natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tento závěr byl v souladu s rozhodnutím C 10/94, vydaným téhož dne, ve kterém Komise konstatovala, že prodej 49 % akcií ŘL zaměstnancům představoval platnou částečnou privatizaci v očekávání obnovení životaschopnosti.
This was coherent with decision C 10/94 adopted the same day, in which the Commission considered that the sale of 49 % of HSY’s shares to the employees was a valid partial privatisation and a return to viability could be expected.
Ve vztahu k účasti banky ETVA na navýšení kapitálu ze dne 20. května 1998 se Komise domnívá, že zde není dostatek důvodů, aby se odchýlila od mlčky přijatého závěru o neexistenci podpory, jak bylo uvedeno v rozhodnutí Ν 401/97.
As regards ETVA’s participation in the capital increases of 20 May 1998, the Commission considers that there are no sufficient grounds to deviate from the implicit non-aid assessment made in the decision N 401/97.
Konkrétně pak okolnosti platné v květnu roku 1998 se nikterak neodchylovaly od okolností v době vydání rozhodnutí.
In particular, the circumstances in May 1998 were not sufficiently different from the ones forecasted at the time of the adoption of the decision.
Komise navíc neodhalila žádný důkaz o existenci (tajného) závazku státu k vrácení zaměstnancům jakékoliv částky vynaložené v rámci navyšování kapitálu.
In addition, the Commission found no proof of a (secret) commitment of the State to reimburse the employees any amount they would pay in the framework of the capital increases.
Naopak, v době uskutečnění navýšení kapitálu, tj. 24. června 1999 a 22. května 2000 již neplatily některé body zásadního významu, o něž se opíral závěr ze dne 15. července 1997 o neexistenci podpory:
Conversely, at the time of the capital increase of 24 June 1999 and 22 May 2000, fundamental elements that formed the basis of the no aid assessment of 15 July 1997 were not present anymore:
Za prvé, jak bylo výše uvedeno, veškerá rozhodnutí z 15. července 1997 se opírají o fakt, že Řecko dodrží smlouvu o částečné privatizaci ze září 1995, obzvláště pak, že zaměstnanci, v souladu s příslušnou dohodou, uhradí bance ETVA kupní cenu, když převzetí finančně ekonomického rizika bude pro ně motivující k přijetí nutných opatření k obnovení konkurenceschopnosti.
First, as explained earlier, both decisions adopted on 15 July 1997 were based on the fact that Greece would implemented the partial privatisation agreement of September 1995, and in particular that the employees would pay the purchase price to ETVA, as laid down in the contract, thereby assuming a financial risk which would incentivise them to support the necessary measures for restoring competitiveness.
Přestože zaměstnanci byli povinni splatit bance ETVA první splátku kupní ceny ještě před 31. prosincem 1998, žádná platba se neuskutečnila.
Whereas the employees had to pay the first instalment of the purchase price to ETVA before 31 December 1998, no payment occurred.
Stát se nepokusil o její zinkasování.
The State did not seek to obtain the payment.
Tato okolnost znamená, podle posouzení opatření E7, že zaměstnanci nebyli v pozici investorů s povinností zaplatit během následujících dvanácti let celkovou částku ve výši 8,17 miliardy GRD (24 milionů EUR), na rozdíl od toho, co Komise očekávala v červenci roku 1997, když vydala obě rozhodnutí.
As indicated in the assessment of measure E7, this meant that the employees were not put in the situation of investors having to pay in total GRD 8,17 billion (EUR 24 million) over the next 12 years, contrary to what the Commission expected in July 1997 when the two decisions were adopted.
V podstatě, na rozdíl od toho, co se dalo řádně očekávat v době vydání rozhodnutí N 401/97, vycházejícího ze stávajících smluvních ujednání, žádná částečná privatizace se nekonala, a smlouva přestala být pro banku ETVA závaznou.
In conclusion, contrary to what could legitimately be expected at the time of the decision N 401/97 on the basis of the existing contracts, no real partial privatisation had taken place and the contract was not binding ETVA anymore.
Za druhé, jak bylo podrobně v části 3.1 tohoto rozhodnutí, obchodní a ekonomický úspěch očekávaný v době vydání rozhodnutí N 401/97 se nedostavil.
Second, as already analysed in detail in section 3.1 of the present decision, the commercial and financial success planned at the time of decision N 401/97 did not materialise.
červen 1998 byl Komisí stanoven jako datum, po kterém se již nedalo očekávat obnovení životaschopnosti.
The Commission established the date of 30 June 1999 as the date from which no return to viability could reasonably be expected.
Evidentně již počátkem roku 1999, se začala projevovat většina negativních signálů o nejistém obnovení životaschopnosti založeném na stávajícím plánu restrukturalizace.
It is certain that at the beginning of June 1999, most of the bad news was already known and a return to viability was highly hypothetical on the basis of the existing restructuring plan.
Na základě výše uvedeného Komise dovozuje, že žádný soukromý investor v pozici banky ETVA by opakovaně do ŘL neinvestoval.
On the basis of the foregoing, the Commission considers that a market economy investor which would have found itself in the same situation as ETVA would not have invested anymore in HSY.
Vzhledem k tomu, že vkladem kapitálu byla ŘL poskytnuta selektivní výhoda, Komise dovozuje, že účast banky ETVA na druhém a třetím navýšení kapitálu představuje státní podporu ve prospěch ŘL.
Since such a capital injection provides a selective advantage to HSY, the Commission concludes that the participation of ETVA to the second and third capital increase constitutes State aid in favour of HSY.
Ve vztahu k čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES Komise připomíná, že nikdy nevydala rozhodnutí, jímž by výslovně posuzovala a schvalovala účast banky ETVA na navyšování kapitálu v ŘL.
Regarding the compliance with Article 88(3) of the Treaty, the Commission observes that it has never adopted any decision explicitly assessing and authorising ETVA’s participation to the capital increases of HSY.
Komise proto dovozuje, že podpora byla poskytnuta v rozporu s čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES.
The Commission therefore considers that the aid has been put into effect in contravention of Article 88(3) of the Treaty.
Komise připomíná, že i pokud by se dalo uvažovat o tom, že poskytnutí posuzovaného opatření bylo umožněno rozhodnutím N 401/97 (v rozhodnutí N 401/97 se uvádí, že banka ETVA se bude podílet na navyšování kapitálu ŘL, a jelikož nejsou předloženy námitky ve vztahu konvencí s právní úpravou o státních podporách, tj. účast ne představuje státní podporu), neovlivnilo by to následující závěr, podle kterého musí být daná podpora vrácena.
The Commission observes that, even if it were considered that this measure has been authorised by Decision N 401/97 (the decision N 401/97 describes that ETVA will participate in the capital increases of HSY and, by not raising doubts on the compliance with State aid rules, implicitly considers that this participation would not be an aid), it would not change the forthcoming conclusion that the aid has to be recovered.
Řecké orgány tvrdí, že případně může být posuzované opatření bráno jako slučitelná podpora na restrukturalizaci.
Greece claims that this measure could constitute compatible restructuring aid.
Komise připomíná, že cílem navyšování kapitálu bylo financování investičního programu.
The Commission recalls that the aim of the capital increases was to finance the investment plan.
Komise již při posuzování opatření D2 a opatření D3 uvedla, proč poskytnutí dodatečné podpory restrukturalizace k financování investičního programu nemohou být považovány za slučitelné se společným trhem.
In the framework of the assessment of measure P2 and measure P3, the Commission has already explained why additional restructuring aid in favour of the investment plan can not be considered compatible with the common market.
Protože dvě navýšení kapitálu představují neslučitelnou podporu, musí být po ŘL požadováno jejich navrácení.
Since the two capital increases constitute incompatible aid, they have to be recovered from HSY.
Státní protizáruky spojené se smlouvami mezi ŘL a OSE a ISAP (opatření E12b)
State counter guarantee in relation to HSY’s contracts with OSE and ISAP (measure E12b)
Ke smlouvám uzavřeným mezi ŘL a Řeckými drahami (OSE) a Tramvajovou Linkou Atény Pireus (ISAP) na dodávku kolejového materiálu, poskytla banka ETVA záruky na zálohy a záruky na řádné splnění smlouvy (dále jen „záruky na zálohy“).
In the framework of contracts that HSY concluded with Hellenic Railway Organization (OSE) and Athens-Piraeus Electric Railways (ISAP) concerning the supply of rolling stock, ETVA granted guarantees for advance payments and good performance (hereinafter down payment guarantees or advance payment guarantees).
Záruka poskytnutá na smlouvy s OSE činila 29,4 milionu EUR a záruka na smlouvy s ISAP činila 9,4 milionu EUR.
The guarantees in the framework of the contracts with OSE and ISAP amounted respectively to EUR 29,4 million and EUR 9,4 million.
Komise ve svém rozhodnutí o rozšíření řízení vyjádřila pochybnosti, nakolik by za stejných podmínek poskytla posuzované protizáruky soukromá banka.
In the extension decision, the Commission raised doubts whether a private bank would have provided these counterguarantees at the same conditions.
V důsledku potíží, se kterými se potýkaly ŘL je namístě otázka, zda by soukromá banka takové protizáruky vůbec poskytla.
In view of the difficulties of HSY, it could even be questioned whether a bank would have granted them at all.
Loděnice Elefsina souhlasí s pochybnostmi Komise.
Elefsis supports the doubts expressed by the Commission.
Stát se konkrétně v daném případě nezachoval jako soukromý investor tržního prostředí, neboť na sebe vzal několikanásobné riziko jak z titulu většinového vlastníka ŘL, tak z titulu jediného věřitele a ručitele, a nesl tak v podstatě celé riziko její další činnosti.
In particular, the State did not act as a market investor because it assumed a multiple risk, being not only HSY’s majority shareholder but also its sole creditor and guarantor, who bore nearly all the risk associated with its operations.
Konkrétně na základě zákona číslo 2322/1995 byly poskytnuty státní záruky mnoha podnikům.
Indeed, they were granted pursuant to Law 2322/1995 and several firms received State guarantees on the basis of that law.
Řecké orgány dále tvrdí, že roční poplatek ve výši 0,05 % představoval odpovídající odměnu za převzetí rizika.
In addition, Greece claims that the annual fee of 0,05 % was adequate to remunerate the risk.
Chování banky ETVA odpovídalo chování soukromé banky, neboť získala státní protizáruku a naúčtovala si poplatek ve výši 0,4 %.
As regards ETVA’s behaviour, it was acceptable to a private bank since it received a counter-guarantee from the State and charged a premium of 0,4 %.
ŘL předložily zprávu poradenské společnosti (jedná se o první zprávu Deloitte), potvrzující výše uvedený argument.
HSY has submitted a report of a consultant — the first Deloitte report — which supports this assertion.
V téže zprávě se dále uvádí, že ŘL byly schopny získat protizáruky odpovídajících zárukám od banky ETVA i od soukromé banky, aniž by jim stát poskytl protizáruky, a to nabídkou zástavního práva na některá svá aktiva.
This report also asserts that, without a State counter-guarantee, HSY could nevertheless have received from a private bank a guarantee similar to the one granted by ETVA by offering lien on certain assets as a security.
Řecko závěrem tvrdí, že oprávněnou osobou k přijetí státních záruk jsou OSE a ISAP, a nikoliv ŘL.
Finally, Greece claims that the beneficiary of the State counter-guarantees is OSE and ISAP and not HSY.
Na posuzované opatření se nevztahuje aplikační rámec článku 296 Smlouvy o ES, neboť opatření se týká výhradně civilních aktivit.
The present measure does not fall within the scope of Article 296 of the Treaty since it directly supports a civil activity.
Předně je zapotřebí vyjasnit, která ze dvou forem opatření, tj. záruky na zálohy poskytnuté bankou ETVA, nebo protizáruky poskytnuté státem bance ETVA, může představovat státní podporu.
It needs first to be clarified which of the two types of measures — the down payments guarantees granted by ETVA and the counter-guarantees granted by the State to ETVA — could constitute an aid measure.
Z tvrzení řeckých orgánů, že banka ETVA získala závazný příslib na poskytnutí státních protizáruk již v době, kdy sama poskytovala záruky na zálohy, musí být vyvozen závěr, že v době, kdy banka ETVA poskytovala záruky, byla již plně kryta státními protizárukami.
Since Greece claims that the State counter-guarantees were already firmly promised to ETVA when the latter granted the advance payment guarantees, it has to be concluded that when ETVA granted the guarantees, it was fully protected by the State counter-guarantees.
Z tohoto pohledu, vezme-li se v úvahu, že banka ETVA nepřebírala žádné riziko (díky státním protizárukám), a zároveň inkasovala čtvrtletní poplatek ve výši 0,4 %, by bylo posuzované opatření za stejných podmínek přijatelné i pro soukromého investora tržního prostředí.
Therefore, since ETVA run no risks (thanks to the State counter guarantees) while receiving a fee of 0,4 % per quarter, this measure would have been acceptable to a market economy investor in similar circumstances.
Stát naopak poskytl protizáruky bez jakéhokoliv zajištění a za cenu pouhých 0,05 %.
Conversely, the State granted counter-guarantees, which were not secured by any collateral, and for which it received a guarantee premium of only 0,05 %.
Toto druhé opatření by s jistotou nebylo přijatelné pro žádného soukromého investora.
This second measure would clearly not be acceptable to a market economy investor.
Státní podporu tak představuje druhé z opatření.
It is therefore this second measure which constitutes State aid.
Komise však připomíná, že banka ETVA byla ve 100 % vlastnictví státu, a tak lze veškerá opatření realizovaná touto bankou přisoudit státu; oddělení obou opatření (tj. záruk od protizáruk) je poněkud umělé.
The Commission however observes that since the State owned 100 % of ETVA and all the measures implemented by the latter bank are imputable to the State, the separation between the two measures (i.e. guarantee and counter-guarantee) is somehow artificial.
Protože řecké orgány tvrdí, že oprávněným příjemcem opatření byly OSE a ISAP, musí se vyjasnit, kdo je ve skutečnosti oním oprávněným.
Since Greece claims that the beneficiary were OSE and ISAP, it needs to be clarified who is the beneficiary of this measure.
Komise podotýká, že při sjednávání smluv na dodávku kolejového materiálu je obvykle prodávající vyzván, aby předložil kupujícímu bankovní záruky na jím poskytnuté zálohy.
The Commission observes that in the framework of contracts for the supply of rolling stock material, the seller has usually to provide bank guarantees to the purchaser for the advance payments the latter makes.
Kupující chce mít tímto způsobem jistotu, že mu bude vrácena příslušná částka v případě, kdy prodávající nedodá materiál, např. z důvodu konkursu.
Indeed, the purchaser wants to be sure to recover these amounts if the seller does not deliver the material, for instance because it went bankrupt.
Kupující je vlastně tím, kdo si musí u banky zajistit příslušné záruky a je zatížen odpovídající cenou.
Therefore, it is the seller that has to obtain these guarantees from a bank and to supports their costs.
To však znamená, že se jedná o běžný výdaj k tíži dodavatele kolejového materiálu.
In other words, it is a normal cost that a seller of rolling stock material has to support.
V daném případě protizáruky státu umožnily ŘL získat u banky ETVA záruky za cenu nepřevyšující 0,4 % čtvrtletně.
In the present case, the State counter-guarantee allowed HSY to obtain from ETVA guarantees at a price of only 0,4 % per quarter.
Je tedy evidentní, že státní záruky poskytnuté před 30. červnem 1999 umožnily ŘL získat záruky za nižší cenu.
It is therefore clear that in the period before 30 June 1999 the State counter-guarantees allowed HSY to obtain guarantees at a lower price.
Státní záruky poskytnuté v době po 30. červnu 1999 umožnily ŘL získat záruky, které by v žádném případě nemohly získat na trhu.
In the period after 30 June 1999, the State counter-guarantees allowed HSY to obtain guarantees, which HSY could not have received from the market at all.
Závěrem vyplývá, že oprávněným příjemcem podpory jsou ŘL.
In conclusion, the beneficiary of the aid is HSY.
Komise k tvrzení Řecka, že opatření nemá selektivní charakter, připomíná, že k tomu, aby se dané opatření mohlo považovat za obecně platné, musí mít k němu skutečný, a za rovných podmínek, přístup všechny ekonomické subjekty, které působí na území daného členského státu, rámec jeho použití nesmí být omezen dodatečnými podmínkami, např. různým přístupem státu při jeho poskytování, nebo prostřednictvím dalších faktorů, omezujících jeho praktický efekt.
As regards Greece’s claim that the measure is not selective, the Commission recalls that, in order to be general, a measure must be effectively open to all economic agents operating within a Member State on equal access basis, and they must not de facto be reduced in scope through, for example, the discretionary power of the State to grant them or through other factors that restrict their practical effect.
Komise se domnívá, že zákon číslo 2322/1995 je od výše uvedené definice značně vzdálen.
The Commission considers that Law 2322/1995 is far from fulfilling this definition.
Za prvé, článek 1 tohoto zákona stanoví, že záruka je poskytována ministrem financí na základě kladného doporučení tříčlenné meziresortní komise.
First, Article 1 of the law states that the guarantee is granted by the Minister of Economy in agreement with three other ministers.
Poskytnutí záruky tedy závisí na individuálním posouzení orgánů.
Therefore the granting of the guarantee depends on the discretionary power of the authorities.
Za druhé, podle téhož zákona může být státní záruka poskytnuta soukromému podniku, pokud má sídlo ve vzdálené oblasti, je zaměřena na podporu ekonomického rozvoje daného regionu, a nikoliv samotného podniku (článek 1bb), nebo pokud byl postižen živelnou pohromou (článek 1cc).
Second, a State guarantee can be granted to a private firm only if it is located in a remote area and with the aim of improving the economic development of the area and not the specific firm (Article 1bb) or if it has suffered damages as a result of nature (Article 1cc).
Na straně druhé, podniky, které jsou ze 100 % nebo z velké většiny ve vlastnictví státu, mohou obecně získat státní záruky, např. k úhradě svých závazků (článek 1b).
Conversely, companies that are 100 % State-owned or where the State holds the majority of shares can be granted State aid for general reasons such as covering some of their liabilities (Article 1B).
Je tedy evidentní, že státní podniky mají mnohem snazší přístup k státním zárukám, než soukromé podniky.
It is therefore clear that State-owned firms have a much wider access to the State guarantees than private firms.
Tento závěr potvrzuje analýza řady půjček, výčtem uvedených v první zprávě Deloitte, na něž byly poskytnuty státní záruky.
This conclusion is confirmed by the analysis of the list of guaranteed loans provided in the first Deloitte report.
Za třetí, záruky nejsou poskytovány za rovných podmínek.
Third, the guarantees are not accessible on an equal access basis.
V čl. 1 odst. 4 téhož zákona je konkrétně uvedeno, že stát může proti poskytnuté záruce požadovat dostatečné zajištění (zřízení věcného břemene k zabudovaným součástem aktiv podniku).
Indeed, Article 1(4) of the Law indicates that when granting a guarantee the State may ask for some security (i.e. lien on fixed assets of the company).
Rozhodnutí o tom, zda bude nebo nebude požadováno zajištění, závisí na individuálním posouzení ministra financí.
The decision to request a security or not is left at the discretion of the Minister of Economy.
Stát v daném případě, při poskytnutí opatření E12b, zajištění nepožadoval.
In the present case, the State did not ask a security when granting measure E12b.
K otázce neexistence přístupu k opatření za rovných podmínek Komise připomíná, že poplatek za záruky není u všech úvěrů stejný.
As regards the absence of access on an equal basis, the Commission observes that the guarantee fee is not the same for all loans.
Poplatek za záruku činil, například v posuzovaném opatření, pouhých 0,05 %.
For instance, the guarantee premium amounted to only 0,05 % in the present case.
V případě opatření E14, poskytnutého opět v rámci zákona 2322/1995, činil poplatek 1 %.
In the case of measure E14, also granted on the basis of Law 2322/1995, the premium was 1 %.
U zaručených úvěrů, uvedených v první zprávě Deloitte, se poplatek pohyboval mezi 0,1 % a 0,5 %.
In the list of guaranteed loans provided in the first Deloitte report, some loans had also a premium of 0,1 % and 0,5 %.
Závěrem Komise zamítá tvrzení Řecka, že zákon číslo 2322/1995 představuje obecné opatření.
In conclusion, the Commission dismisses Greece’s claim that Law 2322/1995 is a general measure.
Co se týká tvrzení, uvedeného v první zprávě Deloitte, že ŘL si mohly u soukromé banky zajistit předmětné záruky na zálohy formou poskytnutí věcného zajištění částí svých aktiv místo protizáruky státu, Komise konstatuje, že k posouzení opatření tento argument není relevantní.
As regards the claim of the first Deloitte report that HSY could have received these down payment guarantees from a private bank by giving to the bank a lien on certain assets as collateral instead of giving to the bank a State counter-guarantee, the Commission considers that this claim is irrelevant in the analysis of the measure.
Komise je konkrétně povinna zjistit, nakolik podmínku opatření, státem skutečně poskytnutých, představují podporu loděnicím.
Indeed, the Commission has to analyse whether the terms of the measures which were actually granted by the State constituted aid to the yard.
Komise není povinna zjistit, nakolik si mohly loděnice na trhu, poskytnutím většího zajištění, zajistit stejné záruky.
The Commission does not have to verify whether by providing more security, the yard could have received the same guarantee from the market.
V daném případě nebyla žádná z protizáruk státu zajištěna zřízením věcného břemene k některé části aktiv loděnic.
In the present case, none of the State counter-guarantees was secured by a lien on some assets of the yard.
Protizáruka poskytnutím zajištění aktiv tak představuje jiný úkon, který není zapotřebí posuzovat.
Therefore, a counter-guarantee with an asset as security constitutes a different transaction, which does not have to be assessed.
Komise mimochodem připomíná, že i pokud by tvrzení uvedené v první zprávě Deloitte bylo zapotřebí prozkoumat, ŘL by poskytnutím zajištění nebyly s to přesvědčit soukromou banku, aby jí poskytla obdobné záruky na zálohy.
As a subsidiary ground, the Commission notes that, even if the claim of the first Deloitte report had to be assessed, HSY would not have been able to convince a private bank to provide such down payment guarantees by providing securities.
Aktiva podniku byla ve skutečnosti již zatížena jiným zajištěním a reprezentovala nízkou hodnotu ke zpeněžení (viz druhý a třetí případ rozebíraný v poznámce 44).
Indeed, the assets of yards were already encumbered and they had a low liquidation value (see the second and third items discussed in footnote 43 of the present decision).
Ani poskytnutí zajištění formou zástavy některých aktiv ŘL by nepostačovalo k přesvědčení soukromého investora k poskytnutí úvěru ŘL.
Therefore, even a security in the form of a lien on certain assets of HSY would not have been sufficient to convince a market economy investor to lend to HSY.
Komise v předchozí části tohoto rozhodnutí dospěla k výši úroků, kterou by požadovala soukromá banka v případě poskytnutí úvěru ŘL.
The Commission has earlier in this decision established the interest rate which a private bank would have charged for giving a loan to HSY.