natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Studie WIK: v rámci případu C 36/07, tedy řízení o státní podpoře týkající se německého poštovního provozovatele Deutsche Post AG (dále jen „DP“), Komise požádala WIK Consult o vypracování studie o odpovídající úrovni přiměřeného zisku pro tradiční poštovní provozovatele [67] (dále jen „studie WIK“).
WIK study: in the context of Case C-36/07, a State aid procedure relating to the German postal operator, Deutsche Post AG (hereinafter ‘DP’), the Commission asked WIK Consult to carry out a study on the appropriate level of reasonable profit for postal incumbents [67] (hereinafter ‘WIK study’).
Studie Deloitte: dne 23. dubna 2010 Komise obdržela studii agentury Deloitte [68] (dále jen „studie Deloitte“), ve které tato agentura uvedla svůj názor na úroveň přiměřeného zisku, která by měla být přijata pro všeobecné služby poskytované DP.
Deloitte study: on 23 April 2010, the Commission received a study by Deloitte [68] (hereinafter ‘Deloitte study’) setting out its views on the level of reasonable profit to be used for DP’s universal services.
Studie CRA: Dne 1. března 2011 Belgie předložila studii vypracovanou kanceláří Charles Rivers Associates [69] (dále jen „CRA“), která popírá studii WIK.
CRA study: on 1 March 2011, Belgium submitted an expert study in response to the WIK study by Charles Rivers Associates [69] (hereinafter ‘CRA’).
Studie WIK
The WIK study
V této studii WIK stanoví referenční přiměřený zisk pro DP.
In this study, WIK establishes a reasonable profit benchmark for DP.
Konkrétně WIK nejprve analyzuje úkoly a riziko, které jsou vlastní DP, a dospívá k závěru, že tato společnost plní hlavně běžné úkoly a čelí jen omezenému podnikatelskému riziku [70].
Specifically, WIK first performs a function and risk analysis of DP and concludes that DP predominantly provides routine functions and faces limited entrepreneurial risk [70].
Na základě této analýzy přistupuje WIK k výběru podniků, které budou sloužit pro srovnání, tedy vymezuje složení referenčních skupin, jež umožní odvodit referenční přiměřený zisk.
On the basis of this analysis, WIK selects appropriate comparators, i.e. determines the composition of the benchmark groups from which the reasonable profit benchmark is derived.
WIK obecně zdůrazňuje, že zvolený postup hodnocení přebírá zásady typizované metodiky používané pro referenční hodnoty ziskovosti v cenách převodů [71].
Overall, WIK points out that, conceptually, the adopted benchmark procedure follows the standard methodology used for profitability benchmarks in transfer pricing [71].
Taková metodika se používá nejenom ve vnitrostátních předpisech v oblasti cen převodů, ale také v zásadách OECD v této oblasti (dále jen „zásady OECD“) [72].
Such a methodology is applied not only in national transfer pricing regulations but also in the OECD Transfer Pricing Guidelines (hereinafter ‘OECD Guidelines’) [72].
WIK volí několik nástrojů pro měření ziskovosti a rozlišuje mezi interní mírou návratnosti (IMN), jež je založena na peněžních tocích a je považována za teoreticky správný nástroj měření ziskovosti dané činnosti, a ostatními ukazateli získanými z účetních údajů (míra odměny), jako je návratnost použitého kapitálu (NPK), návratnost vlastního kapitálu (NVK), výnosnost aktiv (VA) a provozní ziskové rozpětí (PZR) [73].
WIK considers several measures of profitability, distinguishing between the internal rate of return (IRR), which relies on cash flows and is deemed the conceptually correct measure of the profitability of an activity, and other measures derived from accounting data (rates of return), such as the return on capital employed (ROCE), the return on equity (ROE), the return on assets (ROA) and the return on sales (ROS) [73].
Jak je vysvětleno v kapitole č. 5 studie, WIK navrhuje v tomto konkrétním případě používat jako ukazatel ziskovosti PZR.
As set out in Chapter 5 of the study, WIK proposes using the ROS as a profitability indicator.
Jednou z předností tohoto nástroje je, že závisí pouze na účetních údajích o ziscích (EBIT [74]) a prodejích, tedy na dvou položkách, které lze v účetnictví společnosti jednoduše zjistit.
One advantage of this measure is that it only depends on accounting profit (EBIT [74]) and sales data, which are both easily observable in the company’s accounts.
Použitím PZR se lze k tomu vyhnout ocenění a přidělování aktiv mezi různé služby, což by bylo nezbytné u referenčního ukazatele založeného na kapitálu, jako je NVK a NPK, a což je obvykle nesnadný úkol.
In addition, the use of the ROS avoids the valuation and attribution of assets between different services, which would be necessary for a capital-based benchmark, such as the ROE and the ROCE, and which is normally a difficult exercise.
WIK rovněž uvádí, že se referenční ukazatel založený na PZR doporučuje v případě, kdy podniky sloužící pro srovnání a společnost, jež je předmětem srovnávací studie, patří ke stejnému druhu podniků nebo ke stejnému průmyslovému odvětví, což zajišťuje stejnorodost struktury EBIT a prodejů.
WIK also points out that a benchmark based on the ROS is advisable if the comparator companies and the benchmarked company belong to the same branch/industry sector so as to ensure that the structure of EBIT and sales is homogeneous.
Pokud jde o složení referenční skupiny, WIK dospívá k závěru o nutnosti nalézt kompromis mezi srovnatelností podniků, které jsou součástí vzorku, a velikostí tohoto vzorku.
Regarding the composition of the benchmark group, WIK concludes that there is a trade-off between the comparability of companies in the sample and the size of the sample.
WIK odmítá zahrnutí evropských tradičních poštovních provozovatelů do vzorku, protože jejich ceny byly po celou dobu zkoumaného období ve většině zemí regulovány, a to na trhu uzavřeném hospodářské soutěži.
WIK argues against including European postal incumbents in the sample because their prices have been regulated in a market which has been foreclosed to competition in most countries over the entire period under investigation.
Ze stejného důvodu je celkem omezen počet společností, které tradičním poštovním provozovatelům přímo konkurují.
For the same reason, the number of companies in direct competition with the postal incumbents is rather limited.
Jedná se hlavně o malé společnosti.
Mostly, these are smaller companies.
Za účelem získání vyvážené skupiny srovnatelných podniků, WIK zahrnuje jak přímé konkurenty na vnitrostátních trzích, tak velké nadnárodní subjekty, jako jsou mezinárodní společnosti balíkové kurýrní služby (UPS, FedEx, DHL), které vyvíjejí rizikovější činnosti a mají vyšší kapitálovou náročnost než tradiční poštovní provozovatel působící na chráněném vnitrostátním trhu.
In order to obtain a balanced set of comparable companies, WIK includes both the direct competitors on national markets and big multinational players, such as large international express parcel companies (e.g. UPS, FedEx, DHL), which run a more capital-intensive and riskier business than a postal incumbent on a protected national market.
Pokud jde o otázku kompromisu mezi srovnatelností a velikostí vzorku, WIK počítá se třemi referenčními skupinami: i) referenční skupinou I, neboli omezeným odvětvím balíkových služeb, jež zahrnuje společnosti vyvíjející činnost hlavně jako poskytovatelé služeb balíkových zásilek (10 společností považovaných za vysoce srovnatelné s poskytovateli všeobecných poštovních služeb); ii) referenční skupinou II, neboli rozšířeným odvětvím balíkových služeb, jež zahrnuje společnosti, jejichž hlavní činnost by se mohla týkat jiných služeb, jako jsou dopisní zásilky (26 společností vykazujících lehce nižší míru srovnatelnosti), a iii) referenční skupinou III, která zahrnuje rovněž společnosti odvětví pozemní přepravy (1163 společností vykazujících menší srovnatelnost) [75].
WIK addresses the trade-off between comparability and sample size by considering three different benchmark groups: (i) benchmark group I, or the narrow parcel sector, including companies that are primarily active as parcel service providers (10 companies, considered highly comparable with universal postal service providers); (ii) benchmark group II, or the broader parcel sector, including companies whose main activity might focus on other services, such as courier services (26 companies with a somewhat lower level of comparability); and (iii) benchmark group III, including also companies from the land transportation sector (1163 companies with lower comparability) [75].
Podle WIK tento přístup posiluje statistickou platnost konečné srovnávací studie.
This approach, according to WIK, reinforces the statistical validity of the final benchmark.
Jedno z výběrových kritériích použitých na všechny referenční skupiny se týká velikosti společnosti: jsou zohledněny pouze společnosti, jejichž příjmy přesahují 3 miliony EUR [76].
One of the selection criteria applied to all benchmark groups is the size of the company; only companies with revenues above EUR 3 million are considered [76].
Pokud jde o období pokryté údaji, byly spolehlivé údaje dostupné pouze pro období 1998-2007 a pro období 1990-1997 byly použity zpětné interpolace [77].
As regards the time span of the data, reliable data were available only for the period 1998-2007, while backward interpolation was used for the period 1990-1997 [77].
Za účelem vyrovnání krajních hodnot a stanovení úrovně přiměřeného zisku, WIK kromě toho přebírá analýzu používanou v cenách převodu a vychází z konceptu mezikvartilového rozpětí [78].
Furthermore, WIK follows the analysis adopted in transfer pricing by relying on the concept of the interquartile range [78] to reduce the effect of outliers and to establish a level of reasonable profit.
Pro období 1998–2007 dochází WIK k těmto výsledkům:
WIK obtains the following results for the period 1998-2007:
referenční skupina I: 25. percentil se rovná - 0,42 %, 75. percentil se rovná 6,72 % a medián (50. percentil) se rovná 3,86 %;
benchmark group I: 25th percentile equal to -0,42 %, 75th percentile equal to 6,72 % and median (50th percentile) equal to 3,86 %;
referenční skupina II: 25. percentil se rovná 0,45 %, 75. percentil se rovná 6,77 % a medián (50. percentil) se rovná 3,48 %;
benchmark group II: 25th percentile equal to 0,45 %, 75th percentile equal to 6,77 % and median (50th percentile) equal to 3,48 %;
referenční skupina III: 25. percentil se rovná 0,64 %, 75. percentil se rovná 5,57 % a medián (50. percentil) se rovná 2,59 %.
benchmark group III: 25th percentile equal to 0,64 %, 75th percentile equal to 5,57 % and median (50th percentile) equal to 2,59 %.
WIK dochází k závěru, že rozšířené odvětví balíkových služeb, neboli referenční skupina II, je referenční skupinou nejvhodnější, protože obdržené výsledky jsou poměrně stálé v čase ve srovnání s další referenční skupinou (omezeným odvětvím balíkových služeb) a protože je toto odvětví z hlediska fungování bližší činnostem poštovních a balíkových zásilek než další referenční skupina (odvětví pozemní přepravy).
WIK concludes that the broader parcel sector, or benchmark group II, is the best benchmark because the results obtained are relatively stable over time compared with the alternative benchmark (narrow parcel sector) and because this sector is functionally closer to letter and parcel activities than the other alternative benchmark (land transport sector).
Za účelem zjištění horní hranice přiměřeného zisku DP, založené na analýze podnikatelského rizika, jemuž je podnik vystaven ve srovnání s referenční skupinou, byla provedena další úprava.
A further adjustment is made to obtain an upper limit for the reasonable profit for DP on the basis of the analysis of DP’s entrepreneurial risk relative to the benchmark group.
Na tomto základě WIK navrhuje jako horní hranici přiměřeného zisku DP hodnotu 3,48 %, která odpovídá mediánu PZR referenční skupiny II.
On this basis WIK proposes the median benchmark II ROS of 3,48 % as an upper limit for a reasonable profit for DP.
Výběrem mediánu místo 75. percentilu jako horní hodnoty přiměřeného zisku chce WIK vyjádřit skutečnost, že společnosti ze vzorku podstupují větší riziko než tradiční poštovní provozovatelé, protože nepožívají žádná zvláštní práva.
WIK chooses the median instead of the 75th percentile as the upper value of reasonable profit to reflect the fact that the companies in the sample bear higher risk than postal incumbents since they do not benefit from special rights.
Připomínky belgických orgánů ke studii WIK
Comments by the Belgian authorities on the WIK study
Připomínky ke studii WIK
Comments on the WIK study
Belgické orgány soudily, že metodika použitá ve zprávě WIK není správná, a dne 23. dubna 2010, 1. března 2011, 14. června 2011, 5. srpna 2011, 10. srpna 2011, 14. prosince 2011 a 19. prosince 2011 předložily řadu dokumentů (dopisy, stanoviska a zprávy), které odmítají postup použitý ve zprávě WIK a ve kterých předkládají svou vlastní metodu odhadu referenčního přiměřeného zisku.
The Belgian authorities considered the methodology used in the WIK report to be flawed and submitted several documents (letters, position papers and reports) on 23 April 2010, 1 March 2011, 14 June 2011, 5 August 2011, 10 August 2011, 14 December 2011 and 19 December 2011 which refute the approach of the WIK report and present their own method for estimating a reasonable profit benchmark.
Ve stanovisku zaslaném dne 5. srpna 2011 belgické orgány v podstatě zdůraznily, že vzorek použitý ve studii WIK není reprezentativní pro činnost, velikost, profil rizika a referenční období.
In a position paper sent on 5 August 2011, the Belgian authorities essentially argued that the sample used in the WIK study is not representative in terms of activity, size, risk profile and reference period.
Belgie proto tvrdí, že odůvodnit použití vzorku na základě kritérií stanovených v bodě č. 18 rámce pro SOHZ lze jen velmi obtížně.
Belgium therefore claims that the sample is very hard to legitimise in the light of the criteria set out in paragraph 18 of the SGEI Framework.
Ve stejném stanovisku Belgie rovněž zdůraznila, že by bylo logické rozlišovat mezi ziskovými rozpětími u činností, jež vykazují značně rozdílné úrovně rizika: jsou-li distribuce tisku a distribuce dopisních zásilek činnostmi s odlišným profilem rizika, belgické orgány zdůrazňují, že by bylo záhodno používat také různé míry přiměřeného zisku.
In the same position paper, Belgium also argues that it makes sense to differentiate between the profit margins for activities which present very different levels of risk: if press distribution and letters are activities which have a different risk profile, the Belgian authorities argue that different levels of reasonable profit should be used.
Belgické orgány kromě toho tvrdí, že činnosti DPLP vykazují růst produktivity a že by Komise měla tuto skutečnost zohlednit při stanovení míry přiměřené odměny, jak to stanoví bod č. 18 rámce pro SOHZ.
In addition, the Belgian authorities claim that DPLP’s operations benefit from productivity gains and that this should be considered by the Commission when establishing the rate of reasonable return, as set out in paragraph 18 of the SGEI Framework.
Belgické orgány zdůrazňují, že po četných reformách a dlouhém období ztrátovosti se DPLP stala ziskovou.
The Belgian authorities point out that DPLP has become profitable as a result of numerous reforms, after having been historically loss-making.
Náklady DPLP byly sníženy, a to zejména uzavřením poštovních úřadů.
DPLP’s costs have been cut, in particular by closing post offices.
Podíl ve výši 50 % v držení soukromých investorů od roku 2006 dal vzniknout nové kultuře zaměřené na účinnost.
The 50 % share held by private investors since 2006 has created a new culture geared towards efficiency.
Podle belgických orgánů by měl být takový růst účinnosti zohledněn při stanovení míry přiměřené odměny, kterou lze DPLP poskytnout.
According to the Belgian authorities such efficiency gains should be taken into account in determining the reasonable rate of return that can be granted to DPLP.
Studie kanceláře Charles River Associates
The Charles River Associates study
Dne 1. března 2011 zaslaly belgické orgány Komisi zprávu vypracovanou kanceláří Charles River Associates (CRA), která se staví kriticky ke studii WIK a navrhuje jinou metodu posouzení přiměřeného zisku DPLP.
On 1 March 2011, the Belgian authorities sent the Commission a report prepared by Charles River Associates (CRA), which critically evaluates the WIK study and proposes an alternative method for benchmarking the reasonable profit of DPLP.
Pokud jde o složení vzorku, CRA zdůrazňuje, že tři vzorky WIK zahrnují početné malé společnosti, jejichž profily rizika nejsou srovnatelné s profilem velkého poštovního provozovatele.
Regarding the sample composition, CRA argues that all three WIK samples include many small firms whose risk profiles are not comparable to the risk profile of a large postal operator.
CRA proto popírá závěry WIK, ve kterých se tvrdí, že poskytování služeb v oblasti dopisních zásilek dotyčným tradičním poštovním provozovatelem obsahuje nízké riziko a že společnosti zahrnuté do referenčních skupin umožňují provést řádná srovnání.
Thus, CRA criticises WIK’s conclusions that the provision of letter services by the incumbent postal operator in question is low risk and that the companies included in the benchmark groups are good comparators.
CRA zejména upozorňuje na vazbu mezi strukturou nákladů určitého podniku (z hlediska poměru mezi fixními a proměnlivými náklady) a obchodním rizikem, kterému je vystaven.
In particular, CRA points to the relationship between a firm’s cost structure (in terms of the proportion of fixed and variable costs) and the business risk it faces.
CRA zdůrazňuje, že poštovní provozovatel plnící závazek všeobecné služby čelí výraznějším fixním nákladům, a je proto více vystaven snížení poptávky než společnost, která má fixní náklady nižší.
CRA argues that a postal operator entrusted with a USO has larger fixed costs and, therefore, faces a relatively higher risk of a downturn in demand compared with a company with lower fixed costs.
CRA kromě toho zdůrazňuje rozdíl v PZR mezi malými a velkými společnostmi ve skupinách WIK [79], který podle ní naznačuje existenci systematických rozdílů mezi malými společnostmi zajišťujícími balíkové zásilky a většími společnostmi, jako jsou UPS a FedEx, který by šel vysvětlit rozdílnou strukturou nákladů.
In addition, CRA points to the difference in the ROS between the small and big companies in the WIK groups [79], which suggests, in CRA’s view, the existence of systematic differences between the small parcel firms and the larger firms, such as UPS and FedEx, which might be explained by the different cost structure.
CRA rovněž analyzuje podrobněji příznačné vlastnosti některých malých společností zajišťujících balíkové zásilky, jež jsou zahrnuty do vzorku referenční skupiny I studie WIK, a dochází k závěru, že jejich profil rizika nelze srovnávat s profilem velkého poštovního provozovatele.
CRA also analyses in more detail the characteristics of some of the small parcel firms included in the WIK Benchmark I sample and concludes that their risk profile is not comparable to that of a large postal operator.
CRA se rovněž domnívá, že neexistuje důvod pro zvětšení tohoto vzorku, který je již obtížně srovnatelný, tím, že by se do něj zahrnuly podniky ještě méně srovnatelné.
CRA also considers that increasing the size of this already barely comparable sample by adding even less comparable companies is not appropriate.
CRA odmítá tvrzení WIK, podle nějž by do vzorku neměli být zahrnuti tradiční evropští poštovní provozovatelé, protože jejich zisk nebyl určen hospodářskou soutěží ale regulací cen, a tedy existuje riziko, že tito tradiční poštovní provozovatelé mohli díky této regulaci cen dosahovat nadměrných zisků.
CRA dismisses WIK’s argument that European postal incumbents should not be included in the sample because their profits have been constrained by price regulation, rather than by competition, leading to the risk that price regulation has allowed these incumbents to earn excessive profits.
CRA zdůrazňuje, že odmítnutím ostatních tradičních poštovních provozovatelů pro účely srovnání vychází WIK z teoretického předpokladu, podle nějž tito tradiční provozovatelé údajně mohli uplatňovat nadměrné ceny, aniž ovšem na doložení svého tvrzení předkládá empirické důkazy.
CRA argues that in dismissing other postal incumbents as good comparators, WIK relies on the theoretical possibility that these incumbents might have been allowed to charge excessive prices without, however, supporting its argument with empirical evidence.
V tomto ohledu CRA zdůrazňuje, že vzhledem k mechanizmům regulace cen používaných v řadě členských států, jako je cenový strop [80], zaznamenané výrazné zisky jsou spíše důsledkem růstu produktivity než vysokých cen.
In this regard, CRA points out that the type of price regulation mechanisms applied in a number of Member States, such as price caps [80], would suggest that the high profits observed are the result of productivity gains rather than high prices.
CRA zdůrazňuje, že přirozená metoda výpočtu přiměřeného ziskového rozpětí pro DPLP u jejích závazků veřejné služby údajně spočívá v tom, že se bude vycházet z dostupných údajů ohledně ziskových rozpětí dosahovaných jinými poštovními provozovateli západní Evropy u činností v oblasti dopisních zásilek.
CRA argues that the natural method for calculating a reasonable profit margin for DPLP from its public service obligations would be based on the available data on profit margins for the letter operations of other western European postal operators.
Tato metoda je o to přirozenější, že se u dotyčných veřejných služeb jedná hlavně o služby v oblasti dopisních zásilek a že údaje o ziskových rozpětích dosahovaných jinými poštovními provozovateli západní Evropy u činností spojených s dopisními zásilkami jsou přímo přístupné a nevykazují žádnou příliš vstřícnou regulaci cen.
This method is all the more natural because the public services at issue are primarily letter services and the data on profit margins from the letter-related operations of other western European postal operators are readily available and do not suggest too lenient price regulation.
CRA zejména zdůrazňuje, že analýza by měla spočívat na rozpětích EBIT (PZR) dosahovaných poštovními provozovateli západní Evropy u činností v oblasti dopisních zásilek, kteří sdělují odvětvové informace o rozpětích EBIT u svých činností v oblasti dopisních zásilek, nebo (pokud odvětvové informace o rozpětích EBIT nejsou sdělovány) na celkových rozpětích EBIT dosahovaných poštovními provozovateli západní Evropy, kteří mají více než 75 % příjmů ze služeb v oblasti dopisních zásilek.
Specifically, CRA argues that the analysis should be based on the EBIT margins (ROS) realised on letter operations by western European postal operators that report segment data showing EBIT margins for their letter operations or (if segment data on EBIT margins are not reported) the company-wide EBIT margins of western European postal operators that derive more than 75 % of their revenue from letter services.
CRA vylučuje ze vzorku provozovatele východní Evropy kvůli jejich poměrné neúčinnosti ve srovnání s poštovními provozovateli Evropy západní.
CRA excludes from its sample eastern European operators on the basis of their relative inefficiency compared with postal operators in western Europe.
Analýza CRA proto spočívá na vzorku 11 poštovních provozovatelů západní Evropy za období 2002–2009 (celkem 73 pozorování).
As a result, CRA bases its analysis on a sample of 11 western European postal operators during the period 2002-2009 (73 observations in total).
Průměrné PZR tohoto vzorku dosahuje výše […] %, medián výše […] % a 75. percentil se rovná […] % [81].
The mean ROS in this sample is […] %, the median is […] % and the 75th percentile is […] % [81].
CRA vypočítává také upravený průměr („trimmed mean“) ([…] %) a průměr podle Winsorovy metody, které nejsou, stejně jako medián, ovlivněny krajními hodnotami [82].
CRA also calculates the trimmed mean ([…] %) and the Winsorised mean ([…] %), which, like the median, are not affected by extreme values [82].