natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Nizozemský stát uvedl, že s přihlédnutím k tržním podmínkám převládajícím v té době měl nárok pouze na tržní hodnotu ve výši [4,55 – 5,85] miliardy EUR (tj. jmenovitá hodnota úvěrů ve výši 6,5 miliardy EUR upravena o tržní slevu ve výši [0,65 – 1,95] miliardy EUR).
The Dutch State argued that, taking into account the then prevailing market circumstances, it was only entitled to a market value of EUR [4,55 - 5,85] billion (so the par value of the loans of EUR 6,5 billion corrected for a market discount of EUR [0,65 - 1,95] billion).
Dne 18. června 2009 předalo nizozemské ministerstvo financí Komisi hodnocení společnosti FBN, které provedl DNB, jak se požadovalo v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 […] [81], [82], [83].
On 18 June 2009, the Dutch Ministry of Finance forwarded to the Commission the evaluation of FBN by DNB as requested in the Decision of 8 April 2009. […] [81], [82], [83]
Dopisem ze dne 20. ledna 2010 DNB Komisi informoval rovněž o […] ABN AMRO N. […]
DNB also informed the Commission on […] ABN AMRO N by letter of 20 January 2010. […]
Připomínky nizozemského státu k rozhodnutí ze dne 5. února 2010
Comments from the Dutch State on the Decision of 5 February 2010
Nizozemský stát obecně tvrdil, že přijatá opatření nepředstavují státní podporu, jelikož tato opatření:
In general, the Dutch State argued that the measures taken did not constitute State aid because the measures:
neposkytla prospěch společnosti ABN AMRO N ani společnosti FBN,
did not benefit ABN AMRO N nor FBN,
byla nezbytná k oddělení společností ABN AMRO N a FBN od jejich příslušných dřívějších mateřských společností a vyplývala ze smluvních povinností nizozemského státu jakožto nástupce společnosti Fortis SA/NV v dohodě akcionářů konsorcia nebo
were necessary to separate ABN AMRO N and FBN from their respective former parent companies and followed from contractual obligations of the Dutch State as successor to Fortis SA/NV in the CSA, or
byla z hlediska soukromého investora ekonomicky racionální.
were economically rational from the viewpoint of a private investor.
Nizozemský stát uvedl, že by Komise měla zásadu investora v tržním hospodářství uplatnit na každé jednotlivé opatření, které nizozemský stát přijal.
The Dutch State argued that the Commission should apply the MEIP to every individual measure that the Dutch State had taken.
Zejména co se týká opatření souvisejících se spojením (tj. opatření B4 a B5), nizozemský stát zdůraznil, že spojení představovalo investici s kladnou čistou současnou hodnotou, a bylo proto v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství.
Particularly concerning the merger-related measures (namely Measures B4 and B5), the Dutch State underlined that the merger was an investment with a positive net present value (‘NPV’) and therefore compatible with the MEIP.
Jinými slovy, nizozemský stát nesouhlasil s předběžným názorem Komise, který byl uveden v 96. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010, že se na opatření následující po integrovaných transakcích ze dne 3. října 2008 zásada investora v tržním hospodářství nevztahuje, jelikož tato opatření byla součástí větší operace na záchranu a restrukturalizaci.
In other words, the Dutch State did not accept the Commission’s preliminary position, as developed in recital 96 of the Decision of 5 February 2010, that the MEIP did not apply to the measures following the integrated transactions of 3 October 2008 State, since those measures were part of a larger rescue and restructuring operation.
Nizozemský stát připustil, že pravidla státní podpory znamenají, že se zásada investora v tržním hospodářství nepoužije, pokud se v krátkém čase uskuteční několik vzájemně souvisejících kapitálových vkladů.
The Dutch State acknowledged that the State aid rules imply that the MEIP does not apply when several interconnected capital injections are made in a short time period.
Tvrdil však, že tato analýza v případě společností FBN a ABN AMRO N neplatí, jelikož integrované transakce ze dne 3. října 2008 podle jeho názoru neobsahovaly opatření státní podpory a s původní transakcí nebyla mimoto spojena žádná následná opatření.
Nevertheless it argued that this analysis did not hold true for FBN and ABN AMRO N as the integrated transactions of 3 October 2008 – in its view – did not contain State aid measures and, in addition, the follow-up measures were not connected to the initial transaction.
Nizozemský stát uvedl, že by Komise měla zohlednit velmi zvláštní podmínky, za nichž byl nizozemský stát povinen koupit společnost FBN.
The Dutch State argued that the Commission should take into account the very specific circumstances under which the Dutch State was obliged to buy FBN.
Nizozemský stát poukázal rovněž na skutečnost, že prodej New HBU byl pro stát a pro společnost ABN AMRO N velmi obtížný se záporným dopadem na kapitál ve výši 470 milionů EUR.
The Dutch State also pointed out that the sale of New HBU had been very burdensome for the Dutch State and for ABN AMRO N with a negative capital impact of EUR 470 million.
Nizozemský stát tvrdil, že svá opatření založil na zásadách uvedených ve sdělení o bankovnictví [84] a ve sdělení Komise – Rekapitalizace finančních institucí během současné finanční krize: omezení podpory na nezbytné minimum a záruky proti neoprávněnému narušení hospodářské soutěže [85] (dále jen „sdělení o rekapitalizaci“).
The Dutch State claimed to have based all its measures on the principles set forward in the Banking Communication [84] and the Communication from the Commission — The recapitalisation of financial institutions in the current financial crisis: limitation of aid to the minimum necessary and safeguards against undue distortions of competition [85] (the ‘Recapitalisation Communication’).
Obecně nizozemský stát tvrdil, že jeho opatření byla dobře cílená, úměrná daným problémům a navržena tak, aby minimalizovala negativní dopady na ostatní konkurenty.
In general, the Dutch State argued that its measures were well-targeted, proportionate to the challenges faced and designed so as to minimise negative spill-over effects to competitors.
Nizozemský stát tvrdil, že opatření A a opatření B1 nepředstavují státní podporu, jelikož stát měl smluvní povinnost vyřešit problémy s kapitálem, s nimiž se potýkala společnost ABN AMRO Z. Nizozemský stát měl podle dohody akcionářů konsorcia povinnost provést rozdělení společnosti ABN AMRO Holding.
The Dutch State argued Measure A and Measure B1 did not qualify as State aid, since the State was contractually obliged to resolve capital problems faced by ABN AMRO Z. The Dutch State was contractually obliged under the CSA to implement the separation of ABN AMRO Holding.
DNB povolil zahájení procesu oddělování společnosti ABN AMRO II až poté, co všichni členové zaplatili svůj podíl na nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z. Nizozemský stát připustil, že společnosti ABN AMRO Z poskytl prostřednictvím společnosti ABN AMRO N kapitál, zdůraznil však, že společnost ABN AMRO N fungovala pouze jako zprostředkovatel.
DNB only allowed the separation of ABN AMRO II to start if all the consortium members had paid their share in the capital shortage of ABN AMRO Z. The Dutch State admitted that it had provided capital to ABN AMRO Z via ABN AMRO N but it underlined that ABN AMRO N only acted as an intermediate vehicle.
Společnost ABN AMRO N pouze předala kapitál společnosti ABN AMRO Z a opatření A neposkytlo společnosti ABN AMRO N žádnou selektivní výhodu.
Ultimately, ABN AMRO N had only passed capital through to ABN AMRO Z and Measure A did not selectively advantage ABN AMRO N.
Pokud jde o to, zda byl nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z výsledkem selektivních výhod poskytnutých společnosti ABN AMRO N, nizozemský stát uvedl, že členové konsorcia již v době získání společnosti ABN AMRO Holdings konsorciem (viz 33. bod odůvodnění) zajistili, aby byly aktivity s různými trackingovými akciemi (jak byly definovány v 35. bodě odůvodnění) dostatečně vzájemně odlišeny.
As to whether the capital shortage of ABN AMRO Z was the result of selective advantages granted to ABN AMRO N, the Dutch State stated that the consortium members had already ensured at the time of the acquisition of ABN AMRO Holdings by the consortium (see recital 33) that the activities of the different tracking shares (as defined in recital 35) were sufficiently ring-fenced vis-à-vis one another.
Toto opatření znamenalo, že se jednoznačně rozlišovalo rovněž mezi činnostmi společnosti ABN AMRO N a ABN AMRO Z. To například znamenalo, že společnost ABN AMRO N měla vlastní strukturu řízení podniku a vlastní výkaznictví.
That arrangement meant that there was also a clear distinction between the activities of ABN AMRO N and ABN AMRO Z. It meant for instance that ABN AMRO N had its own corporate governance structure and its own reporting.
Nizozemský stát upozornil Komisi rovněž na skutečnost, že společnost ABN AMRO N byla od 6. února 2010 [86] samostatným právním subjektem.
The Dutch State also drew the Commission’s attention to the fact that ABN AMRO N had separate legal status as of 6 February 2010 [86].
Nizozemský stát předložil rovněž důkazy, že nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z existoval již v době nabytí dne 3. října 2008.
The Dutch State also provided evidence that the ABN AMRO Z capital shortfall already existed at the time of the acquisition of 3 October 2008.
Co se týká nákladů hrazených společností ABN AMRO Z, které souvisely s funkcemi ústředí, nizozemský stát zdůraznil, že se tyto náklady po nabytí společnosti ABN AMRO Holding členy konsorcia výrazně snížily, jak bylo popsáno v 33. bodě odůvodnění.
With respect to the costs borne by ABN AMRO Z related to head office functions, the Dutch State underlined that those costs decreased dramatically after the acquisition of ABN AMRO Holding by the consortium members described in recital 33.
Jelikož členové konsorcia neměli zájem na udržování velkého integrovaného ústředí, bylo logické udržovat tyto náklady na co nejnižší úrovni.
Since the consortium members had no interest in maintaining a large integrated head office, it was logical to keep those costs as low as possible.
Údaje, které poskytl nizozemský stát, prokazují, že náklady na fungování skupiny, které hradila společnost ABN AMRO Z, v roce 2008 činily [0 – 0,5] miliardy EUR a v roce 2009 pak [0 – 0,2] miliardy EUR, což nizozemský stát pokládal za zanedbatelné.
Figures provided by the Dutch State showed that group function costs borne by ABN AMRO Z were EUR [0 - 0,5] billion in 2008 and EUR [0 - 0,2] billion in 2009, which the Dutch State considered to be negligible.
Nizozemský stát rovněž zdůraznil, že mu povinnost absorbovat tyto náklady vznikla, když po nabytí společnosti FBN (včetně ABN AMRO N) dne 3. října 2008 nahradil jako strana dohody akcionářů konsorcia společnost Fortis SA/NV.
The Dutch State also underlined that it incurred the obligation to absorb those costs when it replaced Fortis SA/NV as a party to the CSA, following the acquisition of FBN (including ABN AMRO N) on 3 October 2008.
Pokud by se Komise domnívala, že opatření A představuje státní podporu, nizozemský stát tvrdil, že by se nemělo použít sdělení o znehodnocených aktivech [87].
Should the Commission consider Measure A as State aid, the Dutch State argued that the Impaired Asset Communication [87] should not apply.
Podle nizozemského státu neexistovala žádná nejistota ohledně ocenění zajištěných aktiv, jež proto nebylo možno považovat za „znehodnocená“ ve smyslu použitém ve sdělení.
According to the Dutch State, there was no uncertainty on the valuation of the protected assets, which therefore could not be considered ‘impaired’ in the sense used in the Communication.
I kdyby Komise s tímto názorem nesouhlasila, nizozemská vláda tvrdila, že swap úvěrového selhání společnosti ABN AMRO N je i tak v souladu s obecnými zásadami uvedeného sdělení.
Should the Commission not share its point of view, the Dutch government contended that ABN AMRO N’s CDS still complied with the general principles of that Communication.
Nizozemský stát mimoto tvrdil, že nástroj k zajištění úvěrových rizik byl nezbytný a přiměřený, přičemž narušení hospodářské soutěže bylo minimální.
Moreover, it argued that the credit protection instrument was necessary and proportional, while keeping competition distortions to the minimum.
Nizozemský stát uvedl, že v případě nástroje k snížení kapitálových požadavků bylo protiplnění (výnosnost uvolněného kapitálu ve výši 10 %) dostatečně vysoké.
The Dutch State asserted that the remuneration of the CRI – a 10 % return of the freed up capital – was sufficiently high.
Předložil rovněž důkazy, že tranše první ztráty ve výši 20 bazických bodů byla podstatně vyšší než očekávaná ztráta.
It also provided evidence that the first loss tranche of 20 basis points was substantially higher than the expected loss.
Nizozemský stát odkázal rovněž na dokument investiční banky […], který simuloval, jak by se mohly vyvíjet peněžní toky nizozemského státu podle jednotlivých zátěžových scénářů.
The Dutch State also referred to a document of the investment bank […], which simulated how the Dutch State cashflows could evolve under different stress scenarios.
Nizozemský stát se rovněž domníval, že nástroj k snížení kapitálových požadavků obsahoval dostatečné pobídky k odchodu.
The Dutch State also believed that the CRI contained sufficient exit incentives.
Nizozemský stát upozornil Komisi na možnosti vypovězení obsažené v nástroji k snížení kapitálových požadavků a na skutečnost, že tento nástroj bude poměrně neatraktivní, jakmile bude skupina ABN AMRO moci působit podle požadavků rámce Basilej II.
The Dutch State drew the Commission’s attention to the calls included in the CRI and to the fact that the CRI would become rather unattractive once ABN AMRO Group was allowed to operate under Basel II requirements.
V tomto kontextu se nizozemský stát domníval, že společnost ABN AMRO N pravděpodobně nástroj k snížení kapitálových požadavků ukončí v lednu 2011, kdy se očekávalo, že přechod na požadavky rámce Basilej II povede k snížení uvolněného kapitálu.
Against that background, the Dutch State believed that ABN AMRO N would probably call the CRI in January 2011, when the transition to Basel II requirements was expected to result in a reduction of the freed up capital.
Nizozemský stát popřel, že tyto náklady poskytly společnosti ABN AMRO N výhodu, a rovněž objasnil, že náklady na rozdělení uhradil, jelikož provedení rozdělení představovalo smluvní povinnost státu.
The Dutch State denied that those costs provided ABN AMRO N with a benefit and it also explained that it paid for the separation costs as it was the State’s contractual obligation to implement the separation.
Co se týká obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR (rovněž zařazeného do nákladů na rozdělení), nizozemský stát tvrdil, že se jednalo o běžnou bankovní praxi.
With respect to the prudential margin of EUR 500 million – also categorised under separation costs -, the Dutch State argued it was common banking practice.
Banky nemohou fungovat pouze s minimálním požadovaným kapitálem, nýbrž potřebují dodatečné pohodlné rozpětí.
Banks cannot operate with only the minimum required capital but need an additional comfort margin.
Pokud by tomu tak nebylo, dostaly by se banky okamžitě do finančních potíží již při malém zhoršení situace.
Otherwise, should banks face – even a small – setback, they would immediately run into financial trouble.
Nizozemský stát však uvedl, že by jeho příspěvek k obezřetnostnímu rozpětí měl být dočasný a že v dlouhodobějším horizontu by společnost ABN AMRO N měla vytvořit obezřetnostní rozpětí sama bez pomoci nizozemského státu.
The Dutch State indicated, however, that its contribution to the prudential margin should be temporary and that, in the longer-term, ABN AMRO N should generate the prudential margin itself without any help by the Dutch State.
Co se týká opatření B4, nizozemský stát tvrdil, že toto opatření nepředstavuje státní podporu.
With respect to Measure B4, the Dutch State argued that the measure did not constitute State aid.
Nizozemský stát uvedl, že rozhodnutí o spojení obou bank již bylo v době, kdy získal společnost FBN, přijato a částečně provedeno.
The Dutch State argued that the decision to merge both banks was already taken and partly implemented when it acquired FBN.
Nizozemský stát rovněž uvedl, že se finanční prostředky společnosti ABN AMRO N nezvýšily, a proto hájil názor, že opatření B4 nepředstavuje státní podporu.
The Dutch State also indicated that ultimately ABN AMRO N’s financial means would not increase and therefore it defended the position that Measure B4 did not constitute State aid.
Nizozemský stát uvedl, že by se státní prostředky poskytnuté na financování nákladů na integraci (opatření B5) měly považovat za rozumnou investici, která vedla k náležité návratnosti ve formě synergií.
The Dutch State indicated that the State funds granted to finance integration costs (Measure B5) should be seen as a rational investment, leading to healthy returns in the form of synergies.
Nizozemská vláda tyto synergie odhadla na částku ve výši 1,1 miliardy EUR ročně (před zdaněním), přičemž počáteční náklady na integraci činily 1,2 miliardy EUR (po zdanění).
The Dutch government estimated those synergies at around EUR 1,1 billion a year (pre-tax), while the upfront integration costs amount to EUR 1,2 billion (after-tax).
Podle nizozemského státu by celková čistá současná hodnota spojení (s přihlédnutím k synergiím, nákladům na integraci a nákladům na nápravné opatření v souvislosti se spojením) měla představovat kladnou částku ve výši 2,88 miliardy EUR [89].
According to the Dutch State, the total NPV of the merger (taking into account synergies, integration costs and the cost of the Merger Remedy) should amount to a positive EUR 2,88 billion [89].
Podle nizozemského státu neposkytla přeměna kapitálu Tier 2 na kapitál Tier 1 (opatření C) společnosti FBN selektivní výhodu.
According to the Dutch State, the conversion of Tier 2 into Tier 1 capital (Measure C) did not selectively advantage FBN.
Nizozemský stát uvedl, že přeměna byla v zájmu nizozemského státu, jelikož ten mohl přeměnit úvěry s průměrným kupónem ve výši 2,976 % na vlastní kapitál, u něhož podle jeho názoru existovalo přitažlivé protiplnění.
The Dutch State claimed that the conversion was in the Dutch State’s interest as it was able to convert loans with an average coupon of 2,976 % into equity that, in its view, had an attractive remuneration.
V tomto ohledu odkázal nizozemský stát na odhadovanou normalizovanou návratnost vlastního kapitálu skupiny ABN AMRO v roce 2012 ve výši přibližně […] %, jak se uvádělo v plánu restrukturalizace z prosince 2009.
In that regard, the Dutch State referred to ABN AMRO Group’s projected normalised 2012 RoE of approximately […] % as put forward in the December 2009 Restructuring Plan.
Pokud by Komise považovala opatření C za státní podporu, nizozemský stát tvrdil, že by Komise neměla považovat za státní podporu všechny půjčky, od jejichž vymáhání již upustil.
Should the Commission consider Measure C to be State aid, the Dutch State argued that the Commission should not consider all loans waived as State aid.
Nizozemský stát objasnil, že přeměnu lze rozdělit na splacení kapitálu Tier 2 v nominální hodnotě a vklad základního kapitálu Tier 1 (bez čistých dopadů na hotovost).
It explained that the conversion could be broken down in a repayment of Tier 2 capital at par in combination with a core Tier 1 capital injection (with no net cash implications).
Podle nizozemského státu nebylo možno v té době přiměřeně předpokládat splacení kapitálu Tier 2 v nominální hodnotě, jelikož se se srovnatelnými nástroji ostatních bank obchodovalo s významnou slevou oproti jmenovité hodnotě, což bylo odrazem nejisté situace na trhu.
According to the Dutch State, it could not have reasonably expected repayment of Tier 2 capital at par at that time, since comparable instruments of other banks were trading at a substantial discount to par reflecting fragile market circumstances.
Nizozemský stát uvedl, že na základě srovnatelných údajů byla sleva ve výši [135 – 405] milionů EUR odůvodněná.
The Dutch State indicated that a discount of EUR [135 - 405] million was justified, based on comparable figures.
Nizozemský stát uvedl, že platba ve výši 740 milionů EUR (opatření D) představovala jednu z jeho povinností vyplývajících z dohody akcionářů konsorcia.
The Dutch State indicated that the payment of EUR 740 million (Measure D) was one of its obligations stemming from the CSA.
Nizozemský stát mimoto zdůraznil, že se jednalo pouze o platby ostatním členům konsorcia, a nikoli společnosti ABN AMRO N, takže této společnosti nebyla poskytnuta žádná státní podpora.
Moreover, the Dutch State underlined that there were only payments to the other consortium members and not to ABN AMRO N, so that there was also no State aid provided to ABN AMRO N.
Pokud jde o opatření E, nizozemský stát tvrdil, že společnost ABN AMRO II neměla prospěch z protizávazku odškodnění (který byl popsán v 126. bodě odůvodnění), nýbrž že opatření E pouze znamenalo, že společnost ABN AMRO II poskytla protizávazek odškodnění společnosti Deutsche Bank.
Regarding Measure E, the Dutch State argued that ABN AMRO II did not benefit from the counter-indemnity (described in recital 126), but that Measure E merely put ABN AMRO II in a position to provide a counter-indemnity to Deutsche Bank.
Nizozemský stát uvedl, že tento protizávazek odškodnění nemohla banka využít k rozvoji nových oblasti podnikání, a že tudíž nevedl k narušení hospodářské soutěže.
It claimed that the counter-indemnity could not be used by the bank for development of new business and would therefore not give rise to any distortion of competition.
Nizozemský stát měl za to, že protizávazek odškodnění je v souladu se sdělením Komise o rekapitalizaci.
The Dutch State considered the counter-indemnity to be in line with the Commission’s Recapitalisation Communication.
Nizozemský stát zdůraznil, že při stanovení ceny vycházel z doporučení ECB o stanovení cen za rekapitalizaci.
The Dutch State underlined that it had based its pricing on the ECB Recapitalisation Recommendation.
Nizozemský stát se vyjádřil rovněž k podezření Komise, že držitelé prioritních akcií společnosti FBN [90] neposkytli dostatečný příspěvek, pokud jde o sdílení zátěže.
The Dutch State also commented on the Commission’s suspicion that the preferred shareholders of FBN [90] had not sufficiently contributed in terms of burden-sharing.
Nizozemský stát objasnil, že investoři do prioritních akcií neobdrželi v roce 2008 dividendy (v hotovosti ani jako příjmy příštích období) a že se s prioritními akciemi obchodovalo za cenu nižší, než byla jejich nominální hodnota. Nizozemský stát dodal, že schopnost společnosti FBN vyplatit nebo rezervovat v budoucnu pevně stanovené dividendy závisela na tom, zda bude mít společnost dostatečný zisk podle IFRS.
The Dutch State explained that the investors in preferred shares had not received dividends in 2008 (neither in cash nor in accrual) and that preferred shares were trading below par. The Dutch State added that FBN’s ability to pay or reserve fixed dividends in the future depended on FBN having sufficient IFRS profits.
Nizozemský stát podotkl, že ustanovení o dividendách, jimiž se řídí prioritní akcie společnosti FBN, zahrnovalo tzv. systém pozastavení výplaty dividend/povinné výplaty dividend [91] a že nejistota ohledně dividendové politiky skupiny ABN AMRO snížila jistotu, kterou investorům do prioritních akcií poskytoval systém pozastavení výplaty dividend/povinné výplaty dividend.
The Dutch State noted that the dividend clause governing the FBN preferred shares included so-called dividend stopper/pusher language [91] and that the uncertainty around the dividend policy of the ABN AMRO Group reduced the comfort that the investors in preferred shares could derive from the dividend stopper/pusher language.