natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ústavní rada v 110. bodě odůvodnění svého rozhodnutí ze dne 25. července 2001 o LOLF upřesnila, že záruky, které byly poskytnuty před nabytím účinnosti LOLF a nebyly registrovány, nepozbývají platnosti.
In paragraph 110 of its decision of 25 July 2001 on the Organic Law on the Finance Act, the Constitutional Council found that guarantees which were given before the enactment of the Organic Law governing the Finance Act and which have not been identified and listed have not lapsed as a result.
Podle odborníka Komise toto odůvodnění platí v úplnosti pro existenci implicitních záruk spojených s postavením veřejných institucí, které nebyly dosud registrovány, ale zůstávají v platnosti.
According to the Commission’s expert, this reasoning applies squarely to implied guarantees, linked to the status of publicly owned establishments, which have not yet been identified and listed but which nevertheless remain valid.
Znalec francouzských orgánů nicméně vyjadřuje pochybnosti o skutečnosti, že důvody, které vedly Ústavní radu k vyloučení neplatnosti záruk, jejichž poskytnutí nebylo povoleno rozpočtovým zákonem, platí jak pro předpokládané, tak pro skutečné pohledávky.
But although the Constitutional Council has indeed found that guarantees given without the authorisation of the Finance Act have not lapsed, the French authorities’ expert doubts whether the arguments that led to that conclusion apply without distinction to express guarantees and to implied guarantees.
Podle něho se příjemci domnělé implicitní záruky nemohou dovolávat tak nepopiratelných a rozhodujících práv, jako jsou práva z výslovné záruky.
He takes the view that holders of a supposed implied guarantee cannot claim rights as indisputable and decisive as those conferred by an express guarantee.
Kromě skutečnosti, že se argument znalce francouzských orgánů omezuje na vyjádření pochybností, a není tudíž rozhodující, Komise poznamenává, že nic v 110. bodě odůvodnění nenaznačuje, že pouze výslovné záruky nepozbývají platnosti.
The French authorities’ expert merely expresses doubt, so his argument is not decisive, and the Commission notes that it is not suggested in this paragraph 110 of the Constitutional Council’s decision that guarantees given expressly do not lapse whereas implied guarantees do.
Článek 61 LOLF, na nějž se bod odůvodnění vztahuje, se rovněž neomezuje pouze na výslovné záruky.
Article 61 of the Organic Law on the Finance Act, to which the paragraph relates, does not confine itself to express guarantees either.
Komise tudíž má za to, že se stanovisko Ústavní rady, podle něhož postihem za případné chybějící povolení z rozpočtového zákona není neplatnost záruky, vztahuje na implicitní i na výslovné záruky.
The Commission believes that the opinion of the Constitutional Council that a guarantee does not come to an end merely because it is not authorised in the Finance Act applies whether the guarantee is express or implied.
Proto také má Komise za to, že pokud rozpočtový zákon neobsahuje povolení implicitní záruky poskytnuté státem La Poste, tato záruka tím nepozbývá platnosti.
The Commission takes the view, therefore, that the fact that the implied guarantee given by the State to La Poste has not been authorised in the Finance Act does not mean that it has lapsed.
Kromě toho, jak zdůraznil odborník Komise, se rozsah povinnosti pojmout do rozpočtového zákona státní záruky omezuje na „poskytnutí“ takových záruk.
In addition, as the Commission’s expert pointed out, the obligation to enter state guarantees in a Finance Act is confined to the ‘giving’(octroi) of such guarantees.
Poskytnutí záruky zahrnuje případy, v nichž stát výslovným projevem vůle rozhodne o poskytnutí záruky za subjekt nebo za činnost.
To ‘give’ a guarantee the State must by an express manifestation of its intention confer a guarantee on an organisation or an operation.
Rozsah povinnosti zahrnout záruky do rozpočtového zákona tudíž nezahrnuje záruky vyvolané postavením nebo povinností podle judikatury, které se vyznačují implicitní a automatickou povahou.
The scope of the obligation to enter guarantees in the Finance Act does not extend to guarantees that arise out of the legal form of an organisation, or out of an obligation established in case law, which are guarantees of an implied and automatic character.
Tato druhá kategorie nezávisí na rozhodnutí státu, nýbrž na skutečnosti, že záruka je pouhým důsledkem již existujícího právního rámce, do něhož stát spadá.
This category is not the result of a decision of the State, but of the fact that the State places itself in an existing legal framework, the guarantee being only one effect of that framework.
Komise soudí, že argument francouzských orgánů opírající se o LOLF není přesvědčující, a skutečnost, že žádný rozpočtový zákon neupřesňuje, že stát poskytuje záruku La Poste z důvodu jejího postavení, nevylučuje existenci takové záruky.
The Commission concludes that the argument put forward by the French authorities on the basis of the Organic Law on the Finance Act is not convincing, and that the fact that it is not stated in any Finance Act that the State extends a guarantee to La Poste by reason of its legal form does not mean that there is no such guarantee.
Komise v každém případě zdůrazňuje, že není vázána charakteristikou opatření jakožto záruky podle francouzského práva, ani skutečností, že by se jednalo o záruku spadající pod ustanovení LOLF.
The Commission would emphasise that it is not in any event bound by the description of the measure as a ‘guarantee’ for purposes of French law, or by the fact that a guarantee is or is not caught by the Organic Law on the Finance Act.
Z hlediska Komise je podstatná charakteristika tohoto opatření se zřetelem k právu Společenství, zvláště ve světle sdělení o zárukách.
From the Commission’s point of view the only relevant consideration is how the measure is to be described for purposes of Community law, and the Guarantees Notice in particular.
Komise zdůrazňuje, že právo Společenství uznává existenci implicitní záruky, jestliže je členský stát právně vázán k uhrazení pohledávky jiné osoby v případě její platební neschopnosti.
Community law recognises the existence of a guarantee once a Member State legally has to repay a claim on another person in the event of that person’s defaulting.
Za čtvrté, pokud by podle francouzských orgánů byla EPIC poskytnuta záruka, změna jejich postavení by vyžadovala zavedení takových opatření ohledně záruky, která ochrání nároky věřitelů vzniklé před přeměnou dotyčné osoby veřejného práva.
Fourth, the French authorities contend that if EPICs enjoyed a state guarantee, any change in their legal form would necessitate measures to preserve the rights of creditors arising before the change.
Jelikož takový mechanismus nebyl nikdy zaveden (viz zejména přeměna France Télécom, Gaz de France, EDF a ADP), dokazovalo by to, že žádná záruka neexistuje.
No such mechanism has ever been set up (for example in connection with the conversions of France Télécom, Gaz de France, EDF or ADP), which proves, it is claimed, that there is no guarantee.
Jak vysvětluje odborník Komise, takové tvrzení by vycházelo z velmi širokého výkladu ústavní ochrany práva vlastnit majetek.
The Commission’s expert explains that this assertion is based on a very broad interpretation of the constitutional protection of the right of property.
Podle argumentu francouzských orgánů nařizuje ochrana práva vlastnit majetek ochranu veškerých pohledávek.
According to the French authorities’ argument, the protection of the right of property requires that all claims be preserved.
Vzhledem k tomu, že se ústavní ochrana práva vlastnit majetek nevztahuje pouze na případ, kdy toto právo závisí na osobě veřejného práva, takový výklad by znamenal, že dojde-li k něčemu v rámci jakékoli společnosti, pohledávky by měly být chráněny, pokud by je vývoj „učinil zranitelnými“.
The constitutional protection of the right of property is not confined to cases where the right of property depends on a public body; on the French authorities’ interpretation, therefore, claims would have to be protected whenever they were rendered more fragile by any event in the life of any company.
Za současného stavu francouzského pozitivního práva však pohledávky nejsou ničím chráněny.
But in French positive law as it stands there is nothing to preserve such claims.
Kdyby bylo třeba dále omezit argument na případy pohledávek, za něž ručí stát, znamenalo by to, že právo vlastnit majetek, původně garantované státem, by mělo být ústavně chráněno silněji než jiná vlastnická práva.
If the argument is confined to claims guaranteed by the State, it would mean that a right of property that had once been guaranteed by the State would enjoy constitutional protection superior to other property rights.
Žádná skutečnost k tomu nesměřuje.
There is nothing to suggest that this is so.
Nakonec, pohledávka je osobním právem, které nelze směšovat s právem vlastnit majetek, které je z podstaty právem věcným.
Lastly, a claim is a right in personam, not to be confused with a right of property, which by its nature is a right in rem.
Zvýšenou ochranu věcných práv nelze rozšiřovat na osobní práva.
Rights in personam cannot be brought within the more far-reaching protection extended to rights in rem.
Komise usuzuje, že právo vlastnit majetek nestanovuje přijetí zvláštního opatření k zaručení práv věřitelů v době přeměny EPIC na společnost podléhající řízení týkajícímu se soudní správy a soudního vyrovnání.
The Commission concludes that, when an EPIC is converted into a company that can be made the subject of court proceedings for administration or winding up, the right of property does not require that a specific measure be taken to preserve the entitlements of creditors.
Neexistence takových opatření tudíž není známkou absence implicitní záruky.
The fact that no such measure has been taken, therefore, does not constitute evidence that there is no implied guarantee.
Podle francouzských orgánů nebylo na rozdíl od předchozí situace nezbytné, aby byla poskytnuta implicitní záruka na dluhy sjednané správou pošt a telekomunikací, které byly převedeny na La Poste, pokud byla La Poste statutárně poskytnuta státní záruka.
Contrariwise, the French authorities argue that, if La Poste had enjoyed a state guarantee by reason of its legal form, there would have been no need to give an express guarantee for the debts contracted by the old Administration of Posts and Telecommunications which were transferred to La Poste.
Což však učinil výnos ze dne 31. prosince 1990.
But, they argue, such a guarantee was in fact given, in an order dated 31 December 1990.
Komise zdůrazňuje, že skutečnost, že francouzské orgány rozhodly o poskytnutí výslovné záruky, nedokazuje neexistenci implicitní záruky.
The Commission points out that the fact that the French authorities may have decided to give an express guarantee does not mean that there was no implied guarantee.
Tatáž úvaha se týká argumentu francouzských orgánů ohledně záruky poskytnuté státem na určité činnosti ERAP a Agence Française du Développement (Francouzské agentury pro rozvoj).
The same reasoning applies to an argument put forward by the French authorities regarding the guarantee given by the State for certain activities of ERAP or the French Development Agency.
Skutečnost, že stát se v určitých případech rozhodl poskytnout výslovnou záruku, přestože již existovala implicitní záruka, lze vysvětlit zejména snahou o transparentnost a o zvýšení právní jistoty věřitelů.
In choosing to give an express guarantee in certain cases even though there was already an implied guarantee, the State may have been motivated for example by a concern for transparency and a desire to augment the creditors’ legal certainty.
Jak totiž tvrdí znalec francouzských orgánů, „příjemci domnělé implicitní záruky se nemohou dovolávat tak nepopiratelných a rozhodujících práv, jako jsou práva z výslovné záruky“.
As the French authorities’ expert asserts, ‘holders of a supposed implied guarantee cannot claim rights as indisputable and decisive as those conferred by an express guarantee’.
Nakonec se francouzské orgány dovolávají článku p. Labetoullea, bývalého předsedy sekce sporných věcí Státní rady.
Last, the French authorities cite an article by Mr Labetoulle, former president of the litigation division of the Council of State.
Tento článek, stejně jako judikatura ve věci Campoloro, bude zkoumán v oddíle tohoto rozhodnutí týkajícího se uplatnění odpovědnosti státu.
This article will be considered along with the judgment in Campoloro in the section of this Decision dealing with the liability of the State.
Komise na základě předchozích článků dochází k závěru, že:
The Commission concludes that:
jednak na rozdíl od tvrzení francouzských orgánů žádný právní dokument ani žádné rozhodnutí nevylučuje existenci státní záruky ve prospěch La Poste,
contrary to the affirmations of the French authorities, there is no legislation or decision that excludes the existence of a state guarantee to La Poste; and
jednak skutečnost, že žádný právní dokument tuto záruku výslovně nestanoví, nevylučuje existenci implicitní záruky.
the fact that there is no legislation expressly providing for such a guarantee does not mean that there can be no implied guarantee.
Existence implicitních záruk spojených s postavením veřejné instituce je potvrzena oznámením francouzské Státní rady
The existence of implied guarantees arising out of the legal form of publicly owned establishments is confirmed by a memorandum of the Council of State
Existence implicitní záruky spojené s postavením veřejné instituce je potvrzena oznámením Státní rady z roku 1995 ve věci Crédit Lyonnais a je již uvedena v rozhodnutí o zahájení řízení.
The existence of an implied guarantee arising out of the legal form of publicly owned establishments is confirmed by a memorandum of the Council of State drawn up in 1995 in the Crédit Lyonnais case, which was cited in the opening decision.
Státní rada v tomto oznámení založila předpokládanou záruku pouze na povaze subjektu jakožto veřejné instituce: „U příležitosti návrhu zákona o jednání státu při plánování hospodářského zotavení Crédit Lyonnais a Comptoir des Entrepreneurs Státní rada […] usoudila, že bez výslovného zákonného ustanovení vyplyne státní záruka této instituci ze samotné povahy subjektu jakožto veřejné instituce“.
The Council of State there took the view that the organisation concerned enjoyed an implied guarantee by reason merely of its character as a publicly owned establishment: ‘In connection with the draft law on state involvement in the recovery plans for Crédit Lyonnais and Comptoir des Entrepreneurs, the Council of State […] took the view that there was a state guarantee for this establishment which derived without any express legislative provision from the very fact that it was a publicly owned establishment’.
Komise vícekrát žádala francouzské orgány, aby jí laskavě předaly celé znění tohoto oznámení.
The Commission has repeatedly asked the French authorities to send it the full text of this memorandum.
Francouzské orgány odpověděly, že dotyčné oznámení, které na žádost vlády nebylo odevzdáno, nebylo formálně vydáno jako úřední dokument.
The French authorities have replied that the memorandum in question was not drawn up at the request of the Government and was not given formal status in any official document.
Podle francouzských orgánů tvoří oznámení, které je předmětem zájmu Komise, pouze dotyčná věta v roční zprávě.
According to the French authorities, the memorandum to which the Commission refers consisted only of the one sentence quoted in the annual report.
Kromě toho podle francouzských orgánů nelze toto stanovisko přenést na La Poste, neboť se vztahuje na veřejnou instituci s veřejným účetním, vytvořenou právě za účelem zajištění řízení podpory státu při hospodářském zotavení Crédit Lyonnais, a předcházelo ústavnímu zákonu ze dne 1. srpna 2001 o rozpočtových zákonech (LOLF) ajeho použití by odporovalo pozdější judikatuře Státní rady.
In addition, the French authorities argue, that opinion cannot be transposed to the case of La Poste, for several reasons: because it concerned a publicly owned establishment with a public accountant set up specifically to manage state support for the recovery of Crédit Lyonnais; because it predated the Organic Law on the Finance Act, which was adopted on 1 August 2001; and because its application is contrary to the subsequent case law of the Council of State.
Komise poznamenává, že výklad francouzských orgánů, podle něhož nelze stanovisko Státní rady přenést na La Poste, odporuje samotnému znění stanoviska.
The Commission would point out that the interpretation put forward by the French authorities according to which the Council of State’s opinion cannot be transposed to the case of La Poste contradicts that opinion’s very wording.
V něm se totiž Státní rada nikterak neodvolává na poslání instituce.
The Council of State does not refer to the aims of the establishment.
Kromě toho se odvolává na povahu veřejné instituce, a nikoli veřejných institucí s veřejným účetním.
And it speaks of publicly owned establishments, and not of publicly owned establishments with public accountants.
Francouzské orgány ostatně nevysvětlují, proč by toto stanovisko bylo přenosné pouze na veřejné instituce s veřejným účetním.
The French authorities do not explain why it should apply to publicly owned establishments only if they have a public accountant.
Pokud se týká argumentu francouzských orgánů, podle nichž nelze stanovisko přenést, neboť předchází LOLF a odporuje pozdější judikatuře Státní rady, Komise výše ukázala, že LOLF nebrání existenci implicitní státní záruky ve prospěch La Poste.
As regards the arguments put forward by the French authorities to the effect that the opinion is not applicable because it predates the Organic Law on the Finance Act, and is contrary to the subsequent case law of the Council of State, the Commission has already shown here that the Organic Law does not stand in the way of an implied guarantee given by the State to La Poste.
Komise má tudíž za to, že se stanovisko Státní rady uplatňuje na La Poste a že Státní rada připouští existenci státní záruky vyplývající z veřejnoprávní povahy subjektu.
The Commission takes the view, therefore, that the Council of State’s opinion is indeed applicable to La Poste, and that it acknowledges the existence of a state guarantee deriving from the public character of an organisation.
Kromě toho je existence implicitních záruk vyplývajících ze zákonného nebo správního opatření, které „vytváří a nese s sebou finanční důsledky pro stát“, potvrzena oznámením ministra hospodářství, financí a průmyslu ze dne 22. července 2003, jehož předmětem je „registrace mechanismů implicitních nebo výslovných záruk poskytnutých státem“.
That there are state guarantees that derive from an administrative or legislative act which ‘produces and entails financial consequences for the State’ is confirmed in a memorandum from the Minister for Economic Affairs, Finance and Industry dated 22 July 2003, concerning a ‘Census of implied and express guarantee arrangements granted by the State’.
Toto oznámení dokazuje, že státní záruka může vyplývat z právních aktů velmi rozdílné povahy.
That memorandum shows that a state guarantee can derive from legal acts of very different kinds.
Komise rovněž poznamenává, že ve vysvětlovací zprávě přiložené k tomuto oznámení, přesněji v části 3 nazvané „zkušenost s výzvami k záruce a judikatura Rady umožnily vytříbit určitý počet teoretických případů implicitní záruky, jejichž určení je důležité“, francouzské orgány uvádějí, že „Určité právní podmínky zahrnují konstrukčně odpovědnost jejich akcionářů, zejména veřejné společnosti (SNC) a GIE (dočasné sdružení podniků).
In an explanatory note attached to the memorandum, in part 3, under the heading ‘Experience of calls made on guarantees and the judgments of the Council have clarified a number of textbook cases of guarantees which need to be identified’, the French authorities affirm that ‘Some legal forms by their structure entail a liability on the part of their shareholders; this is true in particular of [the forms of partnership known as] the société en nom collectif, or SNC, and the groupement momentané d’entreprises, or GIE.
V případě dvou posledně uvedených forem budou třetí osoby systematicky vyhledávat státního akcionáře.
With these last two forms third parties will always seek out the State shareholder.
Je tomu tak i se zakládáním veřejných institucí a určitým nabýváním účasti v akciových společnostech“.
The same applies to the creation of publicly owned establishments and to some shareholdings in public limited companies’.
Francouzské orgány tak samy připomínají, že založení veřejné instituce zahrnuje implicitní záruku státu ve prospěch věřitelů této instituce.
Here the French authorities themselves point out that the setting up of a publicly owned establishment entails an implied guarantee given by the State to the establishment’s creditors.
Věřitel La Poste má jistotu, že jeho pohledávka bude uhrazena
A creditor of La Poste can be sure that his claim will be repaid
Komise nyní hodlá prozkoumat kroky, které věřitel podniká za účelem úhrady své pohledávky za předpokladu, že se La Poste ocitne ve finančních potížích a nebude moci splácet své dluhy.
The Commission will now consider the steps to be taken by creditors of La Poste in order to settle their claims if La Poste were to be in financial difficulty and unable to meet its debts.
Komise určí, zda při ukončení předem stanoveného řízení a uveřejnění je věřitel La Poste v situaci srovnatelné se situací věřitele podniku podléhajícího obchodnímu právu.
The Commission will seek to determine whether, at the end of a procedure that is defined in advance and conducted in public, a creditor of La Poste will be in a position comparable to that of a creditor of an enterprise governed by commercial law.
Toto zkoumání ukáže, že:
This examination will show that:
tradiční překážky úhrady pohledávky subjektu soukromého práva neexistují, pokud se jedná o veřejné instituce (1),
the conventional obstacles to the settlement of a claim against a body governed by private law are absent in the case of a publicly owned establishment (1);
řízení o splacení dluhů veřejných institucí, odsouzených rozhodnutím soudu podle zákona ze dne 16. července 1980, nevede v žádném případě k zániku dluhu (2),
the procedure laid down by the Law of 16 July 1980 for the recovery of the debts of a publicly owned establishment that has been found by a court to be in default does not in any way lead to the cancellation of the debt (2);
režim odpovědnosti státu při zavádění řízení o splacení dluhů veřejných institucí vykazuje veškeré vlastnosti záručního mechanismu (3),
the rules governing the liability of the State in the procedure for the recovery of the debts of a publicly owned establishment have all the characteristics of a guarantee mechanism (3);
i kdyby věřitel nebyl uspokojen, může způsobit právní účinky důvodného omylu, jehož se dopustil při zakládání pohledávky na skutečnosti, že bude vždy splacena (4).
even if he were to fail to obtain satisfaction, a creditor could always invoke the effects of a legitimate mistake that he made when his claim arose regarding the prospect that it would always be honoured (4).
Tradiční překážky bránící úhradě pohledávky subjektu soukromého práva neexistují, pokud se jedná o veřejné instituce
The conventional obstacles to the settlement of a claim against a body governed by private law are absent in the case of a publicly owned establishment
Jak bylo upřesněno v popisu opatření, La Poste v oblasti soudní správy a soudního vyrovnání podniků v obtížné situaci nepodléhá obecnému právu.
It was made clear in the description of the measure that La Poste is not subject to the ordinary law rules governing the compulsory administration or winding up of firms in difficulty.