natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Dánská vláda tvrdí, že při posuzování, zda nechat společnost Combus, aby se dostala do úpadku, zaujala stejný přístup.
The Danish government argues that it was taking the same approach when assessing whether to allow Combus to go bankrupt.
Dobrá pověst státu
The State’s reputation
Dánská vláda trvá na svém názoru, uvedeném v 86. a 87. bodu odůvodnění rozhodnutí o zahájení úředního postupu, který se týká ohledu na dobrou pověst státu, a v této souvislosti učiněné odkazy na věc Itálie v. Komise, C-303/88.
The Danish government maintains its position, set out in recitals 86 and 87 of the decision to initiate the procedure, with regard to consideration for the State’s reputation and the references to Case C-303/88, Italy v Commission, made in that connection.
Dánská vláda připomíná, že Komise již dříve uvedla – například ve své intervenci u SPS, citované v poslední části bodu 106 rozsudku ve věci Combus – že „postupné snižování míry zapojení veřejného sektoru obecně podporuje volný obchod“.
The Danish government recalls that the Commission has previously noted — for example in its intervention at the CFI, quoted in the last point of paragraph 106 of the Combus judgment — that ‘a rollback of public-sector involvement generally serves to promote free trade’.
Pro dánskou vládu je tudíž souvislost mezi obrazem státu jakožto vlastníka společnosti a privatizací veřejných společností jasná: pouze pokud stát smí chránit své dobré jméno jakožto vlastník společnosti a seriózní a zodpovědný investor, lze zajistit budoucí privatizaci, která povede ke zvýšení hospodářské soutěže a zlepšení tržní situace pro provozovatele, kteří na tomto trhu v rámci celé EU podnikají.
For the Danish government, the connection between the State’s image as a company owner and the privatisation of public companies is therefore clear: only if the State is allowed to protect its reputation as a company owner and a serious and responsible investor can future privatisation be ensured, leading to increased competition and an improvement in the market situation for operators on that market throughout the EU.
Podpůrná opatření související s restrukturalizací a privatizací společnosti Combus podle dánské vlády do značné míry vycházela z ohledu na dobrou pověst státu jakožto zaměstnavatele, investora a vlastníka společnosti.
The aid measures in connection with restructuring and privatisation of Combus were, according to the Danish government, very much based on consideration for the State’s reputation as an employer, investor and company owner.
Pokud by býval stát dovolil, aby se společnost Combus dostala do úpadku, mělo by to pravděpodobně záporný dopad na úrokové sazby a celkové úvěrové podmínky pro státem vlastněné společnosti u finančních institucí jak v Dánsku, tak v zahraničí.
If the State had allowed Combus to become bankrupt, it would probably have had a negative impact on interest rates and general loan terms for State-owned companies as regards financial institutions in both Denmark and abroad.
V této souvislosti dánská vláda vysvětluje, že během posledních několika let Dánsko zprivatizovalo řadu státem vlastněných společností a plánuje další privatizace.
In this respect, the Danish government explains that over the last few years, Denmark has privatised a number of State-owned companies, and plans further privatisations.
Jednou ze společností přeměněných po privatizaci společnosti Combus v akciovou společnost se záměrem její privatizace je Post Danmark A/S [31].
One of the companies converted into a public limited company with a view to privatisation after the privatisation of Combus is Post Danmark A/S [31].
Dánský stát právě uzavřel podmínečnou dohodu o prodeji 25 % akcií této společnosti.
The Danish State has just entered into a conditional agreement for the sale of 25 % of the shares in the company.
Prodejní cena 22 % akcií (zbývající 3 % budou nabídnuta zaměstnancům), které byly prodány společnosti Post Invest (součást firemní skupiny CVC Group), činí 1,27 miliardy DKK.
The selling price for 22 % of the shares (the last 3 % will be offered to employees) which were sold to Post Invest (part of the CVC Group) is DKK 1,27 billion.
Před přeměnou v akciovou společnost a částečnou privatizací byli státní zaměstnanci vyplaceni v roce 2001.
Prior to the conversion into a public limited company and the partial privatisation, the company’s civil servants were bought out in 2001.
Tehdy měla společnost Post Danmark celkem asi 30000 pracovníků, z nichž přibližně 11800 byli státní zaměstnanci.
At that time, Post Danmark had a total of approx. 30000 employees, approx. 11800 of whom were civil servants.
Státním zaměstnancům byl nabídnut přechod do zaměstnaneckého poměru na základě skupinové pracovní smlouvy s tím, že by jim zůstal nárok na důchod státního zaměstnance.
The civil servants were given the offer of moving to employment on a group contract basis, while retaining the right to a civil servant pension.
Převážná většina (96 %) toto přijala.
A large majority of 96 % accepted this.
Znamenalo to, že přes 10500 státních zaměstnanců se rozhodlo pro zaměstnanecký poměr na základě skupinové pracovní smlouvy podle modelu, v rámci kterého každý z nich obdržel od společnosti Post Danmark paušální částku 50000 DKK před zdaněním.
This meant that more than 10500 civil servants chose employment on a group contract basis in accordance with a model that meant a lump sum of DKK 50000 before tax from Post Danmark.
Zároveň přijali širší výklad pracovních povinností souvisejících s pozicemi, na které mohli být převedeni.
At the same time, they accepted a broader interpretation of the duties they could be transferred to.
Zbývajících asi 650 státních zaměstnanců chtělo zaměstnanecký poměr na základě skupinové pracovní smlouvy podle modelu, který jim ve všech ohledech poskytoval tytéž podmínky jako jejich statut státního zaměstnance.
The other approx. 650 civil servants wanted employment on a group contract basis in accordance with a model that to all intents and purposes gave them the same terms as their civil servant status.
Tento model nevedl k vyplacení žádných paušálních částek.
This model did not lead to any lump sums.
Menší procento státních zaměstnanců, asi 480, si přálo zachovat svůj statut státního zaměstnance.
A smaller percentage of the civil servants, approx. 480, wished to retain their civil servant status with the State.
Po založení společnost Post Danmark A/S proto byli státem do této veřejné akciové společnosti dočasně přeloženi.
When Post Danmark A/S was established, they were therefore seconded from the State to the public limited company.
V souvislosti se založením společnosti Post Danmark A/S byla vyčleněna počáteční bilanční částka ve výši přibližně 1,7 miliardy DKK (1,190 miliardy po zdanění) na výplatu statisticky vypočtené paušální částky za účelem snížení ročních příspěvků na důchodové pojištění z 20 % na 12 % platů pro bývalé a zbývající státní zaměstnance, za které musela společnost i nadále platit příspěvky na důchodové pojištění apod. Tato částka byla zaplacena v roce 2002.
In connection with the establishment of Post Danmark A/S, an opening balance of approx. DKK 1,7 billion (DKK 1,190 billion after tax) was set aside for an actuarially calculated lump sum payment to the State to bring down future annual pension contributions from 20 % to 12 % of salaries for former and remaining civil servants for whom the company still had to pay pension contributions, etc. The amount was paid in 2002.
Bylo tak dosaženo rovného postupu ohledně důchodového pojištění vůči bývalým státním zaměstnancům na straně jedné a vůči pracovníkům v zaměstnaneckém poměru na základě skupinové pracovní smlouvy na straně druhé.
Equality of treatment regarding pensions was thereby achieved between former civil servants and those employed on a group contract basis.
Podle názoru dánské vlády by její vyjednávací pozice u státních zaměstnanců společnosti Post Danmark bývala extrémně obtížná a výsledek jednání mnohem nákladnější, pokud by býval dánský stát dopustil, aby se společnost Combus dostala do úpadku, což by vedlo k masivní nezaměstnanosti těch státních zaměstnanců, kteří se vzdali svého statutu státního zaměstnance před privatizací společnosti Combus.
In the Danish Government’s opinion, its negotiating position with the civil servants in Post Danmark would have been extremely difficult, and the outcome of the negotiations much more costly, if the Danish State had allowed Combus to go bankrupt, thereby leading to massive unemployment of those civil servants who had given up their civil servants status prior to the privatisation of Combus.
V této souvislosti dánská vláda poukazuje na to, že statut státního zaměstnance znamená, že každý státní zaměstnanec má v podstatě zaručeno zaměstnání až do důchodového věku a následný doživotní důchod.
In this context, the Danish government points out that employment as a civil servant means that the individual civil servant basically has a guarantee of employment until pension age and a subsequent lifelong pension.
Přechodem do zaměstnaneckého poměru na základě skupinové pracovní smlouvy se tito zaměstnanci těchto práv vzdávají.
These rights are surrendered in transferring to employment on a group contract basis.
Při převodu státních společností do soukromých rukou mohou státní zaměstnanci toto považovat za neodůvodněné a mohou proto požadovat své propuštění.
When State companies are placed under private control, civil servants may regard it as an unjustified transfer and thereby request redundancy.
Tím se spustí zvlášť rozsáhlé vyplácení náhrad jednotlivým státním zaměstnancům.
This triggers off a particularly large amount of compensation to the individual civil servant.
Proto je z finančního hlediska pro dánský stát extrémně důležité dosáhnout s každým státním zaměstnancem dohody o převedení do zaměstnaneckého poměru na základě skupinové pracovní smlouvy s tím, že jim za to bude před zprivatizováním státem vlastněných společností vyplacena přiměřená částka náhrady.
This makes it extremely important for Denmark, from a financial point of view, that an agreement can be reached with any civil servants on a transfer to employment on a group contract basis in return for a reasonable amount of compensation prior to privatisation of State-owned companies.
Dánská vláda se domnívá, že výše náhrady požadovaná státními zaměstnanci do značné míry závisí na tom, zda po převedení do zaměstnaneckého poměru na základě skupinové pracovní smlouvy pociťují přiměřenou jistotu, že o zaměstnání nepřijdou.
The Danish government considers that the amount of compensation demanded by civil servants is largely dependent on whether they feel reasonable job security after the transfer to employment on a group contract basis.
Pokud by byl stát nechal bývalé státní zaměstnance bez pomoci v důsledku toho, že by dopustil, aby se společnost krátce po uzavření dohod se státními zaměstnanci o přechodu do zaměstnaneckého poměru na základě skupinové pracovní smlouvy dostala do úpadku, velmi pravděpodobně by to vedlo k tomu, že všichni státní zaměstnanci v podobné situaci by v budoucnu požadovali podstatně vyšší náhrady, než by se svého statutu vzdali.
The effect of the State leaving the former civil servants in the lurch by letting the company become bankrupt, shortly after concluding agreements with the civil servants on a transfer to employment on a group contract basis, would most likely be that all civil servants in a similar situation in the future would demand significantly higher compensation before surrendering their status.
V této souvislosti dánská vláda také zmiňuje příklad prodeje určitých divizí společnosti Banedanmark [32].
In this context, the Danish government also mentions the example of the sale of certain divisions of Banedanmark [32].
Poradenská divize společnosti Banedanmark byla prodána společnosti WS Atkins International Limited dne 1. července 2001 [33].
Banedanmark’s Advisory Division was sold to WS Atkins International Limited on 1 July 2001 [33].
Prodejní cena činila 70 milionů DKK.
The cash selling price was DKK 70 million.
Kromě prodejní ceny stát získal peněžní platbu ve výši přibližně 35 milionů DKK.
In addition to the selling price, the State acquired a cash payment of approx. DKK 35 million.
Poradenská divize společnosti Banedanmark měla 326 zaměstnanců, z nichž 66 bylo státních zaměstnanců.
Banedanmark’s advisory division employed 326 employees, 66 of whom were civil servants.
Při převodu poradenské divize státní zaměstnanci v podstatě zůstali státními zaměstnanci ve společnosti Banedanmark, jelikož podle jejich statutu státních zaměstnanců neměli žádnou povinnost přejít k novému zaměstnavateli.
In the transfer of the Advisory Division, the civil servants basically remained civil servants in Banedanmark, as, according to their status as civil servants, they had no obligation to transfer to the new employer.
Existovala však možnost, že jednotliví státní zaměstnanci mohou souhlasit s tím, že budou ke kupujícímu dočasně převedeni.
There was, however, the option of the individual civil servants voluntarily being seconded to the buyer.
Státním zaměstnancům, kteří chtěli přejít do zaměstnaneckého poměru u kupujícího na základě skupinové pracovní smlouvy, nabídla společnost Banedanmark v okamžiku vyčlenění plat za 15 měsíců.
Civil servants who wanted to transfer to employment on a group contract basis with the buyer were offered 15 months’ salary from Banedanmark at the time of severance.
Nabídka na jejich vyplacení platila rok po datu vyčlenění.
The offer to buy them out applied for up to a year after the date of transfer.
Náklady na vyplacení státních zaměstnanců, které bylo nutno uhradit z příjmů z prodeje, mohly dosáhnout 23 milionů DKK, pokud by všichni státní zaměstnanci přešli do zaměstnaneckého poměru na základě skupinové pracovní smlouvy.
The cost of buying out the civil servants, which was to be defrayed from the proceeds of the sale, could have come to DKK 23 million if all the civil servants had transferred to employment on a group contract basis.
Momentálně hodlá Dánsko zcela odprodat stavební divizi společnosti Banedanmark [34].
At the moment, Denmark is aiming at the total sale of Banedanmark’s Civil Engineering Division [34].
Stavební divize měla v roce 2004 obrat přibližně 1,3 milionu DKK a koncem uvedeného roku zaměstnávala asi 1470 pracovníků, z nichž bylo 740 státních zaměstnanců.
The civil engineering division had a turnover of approx. DKK 1,3 million in 2004 and employed about 1470 staff at the end of the year, 740 of whom were civil servants.
V případě prodeje stavební divize by státní zaměstnanci nemuseli přejít do zaměstnaneckého poměru u kupujícího, a proto bude nutno nalézt řešení otázky státních zaměstnanců, stejně jako u dalších privatizací.
In the event of a sale of the civil engineering division, the civil servants would not be obliged to transfer to employment with the buyer and a solution to the civil servant issue will therefore have to be found, as with other privatisations.
Jinou zvažovanou možností privatizace je prodej dánské železniční společnosti DSB.
Another option for privatisation under consideration is the sale of the Danish railway company DSB.
DSB je nezávislá veřejná společnost, která provozuje osobní dopravu jako veřejnou službu po jednáním na základě smlouvy o dopravě uzavřené s dánských státem.
DSB is an independent public company that operates passenger transport as a public service after negotiations on the basis of a transport contract entered into with the Danish State.
Přibližně polovinu z 8500 zaměstnanců společnosti tvoří státní zaměstnanci.
Around half of the company’s 8500 employees are civil servants.
Privatizace společnosti DSB by znamenala převedení všech těchto státních zaměstnanců do zaměstnaneckého poměru na základě skupinové pracovní smlouvy.
The privatisation of DSB would mean the transfer to group contract conditions for all these civil servants.
Dánsko se domnívá, že pokud by býval stát dovolil, aby se společnost Combus dostala do úpadku poté, co byly vyplaceny náhrady státním zaměstnancům za přechod do zaměstnaneckého poměru na základě skupinové pracovní smlouvy, bylo by při dalších privatizacích v budoucnosti nemožné přesvědčit státní zaměstnance, aby namísto setrvání ve státní službě přešli do zaměstnaneckého poměru na základě skupinové pracovní smlouvy.
Denmark considers that, if the State had allowed Combus to become bankrupt after having compensated the civil servants for transferring to group contracts, it would have been impossible to persuade civil servants to go over to group contracts instead of civil service employment in the event of future privatisations.
Stát by tak nemohl – nebo by měl v každém případě podstatně omezenou možnost – privatizovat státem vlastněné společnosti se státními zaměstnanci.
The State would thereby be prevented from, or in any case have significantly reduced options for privatising State-owned companies with civil servants.
Dánsko se domnívá, že úpadek společnosti Combus by býval přinejmenším poškodil důvěryhodnost státu a státní zaměstnanci by proto požadovali lepší podmínky ve formě významně vyšších částek náhrad za to, že by přešli do zaměstnaneckého poměru na základě skupinové pracovní smlouvy a vzdali se svých práv státních zaměstnanců.
Denmark considers that at best, bankruptcy of Combus would have damaged the State’s credibility and the civil servants would, as a result, have demanded better terms in the form of significantly higher amounts of compensation to transfer to employment on a group contract basis and renounce their civil servant rights.
Pokud se jako příklad použije případ společnosti Post Danmark, zdvojnásobení náhrady jednotlivým státním zaměstnancům v souvislosti jen s touto jedinou společností by pro dánský stát znamenalo další výdaje ve výši 500 milionů DKK.
Using Post Danmark as an example, a doubling of the amount of compensation to individual civil servants in relation to that company alone would have meant a further outlay for the Danish State of DKK 500 million.
Dánská vláda také v této souvislosti poukazuje na to, že již dopustila, aby se jedna společnost, která byla krátce předtím přeměněna v akciovou společnost, dostala do úpadku; jmenovitě se jednalo o společnost Statens Konfektion, která byla převedena na akciovou společnost v roce 1992.
The Danish government also points out in this context that it had already allowed a company, converted to a public limited company a short time before, to become bankrupt, namely Statens Konfektion, which was converted into a public limited company in 1992.
Před tímto převodem bylo všem státním zaměstnancům nabídnuto, aby za finanční náhradu přešli do zaměstnaneckého poměru na základě skupinové pracovní smlouvy.
Prior to the conversion, all the civil servants were offered employment on a group contract basis in return for financial compensation.
Když se ozbrojené síly, které byly největším zákazníkem této společnosti, následně rozhodly začít na smlouvy o dodávkách vypisovat veřejné soutěže, společnost tím přišla o svou odbytovou základnu.
When the Armed Forces, which were the company’s biggest customer, subsequently decided to invite tenders for their supply contracts, the company’s business base disappeared.
V důsledku toho se společnost v roce 1992 dostala do úpadku, což vyvolalo tvrdou kritiku dánské vlády, k níž se připojili i zaměstnanci se skupinovou pracovní smlouvou.
The company therefore went bankrupt in 1992, which led to harsh criticism of the Danish government including by those now employed on a group contract basis.
Dánská vláda se domnívá, že vzhledem ke zkušenostem z případu společnosti Statens Konfektion neměla v souvislosti s prodejem společnosti Combus jinou volbu, jelikož další úpadek by měl ničivé účinky na jednání se státními zaměstnanci v souvislosti s přípravou dalších privatizací.
The Danish government considers that in the light of experiences from Statens Konfektion, it had no choice in connection with the sale of Combus, as yet another bankruptcy would have been devastating for negotiations with civil servants in connection with preparations for future privatisations.
Dánská vláda kromě toho vysvětluje, že pokud nelze státní zaměstnance v souvislosti s privatizací převést do zaměstnaneckého poměru na základě skupinové pracovní smlouvy, je jejich propuštění často jedinou reálnou alternativou, protože by jim nebylo možné nabídnout práci v oblasti jejich zaměstnání, kterou by byli povinni přijmout.
The Danish government furthermore explains that if it is not possible to transfer civil servants to a group contract in connection with privatisation, making the civil servants redundant is often the only real alternative because it would not be possible to offer them other work within their areas of employment which they would be obliged to accept.
V souvislosti s prodejem akcií společnosti Post Danmark bylo odhadnuto, že propuštění jednoho státního zaměstnance stojí 2 miliony DKK.
It has been estimated in connection with the sale of shares in Post Danmark that it costs DKK 2 million to make a civil servant redundant.
Takové výdaje na jednoho státního zaměstnance při budoucích privatizacích by měly zničující dopad na privatizační plány státu a tyto výdaje by do značné míry ohrozily finanční přínosy privatizace.
Such expenditure per civil servant for future privatisations would be devastating for the State’s privatisation plans and the expenditure on this would, to a great extent, undermine the financial benefits of privatisation.
Je jasné, že takové výdaje by dalece převýšily finanční břemeno, které pro stát představují kapitálové injekce do společnosti Combus.
It is clear that such expenditure would far exceed the financial burden to the State of the capital injections into Combus.
Kromě zvažování otázek změny statutu státních zaměstnanců za účelem přípravy společností pro privatizaci se Dánsko domnívá, že úpadek společnosti by zničil dobrou pověst státu jako zodpovědného investora a měl by záporný účinek na finanční aktivity státu a možnosti budoucího investování.
Beyond the issue of changing the status of civil servants in order to prepare companies for privatisation, Denmark considers that a bankruptcy of Combus would have damaged the State’s reputation as a responsible investor and would have had a negative influence on all the State’s financial activities and future investment options.
Dánská vláda se zejména domnívá, že úpadek by býval měl záporný účinek na úrokové sazby a celkové úvěrové podmínky pro jiné státem vlastněné společnosti.
In particular, the Danish government considers that a bankruptcy would have had a negative effect on interest rates and general loan terms for other State-owned companies.
Závěrem lze konstatovat, že se dánská vláda domnívá, že by stát – zejména vzhledem ke zvláštnímu problému, který se projevil v souvislosti se státními zaměstnanci – býval nejednal jako zodpovědný a loajální investor, pokud by se byl rozhodl nechat společnost Combus, aby se dostala do úpadku.
In conclusion, it is the Danish government’s view that the State — particularly in the light of the special problem that manifested itself in relation to the civil servants — would not have been acting as a responsible and loyal investor if it had chosen to allow Combus to become bankrupt.
V souvislosti s 88. bodem odůvodnění rozhodnutí o zahájení úředního postupu, v němž Komise uvedla, že Evropský soudní dvůr přijímá ohled na dobrou pověst státu jako zdůvodnění kapitálové injekce jen tehdy, pokud existuje předpoklad, že společnost začne být dostatečně zisková, aby přesvědčila soukromého investora v téže situaci, aby na sebe v okamžiku realizace vzal toto riziko, dánská vláda konstatuje, že společnost Arriva na sebe skutečně vzala riziko spojené s tímto závazkem, když koupila společnost Combus.
With respect to recital 88 of the decision to initiate the procedure, where the Commission stated that the ECJ only accepts consideration for the State’s reputation as grounds for an injection of capital if there is a prospect of the company becoming profitable enough to convince a private investor in the same situation to assume the risk at the time of carrying it out, the Danish government observes that Arriva actually assumed the risk for the undertaking when the company purchased Combus.