natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Dotování penzí se opírá § 16 PostPersG 1994 a je financováno ze státního rozpočtu, takže jej lze přičítat státu a je ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU poskytováno ze státních prostředků.
As the pension subsidy is based on the Article 16 PostPersG 1994 and financed out of the public budget, it is imputable to the State and it is granted through State resources within the meaning of Article 107(1) TFEU.
Jelikož dotování penzí je určeno pouze penzijnímu fondu a jeho účelem je snížit Deutsche Post náklady na penze úředníků, a Deutsche Post z něj tedy má prospěch, je selektivní.
Moreover, as the pension subsidy has only been granted to the Pension fund to relieve Deutsche Post from the civil servants' pension costs and therefore ultimately benefits Deutsche Post, it is selective.
Finanční zvýhodnění na základě penzijní reformy z roku 1995
Financial advantage from 1995 pension reform
Na základě rozsudku ve věci Combus Německo tvrdí, že z dotování penzí žádná finanční výhoda neplyne, jelikož toto dotování zbavilo Deutsche Post nákladů na sociální zabezpečení, jež jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé.
On the basis of the Combus judgment, Germany claims that the pension subsidy would not provide any financial advantage because it relieved Deutsche Post from excess social costs.
Ke zjištění toho, zda byla prostřednictvím dotování penzí poskytnuta selektivní finanční výhoda, je třeba posoudit, zda jím byla Deutsche Post zbavena nákladů, jež by určitý podnik v obvyklém případě musel nést sám, čímž bylo narušeno běžné fungování tržních sil [67].
In order to ascertain whether the pension subsidy has provided a selective financial advantage, it needs to be determined whether it allowed Deutsche Post to avoid costs that would normally have had to be borne by the company and have thus prevented market forces from producing their normal effect [67].
Komise nemůže argumentaci Německa založenou na rozsudku ve věci Combus přijmout. Poukazuje na to, že rozsudek ve věci Combus nebyl Soudním dvorem potvrzen.
The Commission cannot accept Germany's claim based on the Combus case-law: It must be borne in mind that the Combus ruling has not been confirmed by the Court of Justice.
Různé rozsudky Soudního dvora vyvracejí teorii, že na opatření na kompenzaci strukturálního znevýhodnění nelze pohlížet jako na státní podpory.
Several of the Court of Justice's rulings contradict the theory that compensation for a structural disadvantage exempts a measure from being qualified as aid.
Podle příslušné ustálené judikatury Soudního dvora je existenci podpory nutno posuzovat z hlediska dopadů a nikoliv z hlediska příčin nebo cílů státního opatření [68].
In that regard, the Court of Justice has constantly held that the existence of aid is to be assessed in relation to the effects and not in relation to the causes or objectives of state intervention [68].
Z judikatury Soudního dvora rovněž vyplývá, že pod pojem podpory spadají i výhody poskytnuté veřejnými orgány, které v různých formách snižují náklady, jež obvykle nese podnik [69].
The Court has also held that the concept of aid includes advantages granted by public authorities which, in various forms, reduce the charges which are normally included in the budget of an undertaking [69].
Podle Soudního dvora navíc náklady na odměny zaměstnanců zatěžují rozpočet podniků již ze své podstaty, a to bez ohledu na to, zda tyto náklady vyplývají ze zákonných povinností nebo kolektivních smluv či nikoliv [70].
The Court of Justice has also clearly stated that the costs linked to remuneration of employees naturally place a burden on the budgets of undertakings, irrespective of whether or not those costs stem from legal obligations or collective agreements [70].
V této souvislosti Soudní dvůr rozhodl, že skutečnost, že státní opatření má kompenzovat dodatečné náklady, k automatickému vyloučení existence podpory nepostačuje [71].
In that context, the Court of Justice has considered that the fact that State measures aim to compensate for additional costs cannot constitute grounds for disqualifying them from the definition of aid [71].
Podle Komise jsou náklady spojené s plněním platebních závazků, jež podniku náleží podle pracovněprávních předpisů nebo kolektivních smluv s odbory, tj. například náklady na penze, součástí běžných nákladů, jež musí podnik pokrýt z vlastních zdrojů [72].
The Commission takes the view that the liabilities a company bears under employment legislation or collective agreements with trade unions, such as pension costs, are part of the normal costs of a business which a firm has to meet from its own resources [72].
Tyto náklady musí být považovány za náklady vyplývající z hospodářské činnosti podniku [73].
Those costs are inherent to the economic activity of the undertaking [73].
V tomto ohledu nehraje roli, zda podnik nese penzijní náklady formou přímého financování penzí svých bývalých zaměstnanců (jako v případě úředníků zaměstnaných u Deutsche Post) nebo formou příspěvku do důchodového pojištění soukromých zaměstnanců, kde jsou pak tyto příspěvky použity k financování důchodů všech soukromých zaměstnanců.
It does not matter in that regard whether the undertaking bears the pension costs by directly financing the pensions of its former staff (as is the case for the civil servants employed by Deutsche Post) or by paying a contribution to the private employees' pension insurance, which in turn uses the collected contributions to finance the pensions of all private employees.
Rozhodující je, že podniky tím či oním způsobem nesou penzijní náklady v plném rozsahu.
The decisive element is that, in one way or another, undertakings bear the full costs for pensions.
Komise dále poznamenává, že Deutsche Bundespost má od svého založení v roce 1950 právní formu „zvláštního majetku“ (Sondervermögen).
In addition, the Commission notes that since its establishment in 1950, Deutsche Bundespost had the legal form of a Sondervermoegen.
„Zvláštní majetek“ sice není samostatným právním subjektem, ale má vlastní rozpočtové řízení a účetnictví (§ 3 PostVwG 1953 a § 48 HGrG [74]).
A Sondervermoegen, while not enjoying independent legal personality, has to establish its own budget and its own accounting system (§ 3 PostVwG 1953 and § 48 HGrG [74]).
Podle správních předpisů platných pro státní orgány musí jejich rozpočtový plán zahrnovat výdaje na zaměstnance, mezi něž patří i náklady na penze bývalých úředníků těchto státních orgánů, kteří odešli do důchodu (§ 10 HGrG).
According to the legal rules applicable to the budgets of public entities, the budget has to contain the costs for personnel, which include the costs for pensions of retired civil servants formerly employed by the public entity (§ 10 HGrG).
Deutsche Post tak od roku 1950 hradila tyto náklady ze svých výnosů.
In consequence, since 1950, Deutsche Post has financed those costs from its revenues.
Podle § 15 PostVwG 1953 jsou dotace ze spolkové pokladny pro Deutsche Post výslovně zakázány.
§ 15 PostVwG 1953 explicitly prohibits any subsidy from the federal budget to Deutsche Bundespost.
Toto ustanovení bylo přejato do § 37 odst. 1 PostVerfG 1989.
That rule has been taken over in § 37(1) PostVerfG 1989.
V PostVerfG 1989 je tato povinnost potvrzena v oddíle o personálních a sociálních otázkách.
The PostVerfG 1989 restates that obligation in its chapter on personnel.
Podle § 54 odst. 2 PostVerfG 1989 byla Deutsche Post povinna financovat všechny náklady včetně penzí pro své úředníky z vlastních zdrojů.
Deutsche Post was required, pursuant to Article 54(2) PostVerfG 1989, to finance out of its own resources all costs, including the pensions of its civil servants.
Po druhé reformě pošty v roce 1995 náležely platební povinnost a povinnost nést náklady ve spojitosti s majetkoprávními nároky úředníků nadále Deutsche Post (podle § 2 odst. 3 PostPersRG 1994), částečně však byla Deutsche Post osvobozena od úhrady nákladů na penze úředníků.
After the second postal reform in 1995, Deutsche Post continued to assume the responsibility to finance all pecuniary claims of civil servants under the terms of Article 2(3) PostPersRG 1994 but was partly relieved from the payment of the civil servants' pension costs.
Podle § 16 odst. 1 PostPersRG 1994 odváděla Deutsche Post za roky 1995 až 1999 do penzijního fondu roční paušální částku ve výši 2,045 miliardy EUR. Podle § 16 odst. 2 PostPersRG 1994 byly roční paušální částky od roku 2000 nahrazeny příspěvkem ve výši 33 % úhrnu platů úředníků.
Pursuant to Article 16(1) PostPersRG 1994, Deutsche Post paid for the years 1995 to 1999 a yearly lump sum of EUR 2045 million to the Pension fund. Pursuant to Article 16(2) PostPersRG 1994, the annual lump-sum payments were replaced as of 2000 by a contribution which is calculated as 33 % of the salary mass of the civil servants.
Kromě toho přebírá podle stejného ustanovení zbývající náklady na penze od roku 1995 spolkový stát.
Article 16(2) PostPersRG 1994 furthermore sets out that the remainder of the pension costs was to be borne by the Federal Budget from 1995 onwards.
Na obrázku č. 1 jsou znázorněny roční platby ze spolkového rozpočtu za jednotlivé roky počínaje rokem 1995 a částkou 151 milionů EUR.
Figure 1 shows the annual payments from the Federal Budget for each year since 1995, starting with EUR 151 million in 1995.
Z toho vyplývá, že argumenty, jimiž chce Německo prokázat, že DPAG musela nést vyšší náklady na penze než její soukromí konkurenti., nejsou pro otázku, zda dotování penzí představuje státní podporu, relevantní; měly by však být zohledněny v rámci posuzování slučitelnosti.
It follows that the arguments raised by Germany aiming at demonstrating that DPAG supported pension costs higher than those of its private competitors are irrelevant for the purpose of finding whether the pension subsidy constitutes a State aid, but will be assessed in the context of the analysis of the compatibility of that measure.
Německo uvedlo, že při posuzování, zda pro Deutsche Post z dotování penzí plynulo zvýhodnění, je třeba příspěvek odváděný Deutsche Post do penzijního fondu porovnat s podílem soukromých zaměstnavatelů na příspěvcích do důchodového pojištění bez podílu zaměstnanců.
In particular, Germany has argued that in order to identify an advantage in favour of Deutsche Post deriving from the pension subsidy, the contribution made by Deutsche Post to the pension fund should be compared to private employers' share of the pension contributions excluding the employees' share.
Tento argument se týká slučitelnosti opatření s vnitřním trhem, ale pro úplnost je třeba na tomto místě zaprvé poznamenat, že zaměstnavatel je povinen odvádět na sociální zabezpečení podíl zaměstnance na celkovém příspěvku, který je nutné za tohoto zaměstnance zaplatit z jeho hrubého platu.
That argument relates to the compatibility of the measure, but for the sake of completeness the Commission will note, on the one hand, that the employer has the obligation to pay the total contribution rate to the social insurances on behalf of the employee and out of the employee's gross salary.
Zadruhé – a to je podstatnější – je v případě, kdy členský stát sníží zaměstnancům určitého podniku zátěž, kterou by jinak museli nést sami, příslušný zaměstnavatel zvýhodněn, jelikož se tímto opatřením snižuje rozdíl mezi hrubým a čistým platem.
On the other hand, and more fundamentally, when a Member State relieves the employees of a certain undertaking from a burden otherwise due, it translates into an advantage for the employer, because such a measure will reduce the difference between the gross salary and the net salary.
Zaměstnavatelé tak mohou zaměstnávat, případně udržet zaměstnance za nižší hrubé platy.
It will make it possible for the employer to hire or retain employees by paying a lower gross salary.
Zvýhodnění v souvislosti s podílem zaměstnance na příspěvcích na sociální zabezpečení proto zároveň představuje i zvýhodnění pro zaměstnavatele.
Therefore, the advantages concerning the employee's share of the social contribution also constitute an advantage for the employer.
Německo dále argumentovalo, že pro Deutsche Post vyplývá finanční výhoda z vyrovnávacích plateb za její – ve srovnání s konkurencí neobvyklé – náklady na sociální zabezpečení pouze v případě, pokud by tyto vyrovnávací platby pro Deutsche Post převyšovaly ve srovnání s konkurencí neobvyklé náklady na sociální zabezpečení, jež Deutsche Post musela za své úředníky v cenově regulovaném i neregulovaném odvětví nést.
Germany has also argued that a financial advantage for Deutsche Post from the compensation of its excess social costs would only exist if the granted compensation was higher than the total excess social costs that Deutsche Post has had to incur for the civil servants working in the price regulated and in the non-price regulated sector.
Komise připomíná, že skutečnost, že opatření má podobu vyrovnávací platby, předem nevylučuje, že toto opatření představuje státní podporu, a odkazuje na 260. bod odůvodnění.
The Commission recalls that the compensatory nature of a measure does not rule out its qualification as State aid and further makes reference to recitals 262.
Německo trvá na svém stanovisku, že subjektem povinným financovat nároky na penze úředníků byl vždy spolkový stát.
Moreover, Germany maintains that the civil servants' pension rights have always been a genuine liability of the federal government.
Jelikož penzijní reforma z roku 1995 na závazku spolkového státu vůči úředníkům nic nezměnila, nevzniká Deutsche Post dotováním penzí žádná finanční výhoda.
Consequently, as the 1995 pension reform did not change the federal government's liability towards the civil servants, the pension subsidy does not provide any financial advantage to Deutsche Post.
Není pochyb o tom, že před rokem 1995 i po něm ručil za financování nároků na penze úředníků v konečném důsledku spolkový stát, ačkoliv Komise by chtěla poznamenat, že podle § 3 PostVwG 1953 a § 2 PostVerfG 1989 ručí za závazky „zvláštního majetku“ jednoznačně pouze „zvláštní majetek“.
It is not disputed that the federal government was the ultimate guarantor of civil servants' pensions before and after 1995, even if the Commission observes in that regard that § 3 PostVwG 1953 and § 2 PostVerfG 1989 clearly state that the only the Sondervermoegen, and not the Federal State, are liable for the debts of the Sondervermoegen.
Platby penzí však byly do roku 1995 podle platných poštovních i obecných právních předpisů zahrnuty do rozpočtu „zvláštního majetku“ Deutsche Bundespost.
However, until 1995, pursuant to the applicable postal and general legislation, the pension payments were included in the budget of the Sondervermoegen Deutsche Bundespost.
Tyto platby musely být hrazeny v plné výši z dosažených výnosů „zvláštního majetku“.
Those payments had to be covered in their entirety by the revenues realised by the Sondervermoegen.
Pro posouzení opatření z hlediska státní podpory není rozhodující, kdo v konečném důsledku ručí za financování nároků na penze úředníků.
For the State aid assessment, who is the ultimate guarantor of the civil servants' pensions is not decisive.
Rozhodujícím faktorem je, kdo je musel podle platné právní úpravy financovat za běžných okolností.
The key question is who had, pursuant to the applicable legislation, the obligation to finance them in the ordinary course of events.
Podle PostVwG 1953, HGrG a PostVerfG 1989 jednoznačně náleží tato povinnost v plném rozsahu Deutsche Post.
In that regard, the PostVwG 1953, the HGrG and the PostVerfG 1989 establish clearly that the obligation lies in its entirety with Deutsche Post.
Náklady na penze mimo to představují pro každý podnik bez ohledu na to, zda je veřejný nebo soukromý či zda má či nemá právní subjektivitu, běžné provozní náklady.
Furthermore, the financing of pension costs is a normal operating cost for any undertaking, public or private, be it incorporated or not.
Jak mezi členskými státy, tak uvnitř členských států se rozvinula široká řada mechanismů financování penzí.
Both between Member States and within Member States, a broad variety of financing mechanisms for pensions has developed.
Uplatňují se různé systémy, často podle okamžiku nástupu do zaměstnání.
Often, different systems apply depending on when a person has been hired.
Deutsche Post tak musí za své zaměstnance, včetně svých úředníků, nést náklady na penze stejným způsobem jako jiné podniky.
Therefore, Deutsche Post has to carry pension costs for the people it employs, including its civil servants, in the same way as any other undertaking.
Rozdíl ve způsobu financování penzí úředníků a důchodů soukromých zaměstnanců nemá na povinnost Deutsche Post započítávat financování penzí do svých běžných provozních nákladů vliv.
The fact that the way of financing the pensions of civil servants is different from the way of financing the pensions of private employees has no impact on the obligation of Deutsche Post to include the financing of their pension costs in its normal operating expenditures.
Přijetí argumentace Německa by znamenalo, že stát může veřejným podnikům snížit náklady, jež souvisejí s jejich běžným provozem.
Accepting the argument of Germany would be tantamount to saying that the State could relieve public undertakings from a major cost item linked to their ordinary operations.
Tvrzení Německa, že Deutsche Post nikdy nedisponovala dostatečnými vlastními zdroji na financování nároků na penze svých úředníků, opomíjí skutečnost, že posouzení existence finanční výhody je na hospodářské výkonnosti podniku nezávislé.
Finally, when Germany puts forward that Deutsche Post never has had enough own resources to finance the civil servants' pension liabilities, that argument overlooks the fact that the assessment of a financial advantage is independent of the economic capabilities of an undertaking.
Jelikož penzijní reforma z roku 1995 částečně Deutsche Post zbavila povinnosti financovat nároky na penze svých úředníků, vyplynula pro Deutsche Post finanční výhoda.
As the 1995 pension reform relieved Deutsche Post partially from the obligation to finance the pension costs of its civil servants, the pension subsidy has provided a financial advantage to Deutsche Post.
Podpora poskytnutá členským státem ovlivňuje obchod uvnitř Unie, pokud v rámci tohoto obchodu posiluje postavení určitého podniku proti jeho konkurentům.
When aid granted by a Member State strengthens the position of an undertaking compared with other undertakings competing in intra-Union trade, the latter must be regarded as affected by that aid.
K tomu, aby určité opatření narušovalo hospodářskou soutěž a ovlivňovalo obchod mezi členskými státy, postačuje podle ustálené judikatury [75] pouze skutečnost, že příjemce podpory soutěží s ostatními podniky na trhu otevřeném hospodářské soutěži.
In accordance with settled case-law [75], for a measure to distort competition and affect trade between Member States it is sufficient that the recipient of the aid competes with other undertakings on markets open to competition.
V Německu byly trhy v případě balíkových zásilek, novin a časopisů vždy otevřeny hospodářské soutěži.
In Germany, the markets for parcels, newspapers and periodicals have never been closed to competition.
Na těchto trzích společnost POSTDIENST vždy soutěžila s jinými podniky, a to i z jiných členských států (jako např. UPS, FedEx, TNT Express, GLS či DPD).
On those markets, POSTDIENST has always been in competition with other companies, including undertakings from other Member States (such as UPS, FedEx, TNT Express, GLS, or DPD).
Od roku 1998 do roku 2007 DPAG postupně přicházela o exkluzivní licenci na listovní zásilky.
From 1998 to 2007, DPAG gradually lost its exclusive right for letters.
Po otevření trhu hospodářské soutěži na něj vstoupily nové podniky.
As the market opened up for competition, competitors also entered that market.
Proto podpora ovlivňuje obchod mezi členskými státy a může narušovat hospodářskou soutěž.
Therefore, the aid affects trade between Member States and is liable to distort competition.
V tomto ohledu Komise rovněž poznamenává, že Deutsche Post a její holdingová společnost DPWN začaly v roce 1997 přebírat balíkové služby na evropských a mezinárodních trzích: již v roce 1999 měla DPWN na evropských trzích v oblasti balíkových a expresních kurýrních služeb vedoucí postavení s ročními výnosy ve výši cca 4,6 mld.
Furthermore, the Commission observes in that regard that Deutsche Post and its holding company DPWN started in 1997 acquiring parcel operators in European and international markets: In 1999, DPWN was already market leader in the European express and parcel markets with annual revenues of about EUR 4,600 million.
EUR. Převzetím DHL v roce 1998 rozšířila DPWN svou působnost na Asii a Severní Ameriku.
With the acquisition of DHL in 1998, DPWN entered into the Asian and North-American markets.
Po dalších převzetích v oblasti logistiky (např. společnosti Danzas, Nedlloyd, ASG, Air Express International) se DPWN stala jedním největších poskytovatelů služeb letecké a námořní nákladní dopravy a globálních logistických služeb.
Further acquisition of logistic companies (e.g. Danzas, Nedlloyd, ASG, Air Express International) turned DPWN into one of the world's major providers of air cargo, sea freight, and global logistic services.
Kromě toho začala DPWN působit i na poštovních trzích mimo Německo (např. převzetí podniku Unipost ve Španělsku a podniku Williams Lee ve Spojeném království).
Furthermore, DPWN became also active in mail markets outside Germany (e.g. acquisition of Unipost in Spain and Williams Lee in the United Kingdom).
V letech 1998 až 2007 DPWN získala podniky v celkové hodnotě přibližně 21 mld. EUR [76].
Between 1998 and 2007, DPWN acquired, in total, companies worth about EUR 21000 million [76].
Komise proto dochází k závěru, že dotování penzí představuje podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
The Commission finds therefore that the pension subsidy constitutes aid within the meaning of Article 107(1) TFEU.
2 Posouzení existujících podpor podle čl. 108 odst. 1 SFEU
Assessment of existing aid pursuant to Article 108(1) TFEU
Podle názoru Německa má být dotování penzí, pokud se má vůbec v jeho případě jednat o podporu, považováno za existující podporu podle čl. 1 písm. b) bodu i) nařízení (ES) č. 659/1999.
Germany is of the opinion that if the pension subsidy was to be considered as State aid it should be qualified as existing aid pursuant to Article 1(b)(i) of Regulation (EC) No 659/1999.
Podle čl. 1 písm. b) bodu i) nařízení (ES) č. 659/1999 zahrnuje pojem existující podpory všechny podpory existující v příslušných členských státech před vstupem Smlouvy v platnost, to znamená režimy podpor a jednotlivé podpory, které byly zavedeny před vstupem Smlouvy v platnost a zůstávají použitelné i po něm.
According to Article 1(d)(i) of Regulation (EC) No 659/1999, the concept of new aid includes all aid which existed prior to the entry into force of the Treaty in the respective Member States, that is to say, aid schemes and individual aid which were put into effect before, and are still applicable after, the entry into force of the Treaty.
Podle platných poštovních i obecných právních předpisů byly platby penzí do roku 1995 zahrnuty do rozpočtu „zvláštního majetku“ Deutsche Bundespost a musely být v plné výši hrazeny z dosažených výnosů „zvláštního majetku“ (pro podrobné posouzení těchto předpisů viz body odůvodnění 262 a 263).
Until 1995, pursuant to the applicable postal and general legislation, pension payments were included in the budget of the Sondervermoegen Deutsche Bundespost and had to be covered in their entirety by the revenues realised by the Sondervermoegen (see detailed assessment of that legislation above in recitals 262 and 263).
Před druhou poštovní reformou v roce 1995 proto byla Deutsche Post povinna financovat výdaje na penze svých úředníků z vlastních zdrojů, a nedostávala žádnou podporu, která by byla určena na snížení penzijních nákladů Deutsche Post.
Before the second postal reform in 1995, Deutsche Post was therefore required to finance out of its own resources the pensions of its civil servants and did not receive any aid that had the objective to relieve Deutsche Post from pension costs.