disclosure, the company claimed that its comments had been misunderstood and that all the raw materials used for the production of products and blends with chain lengths of C12 and C14 had been imported duty free.
Jelikož je třeba uhradit nepřímou daň, pokud jsou tyto suroviny následně zakomponovány do výrobků prodávaných na domácím trhu, společnost žádá úpravu běžné hodnoty u těchto konkrétních druhů výrobků.
Since an indirect tax needs to be paid if these raw materials are consequently incorporated into products sold on the domestic market, the company claims an adjustment of the normal value for these specific product types.
Důkazy předložené během inspekce však ukazují, že specifické suroviny potřebné k výrobě druhů výrobků obsahujících uhlíkové řetězce C12 a C14 a dovezené bezcelně v průběhu OŠ stačily pouze k výrobě zlomku vývozního odbytu tohoto výrobku, který uskutečnila společnost během OŠ.
However, the evidence submitted during the verification shows that the specific raw materials that are needed for the production of the product types with chain lengths C12 and C14 and that were imported duty free during the IP, were sufficient to manufacture only a fraction of the company’s export sales of this product during the IP.
Je proto jisté, že nejméně dvě třetiny vyvezených výrobků obsahujících uhlíkové řetězce C12 a C14 byly vyrobeny s použitím surovin, za které bylo zaplaceno dovozní clo.
It is therefore certain that at least two thirds of the exported product with chain lengths C12 and C14 have been manufactured by using raw materials for which import duties had been paid.
Společnost nepředložila žádný důkaz o tom, že tyto bezcelně dovezené suroviny byly použity na prodej na vývoz do Unie, a nikoli na prodej na vývoz do třetích zemí, a tato námitka se proto zamítá.
Since the company has never submitted any evidence showing that any of these raw materials imported duty free was used for export sales to the Union and not for export sales to third countries, the claim is rejected.
Jelikož ohledně srovnání nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrzuje se obsah 20. a 23. bodu odůvodnění prozatímního nařízení.
In the absence of any other comments in respect of comparison, the content of recitals 20 and 23 of the provisional Regulation is hereby confirmed.
Jelikož ohledně výpočtu dumpingového rozpětí nebyly předloženy žádné připomínky, potvrzuje se obsah 24. až 26. bodu odůvodnění prozatímního nařízení.
In the absence of any comments concerning the dumping margin calculation, the content of recitals 24 to 26 of the provisional Regulation is hereby confirmed.
Výše dumpingu, která byla stanovena s konečnou platností, vyjádřená jako procentní podíl z čisté ceny CIF s dodáním na hranice Unie před proclením činí:
The amount of dumping finally determined, expressed as a percentage of the cif net free-at-Union-frontier price, before duty, is as follows:
V návaznosti na poskytnutí prozatímních a konečných informací jeden indonéský vyvážející výrobce tvrdil, že při testování ziskovosti operací neměly být prodejní, režijní a správní náklady přiřazeny jednotlivým operacím na základě obratu, protože to vedlo k tomu, že řada operací nebyla shledána ziskovými.
Following provisional and definitive disclosures, one Indonesian exporting producer claimed that in testing the profitability of transactions, the selling, general and administrative (SG&A) expenses, should not have been allocated to individual transactions on the basis of turnover, and that this had led to a number of transactions being found to be unprofitable.
Toto tvrzení bylo prozkoumáno, ale bylo zjištěno, že rozdělení prodejních, režijních a správních nákladů na jednotlivé operace na základě obratu je vhodnější vzhledem k jejich povaze, protože více souvisejí s hodnotou než s objemem.
The claim was examined, but it was found that matching SG&A expenses to individual transactions on the basis of turnover is more appropriate given the nature of such expenses, which are more value-related rather than volume-related.
Je třeba poznamenat, že celková hodnota prodejních, režijních a správních nákladů rozdělených na každý druh výrobku je stejná bez ohledu na to, jaká z těchto dvou metod se použije na rozdělení těchto nákladů na jednotlivé operace.
It should be noted that the total amount of SG&A expenses allocated to each product type remains the same irrespective of which of the two methods is used for matching SG&A expenses to individual transactions.
Operace, u kterých vyvážející výrobce zpochybnil výsledek zkoušky ziskovosti, byly přezkoumány a bylo potvrzeno, že tyto operace nebyly ziskové.
Finally, the transactions for which the exporting producer queried the outcome of the profitability test were re-examined and it was confirmed that the transactions were unprofitable.
Tento požadavek se proto zamítá.
The claim is therefore rejected.
Tentýž indonéský vyvážející výrobce také uvedl, že při stanovení úrovně zisku použité při určení běžné hodnoty by neměl být vyloučen zisk z prodeje, k němuž na úrovni druhu výrobku nedošlo v běžném obchodním styku, protože více než 80 % celkového domácího prodeje bylo ziskového.
The same Indonesian exporting producer also claimed that, in determining the profit level used when constructing normal value, the profit of sales identified as not being in the ordinary course of trade at product type level should not be excluded, since more than 80 % of the overall domestic sales were profitable.
V souvislosti s tímto tvrzením se připomíná, že určení prodeje uskutečněného v běžném obchodním styku se provádí na úrovni druhu výrobku, jak je objasněno v 29. až 32. bodu odůvodnění prozatímního nařízení, protože se jedná o nejvhodnější způsob, jak přesně spojit prodejní ceny se souvisejícími výrobními náklady.
With regard to this claim, it is recalled that the determination of which sales are in the ordinary course of trade is made at the level of product types, as explained in recitals 29 to 32 of the provisional Regulation, since this is the most appropriate way to accurately match sales prices with the relating costs of production.
Ustanovení čl. 2 odst. 6 základního nařízení navíc nevylučují případné rozdělení výrobku, který je předmětem šetření, podle druhů.
Furthermore, Article 2(6) of the basic Regulation does not exclude the division of the product investigated into product types where appropriate.
Prodej, který nebyl uskutečněn v běžném obchodním styku, je proto vyloučen na úrovni druhu výrobku z výpočtu zisku použitého při určení běžné hodnoty.
Therefore, sales not found to be in the ordinary course of trade are excluded at product type level from the calculation of the profit to be used in constructing the normal value.
Tentýž indonéský vyvážející výrobce také uvedl, že při určení běžné hodnoty některých druhů výrobku nebyly odečteny úpravy, které by vrátily běžné hodnoty na úroveň ceny ze závodu.
The same Indonesian exporting producer also claimed that when constructing normal value for certain product types, no deduction for allowances had been made in order to bring the normal values back to an ex-works level.
Toto tvrzení bylo přijato a výpočet byl příslušným způsobem upraven.
The claim was accepted and the calculation amended accordingly.
Jelikož ohledně určení běžné hodnoty nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrzují se prozatímní zjištění v 27. až 33. bodu odůvodnění prozatímního nařízení, která jsou opravena, jak je uvedeno ve 26. bodu odůvodnění tohoto nařízení.
In the absence of any other comments concerning the determination of normal value, the provisional findings in recitals 27 to 33 of the provisional Regulation — corrected as indicated in recital 26 of this Regulation — are hereby confirmed.
V návaznosti na poskytnutí prozatímních informací jeden indonéský vyvážející výrobce uvedl, že nebylo poskytnuto odůvodnění toho, že cena pro dovážející společnost v Unii, se kterou byl ve spojení, byla považována za nespolehlivou, ani odůvodnění určení vývozní ceny tohoto prodeje podle čl. 2 odst. 9 základního nařízení.
Following provisional disclosure, one Indonesian exporting producer claimed that no justification had been given for considering the price to its related importer company in the Union as unreliable, and for the construction of the export price, in respect of such sales, under Article 2(9) of the basic Regulation.
V této souvislosti je třeba poznamenat, že vnitropodnikové ceny mezi stranami ve spojení se nepovažují za spolehlivé, protože by mohly být uměle stanovovány na různých úrovních v závislosti na tom, co je výhodnější pro dotčené společnosti ve spojení.
In this regard, it should be noted that transfer prices between related parties are not considered to be reliable because they could be artificially set at different levels depending on what would be more advantageous for the related companies concerned.
Z tohoto důvodu určení vývozní ceny podle čl. 2 odst. 9 základního nařízení při použití přiměřeného ziskového rozpětí bez ohledu na skutečný zisk plynoucí z vnitropodnikových cen zamezuje jakýmkoli rušivým účinkům, které mohou nastat v důsledku vnitropodnikových cen.
For this reason, the construction of the export price under Article 2(9) of the basic Regulation, using a reasonable profit margin independent of the actual profit resulting from transfer prices, avoids any distorting effects that may arise from the transfer prices.
V návaznosti na poskytnutí prozatímních informací oba indonéští vývozci uvedli, že pro prodej na vývoz do Unie prostřednictvím dovozců ve spojení nacházejících se v Unii je ziskové rozpětí použité pro určení vývozní ceny podle čl. 2 odst. 9 základního nařízení nevhodné.
For export sales to the Union through related importers located in the Union, following provisional disclosure, both Indonesian exporters claimed that the profit margin used for the construction of the export price pursuant to Article 2(9) of the basic Regulation was inappropriate.
Oba tvrdili, že zisk, který byl použit v prozatímní fázi, se týkal pouze částečně spolupracujícího dovozce a nebyl ověřen, a nebyl proto spolehlivý.
They both argued that the profit which had been used at the provisional stage referred to only one partially cooperating importer and had not been verified, and was therefore not reliable.
Proto navrhli, aby byl použit zisk ve výši 5 %, jak tomu bylo v jiných šetřeních.
Accordingly, they suggested using a profit of 5 % as it was done in other investigations.
Vzhledem k nízké úrovni spolupráce nezávislých dovozců v tomto šetření se tato námitka přijímá a byla použita úroveň zisku ve výši 5 %, což odpovídá úrovním zisku použitým v předešlých šetřeních ve stejném odvětví.
In consideration of the low level of cooperation by independent importers in this investigation, the claim is accepted and a profit level of 5 % was applied, which is in line with profits levels used in previous investigations for the same sector.
Jelikož ohledně srovnání nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrzuje se obsah 34. až 36. bodu odůvodnění prozatímního nařízení, který je upraven, jak je objasněno ve 29. bodu odůvodnění tohoto nařízení.
In the absence of any other comments in respect of comparison, the content of recitals 34 to 36 of the provisional Regulation — adjusted as explained in recital 29 of this Regulation — is hereby confirmed.
V návaznosti na poskytnutí prozatímních informací oba indonéští vývozci poukázali na to, že pro prodej prostřednictvím příslušných obchodníků ve spojení ve třetí zemi neměly být provedeny žádné úpravy o rozdíly v provizích podle čl. 2 odst. 10 písm. i).
Following provisional disclosure both Indonesian exporters pointed out that no adjustment should have been made for differences in commissions pursuant to Article 2(10)(i) for sales via the respective related traders in a third country.
Obě společnosti tvrdily, že jejich výrobní společnosti v Indonésii a příslušní obchodníci ve spojení v Singapuru tvoří jeden hospodářský subjekt a že obchodníci ve třetí zemi jednají jako vývozní oddělení jejich indonéských společností ve spojení.
Both companies argued that their production companies in Indonesia and the respective related traders in Singapore form a single economic entity and that the traders in the third country act as the export department of their related Indonesian companies.
V obou případech však výrobce v Indonésii přímo fakturuje domácí prodej i určitý prodej na vývoz do třetích zemí a obchodníci v Singapuru dostávají zvláštní provizi.
However, in both cases domestic sales, as well as some export sales to third countries, are invoiced directly by the manufacturer in Indonesia, and the traders in Singapore receive a specific commission.
U jedné z indonéských společností pokrývá tato ve smlouvě uvedená provize pouze prodej na vývoz.
For one of the Indonesian companies this commission is mentioned in a contract covering only export sales.
Obchodníci ve třetí zemi navíc také prodávají výrobky vyrobené jinými výrobci, v jednom případě také výrobci nikoli ve spojení.
Moreover, the traders in the third country also sell products manufactured by other producers, in one case also from unrelated producers.
Oba obchodníci ve spojení v Singapuru proto zcela zřejmě plní funkce, které se podobají funkcím obchodního zástupce, který pracuje na provizním základě.
Both related traders in Singapore therefore clearly have functions which are similar to those of an agent working on a commission basis.
V návaznosti na konečné poskytnutí informací indonéská vláda a jeden indonéský vyvážející výrobce zopakovali tvrzení o jednom hospodářském subjektu, o němž se mluví v předchozím bodě.
Following definitive disclosure, the Indonesian government and one Indonesian exporting producer reiterated the claim of single economic entity referred to in the previous recital.
Argumentovali tím, že ve věci Matsushita v. Rada [4] již Soudní dvůr rozhodl, že to, že výrobce uskutečňuje jisté prodejní funkce, neznamená, že výrobní a obchodní společnost nemohou tvořit jeden hospodářský subjekt.
They argued that in Matsushita v Council [4] the Court had previously held that the fact that the producer performs certain sales functions does not mean that a manufacturing company and a trading company cannot constitute a single economic entity.
Kromě toho tvrdili, že prodej do třetích zemí, který uskutečňuje přímo vývozce bez účasti obchodníka v Singapuru, představuje pouze malý procentní podíl prodeje na vývoz a že Soud prvního stupně (dnes Tribunál) rozhodl ve věci Interpipe [5], že malý objem přímého prodeje výrobcem ještě nedokazuje, že neexistuje jeden hospodářský subjekt.
Furthermore, they also claimed that sales to third countries that are carried out by the exporter directly without involving the trader in Singapore only represent a small percentage of export sales and that in the Interpipe judgement [5] the Court of First Instance held that small volumes of direct sales by the producer did not support the claim that there was no single economic entity.
Nakonec poukázali na to, že ve věci Canon v. Rada [6] to, že prodejní dceřiná společnost vystupovala také jako distributor výrobků od jiných společností, nemělo vliv na to, že byla shledána jedním hospodářským subjektem.
Finally, they brought forward that in Canon v Council [6] the fact that a sales subsidiary also acted as a distributor of products from other companies did not affect the finding of a single economic entity.
I když Soudní dvůr ve věci Matsushita v. Rada rozhodl, že instituce v tomto případě měly právo na stanovisko, že výrobce spolu s jednou či několika distribučními společnostmi pod jeho kontrolou tvoří hospodářský subjekt, třebaže sám vykonává některé prodejní funkce, nevyplývá z toho nezbytně povinnost vždy považovat výrobce a jeho prodejní společnosti ve spojení za jeden hospodářský subjekt.
Even though in Matsushita v Council the Court held that the institutions were in that case entitled to find that a manufacturer, together with one or more distribution companies which it controls, forms an economic entity even though it performs certain sales functions itself, it does not necessarily follow that there is an obligation to always consider a producer and its related sales companies as a single economic entity.
Navíc – na rozdíl od indonéského vyvážejícího výrobce – výrobní společnost ve věci Matsushita v. Rada sama přímo neprodávala.
Furthermore, unlike the Indonesian exporting producer, the manufacturer in Matsushita v Council did not make any direct sales itself.
Zadruhé, v rozsudku ve věci Interpipe bylo uvedeno, že přímý prodej vyvážejícím výrobcem představoval jen malý procentní podíl celkového objemu prodeje do Unie, což byl pouze jeden prvek, který Soud prvního stupně při analýze zkoumal.
Secondly in the Interpipe judgement, the fact that direct sales by the exporting producer represented only a limited percentage of the total sales volume to the Union was only one element analysed by the Court of First Instance.
Důležitější je, že Soud zdůraznil skutečnost, že tento přímý prodej směřoval do nových členských států pouze na přechodné období.
More importantly, the Court stressed the fact that these direct sales were made to the new Member States for a transitional period only.
Naproti tomu v tomto případě z dostupných důkazů vyplývá, že přímý prodej ze strany výrobce do některých třetích zemí není dočasný, nýbrž – přinejmenším zpravidla – strukturální, tj. trvalý.
In contrast, in this case, the available evidence indicates that the sales directly by the producer to certain third countries are not temporary but — at least in principle — structural, i.e. permanent.
U každého dotčeného výrobce navíc tento prodej představuje značný procentní podíl jeho domácího prodeje.
Moreover, for each producer concerned, those sales represent a considerable percentage of its domestic sales.
Nakonec je třeba uvést, že ve věci Canon v. Rada zahrnoval prodej prováděný prodejní dceřinou společností vyvážejícího výrobce na domácím trhu další výrobky, které byly prodávány toliko pod jinou obchodní značkou, nicméně vyráběny byly všechny samotným vyvážejícím výrobcem.
Finally, in Canon v Council the sales of the sales subsidiary of the exporting producer on the domestic market included other products that were only sold under a different brand name but had nevertheless all been produced by the exporting producer itself.
Tato námitka se proto opět zamítá.
The claim is therefore again rejected.
Jedna indonéská společnost dále tvrdila, že i kdyby neměl být přijat koncept jednoho hospodářského subjektu, Komise uložila „zdvojené rozpětí“ tím, že od vývozní ceny nezávislým odběratelům v Unii odečetla zisk dovozce ve spojení v Unii i provizi obchodníka ve spojení ve třetí zemi.
One Indonesian company further claimed that, even if the concept of the single economic entity were not to be accepted, the Commission had imposed a ‘double margin’ by deducting from the export price to independent customers in the Union both a profit for the related importer in the Union as well as a commission for the related trader in the third country.
Tyto dvě položky však byly zohledněny pro různé účely a byly odečteny samostatně.
However, the two items were taken into account for different purposes and were deducted separately.
Jak je objasněno v 28. bodu odůvodnění, je vývozní cena prodeje na vývoz prostřednictvím dovozců ve spojení v Unii určena podle čl. 2 odst. 9 základního nařízení na základě ceny, za kterou jsou dovezené výrobky poprvé znovu prodány nezávislému kupujícímu.
As explained in recital 28, for export sales through related importers in the Union, the export price is constructed pursuant to Article 2(9) of the basic Regulation on the basis of the price at which the imported products are first resold to an independent buyer.
V těchto případech se provede úprava pro zisk, aby se stanovila spolehlivá vývozní cena franko hranice Unie.
In these cases an adjustment for the profit accruing shall be made so as to establish a reliable export price at the Union frontier level.
Provize pro obchodníka ve spojení ve třetí zemi byla naopak odečtena podle čl. 2 odst. 10 písm. i) základního nařízení.
On the contrary, the commission for the related trader in the third country was deducted pursuant to Article 2(10)(i) of the basic Regulation.
Tato námitka se proto zamítá.
Therefore, the claim is rejected.
Společnost dále uvedla, že pokud by měla být vývozní cena upravena o provizi obchodníka ve spojení ve třetí zemi podle čl. 2 odst. 10 písm. i), měla by být provedena stejná úprava běžné hodnoty, protože tento obchodník koordinuje také domácí prodej.
The company further claimed that, in case the export price were to be adjusted for the commission of the related trader in the third country pursuant to Article 2(10)(i), an identical adjustment to the normal value should be made, since this trader would also coordinate domestic sales.
Písemná smlouva mezi obchodníkem a výrobcem v Indonésii však zahrnuje pouze prodej na vývoz.
However, the written contract between the trader and the producer in Indonesia only covers export sales.
Domácí prodej navíc fakturuje společnost v Indonésii.
Moreover, domestic sales are invoiced by the company in Indonesia.
Ohledně úpravy podle čl. 2 odst. 10 písm. i) základního nařízení se má za to, že je vhodné použít přiměřené ziskové rozpětí nezávisle na skutečně dosaženém zisku na základě vnitropodnikových cen, aby se zamezilo jakýmkoli rušivým účinkům, které mohou nastat v důsledku vnitropodnikových cen.
In respect of the adjustment pursuant to Article 2(10)(i) of the basic Regulation, it is considered appropriate to use a reasonable profit margin independent of the actual profit resulting from transfer prices in order to avoid any distorting effects that may arise from the transfer prices.
Jak již bylo učiněno v předchozích případech [7], skutečná zisková rozpětí obchodníků ve třetí zemi použitá v prozatímní fázi byla proto nahrazena ziskem ve výši 5 %, který se považuje za přiměřený zisk z činností obchodních společností v chemickém odvětví.
Therefore, the actual profit margins of the traders in the third country which were used at the provisional stage were replaced by a profit of 5 % which is considered a reasonable profit for the activities carried out by trading companies in the chemical sector, as was done in previous cases [7].
Další indonéská společnost uvedla, že u prodeje prostřednictvím jejího dovozce ve spojení v Unii Komise odečetla náklady na provizi dvakrát.
Another Indonesian company claimed that the Commission had deducted twice commission expenses for sales via its related importer in the Union.
Společnost tvrdila, že při určení vývozní ceny podle čl. 2 odst. 9 základního nařízení byly provedeny úpravy o prodejní, režijní a správní náklady dovozce ve spojení i o náklady na provizi jako přímé náklady prodeje.
The company argued that an adjustment for both the related importer’s SG&A expenses as well as commission expenses as a direct selling expense was made when constructing the export price pursuant to Article 2(9) of the basic Regulation.
Vzhledem k tomu, že náklady na provizi jsou již zahrnuty v prodejních, režijních a správních nákladech, výsledkem bylo dvojí odečtení nákladů na provizi.
Since the commission expenses are already included in the SG&A expenses, this resulted in a double deduction for commission expenses.
Tato námitka byla shledána opodstatněnou a výpočet byl příslušným způsobem upraven.
This claim was found to be justified and the calculation was amended accordingly.