natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Což dokazuje, že právní mechanismus vnitrostátního práva lze vykládat jako implicitní záruku,
This demonstrates that a judicial mechanism under national law can be interpreted as an implied guarantee,
tato odpovědnost pokrývá dluhy orgánů veřejné moci, které však jsou právnickými osobami.
this liability covers the debts of public authorities possessed, however, of legal personality.
pole působnosti státní záruky zahrnuje orgány veřejné moci, které jsou od něho odvozeny.
the scope of the state guarantee extends to include public authorities dependent on the State.
Záruka je tudíž úzce spjata s veřejnoprávním postavením dlužníka.
The guarantee is therefore intimately connected with the debtor’s public law legal form.
Je nutno připomenout, že řešení, jehož se ESLP podržel ve věci Campoloro, není ojedinělé a vychází z velmi zřetelně potvrzené orientace judikatury.
It must be pointed out that the solution adopted by the ECHR in the Campoloro case is not an isolated one and stems from a well established tradition of case law.
ESLP tak ve svém rozsudku ze dne 13. května 1980 ve věci Artico proti Itálii rozhodl, že pokud lze neplnění přičíst jiné osobě než státu, je tento stát jako dlužník ze záruky podle čl. 6 odst. 1 povinen jednat tak, aby zajistil žalující straně faktické požívání práva, které jí tento článek přiznává.
Thus, in its judgment of 13 May 1980 in Artico v Italy, the ECHR decided that, where a failure to act is imputable to an entity other than the State, it is for the State, as giver of the guarantee provided for in Article 6-1, to act in such a way that the applicant in practice enjoys the right conferred on him by that Article.
Soudní dvůr ve věci ze dne 19. března 1997, Bourdov proti Rusku, č. 59498/00, rovněž usuzuje, že „státní moc nemůže využít chybějících prostředků jako záminky pro nesplacení svého dluhu“.
In Case No 59498/00 of 19 March 1997, Bourdov v Russia, the Court also held that an authority of the State cannot use lack of resources as a pretext for not honouring its debt.
Posouzení připomínek francouzských orgánů
Examination of the observations of the French authorities
Připomínka k rozdílu mezi územními samosprávami a veřejnými institucemi
Observation relating to the difference between regional or local authorities and publicly owned establishments
Podle francouzských orgánů není důkaz odborníka Komise nikterak závěrečný a omezuje se na to, že nedává za pravdu ani jednomu z různých výkladů rozsudku Campoloro, zejména nerozlišuje mezi veřejnými institucemi a místními správními celky, zatímco tento rozdíl je zásadní, pokud jde o otázku možnosti neuhrazení pohledávky.
According to the French authorities, the case made out by the Commission’s expert is by no means conclusive and is limited to comparing various interpretations of the Campoloro judgment; above all, it draws no distinction between publicly owned establishments and local authorities, although this difference is central to the issue of whether a claim can remain unpaid.
Francouzské orgány zde opakují názor svého znalce.
On this matter, the French authorities adopt the opinion of their expert.
Tento znalec zpochybňuje premisu, o niž se opírají úvahy Komise založené na judikatuře Campoloro: úvaha Komise spočívá na srovnání územních samospráv a veřejných institucí, které mají společné to, že jsou právnickými osobami veřejného práva oddělenými od státu.
The latter questions the premise underlying the Commission’s arguments based on the Campoloro case law: the Commission’s argument rests on likening local and regional authorities to publicly owned establishments, which are all legal entities separate from the State and governed by public law.
Tyto dva druhy subjektů ovšem nemají v rámci ústavy stejné postavení.
In fact, these two types of body do not have the same constitutional status.
Existence místních správních celků je tak ústavním požadavkem a stát je povinen zajistit jejich zachování.
Thus, the existence of local authorities is a constitutional requirement, and the State has an obligation to guarantee the survival of such bodies.
EPIC nemají v ničem stejné postavení v rámci ústavy a mohou zaniknout.
EPICs do not have anything like the same constitutional status and do not have to survive.
Judikaturu Campoloro, která se týká případů provinění místních správních celků, tudíž nelze uplatnit na veřejné instituce.
The Campoloro case law, which relates to cases of default on the part of local authorities, cannot therefore be used in relation to publicly owned establishments.
Komise nyní posoudí, zda rozdíl v postavení v rámci ústavy mezi územními samosprávami a veřejnými institucemi může zpochybnit závěry její ho odborníka, vyvozené z rozhodnutí ESLP a Státní rady ve věci Campoloro.
The Commission will now examine whether the difference in constitutional status between local or regional authorities and publicly owned establishments is likely to place a question mark over the conclusions drawn by its expert on the basis of the decisions taken in the Campoloro case by the ECHR and the Council of State.
Komise shledává, že se rozhodnutí ESLP neopírá o nutnost ochrany existence dotyčné územní samosprávy, nýbrž o ochranu práv věřitele, tj. jeho práva na spravedlivý soud (čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o lidských právech) a ochranu jeho vlastnictví (článek 1 Protokolu č. 1): ať je dlužníkem veřejná instituce nebo územní samospráva, práva věřitele jsou porušena týmž způsobem.
The Commission notes that the ECHR’s decision is based on the need to preserve, not the existence of the local or regional authority concerned, but the rights of the creditor, that is to say his right to a fair trial (Article 6-1 of the European Convention on Human Rights) and the protection of his property (Article 1 of Protocol No 1): whether the debtor is a publicly owned establishment or a local or regional authority, the creditor’s rights are infringed in the same way.
Pokud jde o rozhodnutí Státní rady, je třeba rozlišit různé systémy odpovědnosti:
As for the decision of the Council of State, a distinction needs to be made between the various liability schemes:
systém odpovědnosti státu za závažné provinění je založen pouze na nedostatečném výkonu pravomocí stanovených zákonem ze dne 16. července 1980: nezávisí tudíž na druhu dlužníka: územní samospráva nebo veřejná instituce,
the liability due to gross negligence scheme is based on the State’s deficient use of the prerogatives introduced by the Law of 16 July 1980; it is therefore independent of the nature of the debtor: local or regional authority, or publicly owned establishment,
Závěrem má Komise za to, že rozdíl v postavení v rámci ústavy mezi územními samosprávami a veřejnými institucemi nezbavuje platnosti závěry jejího odborníka vyvozené z judikatury věci Campoloro.
In conclusion, the Commission considers that the difference in constitutional status between local or regional authorities and publicly owned establishments does not invalidate the conclusions drawn from the Campoloro case law by the Commission’s expert.
Komise kromě toho poznamenává, že se argumentace francouzských orgánů snaží zpochybnit průkaznost věci Campoloro v daném případě, který se netýká územní samosprávy, zatímco věci Campoloro se dovolávaly v první řadě samotné francouzské orgány, aby podepřely své stanovisko.
Moreover, the Commission would observe that the set of arguments put forward by the French authorities is designed to question the relevance of the Campoloro judgment in this particular case, which does not relate to a local or regional authority; yet the Campoloro judgment was first invoked by the French authorities themselves in support of their position.
Připomínka ohledně neopodstatněnosti uplatnění odpovědnosti státu
Observation relating to the lack of any basis for holding the State liable
Francouzské orgány kromě toho nechápou, na jakém základě by mohla být uplatněna plná odpovědnost státu v případě provinění veřejné instituce, odpovědnost státu v tomto rámci lze uplatnit pouze tehdy, pokud skutečnost (včetně nečinnosti), která je mu přičítána, byla přímou příčinou újmy, což zřejmě není daný případ.
Moreover, the French authorities fail to see on what basis the State might incur strict liability in the event of a publicly owned establishment defaulting, since the State can be held liable in such a context only if the act (or omission) imputed to it has been the direct cause of the injury, which is not the case here.
Komise nicméně shledává, že rozhodnutí Státní rady a ESLP zřetelně dokazují, že plná odpovědnost státu může být uplatněna.
The Commission nonetheless notes that the decisions of the Council of State and the ECHR clearly establish that the State can be held strictly liable.
Připomínka ohledně neexistence mimořádné a zvláštní újmy
Observation relating to the lack of abnormal and specific injury
Francouzské orgány nakonec nechápou, jak by soud mohl považovat újmu za „zvláštní“, když se týká všech věřitelů instituce, nebo za „mimořádnou“, jestliže věřitelé byli ochotni důvěřovat subjektu v nejisté finanční situaci?
Finally, the French authorities fail to see why the judge would consider the injury to be ‘specific’ when it apparently concerns all the creditors of the establishment, or as ‘abnormal’ if creditors agreed to supply funds to a body in an uncertain financial situation.
Komise připomíná, že existence mimořádné újmy představuje podle judikatury Státní rady fakticky mez uplatnění odpovědnosti státu.
The Commission would observe that, according to the case law of the Council of State, the existence of an abnormal and specific injury does in practice limit the liability of the State.
Francouzské orgány pochybují, že došlo k mimořádné újmě, když věřitelé byli ochotni důvěřovat subjektu v nejisté finanční situaci.
The French authorities doubt that the injury is abnormal in a situation in which creditors agreed to supply funds to a body in an uncertain financial situation.
Komise v tomto ohledu poznamenává, že tento argument předpokládá, že záruka neexistuje (a že věřitelé se domnívají, že neexistuje), zatímco výše uvedená analýza dokazuje opak.
The Commission would point out, in this connection, that this argument presupposes that there is no guarantee (and that the creditors think that there is no guarantee), whereas the analysis given above shows the opposite to be true.
Jestliže totiž věřitelé věří v existenci záruky, finanční situace instituce bude pro každého věřitele mnohem méně směrodatná, když se rozhodne důvěřovat instituci, stejně jako když bude jednat o podmínkách této důvěry.
Indeed, if the creditors believe in the existence of the guarantee, any creditor will view the establishment’s financial situation as being much less of a crucial factor both when he decides to grant funds to the establishment and when he negotiates the conditions under which such funds are to be granted.
Kromě toho je třeba uvážit, že dluh mohl být sjednán v době, kdy veřejná instituce nebyla ohrožena nebo věřitel nebyl s finančními potížemi přiměřeně obeznámen.
Moreover, it has to be borne in mind that the debt may have been incurred either when the publicly owned establishment was not in danger or when the creditor could not reasonably have been aware of the establishment’s financial difficulties.
Pojem mimořádné újmy je každopádně nutno chápat jako přesahující otázku, zda se instituce ocitla ve finančních potížích nebo nikoli, ba i přesahující otázku, zda újmu utrpěli všichni věřitelé nebo pouze jeden.
In any case, the concept of abnormal injury has to be understood as going beyond the issues of whether or not the establishment was aware of the financial difficulties and even of whether the injury was sustained by all the creditors or by only one.
Mimořádná a zvláštní újma se podle judikatury týkající se plné správní odpovědnosti posuzuje ve vztahu k obecnému zájmu.
According to the case law relating to strict administrative liability, the existence or otherwise of abnormal and specific injury is assessed with reference to the public interest.
Aby újma mohla být kvalifikována jako mimořádná a zvláštní, musí pro toho, kdo ji utrpěl, nabýt významu neúměrného sledovanému obecnému zájmu.
To be categorised as abnormal and specific, the injury to the person concerned must be out of proportion to the public interest intended to be served.
Komise z toho vyvozuje, že mimořádný a zvláštní ráz újmy nepochybně tvoří filtr, který může zabránit odškodnění za určité množství pohledávek, avšak tento filtr bude schopen činnosti tím méně, čím bude dluh vyšší.
The Commission deduces from this that the abnormal and specific character of the injury undoubtedly constitutes a filter that may prevent a number of claims from being met, but that the higher the debt the less likely it is that this filter will come into play.
Komise nakonec připomíná, že existence mimořádné a zvláštní újmy není podmínkou, kterou ukládá judikatura ESLP.
Finally, the Commission would point out that the existence of an abnormal and specific injury is not a condition imposed by the ECHR’s case law.
Každý věřitel tudíž v zásadě může v závěru soudního řízení dosáhnout odškodnění od státu, které pokryje jeho dluh.
Any creditor may, therefore, in principle obtain compensation from the State, covering his debt, at the conclusion of judicial proceedings.
Neexistence omezení odpovědnosti státu a/nebo státní záruky
Absence of limitation of liability and/or of a guarantee by the State
Komise zdůrazňuje, že jak bylo uvedeno výše, zákonodárci nic nebrání, aby jako v případě určitých společností stanovil, že stát odpovídá za dluhy EPIC pouze do výše svého počátečního vkladu (nebo počáteční dotace).
The Commission would emphasise that, as has been seen above, there is nothing to prevent the legislature — as it does in the case of a number of companies — from providing that the State will pay the EPICs’ debts only up to the limit of its initial contribution (or endowment).
Zákonodárci zvláště nic nebrání v tom, aby stanovil omezení odpovědnosti nebo prostě upřesnil, že stát jako akcionář může nést odpovědnost za dluh EPIC pouze v případě provinění nebo zřejmé prosté platební neschopnosti EPIC, kterou by mu bylo možno osobně přičíst a která by byla příčinou zvláštní újmy.
In particular, there is nothing to prevent the legislature from providing for a limitation of liability or from quite simply specifying that the State as shareholder can be liable for an EPIC’s debt only in the event of a fault or situation distinct from the EPIC’s mere insolvency — a state of affairs directly imputable to the EPIC and the cause of a particular injury.
Zákonodárci je tudíž dovoleno, aby kladl překážku státní záruce za EPIC a omezil uplatnění odpovědnosti státu, pokud jde o újmy způsobené věřitelům.
It is therefore possible for the legislature to preclude the State’s guarantee in respect of EPICs and to limit the State’s liability in relation to the injuries sustained by creditors.
Francouzské orgány však tato upřesnění neposkytly.
However, these clarifications have not been supplied by the French authorities.
Závěr Komise
Commission’s conclusion
Komise na základě bodů i) až v) dospěla k závěru, že za současného stavu francouzského práva věřitel, který nedosáhl úhrady své pohledávky při uplatnění řízení podle zákona ze dne 16. července 1980, může obdržet částky plně odpovídající výši nesplacené pohledávky s odvoláním na konečnou odpovědnost státu, na rozdíl od postupu v rámci konkurzního řízení obecného práva, kdy je uspokojení věřitele omezeno hodnotou disponibilních aktiv.
The Commission concludes from points (i) to (v) that, as French law currently stands, a creditor who has not obtained the payment of his claim through the use of the procedures set out in the Law of 16 July 1980 may receive all of the sums corresponding to the unmet claim by invoking the State’s last-resort liability. This is the opposite of what happens within the framework of winding-up proceedings under ordinary law where the reimbursement of the creditor is limited by the value of the available assets.
Odpovědnost státu je pojednávána jako záruka.
The State’s liability is treated as a guarantee.
Není předmětem žádného omezení podle právního dokumentu francouzského práva.
It is not the subject of any limitation by French legislation.
Je vnitřně spjata s veřejnoprávním postavením dlužnického subjektu.
It is intrinsically connected with the public-law legal form possessed by the debtor body.
Analýza francouzského návrhu týkajícího se doložky ve smlouvách
Analysis of the French proposal relating to the clause in the contracts
Kdyby Komise přijala rozhodnutí o absenci podpory, francouzské orgány by byly ochotny rozšířit svůj návrh zápisu absence záruky na všechny smlouvy zahrnující pohledávku.
If the Commission were to adopt a decision finding that there was no aid, the French authorities would be prepared to extend their proposal for recording the absence of a guarantee so that it includes all contracts involving claims.
Podle francouzských orgánů by toto rozšíření umožnilo vyloučit veškeré riziko uplatnění plné odpovědnosti státu, založené pouze na platební neschopnosti La Poste.
The French authorities consider that such an extension would make it possible to prevent any risk of triggering the State’s strict liability based on La Poste’s insolvency alone.
Komise úvodem hodlá připomenout, že poznámka v 181. bodě odůvodnění je zjevně použitelná na tento oddíl tohoto rozhodnutí.
Firstly, the Commission wishes to point out that the remark made in recital 181 is obviously applicable to this section of the present Decision.
Kromě toho, jak je uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení, Komise uznává, že se jedná o opatření, které může omezit možnosti věřitele, který takovou smlouvu podepsal, jak dosáhnout uspokojení své pohledávky soudní cestou.
Moreover, as indicated in the opening decision, the Commission acknowledges that this is a measure likely to restrict the opportunities for a creditor who has signed such a contract to obtain payment of his claim through legal proceedings.
Chová nicméně nadále pochybnosti o trvalosti tohoto řešení, neboť výjimku přijatého rizika jako pravidlo stanovila judikatura, která se může stále vyvíjet (změnu v judikatuře nelze vyloučit tím spíše, že judikatura se vyvíjí směrem k rozšíření systému plné odpovědnosti státu).
The Commission nonetheless has doubts about the durability of this solution, the exception for accepted risk being a rule established by case law, which could always evolve (the overturning of existing case law is all the more likely as the trend in case law is towards extending the scheme of strict liability on the part of the State).
Komise v odpověď na připomínky francouzských orgánů zdůrazňuje, že předchozí poznámky nevedou Komisi k tomu, aby upírala návrhu francouzských orgánů jakýkoli účinek, nýbrž aby zdůraznila vratkost právního rámce, který z něho vyplývá.
In response to the observations of the French authorities, the Commission would emphasise that the preceding remarks do not lead the Commission entirely to reject the French authorities’ proposal but to emphasise how fragile the resultant legal framework would be.
Komise kromě toho považuje návrh francouzských orgánů za nedostatečný, neboť státní záruka může fungovat u všech druhů odpovědnosti, včetně zejména mimosmluvní odpovědnosti a trestní odpovědnosti, které v tomto bodě vykazují shodné vlastnosti: nelze vůči dlužníkům předem smluvně stanovit, že stát neručí za dluhy La Poste.
Moreover, the Commission considers the French authorities’ proposal to be inadequate as the State’s guarantee could come into play for any type of liability including, for example, non-contractual liability and criminal liability, which present the same characteristics from this point of view: it is impossible to make it contractually clear in advance to debtors that the State is not liable for La Poste’s debts.
La Poste se obecně může různými právními mechanismy ocitnout v pozici dlužníka vůči třetí osobě, což by v případě neplnění předpokládalo státní záruku.
In general, La Poste may find itself indebted towards a third party through a variety of judicial mechanisms — a state of affairs that would imply a guarantee on the part of the State in the event of insolvency.
Kdyby například La Poste měla převzít jinou organizaci (jinou veřejnou instituci), byla by tím na ni převedena práva a povinnosti této organizace.
For example, if La Poste were to absorb another structure (another publicly owned establishment), the rights and obligations of that structure would be transferred to it at the same time.
Kdyby měla následně splácet dluhy této organizace vůči třetí osobě, žádná smlouva ani žádný právní dokument by nestanovil, že stát neručí za splacení dluhů La Poste vůči věřitelům přejaté organizace, neboť nikdo to nemohl předpokládat.
If it were subsequently to meet that structure’s debts towards a third party, no contract or other legal document would have laid down that the State was not required to pay La Poste’s debts towards creditors of the absorbed structure, since no one would have been able to foresee the situation.
La Poste se tak prostřednictvím mechanismu přeměny (sloučení, pohlcení) určitých organizací ve veřejném sektoru může stát dlužníkem třetích osob, aniž by bylo možno smluvně stanovit omezení státní záruky.
Thus, through a mechanism (such as merger or absorption) for converting certain public sector structures, La Poste may acquire a number of debts towards third parties, without its being possible contractually to provide for a limitation of the guarantee on the part of the State.
Vložení takovéto doložky do „smluv“ s „věřiteli“ je tudíž nedostačující, neboť nezahrnuje všechny předpoklady.
It is not, therefore, enough to insert such a clause into the ‘contracts’ with the ‘creditors’, as the clause would not cover all eventualities.
Taková formulace může opominout pohledávky třetích osob, zpočátku nezjistitelné.
Such a formulation would be likely to overlook claims by initially unidentifiable third parties.
Postačující je pouze obecně závazný právní dokument, který uvádí, že stát není ručitelem La Poste, a který je použitelný pro jakoukoli situaci a třetí osobu jakéhokoliv druhu.
Only a text of general scope applicable in any situation and to any type of third party, indicating that the State is not the guarantor of La Poste, would be enough.
Nakonec i za předpokladu, že by francouzské návrhy připravily věřitele La Poste o všechny možnosti, jak uplatnit odpovědnost státu za účelem uspokojení své pohledávky (podle Komise je tento předpoklad neověřený), tyto návrhy neumožňují spolehlivě zjistit, k čemu by došlo v případě platební neschopnosti La Poste.
Finally, even in a scenario in which the French proposals would make it quite impossible for a creditor of La Poste to hold the State liable for paying its claim (a scenario that the Commission considers not to have been shown to exist), such proposals would not enable it to be clearly established what would happen in the event of La Poste’s becoming insolvent.
Věřitel La Poste, který nedosáhl uspokojení své pohledávky požadavkem na vyřízení své jednotlivé pohledávky, může stále ještě doufat, že dosáhne uspokojení své pohledávky v rámci celkového ozdravení La Poste financovaného státem, jak toto rozhodnutí později ukáže.
Indeed, a creditor of La Poste who had not been able to have his claim met by requesting payment of his individual claim could always hope to obtain payment within the framework of an overall State-financed restructuring of La Poste, as will be shown subsequently in this Decision.
I kdyby věřitel nebyl uspokojen, může způsobit právní účinky přípustného omylu, jehož se dopustil při zakládání pohledávky na skutečnosti, že bude vždy splacena
Even if he were to fail obtain satisfaction, the creditor could invoke legal effects from the legitimate mistake he made, when the claim arose, that it would always be honoured.
Použití teorie zdánlivosti umožňuje potvrzení tohoto důkazu.
Use of the theory of appearance enables what has been demonstrated to be confirmed.