natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Věřitel La Poste tudíž neriskuje, že jeho pohledávka zanikne z důvodu zahájení soudního vyrovnání, nebo že obdrží pouze částečnou úhradu původní pohledávky po ukončení řízení týkajícího se soudní správy a soudního vyrovnání obecného práva.
A creditor of La Poste is not in danger of seeing his claim cancelled because compulsory winding-up proceedings have been brought, or of obtaining only partial payment of his initial claim at the end of compulsory administration or winding-up proceedings under the ordinary law.
Kromě toho, jak zdůraznil odborník Komise, postavení La Poste jako právnické osoby není překážkou existence záruky francouzského státu.
In addition, as the Commission’s expert has pointed out, the fact that La Poste has legal personality is no bar to the existence of a guarantee given by the French State.
Jestliže totiž existují obchodní společnosti, například akciové společnosti (a. s.) a společnosti s ručením omezeným (s. r. o.), jejichž společníci nejsou povinni splácet dluhy instituce, v níž mají podíl, existují naopak četné kategorie společností nebo právnických osob vykonávajících obchodní činnost, kde soukromí společníci za dluhy založené společnosti odpovídají.
There are commercial forms of enterprise such as public limited companies (SAs) or private limited companies (SARLs) whose members are not obliged to pay the debts of the organisation in which they take part, but there are also many categories of organisation or legal person carrying on a commercial activity in which private members are indeed liable for the debts of the organisation they have set up.
Je tomu tak u veřejných společností, hospodářských zájmových sdružení a občanských společností.
This is true of the forms of partnership known as the société en nom collectif, the groupement d’intérêt économique, or the société civile.
Neexistuje tudíž žádná výslovná zásada obecného práva v oblasti ručení společníků za dluhy.
Thus there is no express principle of ordinary law governing the liability of members for debts.
Nelze tudíž prohlásit, že by při neexistenci právního dokumentu byla použitelná zásada absence záruky za dluhy a ztráty.
In the absence of legislation, it cannot be said that the principle that applies must necessarily be that debts or losses are not guaranteed.
Nezávislost udělená právnickou osobou, stejně jako vlastní jmění, není podle francouzského práva kritériem pro ustanovení režimu záruk za dluhy sjednané právnickou osobou.
In French law, the independence conferred by legal personality, or the existence of funds that belong only to the company, is not a test that allows it to be determined how the debts contracted by a legal person are guaranteed.
Z předchozích úvah lze rovněž odvodit, že zákonodárci nic nebrání v ustanovení, že veřejná instituce může být založena osobou veřejného práva, která ponese ztráty pouze do výše svého vkladu nebo počáteční dotace.
It may also be concluded that there is nothing to prevent the legislature from providing that a publicly owned establishment can be set up by a public body that will bear any loss only up to the limit of its initial contribution or endowment.
Odborník Komise doplnil úvahu zjišťováním existence zásady (implicitní) obecného práva v oblasti ručení za dluhy, nespadají-li společníci nebo členové do rámce vymezeného zákonodárcem, a nalezl odpověď v článcích 1871 a následujících občanského zákoníku.
The Commission’s expert has sought to complete the picture by considering whether there is an implicit principle of ordinary law governing the guaranteeing of debts in cases where the partners or members in an organisation have not chosen to join together in one of the legal forms offered by the legislature; the Commission’s expert finds an answer in Articles 1871 et seq. of the Civil Code.
Tyto články pojednávají o společnících, kteří svoji společnost nezaregistrovali.
These articles deal with partners who have not registered their partnership.
Článek 1871-1 občanského zákoníku stanoví následující mechanismus: „ledaže by byla zavedena jiná organizace, vztahy mezi společníky se řídí, jak se sluší a patří, buď ustanoveními vztahujícími se na občanské společnosti, je-li společnost občanské povahy, nebo pokud je obchodní povahy, vztahujícími se na veřejné společnosti“.
Article 1871-1 provides as follows: ‘Unless another form of organisation has been provided for, the relations between partners are governed, to the extent reasonable, either by the rules applying to sociétés civiles, if the partnership is of a civil character, or, if the partnership is of a commercial character, by the rules applicable to sociétés en nom collectif’.
Výše bylo ovšem upřesněno, že občanské společnosti a veřejné společnosti náleží k právnickým osobám, jejichž členové neomezeně ručí za dluhy.
It has been explained above that both of these forms of partnership are legal persons whose members have unlimited liability for their debts.
Odborník z toho vyvozuje, že pokud by se měla objevit nějaká zásada obecného práva, byla by to zásada ručení za dluhy právnických osob, které subjekt založily.
The expert concludes that in so far as there is a principle of ordinary law, it would be a principle whereby those who set up a legal person guarantee its debts.
Francouzské orgány v oznámení zaslaném dne 27. října 2009 tento závěr zpochybňují.
In their memorandum of 27 October 2009, the French authorities dispute this view.
Neopírá se totiž o žádný právní dokument, neboť odkaz na článek 1871-1 se týká „vztahů mezi společníky“, a nikoli se třetími osobami.
The conclusion, they argue, is not based on any legislation, since the reference in Article 1871-1 of the Civil Code is concerned with ‘relations between partners’ and not relations with third parties.
Právní dokumenty tedy na otázku nepamatují, z čehož nelze vyvozovat zásadu ručení, aniž by byla porušena práva obhajoby ve francouzském obecném právu i v právu Evropské unie.
The legislation is silent on the matter, and its silence cannot be made to imply a principle of guarantee without infringing the rights of the defence that apply in French law and in the law of the Union.
Komise nicméně poznamenává, že článek 1872-1 občanského zákoníku stanoví, že každý společník neregistrované společnosti uzavírá smlouvy svým vlastním jménem a pouze on sám se zavazuje vůči třetím osobám.
The Commission would observe, however, that Article 1871-1 of the Civil Code provides that every partner in an unregistered partnership contracts in his own name and is liable personally to third parties.
Každý společník tudíž neomezeně odpovídá za dluhy, které sjednal.
Thus every partner has unlimited liability for the debts he has contracted.
Komise samozřejmě nehodlá vyvozovat pouze z této úvahy, že stát odpovídá za dluhy La Poste, má však za to, že argument jejího odborníka, podle něhož pokud by se měla objevit zásada obecného práva, byla by to zásada ručení, které nepozbývá platnosti argumentem francouzských orgánů.
The Commission does not seek to deduce from this one consideration that the State is liable for the debts of La Poste; but it does believe that the French authorities’ argument does not invalidate the Commission’s expert’s argument that in so far as there is a principle of ordinary law it would be a principle of guarantee.
Komise kromě toho připomíná, že francouzské orgány ve vysvětlující poznámce v příloze oznámení ministra hospodářství, financí a průmyslu ze dne 22. července 2003 samy porovnávají odpovědnost akcionáře za SNC s odpovědností státu za veřejnou instituci.
In addition, the Commission would point out that in the explanatory note attached to the memorandum of 22 July 2003 from the Minister for Economic Affairs, Finance and Industry, the French authorities themselves draw a parallel between the liability of a shareholder for a société en nom collectif and the liability of the State for a publicly owned establishment.
na rozdíl od věřitelů podniků podléhajících obchodnímu právu, věřitelé La Poste (vzhledem k tomu, že La Poste nepodléhá obecnému právu ve věcech soudní správy a soudního vyrovnání podniků v obtížné situaci) neriskují, že jejich pohledávka při ukončení řízení o soudním vyrovnání zanikne úplně nebo částečně,
unlike the creditors of undertakings governed by commercial law, creditors of La Poste (which is not subject to the ordinary law rules governing the compulsory administration and winding up of firms in difficulty) are not in danger of seeing their claim cancelled in whole or in part following court liquidation proceedings;
skutečnost, že La Poste je právnickou osobou, neklade překážku záruce státu ve prospěch La Poste,
the fact that La Poste has legal personality is no bar to a state guarantee to La Poste; and
při absenci výslovného omezení odpovědnosti státu za La Poste se mohou věřitelé La Poste po právu opírat o zásadu, podle níž stát přebírá dluhy La Poste, i když je La Poste právnickou osobou.
in the absence of any express limitation on the State’s liability in respect of La Poste, La Poste’s creditors may legitimately act on the principle that the State will bear the debts of La Poste, even though La Poste possesses legal personality.
Řízení o úhradě dluhů veřejných institucí odsouzených rozhodnutím soudu podle zákona ze dne 16. července 1980 nevede v žádném případě k zániku dluhu
The procedure laid down by the Law of 16 July 1980 for the recovery of the debts of a publicly owned establishment that has been found by a court to be in default does not in any way lead to the cancellation of the debt
Komise nyní hodlá prozkoumat řízení o úhradě dluhů veřejných institucí odsouzených rozhodnutím soudu, aby určila, může-li toto řízení vést k zániku pohledávky za La Poste s výsledkem pro dlužníka obdobným, jako je výsledek při uplatnění soudních řízení, jak tvrdí francouzské orgány.
The Commission will now consider the procedure for the recovery of the debts of publicly owned establishments that have been found by a court to be in default, in order to determine whether the procedure can result in the extinction of a claim on La Poste, which would make the outcome for the creditor similar to that of insolvency proceedings in the courts, as the French authorities assert.
Toto řízení bylo ustaveno zákonem ze dne 16. července 1980 a různými prováděcími předpisy uvedenými v oddíle tohoto rozhodnutí ohledně popisu opatření.
The procedure is laid down in the Law of 16 July 1980 and in implementing provisions which are cited in the section of this Decision describing the measure.
Zákon ze dne 16. července 1980 uděluje státu významné pravomoci: nařízení úhrady z moci úřední a vytváření dostatečných zdrojů
The Law of 16 July 1980 confers important prerogatives on the State: the mandatory payment order and the creation of sufficient resources
Jak bylo upřesněno v popisu opatření, zákon ze dne 16. července 1980 stanoví, že „řídící orgán správního celku nebo instituce neuvolnil nebo nevytvořil zdroje […], dozorčí orgán toto zajistí a v případě potřeby provede úhradu z moci úřední“.
As has been explained in the description of the measure, the Law of 16 July 1980 provides that ‘if the decision-making body of the authority or establishment has not released or created the resources […] the supervisory authority shall do so, and if necessary shall issue a mandatory payment order’.
Nařízení ze dne 12. května 1981, které nařízení z roku 2008 v tomto bodě nemění, nadto upřesňuje, že představitel státu nebo dozorčí orgán „v případě potřeby uvolní potřebné zdroje buď snížením úvěrů určených na jiné výdaje, nebo dosud nevyužitých, anebo navýšením zdrojů“.
The Decree of 12 May 1981, which on this point remains unchanged by the amending Decree of 2008, states that the representative of the State or the authority responsible for supervision ‘shall, as appropriate, release the necessary resources, either by reducing the appropriations allocated to other expenditures and still available, or by increasing resources’.
Zákon ze dne 16. července 1980 a jeho prováděcí opatření tudíž označují stát jako orgán oprávněný k vymáhání dluhů veřejných institucí.
Thus the Law of 16 July 1980 and the measures implementing it designate the State as the authority responsible for covering the debts of publicly owned establishments.
Kromě toho mu svěřují významné pravomoci: nařízení úhrady z moci úřední a tvorbu dostatečných zdrojů.
They also confer important prerogatives on the State: the mandatory payment order and the creation of sufficient resources.
Francouzské orgány vyvracejí názor, podle něhož by dotyčné zdroje mohly být státními zdroji. Jak je uvedeno v části týkající se připomínek členského státu, podle francouzských orgánů totiž zákon ze dne 16. července 1980 svěřuje dozorčímu orgánu pouze právo přenést výkon pravomoci. Z toho titulu může dozorčí orgán vykonávat pouze pravomoci tohoto výkonného orgánu, které nezahrnuj možnost volně nakládat se státním rozpočtem.
The French authorities deny that the resources referred to here can ever be state resources.
Na podporu tohoto výkladu jsou uvedeny přípravné práce na zákonu ze dne 16. července 1980, zásadní články, jakož i rozhodnutí Státní rady ve věci Campoloro.
As has been indicated in the part of this Decision concerning the observations of the Member State, the French authorities contend that the power conferred on the supervising authority by the Law of 16 July 1980 is only one of substitution. The supervising authority is empowered only to exercise the powers of the executive into whose shoes it steps, and those powers do not include the power to avail itself of the state budget.
Francouzské orgány nicméně uznávají, že zákon z roku 1980 v zásadě nezakazuje finanční pomoc státu na podporu dotyčné osoby veřejného práva.
In support of this interpretation the French authorities cite the legislative history of the Law of 16 July 1980, a number of scholarly articles, and the decisions of the Council of State in Campoloro. They acknowledge, however, that the 1980 Law does not in principle prevent the State from providing financing to support the public body concerned.
Komise uznává, že právní dokumenty výslovně nestanoví povinnost státu vyplatit mimořádný příspěvek veřejné instituci ve finančních obtížích.
The Commission accepts that the legislation does not expressly require the State to subsidise a publicly owned establishment on an exceptional basis if it is in financial difficulty.
To nikterak nezbavuje platnosti důkaz existence implicitní záruky.
This does not in any way invalidate the demonstration of the existence of an implied guarantee.
Komise rovněž uznává, že nejprve mají být uvolněny vlastní zdroje instituce.
The Commission also accepts that the resources to be released in the first place are the resources of the establishment itself.
Toto nebrání zjištění, že jakmile budou vlastní zdroje vyčerpány, dluhy zadlužené veřejné instituce lze splatit pouze ze státních zdrojů.
But this does not prevent a finding that once a publicly owned establishment’s own resources are exhausted its debts can be honoured only out of state funds.
Toto zjištění je v souladu se skutečností, že záruční mechanismus je podpůrný v tom smyslu, že dlužníkovy zdroje jsou uvolněny dříve než zdroje dlužníkova ručitele.
Such a finding is consistent with the fact that a guarantee mechanism is a subsidiary mechanism, in that the debtor’s own resources are called upon before those of the guarantor.
Zákon ze dne 16. července 1980 a jeho prováděcí opatření nestanoví řízení o likvidaci-zániku spolu se zánikem povinností, nedostatek peněžních prostředků je jištěný nebo pouze přechodný
The Law of 16 July 1980 and the measures implementing it do not lay down a procedure for liquidation with cancellation of obligations: a shortage of funds will be covered, or will be only temporary
Komise bude nyní zkoumat výklad francouzských orgánů, podle něhož po ukončení řízení stanoveného zákonem ze dne 16. července 1980 mohou pohledávky určitých věřitelů neodvolatelně zaniknout a jejich situace by se rovnala situaci věřitelů podniků podléhajících soudním řízením.
The Commission will now consider the interpretation of the French authorities which maintains that at the end of the procedure laid down by the Law of 16 July 1980 some creditors may see their claim irrevocably cancelled, and that their situation is equivalent to that of creditors of undertakings subject to court proceedings.
Odborník Komise poznamenává, že zákon ze dne 16. července 1980 a jeho prováděcí nařízení se snaží dokázat, že v případě nedostatku prostředků připadají v úvahu pouze dva předpoklady: buď dozorčí orgán uvolní potřebné zdroje, nebo bude placení odloženo.
The Commission’s expert observes that the Law of 16 July 1980 and the Decree implementing it support the view that in the event that funds are insufficient there are only two possibilities open: either the supervising authority releases the necessary resources, or the payment is deferred.
Řízení v žádném ohledu nenaznačuje, že bude v případě trvalého nedostatku peněžních prostředků zastaveno.
At no stage does the procedure indicate that in the event of a continuing insufficiency of funds the debt will come to an end.
Jestliže zákon ze dne 16. července 1980 a jeho prováděcí opatření počítají s nedostatkem prostředků, tento stav je pokládán pouze za přechodný do doby, než budou vytvořeny dodatečné zdroje, což je jediné řešení, s nímž právní dokumenty počítají.
The Law of 16 July 1980 and the measures implementing it do provide for a situation where funds are insufficient, but they treat this situation as a temporary one, pending the creation of additional resources, which is the only outcome they envisage.
Nikde se nepočítá s tím, že vytváření dodatečných zdrojů by mohlo být nemožné nebo také nedostatečné.
At no stage do they contemplate a situation where the creation of additional resources is impossible or the resources thereby created are in turn insufficient.
Po této etapě vytváření zdrojů právní texty uvádějí, že příslušný orgán přistoupí k úhradě z moci úřední.
After the creation of resources, the legislation indicates that the responsible authority is to issue a mandatory payment order.
Výše uvedený oběžník z roku 1989 je ohledně nedostatku prostředků ještě přesnější a zdůrazňuje jeho nezbytně přechodný charakter, neboť v tomto případě je třeba oznámit věřiteli zůstatek, který bude uhrazen později.
The 1989 circular referred to above is more precise with regard to a shortage of funds, stressing that it is necessarily of a temporary character, since the creditor must be informed of the balance that will be paid later.
Podle odborníka Komise „mohou věřitelé ze znění právních dokumentů nabýt jistoty, že nebude-li jejich pohledávka moci být splacena okamžitě, bude splacena později“.
According to the Commission’s expert, ‘from a reading of this legislation, creditors can conclude that if their claim is not met immediately it will be met at a later date’.
Odborník Komise kromě toho právem poznamenává, že řízení podle francouzského práva je pouze řízením o úhradě pohledávek s vyloučením likvidačního řízení.
The Commission’s expert also rightly observes that the procedure laid down by French law is a procedure only for the recovery of claims, and not for winding up.
Pokud jde o soukromé osoby, stav zastavení plateb spojují právní dokumenty se stavem konkurzu.
In the case of private persons the legislation links cessation of payments to winding up.
Riziko zastavení plateb tak může způsobit zahájení řízení o ochraně před věřiteli a soudní vyrovnání je výslovně uváděno jako důsledek zastavení plateb.
The prospect of a cessation of payments may be grounds for a suspension of payments, and a cessation of payments is expressly stated to be grounds for winding up under the supervision of the court.
Naproti tomu, pokud jde o osoby veřejného práva obecně a veřejné instituce zvlášť, zákonodárce utajováním stavu zastavení plateb a jeho zřetelným oddělením od konkurzu dává najevo věřitelům, že jejich pohledávky budou splaceny bez omezení, v případě potřeby třetí osobou, například státem.
But in the case of public bodies in general, and publicly owned establishments in particular, the legislature and the regulatory authorities have passed over the situation of cessation of payments, without linking it to any form of winding up, and have thus given creditors to understand that their claims will be honoured without limitation, if necessary by a third party such as the State.
Odborník Komise nakonec poznamenává, že reforma z roku 2008, provedená po přijetí rozhodnutí o zahájení řízení, nevedla francouzské orgány k upřesnění, že je nutno uvolnit vlastní zdroje veřejné instituce bez účasti státních zdrojů.
Lastly, the Commission’s expert observes that in the course of the reform of 2008, which took place after the opening decision in these proceedings, the French authorities did not take the opportunity to make it clear that the resources to be released had to be the establishment’s own, and that state resources would not be drawn upon.
Toto upřesnění by však mohlo vyslat jasný signál věřitelům v době, kdy řízení zahájená Komisí výslovně spojují záruku státu s mezerami ve znění právních dokumentů.
Such a clarification would have sent a strong signal to creditors at a time when in proceedings initiated by the Commission an express link was being made between a state guarantee and the vague wordings in the legislation.
Skutečnost, že nedošlo k žádoucímu vyjasnění, podporuje tvrzení, podle něhož francouzský stát nehodlá popírat, že je sám schopen poskytnout nezbytné zdroje.
The fact that the necessary clarification was not supplied supports the affirmation that the French State does not wish to deny that it may supply the necessary resources itself.
Francouzské orgány ve svém oznámení zaslaném dne 27. října 2009 tvrdí, že názor odborníka Komise, podle něhož „mohou věřitelé ze znění právních dokumentů nabýt jistoty, že nebude-li jejich pohledávka moci být splacena okamžitě, bude splacena později“ vychází ze zkresleného znění právních dokumentů, které – kromě toho, že se jedná o právní dokumenty bez zákonodárné pravomoci (oběžníky) – nikterak nestanoví nahrazení zdrojů instituce státními zdroji.
In the memorandum they sent on 27 October 2009, the French authorities argue that the statement of the Commission’s expert that ‘from a reading of this legislation, creditors can conclude that if their claim is not met immediately it will be met at a later date’ rests on a biased reading of the relevant wordings: apart from the fact that these are merely circulars, rather than statutes or regulations, there is nothing in them to show that state resources are to be substituted for those of the publicly owned establishment.
Nic nebrání tomu, aby se objevily veřejné instituce, které přeruší činnost a jejich věřitelé nebudou moci dosáhnout vyrovnání jejich dluhů.
There is no reason why publicly owned establishments should not become dormant, leaving their creditors unable to force them to pay their debts.
Francouzské orgány mají ostatně za to, že veřejné instituce by nemusely splatit pohledávku, aniž by se přitom automaticky ocitly ve stavu zastavení plateb.
In addition, the French authorities take the view that publicly owned establishments could fail to meet a claim without automatically being in a state of cessation of payments.
Komise nyní bude zkoumat, je-li podle zákona možno, aby veřejná instituce pravomocně odsouzená rozhodnutím soudu k zaplacení peněžní částky mohla přerušit činnost a aby pohledávka nebyla nikdy splacena, jak prohlašují francouzské orgány.
The Commission will now consider whether, once a court has ordered a publicly owned establishment to pay a sum of money, and the order is no longer open to appeal, it is legally possible for the establishment to be allowed to fall into dormancy, with the result that the claim will never be honoured, as the French authorities contend.
Ustanovení zákona ze dne 16. července 1980 a jeho prováděcí předpisy jsou pro stát závazné.
The Law of 16 July 1980 and the measures implementing it are binding on the State.
Tyto právní dokumenty v nejméně příznivém případě pro věřitele vedou stát k tomu, aby věřiteli oznámil zůstatek, který bude uhrazen později.
In the case least favourable to the creditor, they require the State to inform the creditor of the balance that will be paid later.