natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Úhrnem lze říci, že podle španělských orgánů je čl. 12 odst. 5 TRLIS obecným opatřením a nepředstavuje výjimku ze španělské daňové soustavy, jelikož toto ustanovení umožňuje odpis dlouhodobého nehmotného majetku, který může provést každý daňový poplatník, jenž získá významný podíl v zahraničním podniku.
In short, the Spanish authorities consider that Article 12(5) TRLIS constitutes a general measure and not an exception to the Spanish tax system since this provision allows the amortisation of an intangible asset, which applies to any taxpayer who acquires a significant shareholding in a foreign company.
S ohledem na praxi Komise v této oblasti a na související judikaturu dospěly španělské orgány k závěru, že sporné opatření nemůže představovat státní podporu ve smyslu článku 87 Smlouvy.
In the light of Commission practice and the relevant case-law, the Spanish authorities conclude that the contested measures cannot be considered State aid within the meaning of Article 87 of the Treaty.
Španělské orgány jsou dále toho názoru, že jiný závěr by byl porušením zásady právní jistoty.
In addition, the Spanish authorities consider that a different conclusion would be contrary to the principle of legal certainty.
Španělské orgány rovněž zpochybňují pravomoc Komise napadnout toto obecné opatření, s odůvodněním, že právní předpisy v oblasti státních podpor neumožňují Komisi harmonizovat daňové otázky.
The Spanish authorities also contest the competence of the Commission to challenge this general measure as they consider that the Commission cannot use State aid rules as the basis for harmonising tax issues.
Třicet třetích stran (dále jen „třicet zúčastněných stran“) podporuje stanovisko španělských orgánů, zatímco dvě třetí strany (dále jen „dvě zúčastněné strany“) jsou toho názoru, že čl. 12 odst. 5 TRLIS představuje nedovolenou státní podporu neslučitelnou se společným trhem.
In general, 30 interested third parties (hereinafter the 30 interested parties) support the views of the Spanish authorities, whereas another two third parties (hereinafter the two parties) consider that Article 12(5) TRLIS constitutes an unlawful State aid measure incompatible with the common market.
V následujícím textu budou tedy argumenty třiceti třetích stran předloženy spolu se stanoviskem španělských orgánů, zatímco názory dvou třetích stran se vyloží samostatně.
Hence the arguments of the 30 interested parties will be presented together with the position of the Spanish authorities, while the arguments of the two parties will be described separately.
Připomínky španělských orgánů a třiceti zúčastněných stran
Comments from the Spanish authorities and the 30 interested parties
Španělské orgány předložily úvodem připomínku, v níž zdůrazňují, že přímé daně spadají do pravomoci členských států.
As an opening comment, the Spanish authorities stress that direct taxation falls within the competence of the Member States.
Činnost Komise v této oblasti se tak musí řídit zásadou subsidiarity zakotvenou v článku 5 Smlouvy.
Therefore, the Commission’s action in this field should comply with the subsidiarity principle in Article 5 of the Treaty.
Španělské orgány dále připomínají, že článek 3 a čl. 58 odst. 1 písm. a) Smlouvy umožňují členským státům zavádět různé daňové režimy podle místa, kde je kapitál investován nebo podle místa bydliště daňového poplatníka, aniž by to bylo považováno za překážku pro volný pohyb kapitálu.
Moreover, the Spanish authorities recall that Articles 3 and 58(1)(a) of the Treaty allow Member States to establish different tax systems according to the location of the investment or the tax residence of the taxpayer, without this being considered a restriction on the free movement of capital.
Třicet zúčastněných stran dále uvádí, že záporné rozhodnutí Komise by představovalo porušení zásady daňové autonomie členských států zakotvené ve Smlouvě, jakož i článku 56 Smlouvy, kterým se zakazují všechna omezení pohybu kapitálu.
The 30 interested parties also maintain that a negative Commission decision would breach the principle of national fiscal autonomy laid down in the Treaty, as well as Article 56 of the Treaty, which prohibits restrictions on the free movement of capital.
Sporné opatření nepředstavuje státní podporu
The measure at issue does not constitute State aid
Španělské orgány a třicet zúčastněných stran se domnívají, že sporné opatření nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy, protože i) neposkytuje hospodářské zvýhodnění; ii) nezvýhodňuje určité podniky; iii) nenarušuje hospodářskou soutěž mezi členskými státy ani nepředstavuje nebezpečí takového narušení.
The Spanish authorities and the 30 interested parties consider that the measure at issue does not to constitute State aid within the meaning of Article 87(1) of the Treaty since: (i) it does not confer an economic advantage; (ii) it does not favour certain undertakings; and (iii) it does not distort or threaten to distort competition between Member States.
V souladu s duchem španělské daňové soustavy se domnívají, že sporné opatření je třeba považovat za obecné opatření, které se uplatňuje bez rozdílu na jakýkoliv podnik a jakoukoliv činnost.
In line with the logic of the Spanish tax system, they maintain that the measure at issue should be considered a general measure that applies indiscriminately to any type of company and activity.
Sporné opatření není hospodářským zvýhodněním
The measure at issue does not confer an economic advantage
Odchylně od stanoviska Komise vyjádřeného v rozhodnutí o zahájení řízení podle španělských orgánů nepředstavuje čl. 12 odst. 5 TRLIS výjimku ze španělského systému daně z příjmu právnických osob z těchto důvodů: i) španělský účetní systém nelze považovat za vhodný základ pro odůvodnění existence výjimky z daňové soustavy; ii) i pokud by tomu tak bylo, povaha finančního goodwillu jako aktiva odpisovaného v určité lhůtě je historicky zakotvena ve španělském účetním systému a v systému zdanění právnických osob.
Contrary to the Commission’s position as expressed in the initiating Decision, the Spanish authorities maintain that Article 12(5) TRLIS does not constitute an exception to the Spanish corporate tax system since: (i) the Spanish accounting system is not an appropriate point of reference to substantiate the existence of an exception to the tax system; and (ii) even if it were, the characterisation of financial goodwill as a depreciable asset over time has historically been a general feature of the Spanish accounting and corporate tax systems.
Zaprvé, vzhledem k chybějící harmonizaci účetních pravidel nelze účetní výsledek použít jako referenční bod umožňující určit, zda má sporné opatření povahu výjimky.
Firstly, because of the lack of harmonisation of accounting rules, the accounting result cannot serve as a reference point for establishing the exceptional nature of the measure at issue.
Ve Španělsku se totiž daňový základ vypočítává na základě účetního výsledku upraveného podle daňových předpisů.
Indeed, in Spain, the tax base is calculated on the basis of the accounting result, adjusted according to tax rules.
Podle Španělska proto v předmětné věci nelze použít účetní aspekty jako referenční bod pro daňové opatření.
Therefore, in the case at hand, accounting considerations cannot, in Spain’s view, serve as a reference point for a tax measure.
Zadruhé, není správné hledisko, že umořování goodwillu není v souladu s duchem španělského účetního systému, protože goodwill [18] i finanční goodwill [19] se mohou odepisovat maximálně po dobu 20 let.
Secondly, it is incorrect to consider goodwill amortisation not to be within the logic of the Spanish accounting system since both goodwill [18] and financial goodwill [19] can be amortised over periods of up to 20 years.
Tato empirická pravidla odrážejí ztrátu hodnoty příslušných aktiv bez ohledu na to, zda jsou hmotná či nikoli.
These empirical rules reflect the loss of value of the underlying assets, whether or not tangible.
Z těchto důvodů čl. 12 odst. 5 TRLIS nepředstavuje výjimku, protože se neodchyluje od pravidel pro odpisování goodwillu stanovených účetním a daňovým systémem ve Španělsku.
Therefore, Article 12(5) TRLIS does not constitute an exception as it does not depart from the rules on amortisation of goodwill established in the Spanish accounting and tax systems.
Zatřetí, španělské orgány uvádějí, že sporné opatření nepředstavuje skutečné hospodářské zvýhodnění, protože při prodeji nabytého podílu se daňově uplatněná částka navrátí prostřednictvím daně z přírůstku hodnoty, a situace daňového poplatníka tak bude stejná, jako by se čl. 12 odst. 5 TRLIS nepoužil.
Thirdly, the Spanish authorities point out that the measure at issue does not constitute a true economic advantage since, in the case of sale of the acquired shareholding, the amount deducted is recovered by taxation of the capital gain, thus placing the taxpayer in the same situation as if Article 12(5) TRLIS had not been applied.
Začtvrté, Komise pravděpodobně mylně odkazuje na čl. 11 odst. 4 a čl. 89 odst. 3 TRLIS, aby prokázala existenci hospodářského zvýhodnění.
Fourthly, the Commission incorrectly refers to Articles 11(4) and 89(3) TRLIS to establish the existence of an advantage.
V rozhodnutí o zahájení řízení Komise prohlašuje, že pro získání výhody z použití čl. 12 odst. 5 TRLIS není nutné, aby byla provedena podniková kombinace nebo aby došlo k převzetí kontroly nad cílovým podnikem.
In the initiating Decision, the Commission states that neither a business combination nor takeover of the target company is necessary to benefit from Article 12(5) TRLIS.
Zmíněné prohlášení odráží nesprávné porozumění španělské daňové soustavě, protože uvedené dva články nebrání skupině podniků, která získá společnou kontrolu nad cílovým podnikem, v tom, aby daňově uplatnila odpovídající část goodwillu plynoucího z dané transakce.
This statement reflects a misunderstanding of the Spanish tax system since these two Articles do not prevent a group of companies that jointly acquires control of a target company from deducting a corresponding fraction of the goodwill resulting from the operation.
Pro použití těchto dvou článků se tedy nevyžaduje individuální kontrola nad cílovým podnikem, aby bylo možno těžit ze sporného opatření.
Hence, application of these two Articles does not require individual control of the target company in order to benefit from the measure at issue.
V této souvislosti není případná domněnka, že čl. 12 odst. 5 TRLIS poskytuje ve srovnání s čl. 11 odst. 4 nebo čl. 89 odst. 3 TRLIS zvýhodněné zacházení s ohledem na kontrolní postavení, jaké mají příjemci.
In this context, it would be inappropriate to consider that Article 12(5) TRLIS offers more favourable treatment than Articles 11(4) or 89(3) TRLIS as regards the controlling position of the beneficiaries.
Španělské orgány tvrdí, že Komise také při stanovení údajně zvýhodňující povahy čl. 12 odst. 5 TRLIS nesprávně odkazuje na čl. 12 odst. 3 TRLIS: čl. 12 odst. 3 se použije na snížení hodnoty v případě objektivní ztráty vytvořené cílovým podnikem, zatímco čl. 12 odst. 5 TRLIS toto ustanovení doplňuje a odráží ztrátu hodnoty v důsledku snížení hodnoty finančního goodwillu.
The Spanish authorities point out that the Commission also incorrectly refers to Article 12(3) TRLIS to establish an alleged advantage under Article 12(5) TRLIS: Article 12(3) applies to situations of depreciation in case of an objective loss recorded by the target company, whereas Article 12(5) TRLIS complements this provision and reflects the loss of value attributable to depreciation of the financial goodwill.
Zapáté, sdělení Komise o použití předpisů o státní podpoře v případě opatření týkajících se přímého zdanění podnikatelské činnosti [21] (dále jen „sdělení Komise“) výslovně uvádí, že pravidla pro odepisování nepředstavují státní podporu.
Fifthly, the Commission Notice on the application of the State aid rules to measures relating to direct business taxation [21] (hereinafter the Commission Notice) explicitly states that amortisation rules do not imply State aid.
Vzhledem k tomu, že stávající koeficient pro odepisování finančního goodwillu alespoň po 20 let je stejný jako koeficient pro odepisování goodwillu, uvedené pravidlo nepředstavuje výjimku z obecného systému.
Since the current amortisation coefficient for financial goodwill over a minimum of 20 years is the same as the amortisation coefficient for goodwill, the rule does not constitute an exception to the general tax system.
Třicet zúčastněných stran je dále toho názoru, že pokud by sporné opatření představovalo zvýhodnění, jeho konečnými příjemci by byli společníci cílového podniku, neboť by obdrželi cenu uhrazenou nabývajícím podnikem využívajícím sporné opatření.
Finally, the 30 interested parties also consider that if the measure at issue constituted an advantage, the ultimate beneficiaries would be the target company’s shareholders since they would receive the price paid by the acquiring company benefitting from the measure at issue.
Sporné opatření nezvýhodňuje určité podniky ani určitou výrobu
The measure at issue does not favour certain undertakings or production
Španělsko zaprvé tvrdí, že čl. 12 odst. 5 TRLIS je obecným opatřením, jelikož jej mohou využít všechny španělské podniky bez ohledu na jeho činnost, odvětví, velikost, formu nebo jinou charakteristiku.
Firstly, Spain maintains that Article 12(5) TRLIS is a general measure since it is open to any Spanish company whatever its activity, sector, size, form or other characteristics.
Jedinou podmínkou, kterou sporné opatření ukládá daňovému poplatníkovi pro jeho využití, je daňový domicil ve Španělsku.
The only condition for the taxpayer to be able to benefit from the measure at issue is to be tax resident in Spain.
Skutečnost, že ze sporného opatření netěží všichni daňoví poplatníci, neznamená, že toto opatření je selektivní.
The fact that not all taxpayers benefit from the measure in question does not make it selective.
Ustanovení čl. 12 odst. 5 TRLIS nemůže být selektivní de facto ani de jure podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy.
Therefore, Article 12(5) TRLIS is neither de facto nor de jure selective within the meaning of Article 87(1) of the Treaty.
V tomto smyslu španělské orgány poskytly dopisem ze dne 14. července 2008 [22] údaje z daňových přiznání z roku 2006, které prokazují, že ze sporného opatření měly prospěch všechny druhy podniků (malé a střední podniky i velké podniky) i podniky činné v různých odvětvích hospodářství.
Accordingly, by letter dated 14 July 2008 [22], the Spanish authorities provided data extracted from the 2006 Spanish tax returns which show that all types of companies (SMEs and large undertakings), as well as companies active in different economic sectors, had benefited from the measure at issue.
Španělské orgány rovněž zdůrazňují, že v nedávném rozsudku [23] Soud prvního stupně rozhodl, že skutečnost, že počet dotčených podniků je omezen, sama o sobě nepostačuje k prokázání selektivity opatření, protože může představovat všechny podniky, které se nacházejí v podobné skutkové a právní situaci.
The Spanish authorities also stress that in a recent judgment [23], the Court of First Instance indicated that a limited number of beneficiaries is not sufficient in itself to establish the selectivity of the measure since that group can actually represent all of the undertakings in a particular legal and factual situation.
Španělské orgány především zdůrazňují, že sporné opatření se podobá nedávnému případu [24], který je podle Komise obecným opatřením. Z toho důvodu požadují stejné zacházení.
In particular, the Spanish authorities stress that the measure at issue bears similarities with a recent case [24] that the Commission considered to be a general measure and they therefore request the same treatment.
Zadruhé, podle španělských orgánů a třiceti zúčastněných stran Komise v rozhodnutí o zahájení řízení smísila pojem selektivnosti s objektivními podmínkami sporného opatření, které se vztahují pouze na určité transakce (tj. na účast v cílovém zahraničním podniku).
Secondly, according to the Spanish authorities and the 30 interested parties, in its initiating Decision the Commission mixed up the concept of selectivity and the objective conditions of the measure at issue which refer only to certain transactions (i.e. shareholding in a foreign target company).
Komise tvrdí, že čl. 12 odst. 5 TRLIS je selektivní, protože s investicemi podobného typu do španělských podniků se nezachází stejným způsobem.
Indeed, the Commission alleges that Article 12(5) TRLIS is selective since the same treatment is not granted to comparable investments in Spanish companies.
Komise nicméně nepřihlíží ke skutečnosti, že kritérium selektivnosti není určeno tím, zda je příjemce sporného opatření skupinou podniků nebo nadnárodním podnikem, který v cílovém podniku vlastní podíl.
However, the Commission fails to recognise that the selectivity criterion is not determined by the fact that the beneficiary of the measure at issue is a group of companies or a multinational company that has a share in a target company.
Skutečnost, že z opatření těží pouze subjekty, které splňují objektivní kritérium stanovené sporným opatřením, sama o sobě neznamená, že by toto opatření bylo selektivní.
The fact that a measure benefits only companies that comply with the objective criterion laid down in the measure at issue does not in itself make it selective.
Kritérium selektivnosti předpokládá, že příjemci sporného opatření je nezbytné uložit subjektivní omezení.
The selectivity criterion implies that subjective restrictions should be imposed on the beneficiary of the measure at issue.
Kritérium selektivnosti vytvořené pro toto řízení je v rozporu s předchozí praxí Komise a je příliš neurčité a široké.
The selectivity criterion created for this procedure is inconsistent with previous Commission practice and too vague and broad.
Rozpracování tohoto konceptu by vedlo k chybnému závěru, že většina daňově odčitatelných nákladů spadá do oblasti působnosti čl. 87 odst. 1 Smlouvy.
Taking this concept further would lead to the erroneous conclusion that most tax deductible expenses fall within the scope of Article 87(1) of the Treaty.
Španělské orgány dodávají, že omezení možnosti odepsat finanční goodwill pouze na goodwill, který vznikl nabytím významného podílu v cílovém podniku, nepostačuje ke zbavení sporného opatření obecného charakteru, protože se bez dalších požadavků vztahuje bez rozdílu na každý podnik, který je daňovým rezidentem ve Španělsku.
The Spanish authorities add that the fact of limiting the amortisation of financial goodwill to that resulting from the acquisition of a significant shareholding in a target company is not sufficient to remove the general character of the measure at issue, since it applies indiscriminately to any company that is tax resident in Spain with no further requirements.
V souladu s judikaturou Soudního dvora Evropských společenství [25] státní opatření, které bez rozdílu zvýhodňuje všechny podniky nacházející se na vnitrostátním území, nemůže být státní podporou.
In line with the case-law of the European Court of Justice [25], a measure which benefits all undertakings in national territory, without distinction, cannot therefore constitute State aid.
Zatřetí, prahová hodnota 5 % nevyžaduje investici v určité minimální výši, a sporné opatření tedy nezvýhodňuje výlučně velké podniky.
Thirdly, as regards the 5 % threshold, this level does not set a minimum amount to be invested and therefore the measure at issue does not benefit only large undertakings.
Pokud jde o skutečnost, že pro použití sporného opatření se nevyžaduje, aby prodávající zdanil přírůstek hodnoty, podle španělských orgánů to není relevantní, jelikož nemají pravomoci ke kontrole příjmů plynoucích ze zahraničí prodávajícím usazeným ve Španělsku, který zde nepodléhá daňové povinnosti.
As for the fact that there is no requirement for the seller to pay capital gains in order for the measure at issue to apply, the Spanish authorities consider this to be irrelevant since control of income received abroad by a seller who is not liable for tax in Spain lies outside their field of competence.
V neposlední řadě omezení působnosti opatření z daňově-technických důvodů na akvizice podílů v cílových podnicích je v souladu se stavem vyplývajícím z uplatňování různých směrnic Společenství.
Lastly, limiting the scope of a measure — for fiscal technical reasons — to shareholding acquisitions in target companies is consistent with the situation resulting from the implementation of various Community Directives.
Například v důsledku uplatňování směrnice Rady 2003/49/ES ze dne 3. června 2003 o společném systému zdanění úroků a licenčních poplatků mezi přidruženými společnostmi z různých členských států [26] (dále jen „směrnice o platbách úroků a licenčních poplatků v přeshraničním kontextu“) a směrnice Rady 2003/123/ES ze dne 22. prosince 2003, kterou se mění směrnice 90/435/EHS o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států [27] (dále jen „směrnice o mateřských a dceřiných společnostech“) se může daňový režim pro dividendy, úroky a licenční poplatky lišit podle toho, zda platbu provádí vnitrostátní či zahraniční podnik.
For example, as a result of Council Directive 2003/49/EC of 3 June 2003 on a common system of taxation applicable to interest and royalty payments made between associated companies of different Member States [26] (hereinafter the Cross-border Interest and Royalty Payments Directive) and Council Directive 2003/123/EC of 22 December 2003 amending Directive 90/435/EEC on the common system of taxation applicable in the case of parent companies and subsidiaries of different Member States [27] (hereinafter the Parents-Subsidiary Directive), the tax treatment of dividends, interests or royalties may differ according to whether the payment is made to a domestic or a foreign company.
Začtvrté, zavedení sporného opatření je dále odůvodněno zásadou neutrality, kterou se řídí všechny španělské daňové předpisy.
Fourthly, the introduction of the measure at issue is in any case justified by the principle of neutrality, which underlies all Spanish tax legislation.
Podle této zásady musí být daňový režim pro určitou investici neutrální, a to bez ohledu na použité nástroje – převod aktiv, podnikovou kombinaci nebo nabytí podílu.
This principle implies that the tax treatment of an investment should be neutral irrespective of the instruments used, whether transfer of assets, business combination or share acquisition.
Bez ohledu na nástroj použitý pro provedení dané akvizice proto daňový odpis investice musí být vždy stejný.
Therefore, the tax amortisation of an investment should be identical whatever the instrument used to carry out the acquisition in question.
Účelem sporného opatření bylo z takovéto širší perspektivy zaručit volný pohyb kapitálu a zabránit diskriminačním rozdílům ve zdaňování transakcí s cílovými podniky a transakcí výlučně tuzemských.
The final aim of the measure at issue, in this broader perspective, is to ensure the free movement of capital by avoiding discriminatory tax treatment between transactions with target companies and purely domestic transactions.
Vzhledem k tomu, že nabytí významného podílu v podnicích, které jsou daňovými rezidenty, může bez jakékoli právní či daňové překážky vyústit do kombinace nabývajících podniků a nabytých podniků, by se mohl odepsat goodwill, který by v důsledku kombinace vznikl pro daňové účely [28].
Given that acquisitions of significant shareholdings in domestic companies could lead to a business combination of the acquiring and the acquired companies with no legal or fiscal barriers, the goodwill that would ensue for tax purposes as a result of the combination could be amortised [28].
Goodwill z přeshraničních transakcí však nemůže vzniknout, protože nebyla dokončena harmonizace předpisů na úrovni Společenství, nebo, což je ještě horší, protože mimo Společenství žádná harmonizace neexistuje.
However, goodwill of cross-border operations cannot arise because harmonisation at Community level is not complete or — even worse — because there is no harmonisation outside the Community.