natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Pokud jde o slučitelnost sporného opatření s vnitřním trhem, španělské orgány se domnívají, že čl. 12 odst. 5 TRLIS je vhodným a úměrným způsobem, jak napravit selhání trhu, protože vytváří pro vnitrostátní a přeshraniční transakce neutrální daňový systém, který podporuje rozvoj podniků působících v celoevropském měřítku.
As regards the compatibility of the contested measure with the internal market, the Spanish authorities consider Article 12(5) TRLIS to be appropriate and proportionate to address a market failure by establishing a neutral tax system for domestic and cross-border operations that fosters the development of pan- European companies.
Aby mohla Komise určit, zda určité opatření představuje státní podporu, musí u něho posoudit, jestli splňuje podmínky čl. 107 odst. 1 SFEU.
In order to ascertain whether a measure constitutes aid, the Commission has to assess whether the contested measure fulfils the conditions of Article 107(1) TFUE.
Ve svém sdělení [41] Komise uvádí: „Hlavním kritériem pro použití čl. 92 odst. 1 [nyní čl. 107 odst. 1 SFEU] v případě daňového opatření je, že toto opatření zavádí ve prospěch některých podniků členských států výjimku v použití daňového systému.
The Commission Notice [41] states that ‘The main criterion in applying Article 92(1) (now Article 107(1) TFEU) to a tax measure is therefore that the measure provides in favour of certain undertakings in the Member State an exception to the application of the tax system.
Poté je nezbytné přezkoumat, zda výjimka nebo rozlišování uvnitř tohoto systému jsou odůvodněné ‚povahou nebo vnitřním uspořádáním daňového systému‘, tedy zda vyplývají přímo ze základních nebo řídících zásad daňového systému dotyčného členského státu.“
It must then be examined whether the exception to the system or differentiations within that system are justified “by the nature or general scheme” of the tax system, that is to say, whether they derive directly from the basic or guiding principles of the tax system in the Member State concerned.’
V judikatuře Soudního dvora [42] se píše: „Pokud jde o posouzení podmínky selektivity, která je definičním znakem pojmu státní podpory, z judikatury vyplývá, že článek 87 odstavec 1 [nyní čl. 107 odst. 1 SFEU] ukládá povinnost určit, zda v rámci daného právního režimu může vnitrostátní opatření zvýhodňovat ‚určité podniky či určitou výrobu‘ vůči ostatním, které se s ohledem na cíl sledovaný uvedeným režimem nacházejí ve srovnatelné skutkové a právní situaci. [43]“
According to the case law of the Court of Justice [42], ‘as regards the assessment of the condition of selectivity, which is a constituent factor in the concept of State aid, it is clear from settled case law that Article 87(1) EC (now Article 107(1) TFEU) requires assessment of whether, under a particular statutory scheme, a State measure is such as to “favour certain undertakings or the production of certain goods” in comparison with other undertakings which are in a legal and factual situation that is comparable in the light of the objective pursued by the measure in question’ [43].
Soudní dvůr také v několika případech rozhodl, že ustanovení čl. 107 odst. 1 SFEU nerozlišuje mezi příčinami a cílem státních intervencí, ale definuje je ve vztahu k jejich účinku [44].
The Court has also held on numerous occasions that Article 107(1) TFEU does not establish a distinction between the causes or the objectives of state measures, but rather defines them in relation to their effects [44].
Čl. 107 odst. 1 SFEU se konkrétně vztahuje na daňová opatření, která nepřizpůsobují obecný systém zvláštním charakteristikám určitých podniků, ale která byla navržena jako prostředek pro zlepšení jejich konkurenceschopnosti [45].
In particular, tax measures which do not constitute an adaptation of the general system to particular characteristics of certain undertakings, but have been conceived as a means of improving their competitiveness, fall within the scope of Article 107(1) TFEU [45].
Pojem státní podpora ovšem nezahrnuje podpůrná státní opatření, jež zavádějí určité rozlišení mezi podniky, pokud toto rozlišení vyplývá z povahy nebo struktury soustavy, do níž tato opatření patří.
The concept of State aid does not, however, apply to state measures which differentiate between undertakings where that differentiation arises from the nature or the overall structure of the system of which they form part.
Jak je vysvětleno ve sdělení Komise [46]„některé podmínky mohou být odůvodněné objektivními rozdíly mezi poplatníky“.
As explained in the Commission Notice [46], ‘some conditions may be justified by objective differences between taxpayers’.
Jak bude v následujícím oddíle podrobněji vysvětleno, Komise se domnívá, že sporné opatření je selektivní, neboť zvýhodňuje výhradně určité skupiny podniků, které provádějí jisté investice v zahraničí, a že zvláštní charakter tohoto režimu není opodstatněn jeho povahou.
As explained in more detail in the following section, the Commission considers that the contested measure is selective in that it only favours certain groups of undertakings that carry out certain investments abroad and that this specific character is not justified by the nature of the scheme.
Komise je názoru, že sporné opatření je nutno posoudit s přihlédnutím k obecným ustanovením předpisů o zdaňování příjmu právnických osob, konkrétně pak k pravidlům pro zdaňování finančního goodwillu (viz body 48 až 69).
The Commission considers that the contested measure should be assessed in the light of the general provisions of the corporate tax system, and more precisely the rules on the tax treatment of financial goodwill (see paragraphs 48 to 69).
Komise rovněž zkoumá, zda je skutkový předpoklad, o který se opírají španělské orgány, opodstatněný a ověřuje, zda existují překážky v právních předpisech třetích zemí.
The Commission has also analysed whether the factual hypothesis used as a basis by the Spanish authorities is sound and whether there are barriers in the legislations of third countries.
Je však třeba zmínit, že tento krok není uznáním toho, že takové překážky mohou v předmětném případě ospravedlňovat rozdílný daňový režim.
However, it should be pointed out that this exercise cannot constitute a recognition that such barriers could justify a different tax treatment in the present case.
Cílem tohoto rozhodnutí není stanovit podmínky, jež by zúčastněnému členskému státu umožnily vyhnout se klasifikaci sporného opatření jako státní podpory.
Moreover, the purpose of the present Decision is not to set out the conditions which would have allowed the Member State concerned to avoid the classification of the contested measure as State aid.
Ještě důležitější je skutečnost, že sporné opatření dovoluje, aby finanční goodwill vznikal samostatně a odepisoval se i tehdy, když příjemce nabude 5 % menšinového podílu, který je o mnoho nižší než podíl, jehož je zapotřebí pro uplatnění obecných pravidel o odpisu goodwillu [47].
This level is well below that needed to apply the general rules on amortisation of goodwill [47].
Sporné opatření proto představuje výjimku z referenčního systému, ať už je tento definován jakkoli.
The contested measure is therefore an exception to the reference system, whatever its definition.
Pokud jde o podmínky pro použití sporného opatření a o ustanovení referenčního systému, Komise vnímá i jiné odlišnosti.
In addition to this, the Commission notes other differences as regards the implementing conditions applying to the contested measure and the provisions of the reference system.
Podle sporného opatření se do výpočtu základu pro odpis nezahrnují podíly nabyté před 1. lednem 2002.
Indeed, under the contested measure, shareholding acquisitions made before 1 January 2002 are not taken into account for the calculation of the base to be amortised.
V případě podnikových kombinací však pro výpočet goodwillu žádné omezující datum neplatí a daňový poplatník musí doložit, že ke kombinaci došlo z uznatelných hospodářských důvodů, aby se zabránilo kombinacím, jimiž se sleduje pouze získání daňových výhod [48] (zatímco sporné opatření přináší pouze daňové výhody).
By contrast, under a business combination scenario, such a cut-off date does not exist when calculating the goodwill and the taxpayer has to prove that the combination is made for valid economic reasons to avoid combinations being aimed at purely obtaining tax benefits [48], whereas the contested measure only provides tax benefits.
Jelikož španělské orgány nedokázaly předložit přesvědčivé argumenty, které by tyto rozdíly ospravedlňovaly, opatření nelze považovat za opodstatněné logikou španělské daňové soustavy.
The Spanish authorities have been unable to provide convincing arguments to justify these differences, and thus the measure cannot be considered to be justified by the logic of the Spanish tax system.
Sporné opatření je tudíž příliš nepřesné a neurčité, neboť jeho uplatňování není podmíněno existencí zvláštních a právně vymezených situací, jež by rozdílný daňový režim opodstatňovaly.
Hence, the contested measure is too imprecise and indiscriminate since it does not set any conditions, such as the existence of specific, legally circumscribed situations which would justify different tax treatment.
Ze sporného opatření tak lze získat prospěch i v případech, u kterých se dostatečně neprokázalo, že by byly odlišné, a měly tudíž nárok na selektivní výjimku z obecně platných pravidel týkajících se goodwillu.
Consequently, situations which have not been demonstrated to be sufficiently different to justify a selective derogation from general goodwill rules end up benefiting from the contested measure.
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že sporné opatření spočívá v daňovém odpočtu nákladů určitého typu a diskriminačně se vztahuje na obsáhlou kategorii transakcí, přičemž tento odpočet nelze opodstatnit existencí objektivních rozdílů mezi daňovými poplatníky.
The Commission therefore considers that the contested measure concerns the tax deduction of specific types of costs and covers a broad category of transactions in a discriminatory manner, which cannot be justified by objective differences between taxpayers.
S přihlédnutím k judikatuře Soudního dvora [49] se Komise domnívá, že k tomu, aby byl určitý systém prohlášen za státní podporu, není třeba dokázat, že charakter státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU má veškerá individuální podpora, která byla v rámci něho poskytnuta.
Moreover, in line with the case law of the Court of Justice [49], the Commission considers that it is not necessary, in order to arrive at a conclusion regarding the State aid qualification of a scheme, to demonstrate that all individual aid granted under that scheme qualifies as State aid within the meaning of Article 107(1) TFEU.
K závěru, že systém obsahuje prvky podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU dostačuje, pokud uplatňování dotčeného systému vede k případům, které státní podporu představují.
For this purpose, it is sufficient that the implementation of the scheme under review leads to situations which qualify as aid to be able to conclude that the scheme contains aid elements within the meaning of Article 107(1) TFEU.
V kontextu tohoto rozhodnutí proto není zapotřebí zkoumat právní předpisy všech potenciálních třetích zemí, pro něž je vyšetřovací řízení Komise dosud otevřené.
Hence, reviewing the legislation of all possible non-EU countries for which the Commission investigation procedure is still open is unnecessary in the context of this Decision.
Jak již bylo uvedeno v dřívějším rozhodnutí [50] v bodě 115 a bodech po něm následujících, Komise tedy níže podrobně vysvětlenou metodou ověřila, zda některé individuální případy použití sporného režimu na transakce mimo Unii představují státní podporu.
Therefore, as indicated already in paragraphs 115 et seq. of the previous Decision [50], the Commission has verified — on the basis of methodology explained in detail below — whether some of the individual applications of the contested aid scheme in non-EU transactions involve State aid.
Informace, které během řízení dodaly španělské orgány, nasvědčují tomu, že z patnácti třetích zemí, pro něž Španělsko údaje poskytlo, se prováděly transakce nejen ve čtyřech výše uvedených státech, ale i v Kolumbijské republice, Peruánské republice a Ekvádorské republice.
According to the information submitted by the Spanish authorities in the course of the procedure, it would appear that, of the 15 non-EU countries for which the Spanish authorities presented information, transactions took place not only in the above-mentioned four countries but also in the Republic of Colombia, the Republic of Peru and the Republic of Ecuador.
Komise proto přistoupila k šetření i v případě těchto třetích zemí.
The Commission has therefore extended its review to these three countries also.
Výše shrnuté argumenty Komise jsou dále rozvedeny v následujících bodech.
The Commission’s reasoning, summarised above, is developed in the following paragraphs.
Zdaňování finančního goodwillu v rámci španělského daňového systému v případě akvizic realizovaných mimo Unii
Tax treatment of financial goodwill under the Spanish tax system with respect to non-EU acquisitions
V rozhodnutí o zahájení řízení a v dřívějším rozhodnutí Komise vyjádřila názor, že odpovídajícím referenčním systémem je v tomto případě španělský systém zdaňování příjmu právnických osob, konkrétně pak předpisy, jež ve španělském daňovém systému upravují daňový režim finančního goodwillu.
In the opening Decision as well as in the previous Decision, the Commission considered that the appropriate reference system is the Spanish corporate tax system and, more precisely, the rules on the tax treatment of financial goodwill set out in the Spanish tax system.
Španělské orgány podtrhují skutečnost, že překážky ztěžující přeshraniční podnikové kombinace staví obecně daňové poplatníky, kteří nakupují podíly ve vnitrostátních podnicích, do jiné právní a skutkové situace než ty, kteří nabývají podíly v podnicích s domicilem mimo Španělsko, zejména pak v podnicích usazených ve třetích zemích.
The Spanish authorities state that, in general, the constraints on cross-border business combinations place taxpayers buying shareholdings in domestic companies in a different legal and factual situation from those buying shareholdings in non-resident companies, and in particular in companies located in non-EU countries.
Španělské orgány vysvětlují, že sporné opatření má zabránit tomu, aby se z hlediska zdaňování zacházelo rozdílně s akvizicemi, po nichž následuje provedení úplatné podnikové kombinace, a s akvizicemi, kde po nabytí podílu k podnikové kombinaci nedojde.
The Spanish authorities have explained that the objective of the contested measure is to avoid a difference of tax treatment between, on the one hand, an acquisition followed by a business combination for valuable consideration and, on the other hand, a share acquisition without a business combination.
Na tomto základě by se působnost sporného režimu omezovala na akvizice významného podílu v podnicích usazených mimo Španělsko, neboť přeshraniční podniková kombinace by byla kvůli určitým překážkám složitější než kombinace domácí [52].
On this basis, the scope of the contested scheme would be limited to the acquisition of significant shareholdings in a company not resident in Spain because some obstacles would make it more difficult to perform a cross-border business combination compared with a local one [52].
V důsledku těchto překážek by se španělští daňoví poplatníci investující v zahraničí nacházeli z právního i skutkového hlediska v jiné situaci než daňoví poplatníci investující ve Španělsku.
As a consequence of the existence of these obstacles, Spanish taxpayers investing abroad would be placed, legally and factually, in a different situation from those investing in Spain.
Španělské orgány k tomu uvádějí [53]: „Rozdílnost v některých daňových opatřeních nemusí nutně znamenat, že jde o státní podporu. Jak se uvádí ve sdělení Komise, je nutné zabývat se i tím, zda jsou taková opatření potřebná nebo funkční z hlediska efektivnosti daňové soustavy.
In this respect, the Spanish authorities state that [53]: ‘In summary, the mere differential nature of certain tax measures does not necessarily imply that they are State aid, since these measures also need to be examined to see whether they are necessary or functional as regards the efficiency of the tax system, as stated in the Commission Notice.
Tento španělský daňový předpis tak upravil odlišné daňové režimy pro objektivně rozdílné situace, mezi něž patří i akvizice podílů v zahraničích subjektech oproti akvizicím ve španělských podnicích (ty se liší v možnosti provedení kombinace, v podstupovaném riziku apod.), přičemž za tímto rozlišením stála snaha dosáhnout daňové neutrality, kterou požaduje vnitrostátní španělská legislativa i samotné právo Unie, a také snaha zajistit soudržnost a účinnost španělské daňové soustavy.“
Hence the Spanish tax system envisages different tax schemes for objectively different situations, as is the case for acquisitions of shareholdings in foreign companies as against acquisitions in Spanish companies (impossible to perform merger operations, risk management, etc.) with a view to achieving the tax neutrality imposed by Spanish domestic legislation and by Community law itself, and ensuring that the logic of the Spanish tax system is consistent and efficient’.
Španělské orgány tvrdí, že zvláštní zdaňování přeshraničních akvizic je potřeba k zajištění neutrality ve španělské daňové soustavě a má zabránit tomu, aby byly zvýhodněny akvizice španělských podílů.
Providing specific tax treatment for cross-border shareholding acquisitions would, according to these authorities, be necessary to ensure the neutrality of the Spanish tax system and to prevent more favourable treatment for domestic shareholding acquisitions.
Z tohoto důvodu se španělské orgány a třicet zúčastněných stran také domnívá, že správným referenčním rámcem pro hodnocení sporného opatření by bylo zdaňování goodwillu u zahraničních akvizic.
Therefore, the Spanish authorities and the 30 interested parties consider that the correct reference framework for the assessment of the contested measure would be the tax treatment of goodwill for foreign acquisitions.
V dřívějším rozhodnutí ponechala Komise řízení otevřené, aby jí španělské orgány mohly předložit nové informace o existenci výslovných právních překážek, jež brání přeshraničním podnikovým kombinacím ve třetích zemích.
In the previous Decision, the Commission maintained the procedure in order to allow the Spanish authorities to provide new information as regards the existence of explicit legal obstacles to cross-border business combinations in non-EU countries.
Za tímto účelem Komise zejména ověřovala, zda je španělská mateřská společnost právně způsobilá ke kombinaci s dceřinou společností usazenou ve třetí zemi.
In the course of this examination, the Commission checked mainly whether a Spanish parent company had the legal capacity to combine with a subsidiary resident in a non-EU country.
Toto šetření, jež se omezuje na ověření pravdivosti tvrzení obsažených ve vznesených argumentech, vychází z následujícího:
The following premises underpin this investigation which was limited to examining the truth of the allegations made in the arguments:
Komise zaprvé ověří, zda španělské podniky narážejí na nějakou výslovnou právní překážku (jak se uvádí v dřívějším rozhodnutí [54]), kterou lze přičíst třetí zemi, nikoliv Španělsku [55], a která jim znemožňuje přeměnit zahraniční dceřinou společnost na pobočku.
first, the Commission checked whether, as stated in the previous Decision [54], Spanish companies face an explicit legal barrier, attributable to a non-EU country and not to Spain [55], that prevents them from converting a foreign subsidiary into a branch.
Taková právní ustanovení však mohou být překážkou jen tehdy, pokud by zúčastněný podnik mohl uplatňovat skutečný vliv na cílový podnik, především ve formě většinového podílu, v míře, jež by mu bez daných překážek umožňovala fúzi.
Such legal provisions can only constitute a barrier, however, if the company concerned would have been able to exercise effective influence, most notably by means of a majority shareholding, over the target company to such an extent that it would be able to impose a merger if the obstacles were not there.
Právní ustanovení třetích zemí, která španělskému daňovému poplatníkovi znemožňují získat kontrolu nad cílovým podnikem v dané třetí zemi, proto za výslovnou právní překážku ve smyslu tvrzení španělských orgánů považovat nelze: výsledkem takových ustanovení by bylo, že by španělské podniky/španělští daňoví poplatníci nikdy nemohli splnit podmínku v podobě skutečného vlivu, neboť by byli v cílovém podniku stále menšinovými akcionáři.
Hence, legal provisions in non-EU countries which prevent a Spanish taxpayer from acquiring control over a target company in that country cannot be regarded as a relevant explicit legal barrier in the sense alleged by the Spanish authorities: as a result of such provisions, Spanish companies/taxpayers can never fulfil the condition of effective influence since they will always be minority shareholders of the target company.
Z tohoto důvodu by také nikdy neměli potřebnou způsobilost k prosazení podnikové kombinace.
Therefore, they can never have the necessary effective capacity to impose a business combination.
Komise by také ráda vyjasnila, že podmínka týkající se kontroly byla posuzována na úrovni příjemce opatření (nikoliv na úrovni skupiny, do které by mohl patřit) podle španělské daňové soustavy.
The Commission would like to point out that the condition of control was assessed at the level of the beneficiary of the measure (and not of the group to which it may belong) in line with the Spanish tax system.
Na základě téhož argumentu se Komise domnívá, že výslovnou právní překážkou nemůže být v této souvislosti ani explicitní zákaz, jež by neusazeným subjektům znemožňoval přímé vlastnictví určitých aktiv (např. nemovitostí u moře).
Following the same line of reasoning, the Commission considers that an explicit prohibition on non-resident entities directly owning specific assets (for instance, property on the coast) cannot constitute an explicit legal barrier in the context of this exercise.
Za výslovnou právní překážku nelze podle Komise dále považovat pouhou administrativní zátěž nebo administrativní formality [56], které třetí země požadují od neusazených podniků, protože tato administrativa musí být spojena s dodatečnými náklady, jež lze podle španělského daňového systému odečíst od daně, a podnikovou kombinaci přitom neznemožňuje.
The Commission considers that a mere administrative burden or formality [56] required of non-resident companies by non-EU countries cannot be regarded as an explicit legal barrier simply because it generates additional costs — which may be tax-deductible under the Spanish tax system — but does not make the business combination impossible,
Zadruhé, tvrzení, že chybí známé příklady přeshraničních kombinací mezi španělskými podniky a určitými třetími zeměmi, nemůže být dostatečným důkazem a nemůže ani doložit existenci překážek.
second, an allegation that there are no known examples of cross-border business combinations between Spanish companies and companies from certain non-EU countries cannot constitute sufficient evidence or demonstrate the existence of obstacles.
Když se podniky rozhodnou provést kombinaci, zvažují se rozličné aspekty, které se neomezují výlučně na schopnost dotčených podniků zkombinovat jejich činnosti.
The elements taken into account by companies when deciding to carry out a business combination are diverse and not limited only to the capacity of the companies concerned to combine their business activities.