natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Toto vede ke zkoumání, do jaké míry lze možnosti odškodnění věřitelů prostřednictvím uplatnění odpovědnosti státu v případě neplnění ze strany La Poste považovat za formu záruky.
This calls for an examination of the extent to which the possibilities for creditors to obtain compensation through the liability of the State in the event of La Poste defaulting can be likened to a form of guarantee.
Kromě obou předchozích článků (nepoužitelnost insolvenčních řízení a použitelnost zákona ze dne 16. července 1980) zdůraznila Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení, že pravidla použitelná na určitá EPIC se mohou uplatnit rovněž na La Poste:
In addition to noting the above-mentioned two elements (inapplicability of insolvency procedures and applicability of the Law of 16 July 1980), the Commission observed in its opening decision that rules applicable to certain EPICs might apply also to La Poste:
PŘEVOD POVINNOSTÍ ZRUŠENÉHO EPIC NA JINOU VEŘEJNOU INSTITUCI NEBO NA STÁT
TRANSFER OF THE LIABILITIES OF AN EPIC THAT HAS BEEN WOUND UP TO ANOTHER PUBLICLY OWNED ESTABLISHMENT OR TO THE STATE
Kodifikační předpis č. 02-060-M95 ze dne 18. července 2002 o úpravě financování a účetnictví státních veřejných institucí výrobní a obchodní povahy (dále jako „kodifikační předpis“) počítá s dvěma hypotézami v případě uzavření EPIC, v nichž působí veřejný účetní.
Codifying instruction No 02-060-M95 of 18 July 2002 on the financial and accounting regulation of national publicly owned establishments of an industrial and commercial character (‘the codifying instruction’) provides that two situations may arise in the event of the closure of an EPIC with a public accountant:
buď nová veřejná instituce nahradí dřívější EPIC a převezme jeho majetek, práva a povinnosti,
either a new publicly owned establishment replaces the former EPIC and takes over its property, rights and obligations,
anebo právní dokument prohlásí veřejnou instituci za zrušenou v tom případě „právní dokument o zrušení instituce již může určit obročníka konkurzního zůstatku, obvykle stát“.(32) Příručka k finanční organizaci založení, přeměně a zrušení státních veřejných institucí a sdružení veřejného zájmu ze dne 14. listopadu 2006 (dále jako „příručka k finanční organizaci“), dostupná na internetových stránkách ministerstva financí, upřesňuje: „Právní dokument rušící instituci musí výslovně stanovit převod práv, majetku a povinností rušené instituce v uspořádání, které přebírá její činnost nebo její jmění (tj. buď veřejná společnost, nebo stát)“ […] „Obecněji musí být stanoveno, že nová instituce nahrazuje právnické osoby, jejichž činnost přebírá s právy a povinnostmi vyplývajícími z dosud uzavřených smluv za účelem plnění poslání, jimiž byla pověřena“.
or the publicly owned establishment is declared wound up, in which case ‘the instrument winding up the establishment may already designate the beneficiary of the balance of the liquidation, which will generally be the State’.(32) The guide to the financial organisation of the creation, conversion and abolition of national publicly owned establishments and of public interest groups of 14 November 2006 (‘the guide to financial organisation’), which is available on the website of the Ministry of Finance, states: ‘The instrument abolishing the establishment must explicitly provide for the transfer of the rights, property and obligations of the abolished establishment to the structure which is to take over its activity or its assets (i.e. either a publicly owned establishment or the State) […] More generally, it must be provided that the new establishment will replace the entities whose activities it is taking over in respect of the rights and obligations resulting from the contracts concluded for the purpose of performing the tasks assigned to it’.
Ačkoli ustanovení kodifikačního předpisu a příručky o finanční organizaci lze použít pouze na EPIC, v nichž působí veřejný účetní, určité články naznačují, že dluhy EPIC, v nichž nepůsobí veřejný účetní, budou rovněž převedeny na stát nebo jinou veřejnou společnost.
Although the provisions of the codifying instruction and of the guide to financial organisation are applicable only to EPICs which have a public accountant, there is evidence to suggest that EPICs which do not have a public accountant would also, in the event of their being closed down, have their debts transferred to the State or to another publicly owned establishment.
Například Charbonnages de France v poznámkách ke svým finančním účtům ze dne 31. prosince 2000 oznámila, že veškerá práva a povinnosti EPIC musí být v případě jejího zrušení převedeny buď na jiný právnický subjekt veřejného práva, anebo přímo na francouzskou vládu, a podmínky takového převodu musí být upřesněny zákonem přijatým za účelem zrušení dotyčné EPIC.
Thus, Charbonnages de France stated in the notes to its accounts of 31 December 2000 that all the rights and obligations of an EPIC must, in the event of closure, be transferred either to another legal entity governed by public law or to the French Government itself, and that the terms and conditions of such a transfer must be specified in the law adopted with a view to closing down the EPIC in question.
Toto tvrzení se neomezuje pouze na EPIC, v nichž působí veřejný účetní; v Charbonnages de France ostatně veřejný účetní nepůsobí.
This statement does not apply only to EPICs with a public accountant, Charbonnages de France being in fact an EPIC without a public accountant.
Kromě toho podle určitých ratingových agentur při případném zrušení ERAP (Entreprise de recherches et d’activités pétrolières), i když ERAP je rovněž EPIC, kde veřejný účetní nepůsobí, zůstatek jeho dluhu a jeho aktiv bude rovněž převeden na stát.
According to some rating agencies, if ERAP were to be wound up, although it is also an EPIC without a public accountant, the balance of its debt and of its assets would also be transferred to the State.
Podle agentury Fitch„ERAP jakožto EPIC nepodléhá likvidačnímu řízení.
According to Fitch, as an EPIC, ERAP is not subject to winding-up procedures.
V případě zrušení společnosti tak její aktiva/pasiva budou převedena na orgán odpovědný za její založení, to znamená přímo na stát“.
Hence, in the event of the company being wound up, its assets/liabilities would be transferred to the authority responsible for creating it, i.e. the State itself.
S ohledem na tyto skutečnosti, a ačkoli u La Poste nepůsobí veřejný účetní, je zapotřebí posoudit, zda za předpokladu konkurzu lze zásadu převodu dluhů na stát nebo jiný právnický subjekt veřejného práva použít na La Poste vzhledem k jejímu postavení rovnocennému EPIC.
In the light of the foregoing, and despite the fact that La Poste does not have a public accountant, it should be examined whether, in the event of a winding up, the principle of the transfer of the debts to the State or to another legal entity governed by public law is applicable to La Poste given that it is treated as equivalent to an EPIC.
Věřitel tudíž bude mít záruku, že o pohledávku nepřijde a může se spokojit s nižší úrokovou sazbou nebo poskytnout výhodnější podmínky a platební lhůty, než kdyby taková záruka neexistovala.
If that were the case, creditors would be assured of not losing the money they are owed and could make do with a lower rate of interest or grant more favourable payment terms and conditions than they would if there were no such assurance.
Takový převod bude mít tedy stejný účinek jako záruka.
Such a transfer would therefore have the same effects as a guarantee.
PŘÍMÝ PŘÍSTUP K ÚČTŮM STÁTNÍ POKLADNY
DIRECT ACCESS TO TREASURY ACCOUNTS
Dále podle agentury Fitch„platební schopnost ERAP je zaručena jeho okamžitým přístupem k účtu záloh státní pokladny“.
Again according to Fitch, ERAP’s liquidity is guaranteed by its instant access to Treasury imprest accounts.
Jelikož ERAP je EPIC, je zapotřebí posoudit rovněž možný přístup La Poste k účtům záloh státní pokladny.
As ERAP is an EPIC, the access which La Poste might also have to Treasury imprest accounts should be examined.
PŘIPOMÍNKY A NÁVRHY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
OBSERVATIONS AND PROPOSALS BY THE FRENCH AUTHORITIES
PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
OBSERVATIONS BY THE FRENCH AUTHORITIES
Francouzské orgány popírají jednak existenci záruky, jednak poskytnutí výhody La Poste.
The French authorities dispute the existence of both a guarantee and an advantage for La Poste.
ABSENCE ZÁRUKY
ABSENCE OF GUARANTEE
Podle francouzských orgánů jednak není veřejným institucím poskytována automatická záruka v důsledku jejich postavení (A), jednak je odůvodnění Komise v rozhodnutí o zahájení řízení chybné (B).
First, according to the French authorities, publicly owned establishments do not enjoy an automatic guarantee because of their legal form (A) and, second, the Commission’s argument in the opening decision is flawed (B).
Veřejným institucím není poskytována automatická záruka v důsledku jejich postavení
Publicly owned establishments do not enjoy an automatic guarantee because of their legal form.
Za prvé, žádný právní dokument ani žádné rozhodnutí nezavádí zásadu, podle které by stát za dluhy EPIC ručil ze zásady a neomezeně.
First, no legislation or decision lays down the principle that the State would, out of principle, indefinitely guarantee the debts of EPICs.
Za druhé, judikatura se vyslovila k absenci záruk.
Second, the courts have found against the existence of guarantees.
Zejména v rozhodnutí ohledně Société de l'hôtel d’Albe Státní rada rozhodla, že „státní úřad pro cestovní ruch jako finančně samostatná právnická osoba (…) je veřejnou institucí, že v důsledku toho stát nemůže být povinen hradit dluhy sjednané touto institucí; že ministr veřejných prací tudíž právem odmítl vyhovět žádosti [věřitele].“ Táž úvaha zjevně následovala, pokud jde o místní správní celky v obou rozhodnutích Státní rady ve věci Campoloro.
In particular, in its judgment in Société de l’hôtel d’Albe, the Council of State held that ‘the national tourism office, which has civil personality and financial independence […] was a publicly owned establishment, so that the State cannot be liable for satisfying the debts contracted by the establishment; the Minister for Public Works therefore correctly refused to accede to the [creditor’s] demand’. The same reasoning was followed with regard to local authorities in the two decisions by the Council of State in the Campoloro case.
Za třetí, ústavní zákon ze dne 1. srpna 2001 o rozpočtových zákonech (dále jako „LOLF“) stanoví, že záruka může být zřízena pouze ustanovením rozpočtového zákona.
Third, the Organic Law of 1 August 2001 governing the Finance Act (‘LOLF’) lays down that only a provision of a finance act can create a guarantee.
Podle znalce francouzských orgánů tudíž od úplného nabytí účinnosti LOLF ke dni 1. ledna 2005 nemohla být podle zákona vystavena žádná implicitní záruka.
Accordingly, according to the French authorities’ expert, it has been legally possible to give an implied guarantee since the full entry into force of the LOLF on 1 January 2005.
Na dluhy sjednané společností La Poste před 1. lednem 2005 se tudíž nevztahovala žádná implicitní záruka.
Debts contracted by La Poste since 1 January 2005 are not, therefore, covered by an implied guarantee.
Pokud se jedná o dluhy sjednané společností La Poste před dnem 1. ledna 2005, znalec francouzských orgánů má za to, že při neexistenci sporného rozhodnutí nelze stanovit, zda neplatnost implicitních záruk vystavených před dnem 1. ledna 2005, jejichž poskytnutí nebylo výslovně povoleno rozpočtovým zákonem, by mohla – nebo nemohla – být zamítnuta z důvodu dodržování práv věřitele chráněných ústavou.
As for debts incurred before 1 January 2005, the French authorities’ expert takes the view that, in the absence of a court judgment, it is impossible to determine whether the lapsing of the implied guarantees given before 1 January 2005, the giving of which was not expressly authorised by a finance act, could be rejected on the basis of respect for constitutionally protected creditors’ rights.
Za čtvrté, kdyby EPIC byla poskytnuta státní záruka, změna jejich postavení by vyžadovala zavedení opatření k ochraně práv věřitelů.
Fourth, if EPICs enjoyed a state guarantee, the change in their legal form would require the introduction of new measures to protect creditors’ rights.
Takový mechanismus však nikdy nebyl zaveden.
Such a mechanism has never been introduced.
Naopak při přeměně správy pošt a telekomunikací na samostatnou právnickou osobu (La Poste) ke dni 1. ledna 1991 stát výnosem ze dne 31. prosince 1990 poskytl výslovnou záruku za dluhy sjednané před 31. prosincem 1990 a převedené na La Poste.
On the contrary, when the Administration of Posts and Telecommunications was converted into an independent legal entity (La Poste) on 1 January 1991, the State, by order (arrêté) of 31 December 1990, granted an express guarantee for debts incurred before 31 December 1990 and transferred to La Poste.
Toto nebylo nutné, kdyby La Poste jakožto instituci s postavením rovnocenným EPIC byla statutárně poskytnuta státní záruka.
That would not have been necessary if La Poste, as an establishment equivalent to an EPIC, had enjoyed a statutory state guarantee.
Byly rovněž přijaty právní a správní předpisy, které poskytují státní záruky za určité činnosti ERAP a Francouzské agentury pro rozvoj, které jsou obě EPIC.
Legislative and regulatory provisions granting a state guarantee to certain activities of ERAP and of the French Development Agency (Agence française du développement), both of which are EPICs, have also been adopted.
Nakonec francouzské orgány citují z článku pana Labetoullea, bývalého předsedy sekce sporných věcí Státní rady.
Finally, the French authorities refer to an article by Mr Labetoulle, the former President of the litigation division of the Council of State.
Podle p. Labetoullea „právně neexistuje žádné automatické poskytování, využívání a rozsah této záruky [státní záruky, která by se plnoprávně vztahovala na státní veřejné instituce].“
According to Mr Labetoulle, ‘in law, there is nothing automatic about the granting, enjoyment and scope of this guarantee [a state guarantee that applies ipso jure to state-owned public establishments]’.
Odůvodnění Komise o existenci záruky je chybné
The Commission’s argument concerning the existence of a guarantee is flawed
Úhrada jednotlivých pohledávek není zaručena
The reimbursement of individual claims is not guaranteed
Zákon ze dne 16. července 1980 nemůže zakládat záruku
The Law of 16 July 1980 cannot form the basis of a guarantee
Podle francouzských orgánů uděluje zákon ze dne 16. července 1980 dozorčím orgánům pravomoc přenést výkon pravomoci na výkonný orgán osoby, kterou nahrazuje.
According to the French authorities, the Law of 16 July 1980 grants the supervisory authority power of substitution for the executive of the person whom it replaces.
Z toho titulu může dozorčí orgán vykonávat pouze pravomoci tohoto výkonného orgánu, které nezahrnují možnost volně nakládat se státním rozpočtem.
Therefore, the supervisory authority may exercise only the powers of that executive, which do not include the possibility of having access to the state budget.
Zákon ze dne 16. července 1980 tudíž neukládá státu povinnost použít své vlastní zdroje.
The Law of 16 July 1980 does not, therefore, provide an obligation for the State to commit its own resources.
Francouzské orgány se odvolávají rovněž na články zásadního významu.
The French authorities also refer to academic articles.
Tyto články připomínají, že výraz „toto zajistí“, uvedený v článku 1 zákona ze dne 16. července 1980, odkazuje na právo „přenést pravomoci“, podle něhož „je zásadou, že substituent má tytéž pravomoci jako ten, který je substituován“, poskytnutí mimořádného finančního příspěvku je kromě toho „mimo výkon práva přenést pravomoci“, a zákon ze dne 16. července 1980 je tudíž nestanoví.
These articles point out that the expression ‘y pourvoit’ in Article 1 of the Law of 16 July 1980 refers to a power of ‘substitution’ in which ‘it is a matter of principle that the substitute has the same powers as the substitutee’, the granting of an exceptional subsidy being, moreover, ‘outside the scope of the power of substitution’ and therefore not provided for by the Law of 16 July 1980.
Francouzské orgány nakonec uvádějí rozhodnutí Státní rady ze dne 10. listopadu 1999 a 18. listopadu 2005 ve věci Campoloro.
Finally, the French authorities cite the decisions of the Council of State of 10 November 1999 and 18 November 2005 in the Campoloro case.
Plnou odpovědnost státu, odůvodněnou pouhým nedostatkem aktiv, nelze uplatnit
It is not possible to incur the strict liability of the State solely on the ground of lack of assets
Francouzské orgány kromě toho prohlašují, že možnosti odškodnění věřitelů právnických osob veřejného práva prostřednictvím uplatnění odpovědnosti za restriktivních podmínek nelze považovat za formu záruky.
Moreover, the French authorities assert that the possibilities of compensation opened by incurring liability, under restrictive conditions, to creditors of legal entities governed by public law cannot be considered equivalent to a form of guarantee.
Záruka předpokládá, že ručitel jedná za poživatele záruky.
A guarantee requires the guarantor to accept the fact of the guarantee.
Jedná-li se o odpovědnost za provinění nebo v případě plné odpovědnosti o důsledky bezúhonného jednání, je záruka úplně vyloučena.
If it is a matter of incurring liability for a fault or, in the case of strict liability, the consequences of one’s own action, there can be no question of a guarantee.
Dále francouzské orgány zastávají názor, že v každém případě není možno uplatnit odpovědnost státu pouze z důvodu, že prefekt nebo dozorčí orgán nemohl přijmout žádná opatření, aby byla umožněna úhrada pohledávky z důvodu finanční a majetkové situace správního celku nebo veřejné instituce.
Then the French authorities maintain that, in any event, the liability of the State cannot be incurred on the sole ground that the Prefect or supervisory authority was unable to take any measures that could allow the claim to be repaid because of the financial and asset situation of the regional or local authority or publicly owned establishment.
Pokud se jedná o provinění, navíc závažné, nepoužijí-li prefekt nebo dozorčí orgán své pravomoci v případě, že žádné opatření neumožňuje úhradu pohledávky ze strany správního celku nebo veřejné instituce, nelze to samo o sobě považovat za provinění.
First of all, in the field of fault — gross negligence at that — the failure by the Prefect or the supervisory authority to exercise their powers where no measure can enable the claim to be repaid by the regional or local authority or the publicly owned establishment cannot in itself constitute a fault.
Pokud jde o plnou odpovědnost, vylučují ji přinejmenším dvě okolnosti:
With regard to strict liability, at least two aspects suggest the idea be dismissed:
za prvé, odpovědnost osoby, po níž je požadována náprava, lze uplatnit pouze tehdy, pokud jednání (včetně nečinnosti), které je jí přičítáno, bylo přímou příčinou újmy.
first, the liability of the person from whom compensation is sought can be incurred only if the fact (including an omission) of which he is accused was the direct cause of the injury.
V případě nedostatečných aktiv však není příčinou újmy způsobené věřiteli jednání nebo nečinnost správního orgánu, nýbrž platební neschopnost správního celku nebo veřejné instituce.
Now, in the case of lack of assets, the action or omission by the administrative authority would not be the cause of the injury suffered by the creditor, rather the insolvency of the regional or local authority or the publicly owned establishment,
za druhé, plná odpovědnost je odvozena ze zásady rovnosti před veřejnými břemeny.
second, strict liability stems from the principle of equality before public burdens.
Podle francouzských orgánů je však v daném případě obtížné rozeznat, jak by se újma způsobená věřiteli mohla projevit porušením rovnosti před veřejnými břemeny.
Now, according to the French authorities, in the case in point it is hard to see how the injury suffered by the creditor could lead to a breach of the principle of equality before public burdens.
Na rozdíl od věci, která vedla k judikatuře Couitéas, totiž v tomto případě žádný státní orgán nerozhodne, aby nedošlo k výkonu rozsudku z důvodů veřejného zájmu.
Unlike the case that gave rise to the Couitéas case law, in the present case, no state authority decided not to execute the judgment for imperative reasons of public interest.
Jedná se o případ, v němž se veřejná moc střetává s praktickou nemožností přijetí opatření, která by umožnila výkon soudního rozhodnutí a uspokojení věřitelů, a nikoli s nemožností z rozhodnutí z nutných důvodů veřejného zájmu.
The case in question is one where the public authority is faced with the practical impossibility of taking measures that would enable the court judgment to be executed and the creditors to be reimbursed, and not an impossibility determined on the grounds of requirements of the public interest.
Podle francouzských orgánů tudíž odkaz na odpovědnost z důvodu porušení rovnosti před veřejnými břemeny nemůže vyplývat z pouhého zjištění platební neschopnosti.
According to the French authorities, liability for a breach of equality before public burdens cannot, therefore, be incurred simply because of insolvency.
Ohledně argumentu, který Komise uvádí v 59. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení, podle něhož „pokud by představitel státu upřednostnil zachování kontinuity veřejné služby před právem věřitele na uspokojení, nelze vyloučit možnost uplatnění plné odpovědnosti státu“, francouzské orgány uznávají, že na představitele státu je při dodržování postupu zavedeného zákonem ze dne 16. července 1980 kladen požadavek kontinuity veřejné služby.
With regard to the Commission’s argument, set out in recital 59 of its opening decision, that ‘if the representative of the State gave preference to maintaining the continuity of the public service over the right of the creditor to have his debt repaid, it cannot be excluded that the strict liability of the State could be incurred’, the French authorities recognise that the requirement of continuity of the public service is imposed on the representative of the State when implementing the procedure laid down by the Law of 16 July 1980.
Nicméně, i kdyby podle francouzských orgánů soudce nařídil odškodnění věřitele, v důsledku takového odškodnění by se věřitel opět ocitl v situaci jako podle obecného práva, neboť v tomto posledním případě by byl dotyčný majetek rozprodán a souhrn věřitelů by obdržel odpovídající částku.
Nonetheless, according to the French authorities, even if the judge were to order the creditor to be compensated, such compensation would have the effect of reinstating the creditor to the situation in which he would have been under ordinary law because, in this latter case, the good in question would have been sold and the body of creditors would have received the corresponding amount.
Pro věřitele by z toho tudíž nevyplývala žádná výhoda.
There would therefore be no advantage to the creditor.
Nepoužitelnost řízení o správě a konkurzu obecného práva na právnické osoby veřejného práva nevylučuje možnost úpadku EPIC nebo konkurzního řízení proti ní
The inapplicability to legal entities governed by public law of administration and winding-up procedures under ordinary law does not exclude the possibility of the bankruptcy of an EPIC or of bankruptcy proceedings against it