natgillin/translations-raw huggingface dataset:
V letech 1990–1995 však Deutsche Post nedosáhla zisků a odvody přesto platila.
However, Deutsche Post did not earn any profits between 1990 and 1995 but nevertheless paid the Ablieferungen.
Tyto odvody proto nejsou dividendy.
As a result, the Ablieferungen could not be qualified as dividends.
Posudek KPMG dochází k závěru, že odvody nelze zařadit mezi daně či dividendy; podle posudku se spíše jedná o odvod sui generis, který je povinna platit pouze Deutsche Post a její nástupnické podniky.
The KPMG study concludes that the Ablieferungen could not be qualified as tax or dividend payment but should be viewed as a levy sui generis that only Deutsche Bundespost and its successors was liable to pay.
S přihlédnutím k posudku KPMG Německo odmítá předpoklad Komise, že odvody by mohly být chápány jako náhrada za platby daní ze zisku nebo platby dividend.
Based on the KPMG study, Germany rejects the Commission's contention that the Ablieferungen should be considered as a substitute for tax and dividend payments.
Německo trvá na tom, že odvody by pro Deutsche Post představovaly zátěž, již nelze odůvodnit ani z věcného ani z hospodářského hlediska.
It maintains that the Ablieferungen constituted a burden for Deutsche Post that could not be justified on factual or economic terms.
Protože státní vyrovnávací platby prý pouze snížily náklady Deutsche Post na odvody, nevznikla jí tím žádná výhoda, takže se u těchto plateb nejedná o státní podporu.
As the public transfers only relieved Deutsche Post of the Ablieferungen, they did not provide any economic advantage and therefore did not constitute aid.
Zadruhé, státní vyrovnávací platby nepředstavují státní podporu, protože kumulované ztráty univerzálních služeb byly jak podle REK 2009, tak i podle posudku WIK od roku 1990 do 1994 roku vyšší než státní vyrovnávací platby.
Second, the public transfers would also not constitute aid because both the 2009 regulatory accounts as well as the WIK study show that the cumulated universal service losses from 1990 to 1994 were higher than the public transfers.
Deutsche Post tedy za poskytování služeb v rámci své povinnosti univerzální služby podle Německa neobdržela dostatečně vysoké vyrovnávací platby.
Deutsche Post was therefore under-compensated for its universal service obligation.
Státní záruka
Public guarantee
Německo tvrdí, že pokračující poskytování záruky spolkového státu podle § 2 odst. 4 PostUmwG 1994 pro dluhopisy vydané před rokem 1995 nepředstavovalo po roce 1995 selektivní výhodu ve prospěch Deutsche Post, a to z více důvodů.
Germany argues that the continued public guarantee pursuant to Article 2(4) PostUmwG 1994 for debt obligations that were issued prior to 1995 did not provide any selective advantage to Deutsche Post after 1995 because of several reasons.
Každý podnik v soukromém sektoru nepřestává v případě oddělení dceřiné společnosti ručit za závazky, které jeho dceřiná společnost přijala.
Firstly, any private company, hiving off a subsidiary, would continue to be liable for debt obligations entered into by that subsidiary.
I v případě odprodání těchto závazků třetí straně, nepřestává podnik v soukromém sektoru ručit za své zbývající závazky.
A private company would remain liable for its outstanding debts even after selling those debts to a third party.
Německo dále upozorňuje na skutečnost, že původní státní záruka za dané dluhopisy byla nutná pouze proto, že POSTDIENST neměl vlastní právní subjektivitu.
Furthermore, it must be noted that the initial public guarantee for the debt obligations was only a consequence of the non-existence of a separate legal personality of POSTDIENST.
Ustanovení § 40 PostVerfG 1989, podle kterého mají dluhopisy Deutsche Bundespost stejnou právní hodnotu jako dluhopisy spolkového státu, má pouze deklaratorní charakter.
Article 40 PostVerfG 1989, which provided that debt obligations issued by Deutsche Bundespost had the same legal value as debt obligations issued by Germany, had therefore only declaratory character.
Zadruhé, pro DPAG nevznikla z převzetí dluhopisů podniku POSTDIENST žádná výhoda, neboť DPAG se mohla v roce 1995 refinancovat za nižší úrokovou sazbu.
Secondly, DPAG would not have benefited from the take-over of the POSTDIENST debt obligations because DPAG could have refinanced itself in 1995 at lower interest rates.
Dluhopisy POSTDIENST měly k 1. lednu 1995 hodnotu celkem 931 milionů EUR, přičemž úroková míra činila průměrně 7,17 % se zbytkovou splatností 8,8 let.
The stock of POSTDIENST debt obligations as of 1 January 1995 amounted to EUR 931 million at an average interest rate of 7,17 % with a remaining duration of 8,8 years.
Protože krátkodobá úroková míra činila dne 1. ledna 1995 5 % až 5,5 %, vzniklo DPAG nákladové znevýhodnění ve výši 1,7 %, což se projevilo ve vyšších ročních nákladech na úroky ve výši asi 15,3 milionu EUR.
As the short-term interest rate amounted to about 5 % to 5,5 % at 1 January 1995, DPAG suffered a cost disadvantage of 1,7 % which amounted to higher annual interest costs of about EUR 15,3 million.
Zatřetí, na základě srovnání průměrné úrokové míry na trhu platné pro dluhové nástroje upsané soukromými podniky a úrokové míry pro dluhové nástroje POSTDIENST ze dne, kdy byly tyto nástroje původně vydány, si POSTDIENST podle názoru Německa vypůjčil kapitál za úrokovou míru, která byla průměrně vyšší než průměrná úroková míra na trhu.
Thirdly, by comparing the average market interest rates for debt obligations issued by private companies and the interest rates for POSTDIENST debt obligations with reference to date when the obligations were initially issued, Germany estimates that POSTDIENST borrowed on average at interest rates above the market average.
Německo neprovedlo obsáhlé šetření, nýbrž pouze porovnalo úrokovou míru u určitých dluhových nástrojů POSTDIENST s agregovaným průměrem na trhu.
Germany did not carry out a comprehensive investigation but only compared the interest rates of certain POSTDIENST debt obligation with an aggregated market average.
Německo kromě toho tvrdí, že státní záruky představují existující podporu podle čl. 1 písm. b) bodu i) nařízení Rady (ES) č. 659/1999.
Alternatively, Germany argues that the public guarantees constitute existing aid according to Article 1(b)(i) of Regulation (EC) No 659/1999.
Německo odkazuje také na rozhodnutí Komise ve věci EDF [61], ve kterém byla podobná záruka posouzena jako existující podpora.
Germany also refers to the Commission decision on EDF [61] where a similar guarantee was considered as existing aid.
Exkluzivní licence
Exclusive right
Německo tvrdí, že podle rozsudku ve věci PreussenElektra [62] se u výnosů z regulované divize listovních služeb nejednalo o státní podporu.
Germany argues that the regulated letter revenues are not State resources in light of the Preussen-Elektra judgment [62].
Protože se u výnosů z regulované divize listovních služeb nejednalo o státní zdroje, údajně nepřiměřeně vysoké poplatky za listovní služby by mohly být pouze předmětem řízení podle článku 102 SFEU.
Consequently, as the regulated letter revenues would not constitute State resources, any allegations of excessive pricing could only be the subject of proceedings pursuant to Article 102 TFEU.
3 Stanovisko spolkové vlády k posudku WIK
Comments on WIK study
Posudek WIK potvrzuje nutnost státních vyrovnávacích plateb jako kompenzace za čisté náklady spojené s povinností univerzální služby do roku 1995
WIK study confirms the necessity of public transfers as compensation for net costs of universal service obligations up to 1995
Přes veškeré metodické námitky má Německo za to, že posudek WIK potvrzuje názor Německa, podle něhož byly státní vyrovnávací platby jako kompenzace za ztráty, jež Deutsche Post v období 1990–1995 vykázala z důvodu poskytování univerzálních služeb, nutné.
Regardless of all methodological objections, Germany considers that the WIK study confirms Germany's point of view that the public transfers were necessary as compensation for Deutsche Post's losses with its universal services in the period 1990-1995.
Jelikož státní vyrovnávací platby již byly vyčerpány na uhrazení ztrát vzniklých do roku 1995, nemohly být použity později k financování nadměrných zisků.
Given that the public transfers had been eaten up by the universal service losses up to 1995, it would not be possible for the public transfers to finance later excess profit.
Chybné stanovení referenční hodnoty pro přiměřený zisk
Defective profit benchmarking
S ohledem na posudek Deloitte spočívá hlavní námitka Německa v tom, že posudek WIK při stanovení referenční hodnoty bral v potaz příliš mnoho malých podniků.
Based on the Deloitte studies, Germany's main objection is that the WIK study includes too many small companies.
Jako srovnatelné podniky měly sloužit především velké společnosti v oblasti balíkových služeb a logistiky, jejichž sítě lze co do velikosti a komplexnosti srovnat se sítěmi Deutsche Post [63].
The set of comparable companies should focus much more on large parcel and logistics companies that are comparable in size and complexity of their network to Deutsche Post [63].
Posudek Deloitte-II vychází z toho, že odpovídajícími srovnatelnými společnostmi pro Deutsche Post jsou podniky v odvětví balíkových zásilek a poštovních služeb, jež disponují rozsáhlými a komplexními sítěmi pro vyzvedávání a doručování zásilek.
The Deloitte-II study considers that companies in the parcel and postal sector that operate a complex, large collection and delivery networks are reasonable comparators to Deutsche Post.
Vzhledem k úsporám z rozsahu, dosahu a hustoty, jež jsou pro poštovní sítě typické, jsou velké podniky pro účely srovnání relevantnější než podniky malé.
The importance of economies of scale, scope and density prevalent in postal networks implies that large businesses would be more relevant comparators than small mail businesses.
Společnosti, které se věnují přepravě zboží a logistice, by mohly do určité míry sloužit jako srovnatelné podniky, jelikož používají stejná aktiva.
Freight transport and logistics companies are also — to a limited degree — suitable comparable undertakings because they employ similar assets.
V období 1998–2007 se u této srovnatelné skupiny dospělo k mediánu ROS ve výši 7,4 % a třetímu kvartilu ROS ve výši 12 %, což představuje horní hranici pro přiměřený zisk.
That comparator set shows a median ROS of 7,4 % for the period 1998-2007 and a third-quartile ROS of 12 % as upper bound for reasonable profit.
U větší srovnatelné skupiny 18 logistických společností a 19 provozovatelů přepravy zboží dospělo k mediánu ROS mezi 4,6 % a 5,7 %, nicméně v posudku Deloitte-II byly ohledně srovnatelnosti těchto podniků s Deutsche Post vyjádřeny určité pochybnosti.
A larger comparable set, which includes 18 logistic and 19 freight companies yield a median ROS between 4,6 % and 5,7 %, but the Deloitte-II-study expresses some doubts on their comparability to Deutsche Post.
Na základě údajů ohledně obou srovnatelných skupin se v posudku Deloitte-II doporučuje rozpětí ROS mezi 6,1 % a 11,7 % jako referenční hodnota pro přiměřený zisk.
Based on the data of both comparable sets, the Deloitte-II study recommends a range from a lower bound ROS of 6,1 % up to an upper bound ROS of 11,7 % as benchmark for a reasonable profit.
Pokud jde o stanovení rozpětí přiměřeného zisku na základě srovnatelné skupiny, poukazuje posudek Deloitte-II na to, že přiměřený zisk je v případě, kdy se pro něj jako referenční hodnota použije prosté víceleté ROS, stanoven jako příliš nízký, jelikož i) mezi jednotlivými roky dochází k významným a systematickým výkyvům a ii) mezi podniky ze stejného odvětví mohou existovat značné rozdíly, pokud jde o jejich ziskovost.
Concerning the determination of the appropriate profit range from the comparator set, the Deloitte-II study notes that a simple multi-year ROS as reasonable profit benchmark underestimates reasonable profit because (i) there would be significant and systematic dispersion from one year to the other and (ii) there would be also a significant dispersion between the companies' profitability within the sector.
Při použití příliš nízké referenční hodnoty pro přiměřený zisk existuje riziko neprovedení účinných investic.
Using an inappropriately low reasonable profit benchmark would incur the risk of deterring efficient investment.
Jak je již zdůrazněno v posudku Deloitte-I, je v posudku WIK při stanovování referenční hodnoty pro přiměřený zisk na základě mediánu srovnatelných podniků zcela pominuta vyšší efektivita, jíž Deutsche Post dosáhla z převážné části po roce 1990.
Moreover, as emphasised by the Deloitte-I study, the use of the comparable firms' median profit as a benchmark by the WIK study entirely ignores the efficiency gains that Deutsche Post achieved to an extraordinarily large extent from 1990 onwards.
V souladu s body 14 a 18 rámce Společenství z roku 2005 by však měla být u přiměřeného zisku zavedena „kritéria, která se budou mimo jiné týkat i kvality poskytované služby a přírůstků produktivity.“
In line with margin numbers 14 and 18 of the 2005 Framework, the reasonable profit should, however, take into account appropriate incentives for productivity and quality.
Podle toho by se měla referenční hodnota pro přiměřený zisk zakládat na ročním rozpětí.
Accordingly, the appropriate profit benchmark should be based on an annual range.
Zisky, jež se blíží horní hranici rozpětí či jej dokonce přesahují, by mohly naznačovat, že průměrný podnik překročil referenční hodnotu díky lepším provozním či obchodním výsledkům.
Profits at the top-end or even in excess of that reasonable-profit range may reflect out-performance of the average company due to superior operating or commercial performance.
Tyto zisky by měly regulační orgány povolovat, a takto motivovat k dalšímu zvyšování efektivity.
As such, such profits should be permitted by regulatory authorities in order to preserve incentives for efficiency.
Německo také podotýká, že výše přiměřeného zisku musí být v souladu s dřívějšími rozhodnutími, v nichž bylo pro železniční a autobusové společnosti schváleno rozpětí ROS mezi 7 % a 8 % [64].
Finally, Germany points out that the level of the reasonable profit should be in line with previous Commission decisions that have approved ROS in the range between 7 % and 8 % for railways and bus companies [64].
Nepřiměřené přidělení a ocenění nákladů
Inappropriate cost allocation and valuation
Německo znovu zdůrazňuje, že jakékoliv nové přidělení zátěže spojené s univerzální službou ke komerčním službám není z věcného ani právního hlediska udržitelné.
Firstly, Germany maintains that any reallocation of universal service burdens to the commercial services would be factually and legally ill-founded.
Podle článku 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby [65] mají být veškeré další čisté náklady vzniklé při plnění povinnosti univerzální služby financovány z výnosů monopolu v oblasti listovních zásilek a nikoliv z výnosů komerčních služeb.
Pursuant to Article 7 of the Postal Directive [65], any net costs caused by the universal service obligations are to be funded by the revenues of the letter monopoly and not by the commercial services.
Německo mimo to zastává stanovisko, že určité náklady Deutsche Post jsou v posudku WIK podhodnoceny:
Secondly, Germany considers that the WIK study underestimates certain of Deutsche Post's costs:
Odvody, jež musela Deutsche Post platit do roku 1995, měly být odečteny jako náklady a neměly být použity jako zástupná hodnota pro kapitálové náklady, případně pro přiměřený zisk.
The Ablieferungen — which Deutsche Post had to pay until 1995 — should have been deducted as costs and not been used as a proxy for the capital costs or reasonable profit.
S přihlédnutím k posudku KPMG Německo odmítá zjištění posudku WIK, že odvody by mohly být chápány jako náhrada za platby daní ze zisku nebo platby dividend.
Based on the KPMG study, Germany rejects the WIK study's contention that the Ablieferungen should be considered as a substitute for tax and dividend payments.
Spolu se stanovením přiměřeného zisku jako odměny za investovaný kapitál proto odvody měly být zohledněny jako náklady na univerzální službu.
The Ablieferungen should therefore have been deducted as universal service costs in addition to a reasonable profit as remuneration for the employed capital.
V případě nákladů na odpisy se mělo vycházet z realistických hodnot dlouhodobých aktiv uvedených v daňovém účetnictví, a nikoliv z nízkých účetních hodnot v roční účetní závěrce.
The depreciation charges should have been based on the realistic market values of the fixed assets as reported in the tax accounts and not on the lower book values in the annual accounts.
V plném rozsahu měly být zohledněny náklady na platby doplňkových důchodů pro soukromé zaměstnance.
The costs for private employees' supplementary pension commitments should have fully been taken into account.
4 Stanovisko k připomínkám třetích stran
Comments on interested parties' comments
Dotování penzí nijak Deutsche Post finančně nezvýhodnilo.
Thus, the pension subsidies have not granted a financial advantage to Deutsche Post.
Zatímco UPS zdůrazňuje, že běžný provozovatel musí nést vlastní náklady na penze sám, Německo tvrdí, že se u nákladů na penze úředníků jednalo o náklady, jež byly ve srovnání s konkurencí neobvyklé a které nelze srovnávat s příspěvky na sociální zabezpečení, jež za své zaměstnance odváděli konkurenti Deutsche Post.
While UPS emphasises that a normal operator has to bear its own pension costs, Germany argues that civil servants' pension costs are abnormal costs which cannot be compared to social contributions paid by the competitors of Deutsche Post for their private employees.
Ti odváděli do systému sociálního zabezpečení pouze příspěvky zaměstnavatele a nemuseli nést na základě stávajících penzijních nároků žádnou zděděnou zátěž.
The latter only pay the employer's share to the social contribution scheme without facing legacy costs relating to pension claims.
Německo zdůrazňuje, že je třeba provést výpočet nadměrné vyrovnávací platby, jelikož stanoviska UPS a FFPI vycházela z předpokladu, že takový výpočet provede Komise, aby nadměrnou vyrovnávací platbu pro Deutsche Post prokázala
Germany emphasises the necessity of an overcompensation calculation, as the comments submitted by UPS and FFIP are based on the assumption that the Commission conducted such a calculation to prove that Deutsche Post was overcompensated.
S poukazem na zprávu odborníků NERA z roku 2006 Německo zdůrazňuje, že sama Komise ve spojení s věcí státní podpory COMP/37.821 vycházela z toho, že výnosy z kapitálu, jež pro divizi listovních služeb podniku DPWN odhaduje zpráva odborníků NERA, nepostačují k tomu, aby byla pro účely článku 102 SFEU prokázána existence nepřiměřeně vysokých poplatků za listovní služby.
Referring to the 2006 NERA study, Germany highlights that the Commission itself considered in the context of Case COMP/37.821 that the returns on capital employed — which the 2006 NERA Study estimated for DPWN's mail division — were insufficient to prove the existence of excessive pricing for the purposes of Article 102 TFEU.
V obecné rovině se Německo domnívá, že výnosy z kapitálu nejsou pro zjištění nadměrných zisků vhodné.
On a more general level, Germany considers that the return on capital employed is not the appropriate measure for determining excessive profits.
Při nižší kapitálové náročnosti může jít vysoký výnos z kapitálu ruku v ruce s nižším výnosem z prodeje.
It explains that with low capital intensity, a high return on capital employed could be linked to a low return on sales.
Jelikož se většina rizik pojí s příjmy a náklady, je – zejména u podniků s nízkou kapitálovou náročností – vhodným měřítkem ke zjištění nadměrného zisku výnos z prodeje.
As most risks are related to revenue and costs, the return on sales is the appropriate measure to determine the excessiveness of profits, especially for companies with low capital intensity.
Pokud se – tak jako ve zprávě odborníků NERA – použije jako pomocné měřítko zisku výnos z prodeje, vyjde najevo, že Deutsche Post měla vyšší výnos z prodeje než Royal Mail, avšak mnohem nižší než TNT.
To the extent that the NERA studies use in the alternative the return on sales as profit measure, it shows that Deutsche Post had a higher return on sales as Royal Mail but a significantly lower return on sales than TNT.
Výnosy z prodeje, jež zpráva odborníků NERA odhaduje u divize listovních služeb DPWN, tak zdaleka nedosahovaly referenční hodnoty pro nadměrné zisky.
The returns on sales for DPWN's mail division — which the NERA studies had estimated — therefore remain significantly below the benchmark for excessive profits.
Německo proto zastává stanovisko, že zpráva odborníků NERA z roku 2006 ani její aktualizované znění nemají pro vyšetřování ve věci státní podpory význam a neposkytují dostatečné důkazy o existenci nadměrných zisků.
Germany considers therefore that the 2006 NERA Study and its update are neither of relevance for the State aid investigation nor could they provide sufficient evidence for excessive profits.
Ze strany Komise dosud nezazněly žádné námitky.
There have been no objections by the Commission so far.
Kromě toho Německo vznáší námitku proti zařazení převodů majetku (aktiva v podobě nemovitostí a infrastruktury) na Deutsche Post, jež provedlo Německo v roce 1995, do výpočtu nadměrné vyrovnávací platby.
Finally, Germany objects to the inclusion of the capital endowments granted to Deutsche Post by Germany in 1995 (e.g. assets in the form of real estate and infrastructure) into the calculation of overcompensation.
Výše platů
Wage level
Německo souhlasí s tím, aby byly jako referenční hodnota pro výpočet výše příspěvků na sociální zabezpečení, které odvádějí konkurenti Deutsche Post, použity tržní platy.
Germany agrees that market-average wages should be used as benchmark to calculate social contribution rates paid by competitors of Deutsche Post.
Taková referenční hodnota je však v rozporu s rozhodnutím o rozšíření řízení z roku 2011, jelikož Komise k výpočtu příspěvků na sociální zabezpečení odvedených konkurenty Deutsche Post používá upravené hrubé platy úředníků, a nikoliv platy tržní.
However, according to Germany, such a benchmarking is in contradiction to the 2011 Extension decision, as the Commission uses adjusted gross wages of civil servants instead of market-average wages in order to calculate the amount of social contributions paid by competitors of Deutsche Post.
Podle posudku prof. Webera odpovídá tržní plat přibližně […] % hrubého platu úředníků.
Following the expert study by Prof. Weber, market-average wages only amount to approximately […] % of civil servants' gross wage.
Použití upravených hrubých platů úředníků jako referenční hodnoty pro výpočet výše příspěvků na sociální zabezpečení proto není vhodné.
As such, it is not reasonable to use adjusted civil servants' gross wage as a benchmark to calculate social contribution rates.
Podle Německa nelze uznat předpoklad BIEK, že Deutsche Post použila jako referenční hodnotu pro výpočet nákladů na platy, jež musí oproti svým konkurentům nést, dohodnuté mzdy v odvětví dopravy.
According to Germany, BIEK's assumption that Deutsche Post uses agreed wages in the transport sector as a benchmark to calculate the differences in wage costs borne by Deutsche Post as compared to its competitors is ill-founded.
Z posudku prof. Webera vyplývá, že Deutsche Post vypočítala tržní platy na základě platů skutečně vyplácených jejími konkurenty.
The expert study by Prof. Weber shows that Deutsche Post calculates market-average wages on basis of actual wages paid by its competitors.
POSOUZENÍ DOTOVÁNÍ PENZÍ Z HLEDISKA STÁTNÍ PODPORY
AID ASSESSMENT OF PENSION SUBSIDY
1 Existence státní podpory podle čl. 107 odst. 1 SFEU
Assessment of existence of aid pursuant to Article 107(1) TFEU