natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Na závěr lze říci, že v získaných údajích se nevyskytuje žádná informace, jež by umožnila určit, zda jsou podmínky stanovené v doporučení Komise z roku 2003 o malých a středních podnicích [91] splněny.
Finally, the data received do not provide any indication making it possible to determine whether the conditions of the 2003 Commission Recommendation on SMEs are fulfilled [91].
Komise se tudíž domnívá, že neúplné a ne příliš reprezentativní údaje poskytnuté španělskými orgány nevyvrátily její důkaz o tom, že má sporné opatření podpory vzhledem k samotným charakteristikám dotyčných právních předpisů selektivní charakter.
Therefore the Commission considers that its conclusion that the contested aid measure is selective due to the very characteristics of the legislation in question has not been challenged by the partial and unrepresentative data provided by the Spanish authorities.
Nicméně i kdyby byly argumenty poskytnuté španělskými orgány doplněny dodatečnými důkazy, neodstranilo by to selektivní charakter sporného opatření, neboť tohoto opatření využívají pouze určité podniky, rovněž ve smyslu rozsudku Soudního dvora ve věci Španělské království v. Komise Evropských společenství, C-501/00 [92].
None the less, even if the arguments presented by the Spanish authorities had been complemented by additional evidence, this would not remove the selective nature of the measure at issue as only certain undertakings do benefit from the measure, also in line with the Court of Justice’s judgment in case C-501/00 Spain v Commission [92].
Ve skutečnosti je tento rozsudek Soudního dvora třeba připomenout v souvislosti s kvalifikací tohoto opatření jako opatření obecného [93], kterou mu přiřadily španělské orgány z toho důvodu, že jej může využít jakýkoli podnik se sídlem ve Španělsku.
Indeed, as regards the Spanish authorities’ classification of the measure as a general measure [93] because it is open to any undertaking resident in Spain, it is worth recalling this judgment of the Court.
Tento případ se týkal rovněž výjimky ze španělské daně z příjmů právnických osob a konkrétněji opatření nazvaného „Daňový odpočet u vývozních činností“.
That case also concerned an exception to Spanish corporate tax, more specifically a measure entitled ‘deduction for export activities’.
Španělské orgány před Soudním dvorem tvrdily, že je režim otevřený všem podnikům, které jsou daňovými rezidenty ve Španělsku.
The Spanish authorities contended before the Court that the scheme was open to any undertaking with its tax domicile in Spain.
Soudní dvůr se nicméně domníval, že „daňový odpočet by mohl totiž svědčit pouze jedné kategorii podniků, tedy podnikům, které mají vývozní aktivity a provádějí určité investice uvedené ve sporných opatřeních“ [94].
However, the Court considered that the tax deduction could ‘benefit only one category of undertaking, namely undertakings which have export activities and make certain investments referred to by the measure at issue’ [94].
Komise se domnívá, že i ve stávajícím případě má sporné opatření za cíl upřednostnit vývoz kapitálu ze Španělska, a posílit tak postavení španělských podniků v zahraničí, což vede ke zlepšení konkurenceschopnosti příjemců režimu podpory.
The Commission considers that also in the case at hand, the contested measure aims at favouring the export of capital out of Spain, in order to strengthen the position of Spanish companies abroad, thereby improving the competitiveness of the beneficiaries of the scheme.
V této souvislosti je třeba zdůraznit, že podle Soudního dvora „pro odůvodnění sporných opatření vzhledem k povaze nebo uspořádání daňové soustavy, do níž jsou začleněna, nestačí tvrdit, že směřují k podpoře mezinárodního obchodu.
In this respect it is noteworthy that, according to the Court of Justice, ‘in order to justify the contested measures with respect to the nature or the structure of the tax system of which those measures form part, it is not sufficient to state that they are intended to promote international trade.
Takový účel sice představuje hospodářský cíl, ale nebylo prokázáno, že odpovídá obecné logice platné daňové soustavy.
It is true that such a purpose is an economic objective but it has not been shown that that purpose corresponds to the overall logic of the tax system.
[…] Proto okolnost, že sporná ustanovení sledují cíl obchodní nebo průmyslové politiky, jako je podpora mezinárodního obchodu podporou investic v zahraničí, nestačí k tomu, aby byly bez dalšího vyjmuty z kvalifikace jako „podpory“ ve smyslu čl. 4 písm. c) UO [95].“ Ve stávajícím případě španělské orgány jednoduše prohlásily, že sporné opatření má za cíl podpořit mezinárodní obchod a konsolidaci podniků.
The fact that the contested measures pursue a commercial or industry policy objective, such as the promotion of international trade by supporting foreign investment, is thus not sufficient to take them outside the classification of “aid” within the meaning of Article 4(c) CS’ [95].
Nepředložily však důkaz o tom, že by toto opatření bylo odůvodněné logikou systému. Vzhledem k výše uvedenému Komise potvrzuje svou analýzu, že má sporné opatření selektivní charakter.
In the present case, the Spanish authorities have simply declared that the measure at issue intends to promote international trade and the consolidation of companies, without proving that such a measure is justified by the logic of the systemIn the light of the above, the Commission confirms its analysis that the measure at issue is selective.
Reakce na připomínky k postupu Komise
Reaction to the comments on Commission practice
Co se týká odkazu na údajně novátorskou interpretaci pojmu selektivnosti ve stávajícím případě, je třeba v prvé řadě zdůraznit, že je tento přístup naprosto v souladu s rozhodovacími postupy Komise a judikaturou Soudního dvora popsanými v bodě odůvodnění 92.
As regards the reference made to alleged innovative interpretation of the concept of selectivity in the present case, it should first be underlined that this approach is fully in line with the Commission’s decision-making practice and the case-law of the Court as described in recital 92.
Přístup se v tomto konkrétním případě rovněž neliší od rozhodnutí Komise č. 480/2007 [96], na které odkazují španělské orgány.
Nor does the approach in this particular case depart from Commission Decision N 480/2007 [96] to which the Spanish authorities refer.
Toto rozhodnutí ve skutečnosti zohlednilo specifický charakter sledovaného cíle v odkaze [97] na Sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru – Cesta k účinnějšímu využívání daňových pobídek pro VaV [98].
Indeed, this Decision took into account the specific nature of the objective pursued by referring [97] to the Communication from the Commission to the Council, the European Parliament and the European Economic and Social Committee — Towards a more effective use of tax incentives in favour of R & D [98].
V projednávaném případě nesleduje sporné opatření srovnatelný cíl.
In the case at hand, the contested measure does not pursue a similar objective.
Španělské opatření, jež bylo předmětem předcházejícího rozhodnutí, navíc na rozdíl od projednávaného případu nerozlišovalo transakce vnitrostátní od mezinárodních.
Moreover, unlike the present case, the Spanish measure at stake in this previous Decision did not make any distinction between national and international transactions.
Na závěr lze říci, že pokud jde o výjimku ze systému zdanění podniků, jež vyplývá z uplatňování směrnic [99], jako například směrnice o mateřských a dceřiných společnostech nebo směrnice o platbách úroků a licenčních poplatků v přeshraničním kontextu, Komise se domnívá, že situace vyplývající z uplatnění těchto směrnic je naprosto v souladu s úvahou uvedenou v tomto rozhodnutí.
Finally, as regards the derogation from the corporate tax system resulting from the implementation of Directives [99] such as the Parents-Subsidiary Directive or the Cross-border Interest and Royalty Payments Directive, the Commission considers that the situation resulting from the implementation of these Directives is entirely consistent with the reasoning developed in this Decision.
Na přeshraniční transakce v rámci Společenství a na transakce v rámci každého členského státu bude třeba v důsledku harmonizace na úrovni Společenství nahlížet jako na srovnatelné právní a skutkové situace.
Following harmonisation within the Community, cross-border operations within the Community and within each Member State should be considered to be in a comparable legal and factual situation.
Komise by navíc ráda poukázala na zjištění Soudu prvního stupně [100]: „za současného stavu práva Společenství spadají přímé daně do pravomoci členských států, i když podle ustálené judikatury tyto členské státy musejí při výkonu této pravomoci dodržovat toto právo (viz zejména rozsudek ze dne 14. září 1999, Gschwind, C-391/97, Recueil, s. I-5451, bod 20), a zdržet se tedy v tomto kontextu přijetí jakýchkoli opatření, která mohou představovat státní podpory neslučitelné se společným trhem.“
In addition, the Commission would like to underline that the Court of First Instance stated that [100]: ‘as Community law stands at present, direct taxation falls within the competence of the Member States, although it is settled case-law that they must exercise that competence consistently with Community law (see, in particular, Case C-391/97 Gschwind [1999] ECR I-5451, paragraph 20) and therefore avoid taking, in that context, any measures capable of constituting State aid incompatible with the common market’.
Reakce na připomínky k čl. 58 odst. 1 písm. a) Smlouvy
Reaction to the comments on Article 58(1)(a) of the Treaty
Zaprvé, jak už bylo zdůrazněno výše, je třeba mít na paměti, že ačkoli přímé zdanění spadá do pravomoci členských států, stále platí, že členské státy musejí při výkonu této pravomoci dodržovat právo Společenství [101], včetně ustanovení Smlouvy o státních podporách.
Firstly, as already pointed out before, it must be borne in mind that, although direct taxation falls within competence of Member States, they must none the less exercise that competence consistently with Community law [101], including the provisions of the Treaty on State aid.
Jinými slovy bude třeba čl. 58 odst. 1 písm. a) Smlouvy interpretovat způsobem slučitelným s pravidly pro udělování státních podpor uvedenými ve Smlouvě, včetně pravidel, která Komisi svěřují kontrolní pravomoci v této oblasti.
In other words, Article 58(1)(a) of the Treaty should be interpreted in a manner compatible with the Treaty rules on State aid including those granting control competencies to the Commission in that area.
Ustanovení článku 58 Smlouvy, jehož se dovolávají španělské orgány, musí být interpretováno ve spojení s článkem 56 Smlouvy, který zakazuje omezení volného pohybu kapitálu mezi členskými státy.
Moreover, Article 58 of the Treaty, as invoked by the Spanish authorities, must be read together with Article 56 of the EC Treaty, which prohibits restrictions on the movement of capital between Member States.
Ustanovení čl. 58 odst. 1 Smlouvy stanoví, že „článkem 56 není dotčeno právo členských států: a) uplatňovat příslušná ustanovení svých daňových předpisů, která rozlišují mezi daňovými poplatníky podle místa bydliště nebo podle místa, kde je jejich kapitál investován.“
In fact, Article 58(1) of the Treaty provides that ‘the provisions of Article 56 shall be without prejudice to the right of Member States: (a) to apply the relevant provisions of their tax law which distinguish between taxpayers who are not in the same situation with regard to their place of residence or with regard to the place where their capital is invested’.
Možnost, kterou členským státům nabízí čl. 58 odst. 1 písm. a) Smlouvy, tedy možnost uplatňovat příslušná ustanovení svých daňových předpisů, která rozlišují mezi daňovými poplatníky podle místa bydliště nebo podle místa, kde je jejich kapitál investován, již byla potvrzena Soudním dvorem.
The possibility granted to the Member States by Article 58(1)(a) of the Treaty, of applying the relevant provisions of their tax legislation which distinguish between taxpayers according to their place of residence or the place where their capital is invested, has already been upheld by the Court.
Podle judikatury platné před vstupem čl. 58 odst. 1 písm. a) Smlouvy v platnost by daňové předpisy členských států, kterými byly zavedeny určité rozdílné přístupy (zejména na základě místa bydliště daňových poplatníků), mohly být slučitelné s právem Společenství pouze tehdy, použijí-li se na situace, jež nejsou objektivně srovnatelné [102], nebo mohou-li být odůvodněny naléhavými důvody obecného zájmu souvisejícími především se soudržností daňového systému [103].
According to case-law prior to the entry into force of Article 58(1)(a) of the Treaty, national tax provisions which establish certain distinctions based, in particular, on the residence of taxpayers, could be compatible with Community law provided that they applied to situations which were not objectively comparable [102] or could be justified by overriding reasons in the general interest, in particular in relation to the cohesion of the tax system [103].
Co se týká období po vstupu čl. 58 odst. 1 písm. a) Smlouvy v platnost, Soudní dvůr prozkoumal možnou přítomnost objektivně srovnatelných situací, které by mohly být odůvodněním právních předpisů omezujících volný pohyb kapitálu.
Also as regards the period after the entry into force of Article 58(1)(a) of the Treaty, the Court has examined the possible presence of objectively comparable situations which could justify a legislation restricting the free movement of capital.
S ohledem na určité daňové právní předpisy, které odrazovaly daňové poplatníky s bydlištěm v jednom členském státě investovat své kapitálové prostředky do společností usazených v jiném členském státě a které měly rovněž omezující účinek na společnosti usazené v jiných členských státech, neboť pro tyto společnosti představovaly překážku pro získávání kapitálu v dotyčném členském státě, Soudní dvůr několikrát konstatoval, že takové právní předpisy nemohou být odůvodněny objektivním rozdílem v situaci, který je způsobilý založit rozdíl v daňovém zacházení v souladu s čl. 58 odst. 1 písm. a) Smlouvy [105].
With reference to certain tax legislations, which had the effect of deterring taxpayers living in a Member State from investing their capital in companies established in another Member State and which also produced a restrictive effect in relation to companies established in other Member States, in that they constitute an obstacle to their raising capital in the Member State concerned, the Court consistently held that such legislations could not be justified by an objective difference in situation of such a kind as to justify a difference in tax treatment, in accordance with Article 58(1)(a) of the Treaty [105].
V žádném případě nelze opomenout, že čl. 58 odst. 3 Smlouvy stanoví, že vnitrostátní právní předpisy uvedené v čl. 58 odst. 1 písm. a) Smlouvy nesmějí představovat ani prostředek svévolné diskriminace, ani zastřené omezování volného pohybu kapitálu a plateb [106].
In any case, it must be borne in mind that Article 58(3) of the Treaty states specifically that the national provisions referred to by Article 58(1)(a) are not to constitute a means of arbitrary discrimination or a disguised restriction on the free movement of capital and payments [106].
Vzhledem k výše uvedenému se Komise domnívá, že v tomto případě je nabytí podílů tuzemských podniků, jakož i podílů podniků usazených v jiném členském státě z výše uvedených důvodů v objektivně srovnatelné situaci a že neexistují naléhavé důvody obecného zájmu, které by odůvodňovaly odlišný přístup k daňovým poplatníkům podle místa, kde je jejich kapitál investován.
In the light of the above, the Commission considers that, in the present case, domestic share acquisitions and share acquisitions of companies established in another Member State are, for the reasons highlighted above, in an objectively comparable situation and that there are no overriding reasons of general interest which could justify a different treatment of taxpayers with regard to the place where their capital is invested.
Závěry týkající se posouzení sporného opatření
Conclusion on the classification of the contested measure
S ohledem na všechny předešlé úvahy se Komise domnívá, že sporné opatření, co se týká akvizicí uvnitř Společenství, splňuje všechny podmínky stanovené v čl. 87 odst. 1 Smlouvy, a proto je třeba jej považovat za státní podporu.
In view of all the above considerations, the Commission considers that the measure at issue, to the extent that it applies to intra-Community acquisitions, fulfils all the conditions laid down in Article 87(1) of the Treaty and should thus be regarded as State aid.
Jak je uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení, Komise se domnívá, že se na dotyčný režim státní podpory nevztahuje žádná z výjimek uvedených v čl. 87 odstavcích 2 a 3 Smlouvy.
As stated in the initiating Decision, the Commission considers that the aid scheme in question does not qualify for any of the exemptions laid down in Article 87(2) and (3) of the Treaty.
Španělské orgány a třicet zúčastněných stran v průběhu řízení předložily své argumenty s cílem prokázat, že výjimky uvedené v čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy jsou v tomto případě [107] použitelné.
In the course of the procedure, the Spanish authorities and the 30 interested parties presented their arguments to demonstrate that the exemptions provided for in Article 87(3)(c) of the Treaty would apply in the case in question [107].
Dvě zúčastněné strany byly toho názoru, že žádné z ustanovení čl. 87 odst. 2 a čl. 87 odst. 3 Smlouvy není v tomto případě použitelné.
The two parties considered that none of the provisions of Article 87(2) or Article 87(3) of the Treaty applied in the case at hand.
Výjimky uvedené v čl. 87 odst. 2 Smlouvy týkající se podpor sociálního charakteru poskytovaných jednotlivým spotřebitelům, podpor určených na zmírnění škod způsobených přírodními nebo jinými výjimečnými jevy a podpor ve prospěch hospodářství určitých regionů Spolkové republiky Německo nejsou v tomto případě použitelné.
The exemptions in Article 87(2) of the Treaty, concerning aid of a social character granted to individual consumers, aid to make good the damage caused by natural disasters or exceptional occurrences and aid granted to certain areas of the Federal Republic of Germany, do not apply in this case.
Nepoužije se ani výjimka uvedená v čl. 87 odst. 3 písm. a), kterou se povolují podpory, jež mají napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností, neboť opatření není podmíněno uskutečněním žádného druhu činnosti ve specifických oblastech [108].
Nor does the exemption provided for in Article 87(3)(a) apply, which authorises aid to promote the economic development of areas where the standard of living is abnormally low or where there is serious underemployment because the measure is not conditional on realising any type of activity in specific regions [108].
Stejně tak nelze na sporné opatření přijaté v roce 2001 nahlížet jako na opatření podporující uskutečnění projektu společného evropského zájmu nebo na opatření určené k nápravě vážné poruchy v hospodářství Španělska, jak je uvedeno v čl. 87 odst. 3 písm. b).
In the same way, the contested measure adopted in 2001 cannot be regarded as promoting the execution of a project of common European interest or remedying a serious disturbance in the economy of Spain, as provided for in Article 87(3)(b).
Nemá ani za cíl pomoci kultuře a zachování kulturního dědictví, jak je uvedeno v čl. 87 odst. 3 písm. d).
Nor is its purpose to promote culture and heritage conservation as provided for in Article 87(3)(d).
Na závěr lze říci, že je třeba sporné opatření prozkoumat ve smyslu čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy, který povoluje udělení podpor určených k usnadnění rozvoje určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.
Finally, the measure at issue must be examined in the light of Article 87(3)(c), which provides for the authorisation of aid to facilitate the development of certain economic activities or of certain economic areas, where such aid does not adversely affect trading conditions to an extent that is contrary to the common interest.
V tomto ohledu je třeba především zdůraznit, že sporné opatření nespadá do oblasti působnosti žádného rámce nebo pokynů vymezujících podmínky, na jejichž základě lze určité druhy podpory považovat za slučitelné se společným trhem.
In this respect, it should first be noted that the measure at issue does not fall under any of the frameworks or guidelines that define the conditions to consider certain types of aid compatible with the common market.
Pokud jde o argumenty předložené španělskými orgány a třiceti zúčastněnými stranami ohledně Akčního plánu pro státní podpory na rok 2005 [109], kterými vyjádřily své přesvědčení o tom, že mohou být určitá opatření slučitelná, pokud v zásadě reagují na selhání trhu, Komise poznamenává, že údajné obecné potíže při provádění přeshraničních fúzí nemohou být považovány za selhání trhu.
As regards the arguments raised by the Spanish authorities and by the 30 interested parties based on the State Aid Action Plan of 2005 [109], where they consider that certain measures can be compatible if they essentially respond to a market failure, the Commission observes that the alleged general difficulties in carrying out cross-border mergers cannot be considered a market failure.
To, že konkrétní podnik možná není schopen provést určitý projekt nebo transakci bez pomoci, nutně neznamená, že existuje selhání trhu.
The fact that a specific company may not be capable of undertaking a certain project or transaction without aid does not necessarily mean that there is a market failure.
O existenci selhání trhu lze hovořit pouze tehdy, když tržní síly nejsou schopny samy dosáhnout účinného výsledku, tedy když se nedosáhne veškerého potenciálního přínosu z dané transakce.
Only where market forces would not in themselves be able to reach an efficient outcome — i.e. where not all potential gains from the transaction are realised — can a market failure be considered to exist.
Komise nepopírá, že náklady na některé transakce mohou být mnohem větší než náklady na jiné transakce.
The Commission does not dispute that the costs involved in some transactions may well be higher than those in other transactions.
Nicméně vzhledem k tomu, že tyto náklady jsou náklady reálnými, které přesně odrážejí povahu dotyčných projektů, tedy náklady spojené s různými zeměpisnými oblastmi nebo různými právními řády, v nichž jsou prováděny, je pro podniky účinným řešením tyto náklady plně zohlednit v okamžiku přijímání rozhodnutí.
However, since these costs are real costs that accurately reflect the nature of the projects being considered — i.e. costs relating to their different geographic location or the different legal environment in which they are to take place — it is efficient for the companies to take these costs fully into account when making their decisions.
Neefektivní by naopak bylo, kdyby tyto reálné náklady nebyly zohledněny, nebo byly dokonce vyrovnány pomocí státní podpory.
On the contrary, inefficient outcomes would arise if these real costs were ignored or, indeed, compensated by State aid.
Tentýž druh rozdílů v reálných nákladech se objeví rovněž při srovnání různých transakcí v rámci jedné země a při srovnání transakcí přeshraničních; existence těchto rozdílů neznamená, že bude tržní výsledek neefektivní.
The same type of real cost differences also arise when comparing different transactions within the same country as well as when comparing cross-border transactions, and the existence of these differences does not mean that inefficient market outcomes would arise.