natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Pro stanovení výše podpory Komise odkazuje na bod 4.1 písm. a) sdělení Komise o zárukách [11], v němž se připomíná, že „společnostem majícím potíže by případný tržní ručitel v okamžiku poskytnutí záruky účtoval vysokou prémii odpovídající očekávané míře pravděpodobnosti neplnění. Je-li pravděpodobnost, že dlužník nebude schopen splatit půjčku zvláště vysoká, nemusí tato tržní sazba existovat a v mimořádných situacích může prvek podpory v záruce dosáhnout stejné výše jako částka skutečně krytá zárukou“.
In determining the amount of aid, the Commission recalls paragraph 4.1(a) of the Guarantee Notice [11], which states that ‘for companies in difficulty, a market guarantor, if any, would, at the time the guarantee is granted charge a high premium given the expected rate of default. If the likelihood that the borrower will not be able to repay the loan becomes particularly high, this market rate may not exist and in exceptional circumstances the aid element of the guarantee may turn out to be as high as the amount effectively covered by that guarantee.’
Vzhledem k tehdejším vážným finančním potížím společnosti Legler, které byla poskytnuta záruka (zvýšení ztrát, snížení tržby a negativní čistý majetek, jak je popsáno v 19.-21. bodě odůvodnění a v 52. bodě odůvodnění), Komise považuje za vysoce nepravděpodobné, že by podnik byl schopen získat na trhu bankovní úvěr bez zásahu státu. Komise proto dochází k závěru, že výše podpory odpovídá celkovému objemu úvěru [12].
In the light of Legler’s severe financial distress at the time the guarantee was granted (increasing losses, decreasing turnover and negative equity as described in recitals 19 to 21 and 52), the Commission considers that it was highly unlikely that the company would have been able to obtain a bank loan on the market without State intervention; therefore, the Commission concludes that the aid amount corresponds to the totality of the loan amount [12].
Přeměna dluhu na kapitál
Debt-for-equity swap
Komise podotýká, že přeměnu provedla společnost SFIRS, veřejnoprávní subjekt, v němž většinu akcií drží region Sardinie, který má převažující vliv na jeho rozhodování [13].
The Commission remarks that the swap was implemented by SFIRS, a public entity whose main shareholder, the Region of Sardinia, exerts a dominant influence on its decisions [13].
Itálie tuto skutečnost nikdy nepopírala.
Italy has never denied this fact.
Komise proto dochází k závěru, že toto opatření lze přičítat státu a že bylo provedeno za pomoci prostředků ze státního rozpočtu.
Hence, the Commission concludes that the measure in question is imputable to the State and was granted through State resources.
Opatření je selektivní, neboť poskytuje výhodu jedinému podniku, totiž společnosti Legler.
This measure is also selective as it favours a single company, Legler.
Vzhledem k tomu, že společnost Legler uskutečňovala plán restrukturalizace zaměřený na výrobní činnost, mohla podpora navíc poškodit hospodářskou soutěž na trhu Unie a ovlivnit obchod mezi členskými státy.
Furthermore, as Legler was pursuing a restructuring process aimed at resuming production, the aid was liable to distort competition in the internal market and to affect trade between Member States.
Na případný škodlivý účinek opatření poukázala ve svých připomínkách rovněž zúčastněná třetí strana, která upozornila i na to, že pro toto odvětví je typická situace nadměrné kapacity.
The potential distortive impact of the measure was also highlighted in the comments submitted by a third party, which also pointed out that the sector suffers from overcapacity.
Itálie naopak ve svých připomínkách tvrdila, že předmětné opatření nezvýhodňuje společnost Legler, neboť je podle jejího názoru v souladu se zásadou investora působícího v tržním hospodářství.
In its response, Italy argued that the measure in question conferred no advantage on Legler as, in its view, it was in line with the market economy investor principle.
Podle ustálené judikatury [14] je pro zjištění, zda společnost Legler získala prostřednictvím prostředků ze státního rozpočtu výhodu, nezbytné stanovit, zda by za podobných podmínek byl soukromý investor srovnatelný se společností SFIRS ochoten provést k datu, kdy byla operace uskutečněna, podobnou přeměnu dluhu na kapitál na základě dostupných informací a předvídatelného vývoje.
According to settled case-law [14], in order to determine whether Legler received an advantage from State resources it is necessary to consider whether, in similar circumstances, a private investor with characteristics comparable to those of SFIRS would have been willing to carry out a similar debt-for-equity swap, having regard to the information available and developments foreseeable at the date the transaction was implemented.
Na základě finančních výkazů společnosti Legler Komise především uvádí, že v roce 2007 se kapitál společnosti rovnal 1,8 milionu EUR a zůstatek čistého majetku byl negativní v objemu 16,2 milionu EUR, že ztráty za období 2003–2007 byly potvrzeny ve výši 94,9 milionu EUR a že situace společnosti se očividně zhoršovala s tím, jak rostly ztráty a snižovala se tržba.
Firstly, on the basis of Legler’s financial statements, the Commission notes that in 2007 the company had a capital of EUR 1,8 million and a negative equity of EUR - 16,2 million; over the period 2003-2007 losses reached EUR 94,9 million and the company’s situation was clearly deteriorating, with increasing losses and decreasing turnover.
Komise navíc uvádí, že společnost SFIRS navzdory právě popsané kritické finanční situaci neprovedla úplnou analýzu hospodárnosti provozu, ani posouzení rizika.
The Commission also notes that despite the critical financial situation outlined above, SFIRS did not carry out a comprehensive cost/benefit analysis and a risk assessment for the transaction.
Přes četné žádosti Komise v tomto smyslu vlastně italské orgány nikdy nepředložily podložený alternativní scénář, který by ukázal, že volba společnosti SFIRS byla lepší, než scénář likvidace společnosti Legler.
In fact, despite numerous requests from the Commission to this effect, the Italian authorities have never submitted a substantiated counterfactual scenario demonstrating that SFIRS’ choice was preferable to the scenario of liquidating Legler.
Podobné připomínky formulovala italská centrální banka ve zprávě [15] vypracované po šetření činnosti společnosti SFIRS.
Indeed, similar remarks were made by the Bank of Italy in a report [15] issued after an investigation into SFIRS’ activity.
V této zprávě se kritizuje chování společnosti SFIRS za neúplnost preventivní analýzy přeměny dluhu na kapitál a za zřejmý rozpor v „investici“ bez perspektivy návratu.
The report criticised SFIRS’ behaviour for the incompleteness of its prior analysis of the debt-for-equity swap and for the inherent contradiction of making an ‘investment’ offering no concrete prospects of recovery.
Ovšem i pomineme-li toto posouzení, zdá se, že finanční situace společnosti vylučuje, že by obezřetný investor působící v tržním hospodářství mohl provést uvedenou transakci.
Irrespective of this assessment, the financial situation of the company was such that no reasonable private investor in a market economy would have entered into a similar transaction.
V tomto ohledu Komise dále uvádí, že průmyslový plán oznámený společností nemůže být považován za spolehlivý základ reálné prognózy budoucího fungování podniku.
In this regard, the Commission also notes that the restructuring plan (piano industriale) notified by the company cannot be considered as a realistic basis for predicting the company’s future performance.
Již z prosté skutečnosti, že plán se netýkal celého období restrukturalizace, ale jen jeho části, a že neobsahoval informace o tom, jak bude pokračovat restrukturalizace (viz 23. bod odůvodnění), je zřejmé, že nedostatečné informace by odradily soukromého investora od realizace uvedené transakce.
The fact alone that the plan covered not all but only a part of the restructuring period, and provided no information on the subsequent progress of the restructuring (see recital 23), clearly shows that such lack of information would have dissuaded any private investor from entering into the transaction in question.
Zadruhé, nelze přehlížet skutečnost, že pokud jde o konkrétní prognózy návratnosti pohledávky společnosti SFIRS vůči společnosti Legler, došlo po přeměně dluhu na kapitál k oslabení postavení společnosti SFIRS jako akcionáře ve srovnání s předchozím postavením přednostního věřitele.
Second, as to SFIRS’ actual prospects of recovering the money owed to it by Legler, by becoming a shareholder via the debt-for-equity swap SFIRS had actually weakened its claim position, compared with its prior position as a preferential creditor.
Hodnota a budoucí prognózy akcionářského podílu společnosti SFIRS se zdály být v okamžiku přeměny dluhu na kapitál příliš omezené, aby mohly vyvážit výše uvedená rizika, zejména s ohledem na kritickou finanční situaci podniku.
The value and future prospects of SFIRS’ equity investment at the moment of the debt-for-equity swap seemed too limited to counterbalance the risks outlined above, particularly in the light of the company’s critical financial situation.
To bylo jasně zdůrazněno ve studii zadané nezávislému odborníkovi, v níž šlo o posouzení hodnoty společnosti, která byla symbolicky stanovena ve výši 1 EUR.
This was clearly highlighted by an independent valuation of the company, which gave it the symbolic figure of EUR 1.
Na základě výše uvedeného lze vyvodit, že pokud jde o přeměnu dluhu na kapitál, společnost SFIRS nejednala jako investor působící v obvyklých tržních podmínkách.
It can be concluded from the above that in carrying out the debt-for-equity swap SFIRS did not act as a private investor operating under normal market conditions.
Soukromý investor by neprovedl podobnou transakci bez spolehlivého a realistického předchozího hodnocení, z něhož by vyplývalo, že je výhodnější přeměnit dluh na kapitál, než být nadále přednostním věřitelem společnosti.
A private investor would not have entered into such a transaction without a credible and realistic prior assessment showing that it would be more cost-effective to swap the debt for equity instead of remaining a preferential creditor of the company.
Přeměnou dluhu na kapitál poskytla společnost SFIRS výhodu společnosti Legler.
Hence, by carrying out the debt-for-equity swap, SFIRS granted an advantage to Legler.
Z toho vyplývá, že taková přeměna představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
It follows from the foregoing that the debt-for-equity swap constitutes State aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty.
Pokud jde o výpočet výše podpory, je třeba poznamenat, že pojem státní podpora je vyhrazen pro finanční podporu z veřejných prostředků.
As to calculating the amount of aid, it should be noted that the notion of State aid is limited to aid granted through public resources.
Výše podpory musí být vypočtena na základě tržní hodnoty dluhu, který společnost SFIRS přeměnila na kapitál společnosti Legler.
The amount of aid must be calculated on the basis of the market value of the debt which SFIRS converted into Legler’s equity.
Kdyby měla tedy pohledávka společnosti SFIRS vůči společnosti Legler nominální hodnotu 17 milionů EUR, zatímco den před přeměnou byla její tržní hodnota 450000 EUR, odpovídá tržní hodnota transakce provedené společností SFIRS, která přeměnila 85,3 % celkového objemu dluhu na kapitál (tedy částku v nominální výši 14,5 milionu EUR), tržní hodnotě 383850 EUR (tedy 85,3 % ze 450000 EUR).
Hence, if the total nominal value of Legler’s debt towards SFIRS was EUR 17 million, while on the day before the swap its market value was EUR 450000, the market value of the transaction whereby SFIRS’ converted 85,3 % of its total credit i.e. a nominal value of EUR 14,5 million, into equity, was EUR 383850 (i.e. 85,3 % of EUR 450000).
Výhoda poskytnutá z prostředků státního rozpočtu je tedy 383850 EUR. Nominální hodnota přeměněného úvěru může být považována za výhodu jen z čistě účetního hlediska.
Hence, the advantage granted through State resources was EUR 383850. On the other hand, the nominal value of the swapped credit cannot be viewed as an advantage other than in merely accounting terms.
Jelikož vyšlo najevo, že oznámená opatření (veřejná záruka a přeměna dluhu na kapitál) představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, musí Komise posoudit, zda je podpora slučitelná s vnitřním trhem.
As the two notified measures have been found to constitute State aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty, the Commission has to assess whether this aid is compatible with the internal market.
Slučitelnost opatření souvisejících s předmětnou státní podporou s vnitřním trhem musí být posuzována na základě pokynů na záchranu a restrukturalizaci podniků.
The compatibility of the State aid measures in question with the internal market must be assessed on the basis of the rescue and restructuring guidelines.
Pokud jde o veřejnou záruku, je pro účely přezkumu slučitelnosti potřeba rozlišovat mezi prodloužením podpory na záchranu podniku a mezi státní podporou skrytou za střednědobou záruku, která představuje rovněž opatření na restrukturalizaci (na dobu trvání restrukturalizace).
As regards the public guarantee, in order to assess its compatibility a distinction must be made between extension of the rescue aid on one hand, and the provision of State aid in the form of a medium-term guarantee, which is also a restructuring measure (for the duration of the restructuring period) on the other.
Pokud jde o prodloužení podpory na záchranu podniku, bod 26 pokynů stanoví, že pokud členský stát předloží do šesti měsíců od schválení, nebo v případě oznámené podpory od provedení opatření, plán restrukturalizace, bude lhůta pro splacení úvěru nebo pro ukončení záruky prodloužena až do té doby, kdy Komise přijme rozhodnutí týkající se plánu, nerozhodne-li Komise o tom, že toto prodloužení je neoprávněné.
With regard to the extension of the rescue aid, point 26 of the guidelines provides that where the Member State has submitted a restructuring plan within six months of the date of authorisation or, in the case of non-notified aid, of implementation of the measure, the deadline for reimbursing the loan or for putting an end to the guarantee is extended until the Commission reaches its decision on the plan, unless the Commission decides that such an extension is not justified.
Oznámení plánu restrukturalizace umožnilo, aby podpora na záchranu podniku pokračovala i po šesti měsících.
The notification of the restructuring plan allowed the rescue aid to continue beyond six months.
Itálie však oznámení stáhla.
However, Italy later withdrew this notification.
Z bodu 26 pokynů vyplývá, že oznámení plánu restrukturalizace je condicio sine qua non pro prodloužení podpory na záchranu podniku.
It follows from point 26 of the guidelines that the notification of a restructuring plan is a condition sine qua non for an extension of the rescue aid.
Jestliže je tedy oznámený plán restrukturalizace následně stažen, prodloužení podpory na záchranu podniku musí být automaticky zastaveno.
Therefore, if a notified restructuring plan is later withdrawn, the extension allowed for the rescue aid has to be terminated.
Z rozhodovací praxe Komise vyplývá (věc Ernault [16] a věc Huta Cynku [17]), že pokud jí není předložen plán restrukturalizace, ani plán likvidace, nebo pokud je jako v přezkoumávaném případě plán likvidace stažen, není možné podporu na restrukturalizaci legitimně prodloužit ode dne, kdy členský stát stáhl oznámení o plánu restrukturalizace.
It follows from the Commission’s decision-making practice (cases Ernault [16] and Huta Cynku [17]) that if neither a restructuring plan nor a liquidation plan have been notified to the Commission or, as in the present case, if the restructuring plan has been withdrawn, the extension of the rescue aid in question cannot be maintained beyond the date on which the Member State withdrew notification of the restructuring plan.
Střednědobá záruka (na dobu trvání plánu restrukturalizace) zamýšlená jako podpora na oznámenou restrukturalizaci byla slučitelná až do té doby, kdy Itálie stáhla oznámení o plánu, neboť představovala prodloužení záruky poskytnuté jako podpora na záchranu podniku.
As the medium-term guarantee (for the duration of the restructuring plan), intended as notified restructuring aid, was an extension of the rescue aid guarantee, it was compatible until Italy withdrew its notification.
Proto je třeba posoudit slučitelnost prodloužené záruky, která byla poskytnuta jako státní podpora, a to ode dne následujícího po dni, kdy Itálie stáhla své oznámení (tedy od 24. července 2008).
Thus, the compatibility of the extended State aid guarantee with the internal market should be assessed starting from the day following that on which Italy withdrew its notification (i.e. from 24 July 2008).
Způsobilost podniku pro podporu na restrukturalizaci
Eligibility of the company for restructuring aid
Státní podpora podniku v obtížích může být považována za slučitelnou na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy jen za předpokladu, že jsou dodrženy podmínky stanovené v pokynech pro záchranu a restrukturalizaci.
The granting of State aid to a company in difficulty can be considered compatible on the basis of Article 107(3)(c) of the Treaty only if all the conditions laid down in the rescue and restructuring guidelines are respected.
Pro podporu na restrukturalizaci jsou podle bodu 12 písm. a) a bodu 14 těchto pokynů způsobilé jen podniky v obtížích.
Pursuant to points 12(a) and 14 of the guidelines, only firms in difficulty are eligible for restructuring aid.
Na základě bodu 9 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci se Komise domnívá, že podnik je v obtížích, jestliže není schopen svými vlastními prostředky nebo prostředky, které může získat od svých vlastníků/akcionářů nebo věřitelů, omezit ztráty, které by bez vnějšího zásahu veřejných orgánů dovedly podnik zcela jistě k hospodářskému zhroucení.
Under point 9 of the guidelines, a firm, irrespective of its size, is regarded as being in difficulty where it is unable, whether through its own resources or with the funds it is able to obtain from its shareholders or on the market, to stem losses which, without outside intervention by the public authorities, will almost certainly condemn it to going out of business.
Podle bodu 10 těchto pokynů je podnik v zásadě a bez ohledu na svou velikost považován za podnik v obtížích zejména za těchto okolností:
Under point 10 of the guidelines a firm is regarded as being in difficulty in the following circumstances:
v případě společnosti s omezeným ručením vlastníků, kde došlo ke ztrátě více než poloviny zapsaného kapitálu a kde ke ztrátě více než jedné čtvrtiny tohoto kapitálu došlo za posledních 12 měsíců;
in the case of a limited liability company, where more than half of its registered capital has disappeared and more than one quarter of that capital has been lost over the preceding 12 months;
v případě společnosti, v níž alespoň někteří společníci plně ručí za závazky společnosti, kde došlo ke ztrátě více než poloviny jejího kapitálu zaznamenaného v účetnictví této společnosti a kde ke ztrátě více než jedné čtvrtiny tohoto kapitálu došlo za posledních 12 měsíců;
in the case of a company where at least some members have unlimited liability for the debt of the company, where more than half of its capital as shown in the company accounts has disappeared and more than one quarter of that capital has been lost in the preceding 12 months;
Z bodu 10 písm. a) těchto pokynů tak vyplývá, že bez vnějších zásahů je podnik, který ztratil podstatnou část zapsaného kapitálu, nevyhnutelně odsouzen k zastavení vlastní činnosti v krátké nebo střednědobé lhůtě.
It follows from point 10(a) of the rescue and restructuring guidelines that without outside intervention a company that has experienced a massive loss of registered capital will inevitably go out of business in the short or medium term.
Komise dospěla v jednom z předchozích případů [18] k závěru, že v případě, kdy má podnik zůstatek čistého majetku negativní, platí a fortiori předpoklad o obtížích.
In an earlier decision [18] the Commission concluded that a company that has negative equity will a fortiori be considered to be in difficulty.
V rozsudku Biria [19] Soudní dvůr mimo jiné potvrdil, že zásadní snížení kapitálu značí obtíže a že Komise se oprávněně domnívala, že podnik s čistým negativním majetkem je podnikem v obtížích.
In its Biria judgment [19] the General Court also confirmed that a massive loss of capital is indeed a sign of difficulty, and that the Commission had been right in concluding that a company with negative equity is a company in difficulty.
Společnost Legler splňovala kritérium bodu 10 písm. a) pokynů, neboť v roce 2006 měla zůstatek čistého majetku negativní (viz bod 19).
Legler fulfilled the criterion of point 10(a) of the rescue and restructuring guidelines as it had a negative equity in the year of 2006 (see recital 19).
Komise navíc poznamenává, že společnost Legler byla považována za podnik v obtížích ve smyslu bodu 10 písm. a) pokynů již 22. května 2007, tedy v den, kdy byla schválena záchrana.
The Commission also notes that Legler was already considered to be a firm in difficulty within the meaning of Point 10(a) of the rescue and restructuring guidelines as at 22 May 2007, when the rescue aid was authorised.
Finanční situace společnosti Legler se následně nezlepšila.
Thereafter, Legler’s financial situation did not improve.
Podnik byl proto v roce 2008 příslušným soudem prohlášen za podnik v platební neschopnosti (viz 16. bod odůvodnění).
In fact, it was declared insolvent by the competent court in 2008 (see recital 16).
Komise také připomíná, že společnost Legler není nově vytvořeným podnikem ve smyslu bodu 12 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci.
The Commission also observes that Legler is not a newly created firm within the meaning of point 12 of the rescue and restructuring guidelines.
Na základě bodu 13 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci není podnik, který patří k větší skupině nebo byl větší skupinou převzat, za normálních okolností způsobilý pro poskytnutí podpory na záchranu nebo restrukturalizaci s výjimkou případu, kdy je možné prokázat, že jsou dané obtíže její vlastní a nejsou výsledkem svévolného rozvrhování nákladů v rámci dané skupiny, a že jsou tyto obtíže příliš vážné na to, aby je vyřešila sama skupina.
Pursuant to point 13 of the rescue and restructuring guidelines a firm belonging to or taken over by a larger business group is not normally eligible for rescue or restructuring aid, except where it can be demonstrated that the firm’s difficulties are intrinsic and are not the result of an arbitrary allocation of costs within the group, and that the difficulties are too serious to be dealt with by the group itself.
Komise uvádí, že společnost Piltar byla pouhým nástrojem, který nevykazoval žádnou hospodářskou činnost, kromě kapitálové účasti ve společnosti Legler.
The Commission notes that Piltar was a mere commercial vehicle, which pursued no business activity other than holding shares in Legler.
Na základě informací, které má Komise k dispozici, neexistují žádné náznaky, že by obtíže podniku mohly záviset na vlastním rozdělení nákladů uvnitř skupiny.
None of the information available to the Commission suggests that the company’s difficulties were the result of an arbitrary allocation of costs within the group.
Navíc vzhledem k tomu, že všechny podíly ve společnosti měly v držení soukromé osoby a že společnost nevykazovala žádnou podnikatelskou činnost, kromě kapitálové účasti ve společnosti Legler, nebyla společnost Piltar schopna přispět k restrukturalizaci společnosti Legler.
Moreover, as Piltar was fully owned by private individuals and engaged in no business activity other than its equity investment in Legler, it was not in a position to contribute to Legler’s restructuring.
Na základě výše uvedeného lze dojít k závěru, že je naplněn bod 9 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci.
On the basis of the foregoing, it can be concluded that the conditions set out in point 9 of the rescue and restructuring guidelines are fulfilled.