natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Komentáře autorů tohoto předběžného návrhu objasňují inovace navrhnuté v tomto dokumentu v oblasti mimosmluvní odpovědnosti za počínání třetí osoby.
The comments made by the authors of this preliminary draft clarify the innovations proposed with regard to non-contractual vicarious liability.
Jeho přijetím by se přidalo do možného základu „řízení a organizování činnosti jiného v osobním zájmu toho, kdo tuto kontrolu vykonává“ [174], čímž by se výrazně změnila současná právní úprava v tom, že od daného okamžiku by tato odpovědnost byla přísná: „nevyžadoval by se důkaz o zavinění řídícím subjektem, nýbrž důkaz o jednání, které by mohlo založit vznik osobní odpovědnosti přímého původce, kdyby nejednal pod kontrolou jiného“ [175].
The legislation would add as a possible basis ‘the act of directing and organising the activity of others in the personal interest of the person exercising such control’ [174], which would make quite a profound change to the present legal position, especially as the liability would henceforth be strict: it would not be ‘subject to proof of a fault on the part of the person responsible, but rather to proof of an act that might have rendered the direct author personally liable if he had not acted under the control of others’ [175].
V odstavci 2 článku 1360 předběžného návrhu se uvádí tato zásada v případě odpovědnosti mateřské společnosti skupiny společností ve vztahu k jejím dceřiným společnostem:
The second paragraph of Article 1360 of the preliminary draft defines this principle in the case of the liability of the parent company of a group of companies in relation to its subsidiaries:
„Článek 1360
‘Article 1360
[…] Stejně je odpovědný ten, kdo kontroluje hospodářskou nebo majetkovou činnost profesionála, který je v závislém postavení, i když jedná za sebe samého, pokud poškozený prokáže, že poškozující jednání souvisí s výkonem kontroly.
Likewise, a person shall also be liable where he controls the economic activity or assets of a professional person who is in a situation of dependence even though acting for his own account, if the victim shows that the act giving rise to the damage is related to the exercise of control.
Totéž platí zejména o mateřských společnostech odpovědných za škody způsobené jejich dceřinými společnostmi nebo o poskytovatelích koncesí v případě škod způsobených jejich koncesionáři.“ (Podtržení vloženo.)
This shall apply in particular to parent companies in respect of damage caused by their subsidiaries, and to licensors for damage caused by their licensees’ (emphasis added.)
Z uvedeného naopak vyplývá, že za současného stavu francouzského práva uplatnění odpovědnosti mateřské společnosti za počínání její dceřiné společnosti skutečně předpokládá, jak už bylo vysvětleno, předložení důkazu o pochybení mateřské společnosti vůči společnosti dceřiné.
It is clear from the above, a contrario, that in the present state of French law, vicarious liability of the parent company for its subsidiary requires proof that the parent committed a fault affecting the subsidiary.
Pokud jde o předvídatelný vývoj francouzského pozitivního práva, Komise bere na vědomí, že od reformy plánované v tomto směru bylo podle všeho upuštěno. V uvedené parlamentní zprávě se totiž pracovní skupina komise pro zákony vyslovila proti jakémukoli „potvrzení existence objektivní odpovědnosti z důvodu stavu hospodářské závislosti“ (doporučení č. 19).
As regards foreseeable developments in French positive law, the Commission notes that the reform contemplated on this point seems to have been abandoned: in the context of the parliamentary report cited above, the working party of the Senate Legal Affairs Committee declared itself against any legislative provision ‘establishing the existence of strict liability by reason of a state of economic dependence’ (Recommendation No 19).
Zdá se však, že taková reforma už není na programu dne: především nefiguruje v návrhu zákona č. 657 o reformě občanskoprávní odpovědnosti [176] předložené na řádném zasedání 2009–2010 (zaevidovaném předsednictvím senátu dne 9. července 2010).
Moreover, a reform along these lines no longer seems to be on the agenda: in particular, it does not appear in Bill No 657 on the reform of civil liability [176] presented during the ordinary session 2009-2010 (registered at the office of the President of the Senate on 9 July 2010).
Následkem toho na rozdíl od odpovědnosti státu v případě neplnění závazků ze strany jeho veřejných institucí, která má vlastnosti záručního mechanismu (zejména) proto, neboť je automatická, za současného stavu francouzského práva neexistuje implicitní a automatické uplatnění odpovědnosti mateřských společností za jednání jejích dceřiných společností soukromého práva, které vstoupily do soudní likvidace.
In conclusion, whereas the State is liable in the event of default of a publicly owned establishment, by a mechanism which, especially in view of its automatic character, has all the features of a guarantee, there is in the current state of French law no implicit and automatic liability of parent companies for the actions of subsidiaries governed by private law under compulsory winding up.
Věřitelé dceřiných společností veřejné instituce IFP nemají žádnou záruku, co se týče zachování jejich existence a/nebo jejich povinností.
Creditors of IFP’s subsidiaries have no guarantee of the continued existence of the subsidiaries and/or their obligations
Na základě uvedeného může Komise konstatovat, že pokud dceřiné společnosti veřejné instituce IFP coby akciové společnosti zaniknou po skončení řízení o likvidaci, jejich práva a povinnosti zaniknou spolu s nimi.
On the basis of the above, the Commission concludes that if, as public limited companies, the IFP subsidiaries were to be wound up and their existence terminated, their rights and obligations would disappear at the same time.
Za podobných okolností by jejich akcionář, který je kontroluje – veřejná instituce IFP, jistě měl možnost předem vložit kapitál [177], aby zabránil jejich zániku a likvidaci.
Admittedly their controlling shareholder, the publicly owned establishment IFP, would have the option of a prior capital injection [177] to avoid their winding up.
Takový kapitálový vklad by tak mohl zajistit zachování pohledávek, které mají třetí osoby za těmito dceřinými společnostmi.
Such a capital contribution could then ensure the continuation the claims against the subsidiaries held by third parties.
Byla by to tedy strategická volba veřejné instituce a nikoli její automatická povinnost ze zákona.
However, that would be a strategic choice on the part of the publicly owned establishment and not a legal obligation automatically imposed on it.
Kromě toho by taková volba byla přísně vymezena právem v oblasti státní podpory: za předpokladu, že by takový kapitálový zásah nebyl odůvodněný chováním soukromého investora v tržním hospodářství, po oznámení francouzskými orgány by nadále podléhal předběžné kontrole (a předběžnému souhlasu) Evropské komise.
Moreover, such a choice would be subject to the strict framework of State aid law: if the capital injection was not the behaviour of a private investor operating under normal market economy conditions, it would have to be notified to the Commission by the French authorities and await the Commission’s prior vetting (and approval).
Komise může současně dospět k závěru, že v případě řízení o likvidaci věřitelé dceřiných společností veřejné instituce IFP nemají žádnu jistotu, že jejich pohledávky budou uhrazeny.
The Commission therefore concludes that in the event of winding up, the creditors of IFP’s subsidiaries have no certainty regarding the settlement of their claims.
Závěr o neexistenci státní záruky pokrývající dceřiné společnosti soukromého práva veřejné instituce IFP
Conclusion regarding the lack of a State guarantee covering the private-law subsidiaries of the publicly owned establishment IFP
Na základě uvedeného Komise může dospět k závěru, že na rozdíl od věřitelů veřejné instituce IFP nemají věřitelé dceřiných společností soukromého práva skupiny IFP záruku ani toho, že jejich jednotlivé pohledávky budou uhrazeny, a ani toho, že bude zachována existence těchto akciových společností v případě likvidace.
On the basis of the above, the Commission concludes that, in contrast to the creditors of the publicly owned establishment IFP, the creditors of the private-law subsidiaries of the IFP group do not have a guarantee either of the payment of their individual claims or of the continued existence of these companies in the event of winding up.
Z toho vyplývá, že se na tyto dceřiné společnosti soukromého práva nevztahuje neomezená státní záruka, na kterou má nárok veřejná instituce IFP z důvodu svého právního postavení.
These private-law subsidiaries are not covered by the unlimited guarantee enjoyed by IFP by virtue of its legal form as a publicly owned establishment.
Komise opírá svou analýzu o skutečnost, že věřitelé dceřiných společností soukromého práva veřejné instituce IFP:
The Commission bases its analysis on the fact that the creditors of the IFP subsidiaries governed by private law:
nadále podléhají řízení obecného práva ve věcech vyrovnání a likvidace podniků,
remain subject to the ordinary-law procedures regarding the administration and winding up of undertakings;
za současného stavu francouzského práva nemohou automaticky uplatnit odpovědnost akcionáře kontrolujícího dceřiné společnosti – veřejné instituce IFP (a tedy francouzského státu), za jednání jejích dceřiných společností; jsou totiž povinni předložit předběžný důkaz o tom, že se veřejná instituce dopustila chyby, což vylučuje, aby takové uplatnění odpovědnosti bylo automatické, a aby teda mohlo být považováno za záruční mechanismus.
are unable, in the current state of French law, to rely on an automatic liability of the controlling shareholder of the subsidiaries, the publicly owned establishment IFP, and hence of the French State, for the actions of IFP’s subsidiaries: they must first show that there has been a fault on the part of the publicly owned establishment, which means that any liability is not automatic and cannot be likened to a guarantee mechanism.
Komise zdůrazňuje, že podobné závěry už přijala v jiných případech, kdy usoudila, že na akciovou společnost v 100 % vlastnictví veřejné instituce nebo samotného státu, se nevztahuje neomezená státní záruka, jakou získal její akcionář.
The Commission emphasises that it has already come to similar conclusions in other cases in which it took the view that a public limited company wholly owned by a publicly owned establishment, or by the State itself, was not covered by the unlimited public guarantee enjoyed by its shareholder.
Pokud jde o akciové společnosti přímo ve vlastnictví státu, Komise se od roku 2003 domnívala ve věci EDF [178], že transformace podniku se statusem EPIC na akciovou společnost obecného práva, a tedy jeho podřízení obecnému konkursnímu právu, mělo za následek zrušení záruky, která se až do té doby na podnik vztahovala.
As regards companies owned directly by the State, the Commission considered, as early as 2003, in the EDF case [178], that the conversion of an EPIC into a public limited company under ordinary law, which made it subject to the ordinary law on bankruptcy, had the effect of withdrawing the guarantee enjoyed by the undertaking up to that time.
Nedávno se to potvrdilo, když se sám podnik La Poste transformoval na akciovou společnost [179] v 100 % vlastnictví státu.
This approach was recently confirmed when La Poste was transformed into a public limited company wholly owned by the State [179].
Co se týče akciových společností ve vlastnictví veřejných institucí, Komise uznala v uvedeném rozhodnutí o zřízení La Banque Postale, že právní postavení takové dceřiné společnosti – akciové společnosti v úplném vlastnictví veřejné instituce (v tomto případě podniku La Poste, který měl svého času veřejnoprávní status EPIC) – samo o sobě umož ňuje vyloučit existenci neomezené státní záruky v jejím případě [180].
As regards companies held by publicly owned establishments, the Commission acknowledged, in the decision cited above relating to the setting up of La Banque Postale, that the fact that the subsidiary had the legal form of a public limited company wholly owned by a publicly owned establishment (namely La Poste, which at that time was a publicly owned establishment with a form equivalent to that of an EPIC) was by itself sufficient to rule out the possibility of an unlimited guarantee to the subsidiary [180].
HOSPODÁŘSKÁ POVAHA ČINNOSTÍ VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP KRYTÝCH NEOMEZENOU ZÁRUKOU
ECONOMIC NATURE OF THE ACTIVITIES OF THE PUBLICLY OWNED ESTABLISHMENT IFP THAT ARE COVERED BY THE UNLIMITED GUARANTEE
Jak již Komise uvedla ve svých předchozích rozhodnutích týkajících se veřejné instituce IFP [181], veřejná instituce IFP plní podle svých stanov tyto tři úkoly:
As the Commission already pointed out in its previous decisions relating to the publicly owned establishment IFP [181], under its constitution, IFP performs three tasks:
vzdělávání inženýrů a techniků a
the training of engineers and technicians,
Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 31, francouzské orgány se domnívají, že veřejná instituce IFP je výzkumná instituce, která plní tři úlohy obecného zájmu (výzkum, vzdělávání a dokumentace).
As explained in recital 31, the French authorities consider that the publicly owned establishment IFP is a research organisation assigned a three-fold task in the general interest (research, training and documentation).
Komise se rovněž domnívá, že z hlediska úkolů, jimiž byla veřejná instituce IFP pověřena, ji lze kvalifikovat jako „výzkumnou instituci“ ve smyslu bodu 2.2. písm. d) rámce Společenství pro státní podporu na výzkum, vývoj a inovace [182] (dále jen „rámec VaVaI“): jejím prvořadým cílem je vykonávat činnosti základního výzkumu [183], aplikovaného výzkumu [184] nebo experimentálního vývoje [185] a rozšiřovat jejich výsledky formou výuky, publikováním nebo převodem technologií.
The Commission likewise takes the view that in the light of the tasks assigned to it IFP can be termed a ‘research organisation’ within the meaning of point 2.2.(d) of the Community framework for State aid for research and development and innovation [182] (‘the R&D&I Framework’): its primary goal is to conduct fundamental research [183], industrial research [184] or experimental development [185] and to disseminate their results by way of teaching, publication or technology transfer.
V souladu s judikaturou Soudního dvora [186], veřejné financování činností vykonávaných výzkumnou institucí (včetně jejich krytí neomezenou státní zárukou) může mít za následek [187] poskytnutí státní pomoci uvedené instituci, pokud vykonává hospodářskou činnost, to znamená činnost spočívající v poskytování zboží a služeb na daném trhu [188], a to nezávisle na jejím právním postavení a způsobu jejího financování.
In accordance with the Court of Justice case-law [186], the public financing of the activities carried out by a research organisation (including their cover by an unlimited public guarantee) may [187] lead to the granting of State aid provided that the organisation in question is engaged in an economic activity, i.e. an activity consisting of offering goods and services on a given market [188], regardless of its legal status and the way in which it is financed.
Co se konkrétně týče hospodářské (nebo nehospodářské) povahy činností vykonávaných výzkumnými institucemi, Komise zpřesnila v průběhu své rozhodovací praxe [189], co patří do jedné či druhé kategorie.
In its decision-making practice the Commission has clarified what it considers to be economic and non-economic activities engaged in by research organisations [189].
Pokud jde o hlavní činnosti výzkumných institucí, Komise se domnívá, že v zásadě mají nehospodářskou povahu, konkrétně:
The Commission takes the view that the primary activities of research organisations are normally of a non-economic character, notably:
vzdělávání s cílem zvýšit počty a zlepšit kvalifikaci lidských zdrojů,
education for more and better skilled human resources;
provádění nezávislého výzkumu i výzkumu prováděného ve spolupráci s jinými subjekty s cílem zvýšit objem znalostí a zlepšit chápání stávajícího know-how;
the conduct of independent R&D for more knowledge and better understanding, including collaborative R&D;
šíření výsledků výzkumu.
the dissemination of research results.
Komise má dále za to, že činnosti sloužící převodu technologií (poskytování licencí, tvorba vedlejších produktů nebo jiných forem řízení znalostí vytvořených výzkumnou institucí) mají nehospodářskou povahu, jestliže jsou „prováděny interně“ [190] a veškeré příjmy z těchto činností jsou reinvestovány do hlavních činností daných výzkumných institucí.
It furthermore considers that technology transfer activities (licensing, spin-off creation or other forms of management of knowledge created by the research organisation) are of a non-economic character if these activities are of an ‘internal nature’ [190] and all income from these activities is reinvested in the primary activities of the research organisations.
Komise se naopak domnívá, že výzkum prováděný na základě smluv s průmyslem, pronájem výzkumné infrastruktury nebo poradenská činnost [191] patří do kategorie hospodářských činností.
On the other hand, the Commission considers that research carried out under contract with industry, the renting out of research infrastructure and consultancy work constitute economic activities [191].
V tomto případě neomezená státní záruka poskytnutá veřejné instituci IFP z důvodu jejího postavení EPIC pokrývá jednak její nehospodářské činnosti (což samo o sobě nevyvolává problém z hlediska práva v oblasti státní podpory), a jednak její hospodářské činnosti, které jsou dvojího druhu.
In the case under examination, the unlimited guarantee conferred on IFP by virtue of its EPIC status covers both its non-economic activities (which in itself does not give rise to any problem under the law governing State aid) and its economic activities, which are of two types.
Co se týče prvního druhu hospodářských činností, francouzské orgány navzdory své domněnce, jak se uvádí v bodě odůvodnění 31, že činnosti veřejné instituce IFP jsou většinou nehospodářské, ve svých dopisech z 13. ledna a 16. července 2010 přiznaly, že mimo výhradní oblasti činnosti svých dceřiných společností poskytovala veřejná instituce IFP služby spočívající především v pronájmu materiálu svým dceřiným společnostem a prostor, přidělování zaměstnanců a v poskytování právních služeb a služeb v oblasti smluvního výzkumu pro třetí osoby a pro své dceřiné společnosti.
Regarding the first type of economic activity, although, as indicated in recital 31, the majority of IFP’s activities are non-economic, the French authorities acknowledged in their letters dated 13 January and 16 July 2010 that outside the exclusive field of activity of its subsidiaries IFP provided services consisting essentially in renting out infrastructures and premises, providing staff and supplying legal services to its the subsidiaries, and contract research services for third parties and its subsidiaries.
Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 185, takové činnosti mají skutečně hospodářskou povahu v tom smyslu, v jakém ji obvykle chápe Komise.
As pointed out in recital 185, such activities are economic activities as generally defined by the Commission.
Pokud jde o druhý druh hospodářských činností – činnosti v oblasti převodu technologií, jako je poskytování licencí, tvorba vedlejších produktů nebo jiné formy řízení znalostí, které vytvořila výzkumná instituce –, jsou v podstatě, jak je uvedeno v bodě odůvodnění 184, nehospodářské povahy, jestliže se provádějí interně a jestliže jsou příjmy z nich v plném rozsahu reinvestovány do veřejného výzkumu.
Regarding the second type of economic activity, technology transfers such as licensing, spin-off creation or other forms of management of knowledge created by the research organisation are in principle non-economic, as recalled in recital 184, if they are of an internal nature and if the profits they generate are entirely reinvested in public research.
V tomto případě však, jak Komise usoudila v uvedeném rozhodnutí C 51/2005, velmi specifické vztahy mezi veřejnou institucí IFP a některými jejími dceřinými společnostmi soukromého práva způsobují, že „[…] některé činnosti veřejné instituce IFP přesahují rámec jejich nehospodářských činností, neboť umožňují jejich komerční využití ze strany jejích dceřiných společností“ [192].
In the present case, however, as the Commission found in decision C 51/2005, the very specific relationships between the publicly owned establishment IFP and certain of its subsidiaries governed by private law are such that ‘certain of IFP’s activities fall outside the scope of its non-economic activities insofar as they give rise to commercial exploitation by its subsidiaries’ [192].
Komise totiž dospěla k závěru, že dotyčné dceřiné společnosti nemohou být považovány za hospodářské subjekty nezávislé na mateřské společnosti, vzhledem k tomu, že jejich činnosti jsou začleněny do vývojové strategie veřejné instituce IFP, kde vykonává nejen kontrolu de jure, ale rovněž kontrolu de facto, kde výhradní dohody svědčí o velké hospodářské integraci a kde dotyčné dceřiné společnosti vytvářejí u hospodářských subjektů příslušných odvětví dojem společného subjektu.
The Commission came to the conclusion that the subsidiaries concerned could not be considered autonomous from their parent in so far as their activities formed part of IFP’s development strategy, IFP exercised not only de jure but also de facto control, exclusive agreements bore witness to strong economic integration, and IFP and the subsidiaries concerned had a common image in the eyes of operators in the relevant sectors.
Převody technologií, zejména těch, které pocházejí z aplikovaného výzkumu [193], mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens, Beicip-Franlab a Prosernat, je proto třeba považovat za hospodářské činnosti ve smyslu práva hospodářské soutěže.
The technology transfers between IFP and its subsidiaries Axens, Beicip-Franlab and Prosernat, and especially those resulting from industrial research work [193], must consequently be categorised as economic activities for purposes of competition law.
PŮSOBNOST TOHOTO ROZHODNUTÍ
SCOPE OF THE PRESENT DECISION
Z bodu 7.1.1 vyplývá, že činnosti vykonávané přímo veřejnou institucí IFP jsou kryty státní zárukou na rozdíl od činností vykonávaných jejími dceřinými společnostmi soukromého práva, na které se záruka nevztahuje.
It is clear from section 7.1.1 that only the activities carried out directly by the publicly owned establishment IFP are covered by the State guarantee; the activities carried out by its subsidiaries, which are governed by private law, are not covered by the guarantee.
Kromě toho v rámci činností, které vykonává přímo veřejná instituce IFP, případně zahrnuje státní podporu jen pokrytí státní zárukou těch činností, které mají hospodářskou povahu, pokud jsou splněny i ostatní podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 SFEU.
Moreover, among the activities carried out directly by IFP, there can be a State aid element only in the guarantee cover given to activities of an economic character, and always provided the other conditions laid down in Article 107(1) TFEU are also met.
Z bodu 7.1.2 nakonec vyplývá, že tyto hospodářské činnosti se omezují jednak na činnosti smluvního výzkumu, které vykonává veřejná instituce IFP, a jednak na činnosti v oblasti převodu technologií ve výhradních oblastech činnosti dceřiných společností Axens, Prosernat a Beicip-Franlab, jakož i na pronájem infrastruktur, přidělování zaměstnanců a poskytování právních služeb.
Finally, it is clear from section 7.1.2 that these economic activities are confined on the one hand to contract research activities carried out by the publicly owned establishment IFP, and on the other hand to the transfer of technologies in the exclusive fields of activity of the subsidiaries Axens, Prosernat and Beicip-Franlab and the renting out of infrastructure, provision of staff and provision of legal services.
EXISTENCE SELEKTIVNÍ VÝHODY PRO SKUPINU IFP
EXISTENCE OF A SELECTIVE ADVANTAGE TO THE IFP GROUP