natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Německo ujišťuje, že poskytnutí jednoduché, rozšířené či prodloužené výhrady vlastnictví pro vinařské podniky a obchodníky s vínem v souvislosti s prodejem hroznového moštu bylo v souladu s běžnou obchodní praxí.
Germany gives their assurances that GfW’s granting of simple, extended or prolonged retention of title to the winegrowing enterprises and merchants in connection with the sale of must, was in accordance with common business practise.
Německo zároveň ujišťuje, že přijetí zajištěných aktiv jako záruky, a to i přes výhradu vlastnictví, jak to udělal fond WAK s úvěrem pro společnost GfW, rovněž odpovídá běžné obchodní praxi.
Germany also assures that to accept the secured assets as collateral despite the retention of title as WAK did for the loan to GfW is also according to common business practice.
Německo kromě toho uvádí, že nákup hroznového moštu na podzim v roce 1999 společností GfW se uskutečnil za tržní cenu, protože 60 % zakoupeného hroznového moštu byl kvalitní mošt (minimálně 60 stupňů Oechsle), nikoli hroznový mošt určený pro výrobu běžného stolního vína, jak se předpokládalo na začátku procesu.
Further, Germany states that the purchase of must in autumn 1999 by GfW was carried out at the market price because 60 % of the must bought was quality must (minimum 60 degree Oechsle) and not ordinary table wine must as assumed in the opening of procedure.
Podle Německa jsou požadavky na kvalitu u produkce šumivého vína vyšší než požadavky na stolní víno (minimálně 60 resp. 44 stupňů Oechsle).
According to Germany the quality requirements for the production of sparkling wine are higher than the requirements for table wine (minimum 60 and 44 degree Oechsle respectively).
Zbývajících 40 % hroznového moštu byl mošt určený k výrobě běžného stolního vína a byl zakoupen za účelem využití výhodných podmínek preventivní destilace.
The remaining 40 % of the must was ordinary table wine must and was bought to take advantage of the beneficial conditions of preventive distillation.
Ve svých připomínkách Německo zdůrazňuje, že marketingová koncepce společnosti GfW pro 60 % zásob zahrnovala nákup velkého množství vysoce kvalitního hroznového moštu a následné zpracování do homogenních dávek šarží surového vína určeného pro výrobu sektu (Sektgrundwein) v souladu s požadavky na homogenitu a kvalitu vinic.
In its comments, Germany emphasises that the marketing concept of GfW for 60 % of the stock involved the purchase of high quality must in large quantities and the subsequent processing into homogenous batches of raw wine for sparkling wine (Sektgrundwein), in compliance with the homogeneity and quality requirements of wineries.
Surové víno pro výrobu šumivého vína vyžaduje nízkou hladinu SO2 a vysokou hladinu ovocných kyselin.
Raw wine for the production of sparkling wine requires a low level of SO2 and high levels of fruit acids.
Toho je možno dosáhnout pouze tehdy, pokud byl hroznový mošt zakoupen v podzimním prodejním období a pokud společnost GfW sama zpracuje mošt na surové víno.
This could only be achieved if the must was purchased during the autumn sales period and through GfW’s own preparation of the must into raw wine.
Podle informací, které poskytlo Německo o trhu se surovým vínem určeným pro výrobu šumivého vína, základní cena jednoho litru hroznového moštu s 60 stupňů Oechsle činila 0,312 EUR na litr.
Pursuant to the information provided by Germany, on the market for raw wine for sparkling wine, the basic price paid for one litre of must of 60 degrees Oechsle was EUR 0,312 per litre.
Za každý další stupeň Oechsle (maximálně do 80 stupňů Oechsle) bylo zaplaceno 0,005 EUR za litr.
For each additional degree Oechsle (up to a maximum of 80 degrees Oechsle) EUR 0,005 per litre was paid.
Vinaři a obchodníci s vínem byli podle této zásady placeni za vysokou kvalitu moštu, přičemž 60 % moštu byl nákup.
The winegrowing enterprises and merchants were paid for their high quality must, 60 % of the must purchased, in accordance with this principle.
V této souvislosti Německo poukazuje na relevantní trh.
In this context Germany points to the relevant market.
Podle jeho názoru tržní cena za běžné stolní víno nemůže být měřítkem pro těchto 60 % zásob, protože relevantním trhem pro společnost GfW není trh s běžným stolním vínem, nýbrž trh se surovým vínem vyšší kvality, které bude použito pro výrobu šumivého vína.
In its opinion the market price for ordinary table wine cannot be taken as a benchmark for this 60 % of the stock because the relevant market for GfW is not the ordinary table wine market but the market for higher quality raw wine to be used in the production of sparkling wine.
Německo se zároveň zmiňuje o teorii nahrazení poptávky, která zdůrazňuje, že se dvěma výrobky se neobchoduje na stejném trhu, pokud je nelze vzájemně nahradit, ani když se cena jednoho mění.
Germany also makes reference to the theory of demand substitution which points out that two products are not traded on the same market if one cannot be replaced by the other even if the price of one changes.
V daném případě specifické požadavky na hroznový mošt a surové víno určené pro výrobu šumivého vína neumožňují nahrazení hroznovým moštem pro výrobu běžného stolního vína nebo stolním vínem, i kdyby cena stolního vína výrazně poklesla.
In the case at hand, the specific requirements for must and raw wine for the production of sparkling wine makes it impossible to replace it with ordinary table wine must or table wine even if the price for table wine would decrease significantly.
Snížení ceny stolního vína proto nebude mít vliv na cenu hroznového moštu pro výrobu šumivého vína, protože se nemohou vzájemně nahradit.
Therefore, a decrease in the price of table wine will not influence the price of must for the production of sparkling wine because they cannot be substituted for one another.
Podle statistiky dovozu Německé vinařské asociace (Deutsche Weinbauverband) v období 1998–2001 tržní cena dovezeného bílého vína, které je vzhledem ke své vysoké kvalitě vhodné pro výrobu šumivého vína, činila 0,38 EUR za litr, což je výrazně více než uváděných 0,26 EUR za litr stolního vína.
According to the import statistics of the German winegrowers association (Deutsche Weinbauverband) for the years 1998-2001, imported white wine, which due to its high quality is suitable for the production of sparkling wine, had a market price of EUR 0,38 per litre, significantly higher than the EUR 0,26 per litre quoted to table wine.
Ve svých připomínkách Německo konstatuje, že existují dva rozdílné trhy, jeden pro běžné stolní víno a hroznový mošt pro výrobu stolního vína a druhý pro surové víno vysoké kvality a hroznový mošt, určené pro výrobu vysoce jakostního vína.
In its comments, Germany concludes that two separate markets exist, one for ordinary table wine and table wine must, and another for high quality raw wine and high quality must to be used for the production of sparkling wine.
Podle Německa je proto třeba konstatovat, že relevantní trh vína, které se neposílá k destilaci, je trhem surového vína vysoké kvality určeného pro výrobu šumivého vína, u něho lze dosáhnout mnohem vyšších cen (0,38 EUR za litr), než je tržní cena běžného stolního vína (0,26 EUR za litr).
According to Germany it should therefore be concluded that the relevant market for the wine not being sent for distillation is the market for high quality raw wine for the production of sparkling wine, with much higher achievable prices (EUR 0,38 per litre) and not the ordinary table wine market price (EUR 0,26 per litre).
Německo proto soudí, že cena, kterou platila společnost GfW za hroznový mošt, odpovídala tržní ceně na relevantním trhu a zahrnovala obvyklé rozpětí zisku.
Germany therefore reasons that the price paid for the must by GfW was in conformity with the market price of the relevant market and included a normal profit margin.
Společnost GfW měla navíc v plánu zapojit se do programů skladování a destilace vín v rámci Unie (GfW tyto služby nabízela pěstitelům vína již dříve).
In addition, GfW planned to participate in EU stocking and distillation programmes (GfW had already offered such services to winegrowers before).
V rámci programu skladování se platilo 0,06 EUR za litr za 20 % zásob, které měly být později prodány jako surové víno pro výrobu šumivého vína.
Under the stocking programme EUR 0,06 per litre was paid for 20 % of the stocks which should later be sold as raw wine for sparkling wine production.
V rámci programu destilace bylo placeno 0,50 EUR – 0,55 EUR za litr za 40 % zásob posílaných k destilaci.
Under the distillation programme EUR 0,50-0,55 per litre was paid for the 40 % of the stock sent for distillation.
Podle názoru Německa bylo možné mít z těchto činností zisk, když fond WAK poskytl společnosti GfW úvěr.
In the opinion of Germany it was possible to make a profit from these activities when WAK granted the loan to GfW.
Na jedné straně v prosinci 1999 hodlala společnost GfW využít 40 % nakoupeného hroznového moštu pro preventivní destilaci za podstatně vyšší cenu za destilaci, než byla cena nákupní (0,50 EUR–0,55 EUR za litr).
On the one hand, GfW intended to use 40 % of the must purchases for preventive distillation in December 1999 at a distillation price considerably higher than the purchase price (EUR 0,50-0,55 per litre).
Na druhé straně bylo předpovídáno, že výrobci šumivých vín zaplatí poměrně dobré ceny (mezi 0,36 EUR a 0,41 EUR za litr) za velká množství jednotné zaručené kvality surového vína.
On the other, it was predicted that sparkling wine producers would pay relatively good prices (between EUR 0,36 and EUR 0,41 per litre) for large lots of uniform, guaranteed quality raw wine.
Německo soudí, že společnost GfW mohla dosahovat průměrného výnosu z prodeje ve výši 0,44 až 0,46 EUR za litr, což hodně převyšuje průměrnou cenu 0,38 EUR za litr, která se platí vinařským podnikům a obchodníkům s vínem.
Germany reasons that GfW could have achieved an average sales revenue of EUR 0,44 to EUR 0,46 per litre, much above the average of EUR 0,38 per litre paid to the winegrowing enterprises and merchants.
Při plánování se vycházelo z následujících odhadů tržních cen:
The planning was based on the following assumptions of target prices:
Cena/litr (EUR)
Price/litre (EUR)
Dotace EU na skladování vína/moštu (1 rok): 0,06 EUR/l a následný prodej jako surové víno pro výrobu šumivých vín
EU subsidy for stocking of wine/must (1 year): EUR 0,06/l and subsequent sale as raw wine for sparkling wine
Prodej jako surové víno pro výrobu šumivých vín
Sale as raw wine for sparkling wine
Na základě těchto předpokladů se očekávala průměrná prodejní cena ve výši 0, 44 až 0,46 EUR/l.
Based on these assumptions an average sales price of 0,44 to 0,46 EUR /l was expected.
Výše uvedené prodejní předpovědi vedou k následujícím odhadům zisku:
The above sales forecast results in the following profit calculation:
Nákupní cena a zpracování
Purchase price and processing
Příjem z prodeje vína jako surového vína pro výrobu šumivých vín, dotace na destilaci a skladování
Income from sale as raw wine for sparkling wine, distillation, stocking subsidies
Předpokládaný zisk
Expected profit
Na základě celkového objemu zhruba 44 milionu litrů se očekával celkový zisk zhruba mezi 2,64 miliony EUR a 3,96 miliony EUR.
Based on a total volume of some 44 million litres, a total profit between some EUR 2,64 million and some EUR 3,96 million was expected.
Pro rok 2000 se rozpětí ceny pohybovalo od 0,20 EUR do 0,41 EUR za litr.
For 2000 the spread lay between EUR 0,20 and EUR 0,41 per litre.
Německo rovněž zdůrazňuje, že 60 % hroznového moštu zakoupeného společností GfW mělo v průměru 81 stupňů Oechsle, tedy mnohem více než požadovaných 44 pro stolní víno, což se samozřejmě odrazilo na ceně, kterou společnost GfW za hroznový mošt zaplatila.
Germany also emphasises that 60 % of the must bought by GfW had an average degree of Oechsle of 81, much higher than the requirement for table wine of 44 and this was of course reflected in the price GfW paid for the must.
V.2 Prvek podpory v době podřízení pohledávek a zřeknutí se pohledávek
Aid element at time of subordination of claims and waiver of claims
Podle Německa bylo zjištěno, že společnost GfW čelila platební neschopnosti po vypracování předběžné účetní závěrky v listopadu 2000.
According to Germany, it was established that GfW was facing insolvency after an interim statement of accounts was drawn up in November 2000.
Podle Německa by tak společnost GfW v případě platební neschopnosti musela uhradit platbu vinařům a obchodníkům ve výši přibližně 3,5 milionu EUR, než by mohla provádět platby jakýmkoli dalším věřitelům.
So according to Germany, in case of insolvency procedure, GfW would need to settle the payment to the winegrowing enterprises and merchants, at a value of around EUR 3,5 million, before payments to any other creditor could be made.
V zájmu včasného odstranění schodku a zabránění úpadkovému řízení v souladu s § 64 zákona GmbHG a.F. i. V. m. § 19 InsO, bylo potřeba přijmout okamžité opatření.
In order to remedy the deficit situation in time and avoid the opening of the insolvency proceedings in accordance with § 64 GmbHG a.F. i. V. m. § 19 InsO, immediate action was needed.
Německo upozorňuje, že jako hlavní věřitel se slabší pozicí z hlediska zajištění měl fond WAK značný zájem na tom, aby se vyhnul hrozící platební neschopnosti.
Germany points out that, as principle creditor with a weaker security position, WAK had a considerable interest in avoiding the impending insolvency.
Snažil se proto přesvědčit vinaře a obchodníky, aby se vzdali části svých pohledávek a také aby se dne 4. prosince 2000 dohodli se společností GfW na tomto:
It therefore tried to convince the winegrowing enterprises and merchants to waive part of their claims and also agreed to the following with GfW on 4 December 2000:
podřízení pohledávek ve výši schodku, poté co vinaři a obchodníci souhlasili s tím, že se vzdají 90 % svých zbývajících pohledávek,
a subordination of claims of the same amount as the deficit after the winegrowing enterprises and merchants had agreed to waive 90 % of their remaining claims,
zřeknutí se, ale pouze v případě nutnosti, té části pohledávky, s jejímž podřízením souhlasili.
to, but only if necessary, waive the amount of claim they had agreed to subordinate.
I přes úspěšný začátek vyjednávání s většinou vinařů a obchodníků, kteří souhlasili, že se vzdají svých pohledávek, společnost GfW nakonec neuspěla vzhledem ke společnému postupu některých vinařských podniků a obchodníků a jejich právníků.
Despite a successful start to the negotiations with a majority of the winegrowing enterprises and merchants agreeing to waive their claims, GfW eventually failed due to concerted actions by some of the winegrowing enterprises and merchants and their lawyers.
Ti nebyli ochotni vzdát se svých pohledávek, protože jejich přednostní pozice z hlediska zajištění v důsledku jejich rozšířené nebo prodloužené výhrady vlastnictví a podaným žalobám.
They were not willing to waive their claims because of their preferential security position as a result of their extended or prolonged retention of title and filled complaints.
Těmito žalobami se zabýval soud, který navrhl dohody o narovnání.
These complaints were treated by the court who proposed settlement agreements.
Obdobné dohody o narovnání navrhly i jiné soudy.
Similar settlement agreements were proposed by other courts.
S vědomím toho už nemohla společnost GfW očekávat, že vinaři a obchodníci budou souhlasit s prominutím 90 % svých zbývajících pohledávek.
With this in mind, it was no longer possible for GfW to expect that the winegrowing enterprises and merchants would agree to waiving 90 % of their remaining claims.
Skutečnost, že 1700 z 2700 vinařů a obchodníků již dříve dalo najevo, že by byli ochotni zříci se části svých pohledávek, již ztratila smysl, neboť § 305a německého zákona o úpadku uvádí, že mimosoudní narovnání (außergerichtliche Einigung), které má zabránit úpadkovému řízení, selhává, když se byť jen jeden jediný věřitel rozhodne přistoupit k vymáhání, poté co byla zahájena jednání o dosažení mimosoudního narovnání.
The fact that 1700 out of 2700 winegrowing enterprises and merchants had already indicated that they would be willing to waive a share of their claims was no longer of relevance as § 305a of the German insolvency law states that an out of court settlement (außergerichtliche Einigung) to avoid insolvency proceedings fails when one single creditor decides to proceed to enforcement after the out of court settlement negotiations have started.
Dne 21. února 2001 se proto fond WAK dohodl se společností GfW, že uhradí schodek z roku 2000, a to prominutím částky 5005441,60 EUR ze svých pohledávek, že na zbývající dluh nebude v období 1. ledna 2001–31. prosince 2001 účtován žádný úrok a že pohledávky vinařů a obchodníků budou vyrovnány v plné výši.
On 21 February 2001 WAK therefore agreed with GfW to cover the deficit of year 2000 by waiving EUR 5005441,60 of its claims, that no interest would be charged on the remaining debt for the time period of 1 January 2001 to 31 December 2001 and that the claims of the winegrowing enterprises and merchants would be settled in full.
Byla zaručena bezpečnost nepodřízených pohledávek.
The security of the non-subordinated claims was guaranteed.
Schodek společnosti GfW byl odstraněn, úpadkovému řízení se podařilo zabránit a společnost GfW mohla pokračovat v obchodní činnosti.
GfW’s deficit situation was remedied, insolvency proceedings were avoided and GfW could continue trading.
Německo tvrdí, že podřízení i prominutí pohledávek je v souladu se zkouškou soukromého věřitele.
Germany claims that the subordination and the waiver of claims are both in accordance with the private creditor test.
Na podporu tohoto tvrzení odkazuje Německo na příslušnou judikaturu.
To support this claim, Germany refers to relevant case-law.
Je možné požadovat prominutí části pohledávky, aby se zvýšila částka, která se skutečně vrátí [11].
Waiving part of the claim can be required in order to increase the amount which is effectively recovered [11].
Soukromý věřitel by jednal tak, aby co nejvíce snížil své ztráty.
A private creditor would act so as to minimise his losses.
V případě, že pohledávka nebyla dostatečně zajištěna, dohoda o odložení splátek by zvýšila naději na splacení bez ztrát, neboť dlužník by měl možnost krizi zvládnout a zlepšit svou situaci [12].
In case a claim was not sufficiently secured, agreement to postpone the repayment would increase the chances of repayment without losses as the debtor would have the chance to overcome the crisis and improve its situation [12].
V rozhodnutí Soudu prvního stupně ve věci HAMSA soud odmítá předchozí praxi Komise, kdy je požadován stejný podíl prominutých pohledávek u soukromých a veřejných věřitelů ve vztahu k jejich podílu na dluhu.
In the HAMSA judgment of the CFI, the court rejects the Commissions previous practice of requiring equal share of waivers of claims for private and public creditors in relation to their share of the debt.
Namísto toho soud stanovil, že je možné použít „zkoušku soukromého věřitele“, pokud je poměr prominutých pohledávek mezi jednotlivými věřiteli nevyvážený.
Instead the court established that the private creditor test can be applied also when the waivers relationship between the different creditors is asymmetric.
Soud prvního stupně zdůrazňuje, že rozhodné je postavení věřitele jako držitele zajištěných, přednostních nebo běžných pohledávek, tj. pořadí cenných papírů jednotlivých věřitelů.
The CFI emphasises that the creditor’s status as the holder of a secured, preferential or ordinary claim, i.e. the rank of the securities of the different creditors, is decisive.
Soud prvního stupně konstatoval, že veřejný věřitel se chová stejně jako soukromý věřitel, když se po rozsáhlém a racionálním zvažování, kolik by toho mohl získat zpátky, jaké je riziko v případě likvidace a jaké jsou možnosti ozdravení podniku, rozhodne vzdát se určité části svých pohledávek [13].
The CFI established that a public creditor acts like a private creditor when he decides to waive a share of his claims, after extensive and reasonable evaluation of how much he might be able to recover, of the risk of liquidation and of the chance of the firm being restored to viability [13].
A konečně Německo odkazuje na rozhodnutí Komise ve věci společnosti Huta Cynku, v němž Komise stanovila, že neexistuje žádné zvýhodnění, a tedy žádná státní podpora, pokud restrukturalizace zajistí lepší výtěžek než likvidace [14].
Lastly, Germany refers to the Commission’s decision in the Huta Cynku case, where the Commission decided that no advantage and thus no State aid exists where restructuring would yield better proceeds than liquidation [14].
Na základě těchto důvodů Německo tvrdí, že vezmeme-li v úvahu postavení fondu WAK jako hlavního věřitele a jeho slabší pozici z hlediska zajištění ve srovnání s vinařskými podniky a obchodníky, bylo podřízení i zřeknutí se pohledávky v souladu se zkouškou soukromého věřitele a netvoří státní podporu.
On these grounds Germany argues that taking into consideration WAK’s position as the main creditor and its weaker security position compared to the winegrowing enterprises and merchants, both the subordination as well as the waiver of claim was in accordance with the private creditor test and do not constitute State aid.
V úpadkovém řízení by fond WAK tratil přinejmenším stejně a s největší pravděpodobností významně větší část své zbývající pohledávky.
In an insolvency procedure WAK would have lost at least the same and most probably a significantly larger amount of their remaining claim.
Pouze díky tomu, že se podařilo odvrátit platební neschopnost společnosti GfW a vyrovnat zbývající pohledávky vinařů a obchodníků, získal fond WAK plná zástavní práva ke zbývajícím zásobám a mohl zajistit vyšší úhradu zbývajících pohledávek, než by tomu bylo v případě platební neschopnosti.
Only through avoiding the insolvency of GfW and settling the winegrowing enterprises and merchants remaining claims did WAK have full security rights to the remaining stock and could secure a higher repayment on its remaining claims than what would be realised in case of insolvency.
Z pohledu ex ante byl podle Německa postup fondu WAK správný, zejména vzhledem k tomu, že se mu podařilo zajistit vyšší úhradu převedením své slabší pozice z hlediska zajištění do primárního zástavního práva a zabránil hrozící platební neschopnosti společnosti GfW.
From an ex-ante perspective, the behaviour of WAK was, according to Germany, correct, especially as they managed to secure a higher repayment by having converted their weak security position into a primary security right and avoided the impending insolvency of GfW.
Podle Německa by si každá soukromá banka počínala v téže situaci stejně.
According to Germany, any private bank would have acted in the same way in the same situation.
Jak uvedly německé orgány, na základě posouzení účetnictví společnosti GfW z pohledu ex ante by podle odhadu další fungování společnosti GfW umožnilo fondu WAK realizovat platby ve výši 5112918,81 milionu EUR. Na druhou stranu, pokud by společnost GfW vstoupila do úpadkového řízení, fond WAK by mohl realizovat platbu maximálně ve výši 2,4 milionu EUR. Rozdíl tedy činí minimálně 2,7 milionu EUR.
According to the German authorities, an ex-ante evaluation of GfW accounts would have estimated that by a continuation of GfW, WAK would have been able to realise repayments of EUR 5112918,81 million. On the other hand, if GfW had entered into insolvency proceedings, WAK would only have been able to realise a repayment of maximum EUR 2,4 million. This leaves a difference of minimum EUR 2,7 million.
To potvrzuje zpráva ze dne 3. února 2003 vypracovaná nezávislým auditorem [15] na objednávku WAK a předložená německými orgány.
This is confirmed by a report from 3 February 2003, prepared by an independent auditor [15], commissioned by WAK and submitted by the German authorities.