natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Dne 2. února 2001 bylo zorganizováno jednání mezi Komisí a bankou Crédit Mutuel věnované této zprávě.
A meeting on this report was organised on 2 February 2001 for the Commission and Crédit Mutuel.
Po připomínkách Komise požádala banka Crédit Mutuel kancelář Arthur Andersen o předání zprávy ze dne 8. února 2001, jež odůvodňovala použití metody zvané „vyrovnání přecenění činnosti IARD [pojištění proti škodám [5] banky Crédit Mutuel] “, která byla zejména předmětem kritiky ze strany útvarů Komise.
Following observations by the Commission, Crédit Mutuel asked Arthur Andersen to forward a memo dated 8 February 2001 justifying the method used, namely ‘correction of the excess weighting granted to the IARD insurance activity (Crédit Mutuel’s general insurance business [5]) ’, which had been criticised by the Commission.
V dubnu roku 2001 požádala Komise svého konzultanta, aby zjistil odchylky mezi svou zprávou a zprávou kanceláře Arthur Andersen a určil změny v údajích a metodice, které by mohly být případně zahrnuty do jeho předchozí zprávy.
In April 2001 the Commission asked its consultant to identify the differences between its report and that of Arthur Andersen and to determine the changes to data or methodology that could, if necessary, be included in its previous report.
Nová konečná zpráva konzultanta Komise byla předána dne 23. července 2001.
A new final report from the Commission consultant was handed over on 23 July 2001.
Oceňuje výsledek analytického účetnictví spořicího účtu „Livret bleu“ na kumulovaný nekapitalizovaný zisk ve výši 1,074 miliardy FRF (163,7 milionu EUR).
It evaluates the result of the Livret bleu cost accounts at a cumulated non-capitalised profit of FRF 1,074 billion (EUR 163,7 million).
Tato zpráva byla předána stejného dne francouzským orgánům.
The report was sent to the French authorities on the same day.
Během jednání dne 26. července 2001 mezi Komisí, francouzskými orgány, bankou Crédit Mutuel a kanceláří Arthur Andersen vyjádřily banka Crédit Mutuel a kancelář Arthur Andersen svůj nesouhlas s konečnými závěry konzultanta Komise.
At a meeting on 26 July 2001 between the Commission, the French authorities, Crédit Mutuel and Arthur Andersen, Crédit Mutuel and Arthur Andersen announced that they disagreed with the final conclusions of the Commission’s consultant.
Zpráva zaslaná francouzskými orgány Komisi dne 26. října 2001 vysvětlovala, proč, podle jejich názoru, i) režim spořicího účtu „Livret bleu“ nepředstavuje podporu, ii) by se mohlo jednat pouze o stávající podporu, pokud by Komise označení za podporu uznala, a iii) by se v každém případě jednalo o podporu slučitelnou.
The memo sent to the Commission by the French authorities on 26 October 2001 explained why, according to them, (i) the Livret bleu scheme did not constitute State aid; (ii) if the Commission did classify the scheme as aid, it could only be existing aid, and (iii) in any event it was compatible aid.
Rozhodnutím ze dne 15. ledna 2002 [6] (dále jen „zrušené rozhodnutí“) Komise prohlásila státní podporu, kterou Francouzská republika poskytla bance Crédit Mutuel, za neslučitelnou s vnitřním trhem.
By Decision of 15 January 2002 [6] (hereinafter: ‘the annulled Decision’), the Commission declared the State aid granted by France to Crédit Mutuel incompatible with the common market.
Rozhodnutí ze dne 15. ledna 2002 bylo zrušeno rozsudkem Soudu prvního stupně ze dne 18. ledna 2005 [7].
The Decision of 15 January 2002 was annulled by judgment of the Court of First Instance on 18 January 2005 [7].
Komise se proti rozsudku Soudu prvního stupně neodvolala.
The Commission did not appeal against the judgment.
Podle čl. 266 odst. 1 SFEU je Komise povinna přijmout opatření vyplývající z tohoto rozsudku.
In accordance with Article 266(1) TFEU, the Commission is required to take the necessary measures to comply with the judgment.
V oblasti státní podpory to znamená, že po zrušení rozhodnutí se řízení vrací do fáze formálního vyšetřování.
With regard to State aid, this means that, following the annulment of the Decision, the procedure is returned to the formal investigation stage.
Rozhodnutím ze dne 7. června 2006 [8] (dále jen „rozhodnutí o prodloužení“) Komise prodloužila formální vyšetřovací řízení a upřesnila předmět svého posouzení případné podpory.
By Decision of 7 June 2006 [8] (hereinafter: ‘the extension Decision’), the Commission extended the formal investigation procedure and clarified the purpose of its assessment of potential aid.
Francie sdělila Komisi své připomínky k rozhodnutí o prodloužení dopisy ze dne 1. září 2006 a 7. září 2006.
France submitted its comments on the extension Decision to the Commission by letters dated 1 September 2006 and 7 September 2006.
Dne 19. září 2006 Komise obdržela stížnost Sdružení obětí banky Crédit Mutuel („Association des Victimes du Crédit Mutuel“).
On 19 September 2006 the Commission received a complaint from the Association des Victimes du Crédit Mutuel (Association of Victims of Crédit Mutuel).
Dopisem ze dne 13. října 2006 obdržela Komise připomínky banky Crédit Mutuel.
The Commission received the comments of Crédit Mutuel by letter dated 13 October 2006.
Komise předala připomínky banky Crédit Mutuel francouzským orgánům dopisem ze dne 31. října 2006.
By letter dated 31 October 2006, the Commission forwarded the observations by Crédit Mutuel to the French authorities.
Následkem dvou žádostí Komise o doplňkové informace ze dne 22. září 2006 a 28. listopadu 2006 předložila Francie dodatečné připomínky dopisy ze dne 8. listopadu 2006 a 28. února 2007.
Following two requests for further information from the Commission dated 22 September 2006 and 28 November 2006, France submitted additional comments by letters dated 8 November 2006 and 28 February 2007.
Komise se setkala s francouzskými orgány dne 19. prosince 2006 a s bankou Crédit Mutuel dne 15. ledna 2007.
The Commission met the French authorities on 19 December 2006 and Crédit Mutuel on 15 January 2007.
Dne 10. května 2007 přijala Komise rozhodnutí podle čl. 86 odst. 3 Smlouvy o ES (nyní čl. 106 odst. 3 SFEU) ve spojení s články 43 a 49 Smlouvy o ES (nyní články 49 a 56 SFEU), podle něhož měla Francie zrušit zvláštní práva [9] banky Crédit Mutuel, spořitelny Caisses d’Épargne a banky Banque Populaire na distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ (pokud jde o Crédit Mutuel) a vkladních knížek „Livret A“ (pokud jde o Caisses d’Épargne a francouzskou poštu La Poste) [10].
On 10 May 2007 the Commission adopted a decision pursuant to Article 86(3) of the EC Treaty (now Article 106(3) TFEU) in conjunction with Articles 43 and 49 of the EC Treaty (now Articles 49 and 56 TFEU) requiring France to put an end to the special rights [9] of Crédit Mutuel, Caisses d’Épargne and Banque Populaire for the distribution of the Livret bleu (Crédit Mutuel) and Livret A (Caisses d’Épargne and Banque Postale) [10].
Jelikož Francie nezrušila zvláštní práva na distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ a vkladní knížky „Livret A“ v devítiměsíční lhůtě stanovené rozhodnutím ze dne 10. května 2007, zahájila Komise řízení o porušení smlouvy podle článku 226 Smlouvy o ES (nyní článek 258 SFEU) a dopisem dne 5. června 2008 jí zaslala výzvu kvůli neplnění rozhodnutí.
Since France did not put an end to the special rights for the distribution of the Livret A and Livret bleu within the nine-month deadline set by the Decision of 10 May 2007, the Commission opened infringement proceedings pursuant to Article 226 of the EC Treaty (now Article 258 TFEU) by sending France on 5 June 2008 a letter of formal notice for not complying with the Decision.
Dne 19. září 2009 zaslala Komise Francii žádost o nové informace a Francie na ni odpověděla dne 13. října 2009.
On 19 September 2009 the Commission asked France for more information, which was provided on 13 October 2009.
Dne 8. října 2009 Komise ukončila řízení o porušení smlouvy, protože Francie splnila přijetím reformy ze dne 1. ledna 2009, kterou liberalizovala distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ a vkladní knížky „Livret A“ [11], povinnost zrušit zvláštní práva na distribuci těchto spořicích nástrojů [12].
On 8 October 2009 the Commission terminated the infringement proceedings because France, by adopting the reform of 1 January 2009 liberalising the distribution of the Livret A and Livret bleu [11], had complied with its obligation to put an end to the special rights for the distribution of the livrets [12].
Během roku 2010 se Komise pomocí elektronické pošty obrátila na banku Crédit Mutuel s několika dotazy, na které dotčená banka odpověděla rovněž elektronickou poštou.
Over the course of 2010 the Commission sent e-mails with several questions to Crédit Mutuel, to which e-mailed replies were received.
Toto rozhodnutí v souladu s článkem 13 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES [13], uzavírá řízení ve věci případných prvků podpory obsažených v mechanizmu spořicího účtu „Livret bleu“.
This Decision closes, pursuant to Article 13 of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty [13], the procedure relating to the potential aid contained in the Livret bleu savings vehicle.
POPIS MECHANISMU SPOŘICÍHO ÚČTU „LIVRET BLEU“
DESCRIPTION OF THE LIVRET BLEU SAVINGS VEHICLE
Popis banky Crédit Mutuel
Description of Crédit Mutuel
Crédit Mutuel je decentralizovaná bankovní a pojišťovací skupina, již tvoří celostátní síť bank se statusem družstevních společností s proměnným kapitálem.
Crédit Mutuel is a decentralised banking and insurance group consisting of a national network of branches with the status of cooperative companies with open-ended capital.
Crédit Mutuel se řídí zákonem ze dne 10. září 1947, který stanovil zásady spolupráce.
Crédit Mutuel is governed by the law of 10 September 1947, which laid down the principles of cooperation.
Banka je organizována na třech úrovních: místní, regionální a celostátní.
It is organised on three levels: local, regional and national.
Skupina Crédit Mutuel má pod dvojím označením skupiny (Crédit Mutuel a Crédit Industriel et Commercial (dále jen „CIC“) téměř 6000 poboček a více než 72000 zaměstnanců. Místní banky Crédit Mutuel jsou součástí 18 regionálních federací, které jsou členy celostátní konfederace bank Crédit Mutuel, jež představuje ústřední orgán sítě. CIC sdružuje 6 regionálních bank a specializované pobočky jak ve Francii, tak ve světě.
The Crédit Mutuel group, under the group’s two trade names (Crédit Mutuel and Crédit Industriel et Commercial (hereinafter: ‘CIC’)), has almost 6000 outlets and more than 72000 employees. Crédit Mutuel’s local branches are attached to 18 regional federations that are members of Crédit Mutuel’s national confederation, the central body of the network. The CIC federates 6 regional banks and specialised subsidiaries in France and abroad.
Crédit Mutuel je kromě toho skupinou s jediným vedením a sledující globální politiku.
Crédit Mutuel is a group with a single management that pursues a global policy.
Na úrovni konfederace udržuje vnitřní finanční solidaritu, která zajišťuje hotovost pro regionální federace.
It maintains internal financial solidarity at the level of the confederation, which ensures the liquidity of the regional federations.
Z hlediska práva hospodářské soutěže vykazuje skupina vlastnosti jediného podniku, protože má na ústřední úrovni jediné rozhodovací centrum.
The group has the features of a single undertaking from the perspective of competition law because is has a single decision-making body at central level.
Popis spořicího účtu „Livret bleu“
Description of the Livret bleu
Spořicí účet „Livret bleu“ byl spořicí produkt regulovaný státem a distribuovaný výlučně bankou Crédit Mutuel.
The Livret bleu was a savings product regulated by the State and distributed exclusively by Crédit Mutuel.
Podle opraveného finančního zákona na rok 1975 [14] podléhal tento produkt částečnému osvobození od daně.
The product was partially tax-exempt under the terms of the Amending Finance Act for 1975 [14].
Úroky vyplácené spořitelům z uložených vkladů byly osvobozeny od daně do výše dvou třetin.
The interest on sums deposited paid to savers qualified for a tax exemption to the tune of two thirds.
Stát stanovil pro spořitele hrubou úrokovou míru u „Livret bleu“ tak, aby čistá míra byla po odvedení daně [15] stejná jako u vkladní knížky „Livret A“, která byla od zdanění zcela osvobozena.
The State set the gross interest rate on the Livret bleu for savers in such a way that, after deduction of tax [15], the net rate was identical to that earned on the Livret A, which was fully tax-exempt.
Stát stanovil úrokovou míru u „Livret bleu“ na úroveň přesahující inflaci a tato míra byla upravována podle vývoje na peněžním trhu.
The State set the interest rate on the Livret bleu at a level above inflation, indexed to the money market.
Poslední čistá úroková míra u „Livret bleu“ před zrušením tohoto spořicího produktu reformou z 1. ledna 2009 (viz bod 41) byla 4 % [16].
The last net rate of remuneration on the Livret bleu before this savings product was discontinued by the reform of 1 January 2009 (see recital 41) was 4 % [16].
Nejvyšší částka, kterou si spořitelé na spořicím účtu „Livret bleu“ mohli uložit, byla ve výši 15300 EUR. Vklady na účtu „Livret bleu“ se zvýšily z 13 miliard EUR (85 miliard FRF) v roce 1991 na 22 miliard EUR v roce 2008.
The maximum amount that savers could deposit in their Livret bleu account was EUR 15300. The amount invested in the Livret bleu rose from EUR 13 billion (FRF 85 billion) in 1991 to EUR 22 billion in 2008.
Příznačné vlastnosti spořicího účtu „Livret bleu“, jako byla okamžitá dostupnost prostředků, povolené vklady od 15 EUR výše, absence nákladů (zejména při zakládání účtu), vedly k nahromadění značné hotovosti.
The Livret bleu’s features — immediate availability of funds, minimum initial deposit authorised from EUR 15, no costs (in particular on opening the account), etc. — led to great liquidity.
Kromě toho bylo možno zřídit si u účtu automatické platby ve prospěch finančního úřadu nebo veřejných podniků jako EDF nebo France Telécom.
In addition, it was possible to set up direct debits from the Livret bleu account to the national exchequer or public companies such as EDF or France Télécom.
Spořicí účet „Livret bleu“, jež byl zřízen jako spořicí produkt pro soukromé osoby, se tak v určitých aspektech blížil běžnému účtu.
The Livret bleu, which was a savings product aimed at the general public, was therefore similar in some respects to a current account.
Povinnosti ve spojení s použitím prostředků vybraných prostřednictvím „Livret bleu“ se časem vyvíjely.
The obligations associated with the use of the funds collected through the Livret bleu changed over time.
V prvním období musela banka Crédit Mutuel přidělovat 50 % prostředků (navýšených v roce 1983 [17] na 65 % prostředků a na 80 % nových vkladů) na použití „v obecném zájmu“ (zejména na financování místních samospráv a jiných veřejných organizací) a se zbytkem mohla nakládat volně (dále jen „volné použití“).
Initially Crédit Mutuel was obliged to allocate 50 % of the resources (in 1983 [17] this proportion was increased to 65 % of the resources and 80 % for new deposits) to general-interest uses (notably the financing of local authorities and other public bodies), with the balance being left to the bank to dispose of freely (hereinafter: ‘non-earmarked uses’).
Tento systém hluboce proměnila vyhláška ze dne 27. září 1991 [18], kterou došlo ke sblížení „Livret bleu“ se systémem vkladních knížek „Livret A“.
The system was radically reformed by a Decree of 27 September 1991 [18] to bring the Livret bleu gradually into line with the Livret A system.
Počínaje touto vyhláškou byly všechny nové vklady [19] soustředěny u Caisse des Dépôts et Consignation (dále jen „CDC“), která na oplátku vyplácela Crédit Mutuel odměnu za zprostředkování.
After the Decree was adopted, all new deposits [19] were centralised with the Caisse des Dépôts et Consignations (hereinafter: ‘CDC’) which, in return, paid Crédit Mutuel a brokerage commission.
Tato hluboká reforma systému se kromě toho projevila postupným přerozdělením stávajících vkladů [20].
Moreover, this radical reform of the system was reflected in a gradual reallocation of existing deposits [20].
Od vyhlášky ze dne 27. září 1991 až do konce prvního pololetí roku 1999 se část určená na „použití v obecném zájmu“ a část „volného použití“ postupně snižovaly, až byly všechny vklady přiděleny k uložení u CDC.
Since the Decree of 27 September 1991 until the end of the first half of 1999, the share of existing ‘general-interest uses’ and ‘non-earmarked uses’ fell until all the deposits were allocated to the CDC.
Zdroj: Littlejohn Fraser
Source: Littlejohn Frazer.
V miliardách FRF a v %
FRF billion and %
Roční průměrné vklady
Annual average deposits
Centralizované použití CDC
Centralised allocation CDC
Použití v obecném zájmu
General-interest uses
Volné použití
Non-earmarked uses
Dne 1. ledna 2009 vstoupila v platnost reforma, která umožnila všem bankám nabízet vkladní knížku „Livret A“ a kterou se přestalo rozlišovat mezi vkladními knížkami „Livret A“ a spořicími účty „Livret bleu“.
On 1 January 2009 a reform of the Livret A and Livret bleu came into force that granted all banking institutions the right to distribute Livret A accounts and ended the distinction between the Livret A and Livret bleu accounts.
Od 1. ledna 2009 se z „Livret bleu“ banky Crédit Mutuel stala vkladní knížka „Livret A“ nabízená pouze pod jiným názvem.
Since 1 January 2009, the Crédit Mutuel Livret bleu has simply been a Livret A marketed under a different name.
Spořicí účet „Livret bleu“, a s ním výlučné právo banky Crédit Mutuel tento produkt šířit, přestaly k tomuto dni existovat.
On that date the Livret bleu ceased to exist, and so did the exclusive right of distribution by the Crédit Mutuel.
Popis důvodů, které vedly k zahájení/prodloužení řízení
Reasons for initiating the procedure/extending the procedure
Jak je rozvedeno v rozhodnutí o prodloužení řízení [21], Komise považovala za možné, že Francie prostřednictvím odměny za zprostředkování poskytla bance Crédit Mutuel podporu.
As set out in the extension Decision [21], the Commission took the view that it was possible that France had granted aid to Crédit Mutuel through the brokerage commission.
Z judikatury Altmark Soudního dvora vyplývá, že vyrovnání za veřejnou službu nepředstavují státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU, pokud splňují určité kumulativní podmínky uvedené v rozsudku ve věci Altmark ze dne 24. července 2003 [22].
The Altmark case-law of the Court of Justice holds that public-service compensation does not constitute State aid within the meaning of Article 107 TFEU if it satisfies certain cumulative conditions referred to in the Altmark judgment of 24 July 2003 [22].
Komise se ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení domnívala, že není možné, aby byla splněna čtvrtá podmínka judikatury Altmark, protože stát nepřidělil úkol veřejné služby spočívající ve shromažďování vkladů určených na sociální nájemné byty nejvýhodnějšímu zájemci prostřednictvím veřejné soutěže, ale přidělil jej vyjednáváním přímo bance Crédit Mutuel, což předem nezaručuje, že odměna poskytnutá bance Crédit Mutuel není vyšší než míra požadovaná dobře spravovaným podnikem.
In its extension Decision, the Commission took the view that the fourth condition under the Altmark case-law might not be satisfied where the State did not assign this public-service task of collecting deposits intended for social rented housing to the highest bidder in a tendering procedure, but entrusted it directly through negotiations with Crédit Mutuel, which does not allow for any guarantee, by deduction, that the remuneration awarded to Crédit Mutuel is not higher than the amount required by a well-run undertaking.
Kromě toho soudila, že francouzské orgány neprokázaly, že výše vyrovnání byla stanovena vzhledem k nákladům středně velkého a dobře spravovaného podniku v odvětví bankovnictví.
The Commission also took the view that the French authorities had not demonstrated that the level of compensation had been determined by reference to the costs of a typical, well-run undertaking in the banking sector.
Pro stanovení, že výše vyrovnání byla určena na základě analýzy nákladů, které by měl dobře spravovaný podnik ve smyslu judikatury Altmark, totiž nestačí, když francouzské orgány zdůrazňují, že banka Crédit Mutuel je dobře spravovaným podnikem.
It is not enough for the French authorities to highlight that Crédit Mutuel is a well-run undertaking to establish that the level of compensation has been determined on the basis of an analysis of the costs which a typical undertaking, within the meaning of the Altmark case-law, would have incurred.
Podle Komise představovala odměna za zprostředkování státní prostředek, který mohl poskytnout selektivní zvýhodnění schopné narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy a jehož použití jí nebylo oznámeno.
The Commission’s view is that the brokerage commission was a state resource that could constitute a selective advantage likely to distort competition and affect trade between Member States, which had not been notified.
Odměna za zprostředkování tak mohla obsahovat prvky protiprávní podpory.
The brokerage commission could therefore contain elements of unlawful aid.
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení považovala Komise za možné, že toto opatření není slučitelné s čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 106 odst. 2 SFEU), a soudila, že zřejmě není použitelná žádná z odchylek uvedených v čl. 87 odst. 2 a 3 Smlouvy o ES (nyní čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU).
In its extension Decision, the Commission thought it possible that the measure was not compatible with Article 86(2) of the EC Treaty (now Article 106(2) TFEU) and took the view that none of the exceptions referred to in Article 87(2) and (3) of the EC Treaty (now Article 107(2) and (3) TFEU) seemed to apply.
Na základě výpočtů jejího konzultanta se jí totiž jevilo jako možné, že výše vyrovnání přesáhla meze toho, co je nezbytné k pokrytí nákladů vynaložených k plnění povinnosti veřejné služby (shromažďování vkladů určených na sociální nájemné byty) se zohledněním příjmů, které se k ní vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění této povinnosti.
It seemed possible to the Commission, on the basis of the calculations by its consultant, that the amount of the compensation had exceeded what was necessary to cover the costs incurred in discharging the public service obligations (the collection of deposits intended for social rented housing), taking into account the related income and a reasonable profit for discharging that obligation.
Po připomenutí, že výše vyrovnání musí zahrnovat všechna zvýhodnění poskytnutá státem nebo ze státních prostředků, a to v jakékoliv formě, Komise ve svém výpočtu vyrovnání zohlednila nejen čisté náklady na shromažďování vkladů soustředěných v CDC, ale také čistý výsledek (náklady nebo zisk) použití v obecném zájmu a volného použití.
The Commission, having reiterated that the amount of the compensation had to include all the advantages granted by the State or through state resources in any form whatsoever, took account in the calculation of the compensation not only of the net cost of collecting the deposits centralised with the CDC, but also of the net result (cost or profit) of the general-interest uses and non-earmarked uses.
Ze zprávy konzultanta Komise vyplývalo nadměrné vyrovnání ve prospěch banky Crédit Mutuel v letech 1991, 1992, 1993 a 1998.
The report by the Commission’s consultant revealed over-compensation to Crédit Mutuel for the years 1991, 1992, 1993 and 1998.
ARGUMENTY STĚŽOVATELŮ
THE COMPLAINANTS’ ARGUMENTS
Komise představila argumenty stěžovatelů ve svém rozhodnutí ze dne 6. února 1998 o zahájení řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 2 SFEU).
The complainants’ arguments were presented by the Commission in its Decision of 6 February 1998 on the initiation of proceedings pursuant to Article 88(2) of the EC Treaty (now Article 108(2) TFEU).
Podání předaná od té doby uvádějí následující nové argumenty.
The additional written statements submitted since then contain the following new arguments.