natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Nové ustanovení je rovněž označováno jako systém převodu daňových ztrát (Sanierungsklausel), případně jako nový systém převodu daňových ztrát (aby se odlišilo od předchozího režimu v § 8 odst. 4 KStG).
The new provision is again referred to as Sanierungsklausel or new Sanierungsklausel in order to distinguish it from its predecessor §8(4) KStG.
Tímto byla vytvořena výjimka pro omezení převodu ztrát zavedené § 8c odst. 1 KStG od 1. ledna 2008.
It creates an exception to the limitation of tax loss carry-forward introduced with effect from 1 January 2008 by §8c(1) KStG.
Podle § 8c odst. 1a KStG smí právnická osoba převést ztráty za těchto podmínek také v případě změn ve vlastnictví podílů spadajících pod § 8c odst. 1 KStG:
Under §8c(1a) KStG, a corporate entity can carry forward losses despite a change in its shareholding that is caught by §8c(1) KStG provided the following requirements are met:
účelem nabytí podílů je restrukturalizace subjektu [7];
the acquisition serves the purpose of restructuring the corporate entity [7];
podnik je v okamžiku nabytí podílů v platební neschopnosti nebo je nadměrně zadlužený, nebo je těmito jevy ohrožen [8];
the company is, or is likely to be, insolvent or over-indebted at the time of the acquisition [8];
zásadní struktury podniku zůstanou zachovány, což předpokládá, že
the company’s fundamental business structures are preserved, which requires:
subjekt se řídí uzavřenou podnikovou dohodou obsahující ustanovení o zachování pracovních míst, nebo
the corporate entity to honour an agreement between management and works council (Betriebsvereinbarung) on the preservation of jobs, or
je v prvních pěti letech po nabytí podílů zachováno 80 % pracovních míst (měřeno průměrným ročním objemem mezd), nebo
preservation of 80 % of the jobs (in terms of the average annual wage bill) for the first five years following the acquisition, or
je během dvanácti měsíců do podniku vložen značný majetek nebo jsou odepsány závazky, které ještě mají hodnotu; o vložení značného majetku do podniku se jedná tehdy, když nový majetek podniku odpovídá nejméně 25 % aktiv předcházejícího hospodářského roku; zpětné převody kapitálové společnosti, ke kterým dojde během tří let po vkladu nového majetku podniku, snižují hodnotu vloženého majetku;
injections of significant business assets or write-off of debts which still have an economic value within 12 months; business assets are significant if they represent at least 25 % of the assets of the previous financial year; any transfer back to the acquiring entity within the first three years are deducted;
v průběhu pěti let po nabytí podílů nedojde ke změně odvětví činnosti;
the company does not change sector of activity during the five years following the acquisition;
podnik v okamžiku nabytí podílů neukončil hospodářskou činnost.
the company had not ceased operation at the time of the acquisition.
§ 8c odst. 1a KStG vstoupil v platnost 10. července 2009 a platí zpětně od 1. ledna 2008.
§8c(1a) KStG entered into force on 10 July 2009 and applies retroactively from 1 January 2008.
V této souvislosti je třeba poznamenat, že ztráty, které lze převést, mohou být započítány pouze proti ziskům restrukturalizovaného podniku.
It should be noted that the losses carried forward can be offset only against the profits of the company that is being restructured.
Nabyvatel nemůže tyto ztráty započítat proti svým vlastním ziskům.
The acquiring company cannot offset the losses against its own profits.
To platí i tehdy, když nabyvatel konsoliduje své daňové závazky na úrovni koncernu, neboť § 15 věta 1 č. 1 KStG zakazuje převod ztrát, pokud je společnost součástí daňové jednotky [10].
This holds true even if the acquiring company consolidates its tax liabilities at group level since §15, first sentence, number 1 KStG prohibits loss carry-forward if a controlled subsidiary company (Organgesellschaft) forms part of an integrated group (Organschaft) [10].
Podle německých právních předpisů o dani z příjmu právnických osob však takové ztráty nezanikají; jsou pouze „zmraženy“ na úrovni daňové jednotky a mohou být použity, jakmile už podnik není konsolidován.
However, under German corporate tax law such losses are not forfeited; they are merely ‘frozen’ at the level of the entity and may be used only once the company is no longer consolidated.
U těchto „zmražených“ ztrát neexistuje žádná lhůta pro převod.
There is no time limit for the carry-forward of these ‘frozen’ losses.
Nabyvatel je § 8c odst. 1a KStG nepřímo zvýhodňován, neboť se daňové zatížení restrukturalizovaného podniku po úspěšném ukončení restrukturalizace snižuje.
The acquiring company benefits indirectly from §8c(1a) KStG because, once the restructuring process has been successfully completed, the tax burden of the restructured entity is reduced.
Kromě toho může nabyvatel samozřejmě zcela nebo částečně začlenit svou hospodářskou činnost do získaného podniku a tímto způsobem využít převedených ztrát.
Furthermore, the acquiring company may of course merge part or all of its activities into the acquired company and hence use the losses carried forward.
Porovnání ustanovení § 8c odst. 1a KStG a § 8 odst. 4 KStG
Comparison between §8c(1a) KStG and §8(4) KStG
Nové režim podle § 8c odst. 1a KStG se odlišuje od předchozího pravidla podle zrušeného § 8 odst. 4 KStG jedním důležitým a pro posouzení opatření rozhodujícím aspektem.
The new rule in §8c(1a) KStG differs from the preceding rule, the repealed §8(4) KStG, in one important aspect which is crucial for the assessment for State aid purposes.
Podle § 8c odst. 1 KStG podnik nemůže provést převod ztrát, pokud je převáděna více než polovina podílů, ledaže by se použil systém převodu daňových ztrát (Sanierungsklausel).
Under §8c(1) KStG, a company forfeits its loss carry-forward where more than half of the shares are transferred, unless the Sanierungsklausel is applicable.
Tímto podle obecného pravidla ztráta při významné změně ve struktuře podílů společníků zaniká.
Thus, the general rule is the forfeiture of loss carry-forwards on significant changes in ownership.
Stávající systém převodu daňových ztrát je tudíž výjimkou z obecného pravidla.
The existing Sanierungsklausel therefore is the exception to the general rule.
Podle bývalého § 8 odst. 4 KStG spočívalo obecné pravidlo v tom, že převod ztrát byl při významné změně ve struktuře podílů společníků i nadále možný, pokud existovala hospodářská totožnost podniku.
Under the earlier §8(4) KStG, the general rule was continuation of loss carry-forwards in the case of significant changes in ownership, provided that the company was economically identical.
Cílem této výjimky bylo zabránit zneužití (např. ve formě nákupu zastřešujících společností).
This exception was intended to prevent abuse, for example in the form of trading in shell companies.
Dopisem ze dne 24. února 2010 Komise informovala Německo o svém rozhodnutí zahájit ve věci podpory řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU.
By letter dated 24 February 2010 the Commission informed Germany that it had decided to initiate the procedure laid down in Article 108(2) TFEU in respect of this measure.
Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení zastávala názor, že § 8c odst. 1a KStG rozlišuje mezi zdravými podniky, které zaznamenaly ztrátu, a podniky (potenciálně) platebně neschopnými nebo nadměrně zadluženými tím, že zvýhodňuje pouze posledně jmenované.
In the opening decision, the Commission took the view that §8c(1a) KStG differentiates between financially sound loss-making companies and companies that are (potentially) insolvent or over-indebted, by benefiting only the latter.
§ 8c odst. 1a KStG proto zřejmě představoval výjimku z referenčního systému, podle něhož by obě skupiny podniků nebyly způsobilé pro převod ztrát.
§8c(1a) KStG thus seemed to depart from the system of reference, according to which both types of companies would not be eligible for loss carry-forward.
Jelikož byly předpoklady uvedené v čl. 107 odst. 1 SFEU zřejmě splněny, Komise zastávala předběžné stanovisko, že je opatření selektivní a že zahrnuje státní podporu.
The Commission therefore reached the preliminary conclusion that the measure is selective and constitutes State aid, since the preconditions of Article 107(1) TFEU appeared to be fulfilled.
Nakonec Komise vysvětlila, že má pochybnosti ohledně slučitelnosti opatření s čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU podle výkladu dočasného rámce Společenství [11] a s čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU podle výkladu pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích [12] a pokynů k regionální podpoře [13].
Finally, the Commission expressed its doubts about the compatibility of the measure with Article 107(3)(b) TFEU, as interpreted by the Temporary Framework [11], and with Article 107(3)(c), as interpreted by the Rescue and Restructuring Guidelines [12] and the Regional Aid Guidelines [13].
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie [14].
The decision to initiate the procedure was published in the Official Journal of the European Union [14].
Komise vyzvala Německo a všechny zúčastněné strany, aby podaly připomínky.
The Commission invited Germany and interested parties to submit comments.
Po zahájení formálního vyšetřovacího řízení spolkové ministerstvo financí upozornilo orgány odpovědné za výběr daní, aby § 8c odst. 1a KStG již nepoužívaly, dokud Komise nepřijme v této věci konečné rozhodnutí, a informovaly příslušné podniky, že v případě, že Komise vydá záporné rozhodnutí, budou muset být podpory vráceny [15].
After the opening of the formal investigation procedure, the German Federal Ministry for Finance instructed the tax authorities responsible for tax collection to cease applying §8c(1a) KStG until the Commission had adopted a final decision in the case and to inform the entities concerned that in the event of a negative final decision by the Commission, State aid would have to be recovered [15].
Německé orgány se domnívají, že § 8c odst. 1a KStG nepředstavuje státní podporu z těchto tří důvodů:
Germany takes the view that §8c(1a) KStG does not constitute State aid, for three reasons:
režim je v souladu se zásadou soukromého věřitele (viz oddíl 4.1);
it complies with the private market creditor principle (see 4.1);
není selektivní (viz oddíl 4.2);
it is not selective (see 4.2);
je oprávněn povahou a vnitřní strukturou německého daňového systému (viz oddíl 4.3).
it is justified by the nature and the overall structure of the German tax system (see 4.3).
Německé orgány kromě toho tvrdí, že nový systém převodu daňových ztrát (Sanierungsklausel) v § 8c odst. 1a KStG v zásadě odpovídá starému systému převodu daňových ztrát v § 8 odst. 4 KStG, k němuž Komise nikdy nevyjádřila pochybnosti (viz oddíl 4.4), a že několik dalších členských států má obdobná daňová pravidla (viz oddíl 4.5).
Germany further argues that the new Sanierungsklausel in §8c(1a) KStG corresponds in essence to the old Sanierungsklausel in §8(4) KStG, which had never been criticised by the Commission (see 4.4) and that a number of other Member States had similar tax rules in place (see 4.5).
Soulad se zásadou soukromého věřitele
Compliance with the private market creditor principle
Vztah německého státu k jeho daňovým poplatníkům je srovnatelný s trvalým závazkovým vztahem mezi soukromým věřitelem a dlužníkem, jakým je např. nájemní nebo pracovní smlouva.
The relationship of the German State towards its taxpayers is argued to be comparable with the relationship between a private creditor and a debtor, which are linked by a long-term contract, such as a rent contract or an employment contract.
Podle názoru německých orgánů by se soukromý věřitel v trvalém závazkovém vztahu vzdal části svých budoucích nároků, pokud by se tím umožnilo převzetí dlužníka jiným podnikem a tím i další trvání trvalého závazkového vztahu.
In the view of the German authorities, a private creditor party to a long-term contract would forego part of their future claims, if that enabled another undertaking to take over the debtor, thus ensuring the continuation of the long-term contract.
Německo se domnívá, že § 8c odst. 1a KStG je obecným opatřením, neboť jej mohou využívat všechny podniky nezávisle na jejich příslušnosti k určitému regionu, výrobnímu odvětví nebo velikosti podniku.
Germany takes the view that §8c(1a) KStG is a general measure, since it may be used by all undertakings, regardless of their region, sector and size.
Tvrdí, že potenciálně se každý podnik může bez vlastního zavinění dostat do finančních obtíží a je způsobilý pro použití pravidla.
Germany points out that any undertaking could potentially find itself in financial difficulties outside its control and be a candidate for application of the rule.
Německo upozorňuje na to, že Komise ve svém sdělení o zdanění podnikatelské činnosti z roku 1998 sama zastává názor, že čistě technická daňová opatření, jako jsou předpisy o převodu ztrát, nejsou selektivní „za předpokladu, že se vztahují na všechny podniky a veškerou výrobu“, a že „skutečnost, že některé podniky nebo některá odvětví těží z těchto některých daňových opatření více než jiné, neznamená nezbytně, že se na ně vztahují soutěžní předpisy upravující státní podporu“ [17].
The German authorities note that the Commission itself had taken the view, in its 1998 Notice on business taxation, that, ‘provided that they apply without distinction to all firms and to the production of all goods’, tax measures of a purely technical nature, such as rules on loss carry-overs, were not selective, and that ‘the fact that some firms or some sectors benefit more than others from some of these tax measures does not necessarily mean that they are caught by the competition rules governing State aid’ [17].
Německé orgány se domnívají, že tyto úvahy jsou obzvláště důležité pro daňové pobídky pro výzkum a vývoj, ale také v oblasti ochrany životního prostředí, vzdělávání nebo zaměstnanosti.
Germany takes the view that these considerations were of particular importance for tax incentives for research and development, but also for environmental protection, training and employment.
Daňová pravidla prospívající podnikům, které v těchto oblastech vyvíjejí zvláštní úsilí, nejsou podle Německa selektivní, jelikož jsou přístupná všem podnikům, i když je de facto využívají více podniky, které působí v určitých oblastech.
In the view of the German authorities, tax rules that favour undertakings making particular efforts in these areas are not selective, since they are open to all undertakings, even if de facto they are of greater benefit to undertakings active in certain sectors than others.
Německé orgány se domnívají, že by totéž mělo platit také pro daňová pravidla, která prospívají podnikům v obtížích, které byly získány za účelem restrukturalizace.
In Germany’s view, the same reasoning should also apply to tax rules that favour undertakings in difficulty which are acquired in order to be restructured.
Německo tvrdí, že Soudní dvůr a Soud akceptovaly, že opatření, které prospívá výlučně podnikům v obtížích, v zásadě může být obecným opatřením, které není selektivní.
Germany argues that the Court and the General Court had accepted that a measure benefiting exclusively undertakings in difficulty may, in principle, constitute a general measure, which is not selective.
Německo v této souvislosti odkazuje nejprve na věc DMT, kde Soudní dvůr ohledně belgického platebního nástroje pro podniky v obtížích zjistil toto [18]:
In this context Germany cites in the first instance DMT, where the Court held with regard to a Belgian payment facility for undertakings in difficulties that [18]:
„Francouzská vláda tvrdí, že úlevy na platbách příspěvků na sociální zabezpečení nepředstavují státní podporu, pokud jsou poskytovány za stejných podmínek každému podniku, který je ve finančních obtížích.
‘The French Government argues that payment facilities in relation to social security contributions do not constitute State aid if they are granted in identical circumstances to any undertaking experiencing financial difficulties.
Zdá se, že v případě režimu zavedeného podle belgického práva tomu tak je.
That would seem to be the case under the regime established by the Belgian legislation.
Komise však oponuje, že ONSS má při poskytování úlev na platbách prostor k volnému uvážení.
The Commission, however, claims that the ONSS has a discretionary power in regard to the grant of payment facilities.
Jak vyplývá z čl. 92 odst. 1 Smlouvy, na opatření obecné povahy, která nezvýhodňují pouze určité podniky nebo určitá odvětví výroby, se toto ustanovení nevztahuje.
It follows from the wording of Article 92(1) of the Treaty that general measures which do not favour only certain undertakings or the production of only certain goods do not fall within that provision.
Naopak, pokud subjekt poskytující finanční výhody má prostor pro volné uvážení, na jehož základě může vybírat příjemce a určovat podmínky, za jakých je opatření poskytováno, nelze toto opatření považovat za opatření obecné povahy (viz rozsudek ze dne 26. září 1996 ve věci Francie v. Komise, C-241/94, Sb. rozh. 1996, s. I 4551, body 23 a 24).
By contrast, where the body granting financial assistance enjoys a degree of latitude which enables it to choose the beneficiaries or the conditions under which the financial assistance is provided, that assistance cannot be considered to be general in nature (see, to that effect, Case C-241/94 France v Commission [1996] ECR I-4551, paragraphs 23 and 24).
Je tedy věcí vnitrostátního soudu, aby v hlavním řízení zjistil, zda ONSS má při poskytování úlev na platbách prostor k volnému uvážení a zda – pokud tomu tak není – jsou úlevy na platbách poskytované ONSS obecné povahy nebo zda zvýhodňují určité podniky.“
It is for the national court in the main proceedings to determine whether the ONSS’s power to grant payment facilities is discretionary or not and, if it is not, to establish whether the payment facilities granted by the ONSS are general in nature or whether they favour certain undertakings.’
Německo dále odkazovalo na věc HAMSA, kde španělské orgány tvrdily, že opatření není selektivní, neboť platí pro všechny podniky v obtížích.
Germany also cites HAMSA, where the Spanish authorities had argued that a measure is not selective because it applies to all undertakings in difficulty.
Soud se k tomu vyjádřil takto [19]:
On that point, the General Court held that [19]:
„V daném případě je třeba tvrzení žalobkyně a Španělského království, že španělský zákon ze dne 26. července 1922 o zastavení plateb zavádí postup obecné povahy platný pro všechny podniky v obtížích, zamítnout. Je sice pravda, že tento zákon nemá být použit selektivně ve prospěch určitých skupin podniků nebo určitých výrobních odvětví, avšak prominutí dluhů kritizovaná Komisí nevyplývají z použití tohoto zákona automaticky, nýbrž z rozhodnutí na základě uvážení příslušných veřejných subjektů. Pokud má subjekt poskytující finanční výhody prostor pro volné uvážení, na jehož základě může vybírat příjemce a určovat podmínky, za jakých je opatření poskytováno, nelze toto opatření podle judikatury považovat za opatření obecné povahy (rozsudek Soudního dvora ze dne 29. června 1999 ve věci DM Transport, C-256/97, Sb. rozh. 1999, s. I 3913, bod 27).“
‘In the present case, the argument relied on by the applicant and the Kingdom of Spain to the effect that the Spanish law of 26 July 1922 concerning suspension of payments institutes a general procedure, applicable to all companies in difficulty, cannot be accepted. Whilst it is true that the law does not have authority to apply selectively in favour of certain categories of undertakings or sectors of activity, it must be remembered that the debt remissions criticised by the Commission do not flow automatically from the application of the law, but from the discretionary decisions made by the public bodies in question. It is, moreover, settled case-law that where the body granting financial assistance enjoys a degree of latitude which enables it to choose the beneficiaries or the conditions under which the financial assistance is provided, that assistance cannot be considered to be general in nature (Case C-256/97 DM Transport [1999] ECR I-3913, paragraph 27).’
Německo tvrdí, že § 8c odst. 1a KStG – oproti opatřením uváděným ve věcech DMT a HAMSA – nepočítá s volným uvážením veřejných subjektů; použití opatření vyplývá automaticky ze zákona.
The German authorities argue that, unlike the measures in DMT and HAMSA, §8c(1a) KStG does not provide for discretionary decisions by public bodies, but that its application flows automatically from the law.
Německo tudíž naopak vyvodilo, že § 8c odst. 1a KStG není selektivní.
Therefore, applying the a contrario argument, §8c(1a) KStG is not selective.
Německo dále zastává názor, že § 8c odst. 1a KStG je normou insolvenčního práva.
Germany also takes the view that §8c(1a) KStG forms part of the body of rules under German insolvency law.
Způsobilost podniků se opírá o pojmy platební neschopnost, hrozící platební neschopnost a nadměrné zadlužení, které jsou definovány v InsO a představují důvody pro podání návrhu na konkurzní řízení.
In particular, the eligibility of an undertaking is based on the notions of insolvency, risk of insolvency and over-indebtedness, which are defined in the InsO and which provide grounds for the opening of insolvency procedures.
Německo ohledně selektivity dospělo k závěru, že by se z názoru Komise dalo vyvodit, že každá úleva na dani představuje státní podporu, i když je obecně použitelná, a že takový postoj je v rozporu s SFEU.
On the question of selectivity, Germany concludes that the Commission’s view would mean that any tax reduction constituted State aid, even if it were generally applicable, and that such a position was in breach of the TFEU.
Oprávněnost na základě povahy nebo vnitřní struktury daňového systému
Justification by the nature or overall structure of the tax system
Německo zastává názor, že je výjimka vytvořená § 8c odst. 1a KStG oprávněná povahou a vnitřní strukturou německého systému zdaňování právnických osob.
Germany asserts that the exemption created by §8c(1a) KStG is justified by the nature and overall structure of the German corporate tax system.
Tvrdí, že existuje objektivní rozdíl mezi podniky v obtížích, které musejí být restrukturalizovány, a jinými podniky, a tento objektivní rozdíl opravňuje k jinému zacházení s podniky v obtížích, které byly získány za účelem restrukturalizace.
It claims that there is an objective difference between undertakings in difficulty which are in need of restructuring and other undertakings, and that this objective difference justifies different treatment of undertakings in difficulty which are acquired in view of restructuring.
Německo u těchto tvrzení vychází ze tří úvah.
The German authorities base their argument on three considerations.
Za prvé by podniky v obtížích oproti finančně zdravým podnikům, které by měly možnost volby mezi financováním přes kapitálový trh a hledáním případného nabyvatele, měly pouze možnost hledat si případného nabyvatele, jelikož by na kapitálovém trhu nemohly obdržet cizí kapitál, ani by nezískaly bankovní úvěr.
Firstly, whereas financially sound undertakings have a choice between seeking finance on the capital markets and looking for an undertaking to acquire them, undertakings in difficulty only have the latter option, as they will not be able to raise debt on the capital market or obtain a bank loan.
V důsledku toho by podniky v obtížích systematicky ztrácely možnost převodu ztrát, zatímco zdravé podniky by vždy měly možnost volby mezi nabytím cizího kapitálu a hledáním kupce.
As a result, undertakings in difficulty will systematically forfeit the possibility of carrying forward their losses, whereas healthy undertakings always have the choice between debt financing and looking for a buyer.