natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Některá z nich vyvolávají v daném případě otázky. Za záruky nebyla zaplacena tržní cena, neboť byly úplně bezplatné.
No market price has been paid for the guarantees, since the guarantees were completely free of charge.
Záruky navíc pokrývaly více než 80 % dlužného úvěru, protože se vztahovaly na celý úvěr.
Moreover, the guarantees covered more than 80 % of the outstanding loan, as they covered the totality of the loan.
To posiluje získanou výhodu, jelikož v případě 100 % státní záruky nemá věřitel motivaci důkladně posoudit úvěruschopnost AGVO a tedy náležitě stanovit finanční podmínky úvěru podle rizikového profilu podniku [33].
This reinforces the advantage received because in the case of a 100 % State guarantee there is no incentive for the lender to properly assess the creditworthiness of AGVO and thus to properly determine the financial terms of the loan in accordance with the risk profile of AGVO [33].
Je proto zřejmé, že tyto záruky umožnily společnosti AGVO získat lepší finanční podmínky pro úvěry, než jsou běžně dostupné na finančních trzích [34], zejména s ohledem na špatné a často i záporné výsledky společnosti AGVO a jejích dceřiných společností.
It is therefore clear that these guarantees allowed AGVO to obtain better financial terms for loans than those normally available on the financial markets [34], especially in light of the poor and often negative results of AGVO and its subsidiaries.
Belgické orgány tvrdí, že je běžné, když akcionář poskytne bezplatnou záruku pro podnik, který ovládá.
The Belgian authorities submit that it would be normal for a shareholder to provide a guarantee free of charge in favour of an undertaking he controls.
Toto stanovisko však není podloženo žádným důkazem nebo příkladem.
This statement is, however, not substantiated by any evidence or example.
Kromě toho je mimořádně obtížné uvést jej v soulad s chováním soukromého věřitele.
It is moreover particularly difficult to reconcile this with the behaviour of a private creditor.
Rozhodnutí města poskytnout finančním institucím bez jakýchkoli poplatků záruky za úvěry, které si vzala společnost AGVO, je za běžných podmínek na finančních trzích skutečně naprosto neobvyklé.
Indeed, the decision of the City to provide guarantees to financial institutions for loans taken out by AGVO, without any charges, is particularly unusual under normal conditions on the financial markets.
V obvyklé situaci by za takovou záruku byla zaplacena příslušně zvýšená cena, která odráží riziko spojené se zárukou [35], i když je ručitelem akcionář s většinovým hlasovacím právem [36].
In a normal situation, such a guarantee would be remunerated by an appropriate premium, which reflects the risks connected with the guarantee [35], even if the guarantor is a shareholder holding a controlling majority [36].
Kromě toho běžný soukromý věřitel, který poskytuje záruky, by před jejich poskytnutím přijal určitá preventivní opatření a předem by si ověřil podmínky úvěru, související riziko apod. Informace předložené Belgií však ukazují, že se tak nestalo [37].
Moreover, a normal private creditor providing guarantees would take out certain securities before granting it and verify beforehand the conditions of the loan, the risk involved etc. while the information provided by Belgium shows this has not been the case [37].
V daném případě je to ještě více problematické s ohledem na finanční situaci rybí aukce, která v minulých letech opakované utrpěla těžké ztráty, a která působí na vysoce konkurenčním a zmenšujícím se trhu [38].
This is all the more problematic in the present case given the financial situation of the fish auction, which has suffered recurrent and heavy losses in the past years and operates in a highly competitive and shrinking market [38].
Belgické orgány tvrdí, že záruky byly poskytnuty za úvěry na renovační práce provedené na budovách pronajatých veřejným a poloveřejným institucím.
The Belgian authorities argue that the guarantees were granted for loans relating to renovation works to undertake on buildings rented to public and semi-public bodies.
Dodávají, že jelikož záruka je součástí veřejného úkolu AGVO, je nutné ji chápat jako podílející se na tomto veřejném úkolu a nelze ji tedy považovat za státní podporu.
They add that since this is part of AGVO’s public task, the guarantee must be seen as participating in this public task and consequently cannot be considered State aid.
Především je třeba poznamenat, že není jisté, že zaručené úvěry byly skutečně použity pro určený účel.
It should first be noted that it is not certain that the guaranteed loans were actually used for the intended purpose.
I když je pravda, že informace předložené Komisi naznačují, že město poskytlo záruky na základě záměru AGVO využít úvěry na financování renovačních prací, zdá se rovněž, že město bezplatné záruky nespojovalo s realizací renovačních prací a bezplatné záruky ani nezrušilo, ani nepožádalo o úhradu, když se později zjistilo, že úvěry byly ve skutečnosti použity na jiné účely.
Even if it is true that the information submitted to the Commission seem to indicate that the City granted the guarantees on the basis of AGVO’s intention to use the loans for the financing of renovation works, it also appears that the City did not link the free guarantees to the carrying-out of renovation works, nor did the City withdraw the free guarantees or ask for a remuneration when it was later established that the loans had in fact been used for other purposes.
Belgické orgány uvedly, že se tak stalo a úvěry byly použity na jiné účely než ohlášený cíl.
The Belgian authorities have explained that the loans have at times been used for purposes other than the announced aim.
Například úvěr od Fortis, který byl původně určen na financování nákupu akcií ve společnosti PAKHUIZEN, nebyl nakonec využit pro tento účel, ale zřejmě na renovační práce.
For instance a Fortis loan which was initially intended to finance the purchase of the shares in PAKHUIZEN was finally not used for that purpose but apparently for renovation works.
Belgické orgány dále připustily, že úvěr od ING Bank ve výši 550000 EUR, původně určený na renovační práce, byl nakonec použit na podporu EVO.
The Belgian authorities have furthermore admitted that the EUR 550000 loan from the ING Bank, initially intended for renovation works, was eventually used to support EVO.
Je nesporné, že bezplatnou záruku za tento úvěr nelze považovat za příspěvek k renovačním úkolům.
It is undisputed that the free guarantee for this loan cannot be regarded as a contribution to renovation tasks.
Jinými slovy není možné říci, že město se chovalo tak, jako by se choval běžný soukromý ručitel (včetně toho, který by ovládal uvedenou společnost), a sice že by si nejdříve ověřil, zda úvěr, na který se bude vztahovat poskytnutá záruka, bude se vší pravděpodobností splacen, a potom by si ověřil, zda úvěr byl použit výlučně pro projekt, pro který byl původně určen.
In other words, it cannot be said that the City behaved as a normal private guarantor would do (including one that controlled the company concerned), namely to first examine whether the loan for which the guarantee would give cover would in all likelihood be repaid, and then to verify whether the loan was strictly used for the project for which it was originally intended.
Pokud jde o zaručené úvěry, které byly skutečně (plně nebo zčásti) použity na financování renovačních prací, je nutné připomenout, že činnost AGVO související s pronájmem je ekonomickou činností a poskytnutí bezplatné záruky zvýhodňuje AGVO na trhu s nájmy.
As for guaranteed loans which were actually (entirely or partly) used to finance renovation works, it must be recalled that the renting activity of AGVO is an economic activity and that the provision of a free guarantee favours AGVO on the rental market.
Kromě toho bezplatná záruka obecně zlepšuje finanční situaci AGVO a umožňuje jí využívat finanční zdroje, které by za normálních okolností byly využity k zaplacení úhrady na jiné účely než na renovaci budov pronajatých veřejným a poloveřejným institucím.
Moreover, the free guarantee improves AGVO’s financial situation in general, allowing it to use the financial resources that, under normal circumstances, it would have had to use in order to pay the premium for other purposes than the renovation of the buildings rented to public and semi-public organisms.
A nakonec i kdyby bylo přijato, že pronájem budov veřejným a poloveřejným institucím by se mohl považovat za služby obecného hospodářského zájmu svěřené společnosti AGVO, podmínky stanovené ve věci Altmark nejsou splněny, takže je nutné učinit závěr, že bezplatné záruky představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
Finally, even if it were to be accepted that the rental of buildings to public and semi-public organisations could be considered a service of general economic interest entrusted to AGVO, the conditions laid down in the Altmark case are not fulfilled, so that it must be concluded that the free guarantees constitute State aid within the meaning of Article 107(1) of the TFEU.
Soudní dvůr ve svém rozsudku ve věci Altmark rozhodl, že vyrovnávací platba za závazek veřejné služby nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud splňuje tato kumulativní kritéria: „(…) Za prvé, podnik-příjemce musí být skutečně pověřen plněním povinností veřejné služby a tyto povinnosti musí být jasně definovány (…); (…); Za druhé, parametry, na jejichž základě je vyrovnání vypočteno, musí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem (…)“; „(…) Za třetí, vyrovnání nemůže přesahovat meze toho, co je nezbytné k pokrytí všech nebo části nákladů vynaložených k plnění povinností veřejné služby se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností (…)“; a „(…) Za čtvrté, není-li výběr podniku, který má být pověřen plněním povinností veřejné služby, v konkrétním případě učiněn v rámci řízení o zadání veřejné zakázky umožňujícího vybrat zájemce schopného poskytovat tyto služby za nejmenších nákladů pro územně správní celek, musí být úroveň nutného vyrovnání určena na základě analýzy nákladů, které by průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený k tomu, aby mohl uspokojit požadavky veřejné služby, vynaložil ve stejném odvětví při plnění těchto povinností se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností.“
In its judgment in Altmark the Court of Justice held that public service compensation does not constitute State aid within the meaning of Article 107(1) of the TFEU if it fulfils the cumulative following criteria: ‘(…) First, the recipient undertaking must actually have public service obligations to discharge and those obligations must be clearly defined (…); (…); (…) Second, the parameters on the basis of which the compensation is calculated must be established in advance in an objective and transparent manner (…); (…) Third, the compensation cannot exceed what is necessary to cover all or part of the costs incurred in the discharge of the public services obligation, taking into account the relevant receipts and a reasonable profit (…); and (…) Fourth, where the undertaking which is to discharge public service obligations, in a specific case, is not chosen pursuant a public procurement procedure, which would allow for the selection of the tenderer capable of providing those services at the least cost to the community, the level of compensation needed must be determined on the basis of an analysis of the costs, which a typical undertaking, well run and adequately provided within the same sector would incur, taking into account the receipts and a reasonable profit from discharging the obligations.’
Tato kritéria nejsou v daném případě splněna.
In the present case, these criteria are not fulfilled.
Kromě skutečnosti, že lze pochybovat o tom, zda společnost AGVO byla pověřena plněním závazku veřejné služby v souvislosti s pronajímáním budov veřejným nebo poloveřejným organizacím, Komise konstatuje, že belgické orgány výslovně potvrdily, že nebyly stanoveny žádné parametry pro výpočet vyrovnání.
Apart from the fact that it can be disputed whether AGVO was entrusted with public service obligations in connection with the rental of buildings to public or semi-public organisations, the Commission notes that the Belgian authorities have explicitly confirmed that no parameters for compensation had been established.
Společnost AGVO si navíc nezvolila systém odděleného účetnictví a nic nebrání nadměrné náhradě a křížovým dotacím mezi různými činnostmi AGVO.
Moreover, AGVO has not opted for a system of separate accounts and nothing prevents overcompensation and cross subsidies between the various activities of AGVO.
Společnost AGVO kromě toho nebyla vybrána prostřednictvím postupu zadávání veřejných zakázek a belgické orgány neprokazují, že služby jsou společnosti poskytovány za nejnižší cenu.
Moreover, AGVO has not been chosen pursuant a public procurement procedure, and the Belgian authorities did not demonstrate that the services are provided at the least cost to the community.
Daně
Tax duties
Město udělilo společnosti AGVO právo stanovit a vybírat komunální daně za využívání rybářského přístavu a aukce.
The City granted AGVO the right to establish and collect the community tax duties for the use of the fishing harbour and the auction.
U daní takto vybíraných společností AGVO se ukazuje, že tvoří zdroje, které jsou k dispozici státu, a které byly zčásti [40] převedeny na AGVO.
The tax duties thereby collected by AGVO appear to constitute resources at the disposal of the State, which have partly [40] been transferred to AGVO.
Mimo to představují výhodu, která by běžně nebyla poskytnuta, a v důsledku toho zvýhodňují tento podnik ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
Moreover, they constitute an advantage which it would normally not receive and, consequently, favour this undertaking within the meaning of Article 107(1) of the TFEU.
Belgické orgány v daném případě uvedly, že výběr daní je součástí úkolů veřejného zájmu, kterými byla pověřena společnost AGVO, a ve skutečnosti tvoří náhradu za ně, a to zejména za úkoly týkající se správy rybářského přístavu.
In the present case, the Belgium authorities have indicated that the collection of the levy forms part of, and in fact constitutes a retribution for, the public interest tasks entrusted to AGVO, in particular the task of managing the fishing port.
Tvrdí, že převod úkolů a právo vybírat daně by se měly považovat za pouhé rozdělení úkolů v rámci státu a nelze je hodnotit jako státní podporu.
Belgium submits that the transfer of the tasks and the right to collect the tax duties should be seen as a mere allocation of tasks within the State and cannot qualify as State aid.
Komise posoudila, zda by právo vybírat daně a používat výnosy bylo možné hodnotit jako vyrovnávací platbu za závazek služby obecného hospodářského zájmu a zda byla splněna kumulativní kritéria judikatury ve věci Altmark.
The Commission has examined whether the right to collect the tax duties and use the proceeds could qualify as a compensation for services of general economic interest and whether the cumulative criteria laid down in the Altmark judgment were fulfilled.
Jak však už bylo uvedeno ve 191. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, uvedená kritéria nebyla splněna, neboť například nebyly stanoveny parametry pro vyrovnání.
However, as already established in recital 191 of this Decision, these criteria are not fulfilled, since for instance no parameters for compensation have been established.
A nakonec i kdyby bylo přijato, že právo vybírat daně a používat výnosy z nich je třeba považovat za vyrovnávací platbu/náhradu za úkoly veřejného zájmu (který nemá hospodářský charakter), stále platí, že AGVO vykonává rovněž obchodní činnosti, které byly výslovně potvrzeny belgickými orgány.
Finally, even if it were accepted that the right to collect tax duties and use its proceeds should be seen as a compensation/remuneration for tasks of public (non-economic) interest, it is nevertheless true that AGVO also carries out commercial activities, which has explicitly been acknowledged by the Belgian authorities.
Jelikož belgické orgány rovněž připustily, že AGVO nemá oddělené účetnictví a že nebylo možné oddělit náklady a příjmy týkající se neobchodních úkolů AGVO, nelze zamezit křížovým dotacím a daně je nutné považovat za výhodu.
Since the Belgian authorities have also admitted that AGVO had no separate accounts and that it was not possible to isolate the costs and revenues relating to AGVO’s non-commercial tasks, cross subsidies cannot be avoided and the tax duties must be seen as an advantage.
S ohledem na výše uvedené body odůvodnění poskytla opatření uvedená v bodech 10.1.2.1.1 až 10.1.2.1.4 včetně společnosti AGVO výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
In view of the foregoing recitals, the actions mentioned in 10.1.2.1.1 to 10.1.2.1.4 inclusive provided AGVO with an advantage within the meaning of Article 107(1) of the TFEU.
Výhoda pro EVO
Advantage for EVO
Komise je toho názoru, že společnosti EVO poskytlo podporu přímo město, a to poskytnutím bezplatných záruk za úvěry od soukromých bank, a prostřednictvím AGVO tím, že jí bylo umožněno bezplatně používat budovy o rozloze 13600 m2 a že jí byly poskytnuty bezplatné záruky za úvěry od soukromých bank a počáteční kapitál a navýšení kapitálu.
The Commission considers that aid has been granted to EVO directly by the City by way of granting it free guarantees for loans from private banks, and, through AGVO, by allowing it free use of 13600 m2 of buildings, by granting free guarantees for loans from private banks and by providing it with an initial capital and capital increases.
Bezplatná záruka za úvěry
Free guarantee for loans
Pokud jde o záruky od města a AGVO, Komise poznamenává, že za záruky nebyla zaplacena tržní cena, neboť záruky jsou úplně bezplatné.
As regards the guarantees from the City and AGVO, the Commission observes that no market price has been paid for the guarantees, since the guarantees are completely free of charge.
Kromě toho pokrývají více než 80 % dlužných úvěrů.
Moreover they cover more than 80 % of the outstanding loan.
Belgické orgány tvrdí, že je běžné, když akcionář poskytne bezplatnou záruku pro podnik, v němž má většinovou účast a který ovládá.
The Belgian authorities submit that it would be normal for a shareholder holding a controlling interest in a company to provide a guarantee free of charge in favour of the company he controls.
Toto stanovisko však není podloženo žádným důkazem.
This statement is, however, not substantiated by any evidence.
Kromě toho je mimořádně obtížné uvést jej v soulad s chováním soukromého investora.
It is moreover particularly difficult to reconcile with the behaviour of a private investor.
V obvyklé situaci by za takovou záruku byla zaplacena příslušně zvýšená cena, která odráží riziko spojené se zárukou [41], i když je ručitelem mateřská společnost [42].
In a normal situation, such a guarantee would be remunerated by an appropriate premium, which reflects the risks connected with the guarantee [41], even if the guarantor is a parent company [42].
Mimo to už existuje judikatura Soudního dvora, podle které obchodní transakce, dokonce i ve skupině veřejných podniků, musí být hrazeny podle běžných tržních podmínek [43].
Moreover, the Court has already found that commercial operations even within a group of public undertakings have to be remunerated according to normal market conditions [43].
Dále je třeba poznamenat, že jak bylo podrobněji uvedeno ve 306. bodě odůvodnění, EVO se musí považovat za společnost v obtížích ve smyslu pokynů na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 a pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích z roku 2004 [44] (dále jen „pokyny pro záchranu a restrukturalizaci z roku 2004“).
It should further be noted that, as set out in greater detail in recital 306, EVO must be considered a company in financial difficulties within the meaning of the 1999 R & R Guidelines and the 2004 Guidelines on State aid for rescuing and restructuring firms in difficulty [44] (‘2004 R & R Guidelines’).
Podle ustálené praxe se u záruk poskytovaných společnostem v obtížích má za to, že pravděpodobně představují státní podporu [45].
According to established practice, guarantees granted to companies in difficulties are deemed as likely to constitute State aid [45].
Belgické orgány doplnily, že bez bezplatné záruky od města by společnost EVO nebyla schopna úvěry získat.
The Belgian authorities add that without the free guarantee from the City, EVO would not have been able to obtain the loans.
Podle názoru Komise toto potvrzení a trvale špatná finanční situace EVO ukazují, že ani úvěry poskytnuté soukromými bankami na základě bezplatné záruky zajištěné městem (nebo společností AGVO) by bez této záruky nebyly získány.
In the Commission’s view, this acknowledgement and the constant bad financial situation of EVO reveal that the loans granted by private banks under a free guarantee provided by the City (or AGVO) would not have been obtained either without that guarantee.
Zaručené úvěry proto také poskytují výhodu pro společnost EVO [46].
Accordingly, the guaranteed loans also grant an advantage to EVO [46].
A nakonec belgické orgány tvrdí, že záruky je třeba chápat jako součást restrukturalizace rybí aukce.
Finally the Belgian authorities submit that the guarantees should be viewed as being part of the restructuring of the fish auction.
Komise však konstatuje, že v obchodním plánu nebyla uvedena ani bezplatná záruka, ani investice, na které byly zřejmě získány úvěry.
The Commission notes, however, that neither the free guarantee, nor the investments for which the loans were apparently obtained were mentioned in the business plan.
Komise také poznamenává, že jeden z úvěrů, který poskytla společnost Fortis a za který ručilo město, byl ve skutečnosti použit na poskytnutí úvěrů majitelům plavidel a je obtížné pochopit, jak by se mohl považovat za součást plánu restrukturalizace nebo dokonce budoucí privatizace rybí aukce.
The Commission also observes that one of the loans granted by Fortis and guaranteed by the City was actually used to grant loans to vessel owners and it is difficult to see how this can be viewed as part of a restructuring or even the privatisation plan of the fish auction.
Komise se proto domnívá, že bezplatné záruky poskytnuté městem a společností AGVO ve prospěch společnosti EVO představují výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
Accordingly, the Commission takes the view that the free guarantees granted by the City and AGVO favoured EVO within the meaning of Article 107(1) of the TFEU.
Belgické orgány tvrdily, že rozhodnutí AGVO udělit společnosti EVO právo na bezplatné používání budov lze považovat za odpovídající běžným tržním normám a běžný soukromý investor by jej tedy za podobných podmínek učinil.
The Belgian authorities have argued that the decision of AGVO to grant EVO the right to use the buildings without charge can be considered to correspond with normal market standards such as a normal private investor in similar conditions would have undertaken.
Komise nemůže s tímto stanoviskem souhlasit.
The Commission cannot accept such a statement.
Toto stanovisko je v rozporu s tvrzením belgických orgánů, že budoucí strategický partner bude muset uzavřít nájemní smlouvu pro používání budov rybí aukce a bude muset platit nájemné.
This statement is already contradicted by the fact that the Belgian authorities have indicated that the future strategic partner will have to conclude a rental agreement for the use of the buildings of the fish auction and will have to pay a rent.
Navíc nelze rovněž tvrdit, že společnost AGVO jako plný vlastník EVO [47] očekávala značné zisky EVO, takže by kapitálové zisky takto realizované společností EVO opodstatňovaly neplacení nájemného.
Moreover, it cannot be claimed that AGVO, being the full owner of EVO [47], expected EVO’s profits to be substantial so that the capital gains it would thus realise justified not charging any rent.
Konec konců aukce vykazovala vysoké průměrné roční ztráty.
After all, the auction had been running high average annual losses.