natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Je tedy zapotřebí analyzovat, zda opatření přijatá SNCB ve věci IFB po 20. prosinci 2002 poskytla příjemci výhodu, nebo zda naopak SNCB postupovala stejně jako by postupoval rozumný investor v tržní ekonomice.
It is therefore necessary to analyse whether the measures taken by SNCB concerning IFB from 20 December onwards conferred an advantage upon the beneficiary, or if, on the contrary, SNCB behaved like an informed investor in a market economy.
Výhoda pro příjemce podpory s uplatněním zásady rozumného investora v tržní ekonomice
Advantage to the aid recipient applying the principle of an informed investor in a market economy
Je nutno analyzovat, zda rozhodnutí správní rady SNCB ze dne 20. prosince 2002 o navýšení kapitálu IFB konverzí splatných pohledávek a o poskytnutí záchranných opatření, které vedlo SNCB k tomu, že dne 7. dubna 2003 podepsala s IFB rámcovou smlouvu, vytvořilo ekonomické zvýhodnění pro IFB nebo zda je toto rozhodnutí výsledkem hodnocení jaké by učinil soukromý investor v tržní ekonomice.
It is necessary to analyse whether the decision by SNCB’s Management Board of 20 December 2002 to increase IFB’s capital by the conversion of credits due, and to award the rescue measures, which led to SNCB’s signature, on 7 April 2003, of the framework agreement with IFB, created an economic advantage for IFB, or if this decision was the result of an assessment by a private investor in a market economy.
Protože rozhodnutí SNCB, že již nebude od IFB vyžadovat úhradu svých faktur od konce roku 2000 do prosince 2002, stejně jako rozhodnutí SNCB, že poskytne zálohu 2,5 mil. EUR, nelze přisoudit Belgii, není zapotřebí analyzovat tato rozhodnutí dopodrobna.
Since SNCB’s decision not to request any further payment of its invoices to IFB from the end of 2000 until December 2002 and SNCB’s decision to award an advance of EUR 2,5 million are not imputable to Belgium, there is no longer any need to analyse these decisions in detail.
Připomeňme, že opatření pro záchranu spočívala:
For information, the rescue measures consist of:
v poskytnutí odkladu splátek dluhu ve výši 63 mil. EUR,
The granting of a payment extension for debts of EUR 63 million,
v poskytnutí úvěrové facility ve výši 15 mil. EUR,
The granting of a credit facility of EUR 15 million,
v poskytnutí vratné zálohy ve výši 5 mil. EUR.
The granting of a recoverable advance of EUR 5 million.
Restrukturalizační opatření zahrnovala zrušení investic do dceřiných společností ve Francii a restrukturalizaci a pokračování činnosti v Belgii.
The restructuring measures consisted of the divestiture of the subsidiaries in France and the restructuring and continuation of activities in Belgium.
Financování těchto opatření bylo nejdřív zajištěno záchrannými opatřeními a restrukturalizační plán stanovil, že financování by pokračovalo konverzí následujících pohledávek na akciový kapitál:
The financing of these measures was initially ensured by the rescue measures, the restructuring plan providing that this finance would be secured by the conversion of the subsequent debts into capital stock:
konverze dluhů 63 mil. EUR, pro něž byl poskytnut odklad splátek, na akciový kapitál,
The conversion of debts of EUR 63 million for which a payment extension had been granted into capital stock,
konverze úvěrové facility 15 mil. EUR na akciový kapitál,
The conversion of the credit facility of EUR 15 million into capital stock,
konverze úroků z kapitalizovaných odložených splátek a z úvěrové linky na akciový kapitál.
The conversion of the capitalised interest on the payment extension and on the credit facility into capital stock.
Pro stanovení, zda SNCB postupovala stejně jako by postupoval soukromý investor v tržní ekonomice, je zapotřebí zhodnotit, zda by za podobných okolností soukromý investor srovnatelné velikosti jako SNCB, který by se nacházel ve srovnatelné situaci jako SNCB, mohl dospět k tomu, že by postupoval stejným způsobem [42].
In order to establish whether SNCB behaved as a private investor in a market economy would have done, it is necessary to assess whether, in similar circumstances, a private investor of a size comparable to SNCB, finding itself in a situation comparable to that of SNCB, would have acted in the same way [42].
Soudní dvůr upřesnil, že není-li chování soukromého investora nutně chováním běžného investora vkládajícího kapitál pro účely jeho rentabilizace ve více či méně krátkodobém výhledu, musí být alespoň chováním soukromého holdingu nebo soukromé skupiny podniků, která sleduje celkovou nebo odvětvovou strukturální politiku a která se řídí perspektivami rentability v dlouhodobějším výhledu [43].
The Court of Justice stated that, while the conduct of a private investor is not necessarily that of an ordinary investor placing capital funds with a view to their profitability in the shorter or longer term, it must, at least, be that of a private holding, or a group of private businesses pursuing a structural, global or sector policy, and guided by the prospects of profitability in the longer term [43].
Soudní dvůr upřesnil, že Komise je povinna „provést úplnou analýzu všech relevantních elementů sporné operace a jejich souvislostí“, aby zjistila, zda stát postupoval stejně, jako by postupoval obezřetný investor v tržní ekonomice [44].
The Court stated that the Commission is obliged to ‘conduct a complete analysis of all the factors pertinent to the contested action and in its context’ in order to know whether the State acted as an informed investor in a market economy would have done [44].
Belgie ve své odpovědi na dopis o zahájení řízení vyslovila názor, že rozhodnutí SNCB požádat IFB, aby zrušila investice ve francouzských dceřiných společnostech skupiny, a rovněž rozhodnutí SNCB požádat IFB, aby činnost v Belgii restrukturalizovala a pokračovala v ní, odpovídají rozhodnutím, jaká by učinil soukromý investor v tržní ekonomice.
In its reply to the letter initiating the procedure, Belgium considers that SNCB’s decision to request IFB to divest the group’s French subsidiaries, and also SNCB’s decision to request IFB to restructure and continue with its activities in Belgium correspond to decisions which a private investor in a market economy would have taken.
Komise se však domnívá, že správná otázka nezní tak, zda IFB zrušením investic v dceřiných společnostech ve Francii a restrukturalizací a pokračováním činnosti v Belgii postupovala stejně jako investor v tržní ekonomice, ale zda rozhodnutí SNCB o tom, že bude financovat tato dvě opatření, je rozhodnutím, které by učinil soukromý investor.
The Commission however considers that the pertinent question is not to know whether IFB, in divesting its subsidiaries in France and restructuring and continuing its activities in Belgium, acted in the same way as an investor in a market economy, but to know whether SNCB’s decision to finance these two measures is a decision that a private investor would have taken.
V letech 2002/2003 SNCB tedy měla rozhodnout, zda ve svém úhrnu bylo méně nákladné financovat restrukturalizaci IFB (zahrnující zrušení investic v dceřiných společnostech ve Francii a pokračování činnosti v Belgii) nebo zda bylo méně nákladné vyhlásit úpadek IFB.
In 2002/2003, SNCB therefore had to decide whether it was cheaper overall to finance the restructuring of IFB (which involved the divestiture of the subsidiaries in France and the continuation of activities in Belgium) or to file for IFB’s bankruptcy.
Je tedy zapotřebí nejdříve zjistit, jaké náklady by pro SNCB představovaly oba tyto scénáře, tj. restrukturalizace a likvidace IFB.
It is appropriate to establish first of all the cost to SNCB of each one of these two scenarios, i.e. the restructuring and the liquidation of IFB.
Náklady na restrukturalizaci IFB
Cost of restructuring IFB
V prvním scénáři SNCB věnuje 95,3 mil. EUR na financování restrukturalizace IFB tak, že se vzdá splacení pohledávek, které jsou konvertovány na kapitál.
In the first scenario, SNCB commits EUR 95,3 million to the financing of the restructuring of IFB by waiving the recovery of receivables which are converted into capital.
Po restrukturalizaci vlastní 100 % podniku, jehož hodnota je odhadována na 31 mil. EUR, avšak má 34,2 mil. EUR rezerv a 15 mil. EUR finančních dluhů (kromě dluhů vůči SNCB) a má tedy čistou hodnotu podniku –18 mil. EUR. Komise hodnotí tyto odhady, zakládající se na uznávaných metodách, jako reálné.
On completion of the restructuring, it owns 100 % of a business the value of which is estimated to be EUR 31 million, but having EUR 34,2 million in provisions, and EUR 15 million of financial debts (excluding debts to SNCB), and therefore having a net enterprise value of EUR – 18 million. The Commission considers these estimates, based on recognised methods, to be realistic.
Komise tedy konstatuje, že za předpokladu prodeje IFB by SNCB mohla získat pouze zápornou cenu prodeje.
The Commission notes therefore that, if IFB had been sold, SNCB would only have been able to obtain a negative sale price.
Hypotetické náklady likvidace IFB
Hypothetical cost of the liquidation of IFB
Komise tuto analýzu nesdílí.
The Commission does not agree with this analysis.
Především popírá, že by SNCB měla platit veškerá pasiva IFB.
First of all, it contests that SNCB would have had to meet the total cost of IFB’s liabilities.
A pak nesouhlasí s výší sociálních vícenákladů, které Belgie vypočítala.
Furthermore, it contests the amount of the additional cost calculated by Belgium.
Odpovědnost SNCB za pasiva IFB
SNCB’s responsibility for IFB’s liabilities
Na rozdíl od toho, co tvrdí Belgie, skutečnost, že IFB měla čisté aktivum (hodnotu kompenzovaných aktiv sníženou o hodnotu vymahatelných pasiv) záporné, neznamená, že v případě úpadku by SNCB musela uhradit příslušné zbývající pasivum.
Contrary to what Belgium claims, the fact that IFB has negative net assets (value of the recovery of assets, minus the value of the current liabilities) does not mean that, in the event of bankruptcy, SNCB would have had to bear the corresponding excess liabilities.
Komise vlastně připomíná, že v zásadě společnost jako IFB odpovídá za své závazky svým vlastním firemním majetkem.
The Commission points out that, in principle, a company like IFB responds to its obligations with its own capital assets.
Odpovědnost akcionářů za závazky společnosti běžně nepřekračuje akciový kapitál společnosti a netýká se vlastního majetku jednotlivých akcionářů.
The shareholders’ responsibility for the company’s obligations does not normally go beyond the latter’s capital stock and therefore does not affect the individual capital of the various shareholders.
Za předpokladu úpadku IFB by SNCB tedy ztratila svůj akciový kapitál, ale nemusela by vyplácet ostatní věřitele IFB.
In the hypothetical case of IFB’s bankruptcy, SNCB would therefore have lost its capital stock, but it would not have had to repay the other IFB creditors.
Náklady úpadku IFB pro SNCB jednající z pozice akcionáře by tedy a priori byly nulové, a nikoli 29,5 až 39,4 mil. EUR, jak tvrdí belgické orgány.
A priori, the cost of IFB’s bankruptcy to SNCB, acting as a shareholder, would therefore have been zero, and not the EUR 29,5 to EUR 39,4 million as maintained by the Belgian authorities.
Ve své rozhodovací praxi Komise nicméně uznává, že podnik v situaci SNCB by mohl být nucen uhradit náklady z jiného titulu než z titulu akcionáře [47].
In its decision-making process, the Commission recognises, however, that a business placed in SNCB’s situation would have been obliged to support some costs in capacities other than that of shareholder [47].
V daném případě by šlo zejména o následující náklady:
In this case, costs are notably as follows:
jako věřitel SNCB ztratí své pohledávky za IFB nejméně v poměru svého podílu na pasivech IFB, jež nejsou kryta aktivy; Komise může akceptovat, že vzhledem k úloze SNCB při likvidaci IFB toto riziko může být vyhodnoceno až do výše celkové částky pohledávek, které SNCB vlastní za IFB, tedy 95 mil. EUR,
As a creditor, SNCB will lose its receivables from IFB, at least in proportion to its share in IFB’s liabilities not covered by the assets; the Commission can accept that, taking SNCB’s role in IFB’s liquidation into account, this risk could be assessed as being up to the total amount of receivables held by SCNB in IFB, i.e. EUR 95 million,
jako mateřský podnik; Komise může akceptovat, že pro záchranu jména by od SNCB bylo rozumné, kdyby převzala část neuhrazených dluhů dodavatelům IFB, kteří jsou rovněž dodavateli SNCB.
The Commission would be able to accept that, in order to save its reputation, it would have been advisable for SNCB, as the parent company, to take back some of the unpaid debts to IFB’s suppliers who are also suppliers to SNCB.
Je nutno tedy odhadnout maximální částku, kterou by SNCB mohla nakonec uhradit z této pozice.
It is necessary therefore to estimate the maximum amount which SNCB would have been led to bear in this capacity.
V tomto ohledu sama Belgie odhaduje, že vícenáklady vynaložené SNCB z tohoto titulu by neměly převýšit 13 mil. EUR. Ve skutečnosti by reálné vícenáklady mohly být nižší, neboť věřitelé IFB by nejdříve získali zpět část svých pohledávek z likvidace IFB a SNCB by jim pak uhradila jen zůstatek.
In this respect, Belgium itself estimates that the additional costs borne by SNCB in this capacity ought not to exceed EUR 13 million. In reality, the actual additional costs could have been less, as IFB’s creditors would have first of all recovered part of their receivables from IFB’s liquidation, and would only have been recompensed by SNCB for the amount of the balance.
Komise je v zásadě toho názoru, že soukromý investor v tržní ekonomice, který se má rozhodnout mezi restrukturalizací své dceřiné společnosti a jejím úpadkem, může brát v potaz náklady na snížení stavu zaměstnanců, kdyby toto snížení stavu bylo přímým a nevyhnutelným důsledkem vyhlášení úpadku dceřiné společnosti.
The Commission considers that in principle a private investor in a market economy, who has to decide between financing of the restructuring of its subsidiary and its bankruptcy, might be minded to take into account the cost of a reduction in its personnel, if that reduction in personnel were a direct and inevitable consequence of the bankruptcy of its subsidiary.
Belgie dospěla k závěru, že vyhlášení úpadku IFB by zanechalo SNCB s nadstavem 530 zaměstnanců, z nichž 50 bylo detašováno u IFB a 480 bylo zaměstnaných v rámci SNCB v činnostech, jejichž pokračování záviselo na činnosti IFB.
Belgium concludes that IFB’s bankruptcy would have left SNCB with an overstaffing situation of 530 employees, 50 of whom were seconded to IFB, and 480 of whom were employees within SNCB in areas dependent upon the IFB’s activities.
Snížení stavu zaměstnanců SNCB o 530 osob by představovalo náklady ve výši 122,4 mil. EUR, tedy 230000 EUR na osobu.
The reduction of SNCB’s personnel by 530 employees would have led to costs of EUR 122,4 million, which is EUR 230000 per employee.
Podrobnosti této kalkulace jsou vysvětleny v části 3 tohoto rozhodnutí.
The details of this calculation are explained in part 3 of this decision.
Komise je toho názoru, že není reálné uvažovat, že SNCB by mohla získat zpět pouze 21 % přeprav, které předtím prováděla IFB.
The Commission considers that it is not realistic to consider that SNCB would only have been able to recover 21 % of the traffic previously generated by IFB.
Především, jak i Belgie uznává ve své odpovědi na rozhodnutí o zahájení řízení, trhy, na kterých působí IFB, jsou v plném rozkvětu (růst 11 % na úseku překládky zboží, růst 12 % na úseku kombinované dopravy).
First of all, as Belgium recognised in its reply to the decision initiating the procedure, the markets in which IFB is active are booming (11 % growth for freight transhipment, 12 % growth for combined transport).
Jeví se tudíž pravděpodobným, že soutěžitelé IFB by koupili aktiva IFB, aby pokračovali v jejích činnostech.
Consequently, it would appear probable that IFB’s competitors would have purchased IFB’s assets in order to continue its activities.
Za tohoto předpokladu by kupec IFB potřeboval dopravní služby železniční nákladní dopravy.
Under this assumption, the purchaser of IFB would have needed rail freight transport services.
Vzhledem k velmi silné pozici SNCB na trhu mezinárodní dopravy zboží z Belgie a jejím monopolu (do 1. ledna 2007) na vnitrostátním trhu přepravy zboží v Belgii, má Komise za to, že nabyvatel IFB by si zvolil za železničního dopravce alespoň pro část těchto potřeb SNCB.
In view of SNCB’s very strong position in the international transport market for goods leaving Belgium, and its monopoly (until 1 January 2007) of the national goods transport market within Belgium, the Commission considers that the buyer of IFB would have chosen SNCB as its rail carrier, at least for a significant part of its requirements.
Pak tedy by SNCB i za předpokladu úpadku IFB mohla získat zpět velkou část železničních přeprav vykonávaných IFB.
Consequently, even under the assumption of IFB’s bankruptcy, SNCB would have been able to recover a very large proportion of the rail traffic generated by IFB.
Kromě toho Komise pozoruje, že trhy železniční dopravy rostou.
Furthermore, the Commission observes that the rail transport markets are in growth.
Proto se zdá rozumným uznat, že SNCB by mohla růst stejnou rychlostí jako trh, což by jí umožnilo znovu postupně zapojit všech 50 zaměstnanců, detašovaných u IFB.
Consequently, it would appear reasonable to assume that SNCB would have grown at the same rate as the market, which would have allowed it to reintegrate the 50 employees released from IFB as needs arose.
Závěrem: Komise má za to, že Belgie nedokázala prokázat přesvědčivým způsobem, že SNCB by měla nadstav 480 zaměstnanců v případě úpadku IFB a že by nemohla znovu zapojit 50 zaměstnanců detašovaných u IFB.
In conclusion, the Commission considers that Belgium has not convincingly demonstrated that SNCB would have had an overstaffing situation of 480 employees under the assumption of IFB’s bankruptcy, and that it would not have been able to reintegrate the 50 employees seconded to IFB.
Na základě informací předaných Belgií je Komise toho názoru, že ve druhém scénáři se SNCB rovněž vzdá (stejně jako v prvním scénáři) úhrady svých pohledávek v maximální výši 95,3 mil. EUR a kromě toho vynaloží náklady maximálně ve výši 13 mil. EUR.
On the basis of information communicated by Belgium, the Commission considers that, in the second scenario, SNCB (as in the first scenario) would also waive the recovery of its debts up to a maximum of EUR 95,3 million and beyond this, bear a maximum cost of EUR 13 million.
Jelikož SNCB se v obou scénářích vzdala svých pohledávek za IFB ve výši 95,3 mil. EUR, Belgie neprokázala, že volbou prvního scénáře (financování restrukturalizace) vedoucího SNCB k udržení podniku, jehož hodnota je záporná a odhaduje se na –18 milionů EUR, SNCB učinila ekonomicky promyšlenou volbu oproti druhému, likvidačnímu, scénáři, při kterém se jediné vícenáklady prokázané v rámci tohoto řízení odhadují maximálně na 13 mil. EUR.
With SNCB waiving its receivables from IFB up to EUR 95,3 million in both scenarios, Belgium has not demonstrated that, by opting for the first scenario (financing of the restructuring), resulting in SNCB owning a business with a negative value estimated at EUR – 18 million, SNCB has made an informed economic choice as opposed to the second scenario of liquidation, in which the only proven additional costs within the context of this procedure are estimated to be a maximum of EUR 13 million.
Komise učinila závěr, že Belgie neprokázala, že SNCB postupovala jako soukromý investor, když učinila rozhodnutí, které lze přisoudit belgickému státu, že bude financovat restrukturalizaci a pokračování činnosti IFB v Belgii a zrušení investic IFB ve Francii.
The Commission concludes that Belgium has not demonstrated that SNCB acted like a private investor in a market economy by taking the decision, imputable to the Belgian State, to finance the restructuring and the continuation of IFB’s activities in Belgium and the divestiture of IFB’s activities in France.
Narušení hospodářské soutěže a dopad na výměnu mezi členskými státy
Distortion of competition and effect on transactions between Member States
Komise musí analyzovat situaci na příslušném trhu, tržní podíly příjemce podpory na tomto trhu, a rovněž dopad, jaký bude mít finanční podpora na situaci v hospodářské soutěži [48].
The Commission must analyse the market situation concerned and the market sectors of the beneficiaries of this market, together with the impact which the financial support would have on competition [48].
V daném případě byla finanční pomoc poskytnuta podniku působícímu na trzích otevřených pro hospodářskou soutěž, který hospodářsky soutěží s jinými subjekty několika členských států, jak se poukazuje v části 2 tohoto rozhodnutí.
In this case, the financial support was awarded to a business active in markets open to competition, which is in a situation of competition with other operators in several Member States, as demonstrated in section 2 of this decision.
Finanční pomoc tedy narušuje nebo by mohla narušit hospodářskou soutěž a mohla by mít nebo má dopad na obchodní výměnu mezi členskými státy.
The financial support therefore distorts or threatens to distort competition and threatens to affect or does affect transactions between Member States.
Belgická vláda v dopise, kterým odpověděla na zahájení řízení, popírá, že tato dvě kritéria čl. 87 odst. 1 byla splněna, neboť Komise prý nepředložila žádný důkaz, jež by prokázal takové narušení hospodářské soutěže.
In its letter replying to the initiating of the procedure, the Belgian Government contests the claim that the two criteria in Article 87(1) are fulfilled, as the Commission has not presented any proof establishing such distortions of competition.
Komise upozorňuje belgické orgány na skutečnost, že čl. 87 odst. 1 odkazuje na hrozbu narušení.
The Commission draws the Belgian authorities’ attention to the fact that Article 87(1) makes reference to a threat of distortion.
Komise tudíž nemusí přinášet důkaz narušení hospodářské soutěže, ale musí přesvědčivě vysvětlit riziko takového narušení, což učinila v dopise o zahájení řízení (body 212 a 213), a rovněž v tomto rozhodnutí.
Consequently, the Commission does not have to supply proof of a distortion of competition, but must explain in a convincing manner the risk of such distortions, which it has done in the letter initiating the procedure (points 212 and 213) and in this decision.
Závěr: existence státní podpory
Conclusion: existence of State aid
Závěrem: Komise je toho názoru, že financování restrukturalizace IFB (v Belgii) a ukončení její činnosti ve Francii společností SNCB formou konverze dluhů na kapitál ve výši 95,3 mil. EUR představuje státní podporu.
In conclusion, the Commission considers that the financing of the restructuring of IFB (in Belgium) by SNCB and the cessation of its activities in France, in the form of conversion into capital of debts of EUR 95,3 million, constitutes State aid.
Čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES stanoví, že „za slučitelné se společným trhem lze považovat podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.“
Article 87(3)(c) EC provides that ‘the following may be considered to be compatible with the common market: aid to facilitate the development of certain economic activities or of certain economic areas, where such aid does not adversely affect trading conditions to an extent contrary to the common interest.’
Podpora poskytnutá Belgií prostřednictvím SNCB by mohla být slučitelná se společným trhem na základě čl. 87 odst. 3 písm. c) v souladu s jeho výkladem Komisí v pokynech z roku 1999 a z roku 2004.
The aid awarded by Belgium through SNCB could be compatible with the common market by virtue of Article 87(3)(c) as interpreted by the Commission in its 1999 and 2004 guidelines.
Slučitelnost podpor z titulu podpor na záchranu
Compatibility as rescue aid
Jako podpory na záchranu by mohla být slučitelná pouze opatření spočívající v podpoře na posílení likvidity.
Only measures consisting of cash aid may be compatible as rescue aid.