natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Odchylky od kinetiky prvního řádu lze pozorovat například tehdy, jestliže rychlost biologické transformace omezuje spíše než biologická reakční rychlost jev spojený s přenosem hmoty, například rychlost difuse.
Deviations from first order kinetics may e.g. be observed if mass transfer phenomena such as the diffusion rate, rather than the biological reaction rate, is limiting the rate of biotransformation.
Ovšem údaje lze téměř vždy popsat kinetikou pseudoprvního řádu a přijmout rychlost závislou na koncentraci jako konstantní.
However, the data can nearly always be described by pseudo first order kinetics accepting a concentration dependent rate constant.
Informace o biologické rozložitelnosti zkoušené látky při vyšších koncentracích (např. ze standardních screeningových zkoušek) společně s informacemi o abiotické rozložitelnosti, transformačních produktech a relevantních fyzikálně-chemických vlastnostech by měly být dostupné před zkouškou jako pomůcka pro vypracování plánu experimentu a interpretaci výsledků.
Information on biodegradability of the test substance at higher concentrations (e.g. from standard screening tests) as well as information on abiotic degradability, transformation products and relevant physico-chemical properties should be available prior to the test to help establish the experimental planning and interpret the results.
Použití zkoušených látek značených isotopem 14C a stanovení fázové distribuce 14C na konci zkoušky umožňuje stanovení úplné biologické rozložitelnosti.
The use of 14C labelled test substances and the determination of the phase distribution of 14C at the end of the test, enable ultimate biodegradability to be determined.
Při použití neznačené zkoušené látky lze úplný biologický rozklad pouze odhadovat, pokud se zkouší vyšší koncentrace a jsou známy všechny významnější transformační produkty.
When non-labelled test substance is used, ultimate biodegradation can only be estimated if a higher concentration is tested and all the major transformation products are known.
Primární biologický rozklad: strukturální změna (transformace) chemické látky působením mikroorganismů, která má za následek ztrátu chemické identity.
Primary biodegradation: The structural change (transformation) of a chemical substance by microorganisms resulting in the loss of chemical identity.
Funkční biologický rozklad: strukturální změna (transformace) chemické látky působením mikroorganismů, která má za následek ztrátu specifické vlastnosti.
Functional biodegradation: The structural change (transformation) of a chemical substance by microorganisms resulting in the loss of a specific property.
Úplný aerobní biologický rozklad: rozložení chemické látky působením mikroorganismů za přítomnosti kyslíku na oxid uhličitý, vodu a minerální soli jakýchkoli jiných přítomných prvků (mineralizace) a tvorba nové biomasy a organických mikrobiálních produktů biologické syntézy.
Ultimate aerobic biodegradation: The breakdown of a chemical substance by microorganisms in the presence of oxygen to carbon dioxide, water and mineral salts of any other elements present (mineralisation) and the production of new biomass and organic microbial biosynthesis products.
Mineralizace: rozložení chemické látky nebo organické hmoty působením mikroorganismů za přítomnosti kyslíku na oxid uhličitý, vodu a minerální soli jakýchkoli jiných přítomných prvků.
Mineralisation: The breakdown of a chemical substance or organic matter by microorganisms in the presence of oxygen to carbon dioxide, water and mineral salts of any other elements present.
Fáze iniciace: doba od počátku zkoušky do dosažení adaptace rozkládajících mikroorganismů a zvýšení stupně biologického rozkladu chemické látky nebo organické hmoty na detekovatelnou úroveň (např. 10 % maximálního teoretického biologického rozkladu nebo nižší v závislosti na přesnosti techniky měření).
Lag phase: The time from the start of a test until adaptation of the degrading micro organisms is achieved and the biodegradation degree of a chemical substance or organic matter has increased to a detectable level (e.g. 10 % of the maximum theoretical biodegradation, or lower, dependent on the accuracy of the measuring technique).
Maximální úroveň biologického rozkladu: stupeň biologického rozkladu chemické látky nebo organické hmoty při zkoušce uváděný v procentech, při jehož překročení neprobíhá během zkoušky žádný další biologický rozklad.
Maximum level of biodegradation: The degree of biodegradation of a chemical substance or organic matter in a test, recorded in per cent, above which no further biodegradation takes place during the test.
Primární substrát: soubor přírodního uhlíku a zdrojů energie, který zajišťuje růst a udržování mikrobiální biomasy.
Primary substrate: A collection of natural carbon and energy sources that provide growth and maintenance of the microbial biomass.
Sekundární substrát: substrátová složka přítomná v tak nízké koncentraci, že svými rozkladem dodává pouze nevýznamná množství uhlíku a energie kompetentním mikroorganismům v porovnání s uhlíkem a energií dodávanou rozkladem hlavních složek substrátu (primárních substrátů).
Secondary substrate: A substrate component present in such a low concentration, that by its degradation, only insignificant amounts of carbon and energy are supplied to the competent microorganisms, as compared to the carbon and energy supplied by the degradation of main substrate components (primary substrates).
Rychlostní konstanta rozkladu: rychlostní konstanta kinetiky prvního nebo pseudoprvního řádu, k (d–1), která ukazuje rychlost rozkladných procesů.
Degradation rate constant: A first order or pseudo first order kinetic rate constant, k (d–1), which indicates the rate of degradation processes.
U dávkového experimentu se k odhaduje z počáteční části rozkladové křivky získané po ukončení fáze iniciace.
For a batch experiment k is estimated from the initial part of the degradation curve obtained after the end of the lag phase.
Poločas, t1/2 (d): termín používaný pro charakteristiku rychlosti reakce prvního řádu.
Half-life, t1/2 (d): Term used to characterise the rate of a first order reaction.
Je to časový interval, který odpovídá poklesu koncentrace na polovinu.
It is the time interval that corresponds to a concentration decrease by a factor 2.
Poločas a rychlostní konstanta rozkladu jsou ve vzájemném vztahu vyjádřeném rovnicí t1/2 = ln2/k.
The half-life and the degradation rate constant are related by the equation t1/2 = ln2/k.
Poločas rozkladu, DT50 (d): termín používaný pro kvantifikaci výsledků zkoušek biologického rozkladu.
Degradation half time, DT50 (d): Term used to quantify the outcome of biodegradation tests.
Je to časový interval včetně fáze iniciace potřebný k dosažení 50 % biologického rozkladu.
It is the time interval, including the lag phase, needed to reach a value of 50 % biodegradation.
Mez detekce (LOD) a mez kvantifikace (LOQ): Mez detekce (LOD) je koncentrace látky, pod níž nelze totožnost látky rozlišit od analytických artefaktů.
Limit of detection (LOD) and limit of quantification (LOQ): The limit of detection (LOD) is the concentration of a substance below which the identity of the substance cannot be distinguished from analytical artefacts.
Mez kvantifikace (LOQ) je koncentrace látky, pod níž nelze koncentraci určit s přijatelnou přesností.
The limit of quantification (LOQ) is the concentration of a substance below which the concentration cannot be determined with an acceptable accuracy.
Rozpuštěný organický uhlík (dissolved organic carbon, DOC): ta část organického uhlíku ve vzorku vody, kterou nelze odstranit stanovenou fázovou separací, například odstřeďováním po dobu 15 minut při zrychlení 40000 ms–2 nebo membránovou filtrací pomocí membrán s póry o průměru 0,2 μm až 0,45 μm.
Dissolved organic carbon (DOC): That part of the organic carbon in a sample of water which cannot be removed by specified phase separation, for example by centrifugation at 40000 ms–2 for 15 min. or by membrane filtration using membranes with pores of 0,2 μm-0,45 μm diameter.
Celková aktivita organického 14C (total organic14C activity, TOA): Celková aktivita 14C spojená s organickým uhlíkem.
Total organic14C activity (TOA): The total 14C activity associated with organic carbon.
Aktivita rozpuštěného organického 14C (dissolved organic14Cactivity, DOA): Celková aktivita 14C spojená s rozpuštěným organickým uhlíkem.
Dissolved organic14C activity (DOA): The total 14C activity associated with dissolved organic carbon.
Aktivita částicového organického 14C (particulate organic14Cactivity, POA): Celková aktivita 14C spojená s částicovým organickým uhlíkem.
Particulate organic14C activity (POA): The total 14C activity associated with particulate organic carbon.
Tato simulační zkouška je použitelná pro netěkavé nebo slabě těkavé organické látky zkoušené při nízkých koncentracích.
This simulation test is applicable to non-volatile or slightly volatile organic substances tested at low concentrations.
Při použití baněk otevřených do atmosféry (např. se zátkou z vaty) lze látky s Henryho konstantou nižší než 1 Pa·m3/mol (přibližně 10–5 atm·m3/mol) považovat za prakticky netěkavé.
Using flasks open to the atmosphere (e.g. cotton wool plugged), substances with Henry’s law constants less than about 1 Pa·m3/mol (approx. 10–5 atm·m3/mol) can be regarded as non-volatile in practice.
Při použití uzavřených baněk s dostatečným volným prostorem nad látkou je možné zkoušet mírně těkavé látky (s Henryho konstantami < 100 Pa·m3/mol nebo < 10–3 atm·m3/mol) beze ztrát ve zkušebním systému. Při odstraňování CO2 může dojít ke ztrátám látek značených isotopem 14C, pokud nejsou přijata správná předběžná opatření.
Using closed flasks with a headspace, it is possible to test slightly volatile substances (with Henry’s law constants < 100 Pa·m3/mol or < 10–3 atm·m3/mol) without losses from the test system.
V takových situacích může být nezbytné jímat CO2 v interním absorbéru s alkálií nebo použít externí systém pro absorpci CO2 (přímé stanovení 14CO2, viz dodatek 3).
Loss of 14C-labelled substances may occur, if the right precautions are not exercised, when the CO2 is stripped off. In such situations, it may be necessary to trap CO2 in an internal absorber with alkali or to use an external CO2 absorber system (direct 14CO2 determination; see Appendix 3).
Pro stanovení kinetiky biologického rozkladu musí být koncentrace zkoušené látky nižší než její rozpustnost ve vodě.
For the determination of biodegradation kinetics, the concentrations of the test substance must be below its water solubility.
Je však nutné uvést, že hodnoty rozpustnosti ve vodě uváděné v literatuře mohou být významně vyšší než rozpustnost zkoušené látky v přírodních vodách.
It should be noted, however, that literature values of water solubility may be considerably higher than the solubility of the test substance in natural waters.
Případně lze stanovit rozpustnost zkoušených látek se zvláště špatnou rozpustností ve vodě pomocí zkušebních přírodních vod.
Optionally, the solubility of especially poorly water-soluble test substances may be established by use of the natural waters being tested.
Tuto metodu lze použít pro simulování biologického rozkladu v povrchové vodě bez hrubých částic („pelagická zkouška“) nebo ve zkalené povrchové vodě, která by například mohla existovat v blízkosti rozhraní voda/sediment („zkouška se suspendovanými sedimenty“).
The method can be used for simulating biodegradation in surface water free of coarse particles (pelagic test) or in turbid surface water which, e.g. might exist near a water/sediment interface (suspended sediment test).
Zkouška se provádí v dávce inkubací zkoušené látky buď pouze s povrchovou vodou („pelagická zkouška“), nebo povrchovou vodou doplněnou suspendovanými pevnými látkami/sedimenty o suché hmotnosti 0,01 až 1 g/l („zkouška se suspendovanými sedimenty“) pro simulaci vodní hmoty se suspendovanými pevnými látkami nebo resuspendovanými sedimenty.
The test is performed in batch by incubating the test substance with either surface water only (pelagic test) or surface water amended with suspended solids/sediment of 0,01 to 1 g/L dry weight (suspended sediment test) to simulate a water body with suspended solids or re-suspended sediment.
Koncentrace suspendovaných pevných látek/sedimentů v nižším rozmezí tohoto intervalu je typická pro většinu povrchových vod.
The suspended solids/sediment concentration in the lower range of this interval is typical for most surface waters.
Zkušební baňky se inkubují ve tmě za teploty okolí za aerobních podmínek a míchání.
The test flasks are incubated in darkness at an environmental temperature under aerobic conditions and agitation.
Pro stanovení kinetiky rozkladu je zapotřebí použít nejméně dvou odlišných koncentrací zkoušené látky.
At least two different concentrations of test substance should be used in order to determine the degradation kinetics.
Koncentrace by se měly navzájem lišit faktorem 5 až 10 a měly by představovat očekávané rozmezí koncentrací v životním prostředí.
The concentrations should differ from each other by a factor of 5 to 10 and should represent the expected range of concentrations in the environment.
Maximální koncentrace zkoušené látky by neměla překročit 100 μg/l, ale dává se přednost maximálním koncentracím nižším než 10 μg/l, aby se zajistilo, že biologický rozklad dodržuje kinetiku prvního řádu.
The maximum concentration of the test substance should not exceed 100 µg/L, but maximum test concentrations below 10 µg/L or less are preferred to ensure that the biodegradation follows first order kinetics.
Nejnižší koncentrace by neměla překročit 10 μg/l, ale dává se přednost nejnižším zkušebním koncentracím 1–2 μg/l nebo méně než 1 μg/l.
The lowest concentration should not exceed 10 µg/L, but lowest test concentrations of 1-2 μg/L or less than 1 μg/L are preferred.
Normálně lze odpovídající analýzy takové nízké koncentrace provést pomocí komerčně dostupných látek značených isotopem 14C.
Normally an adequate analysis of such low concentration can be achieved by use of commercially available 14C-labelled substances.
Kvůli analytickým omezením je často nemožné změřit koncentraci zkoušené látky s požadovanou přesností, pokud se zkoušená látka používá v koncentraci ≤ 100 µg/l (viz bod 1.7.2 druhý odstavec).
Because of analytical limitations, it is frequently impossible to measure the concentration of the test substance with the required accuracy, if the test substance is applied at a concentration ≤ 100 µg/L (see second paragraph in section 1.7.2).
Vyšší koncentrace zkoušené látky (> 100 μg/l a někdy > 1 mg/l) lze použít pro indentifikaci a stanovení množství významnějších transformačních produktů, nebo není-li k dispozici specifická analytická metoda s nízkou mezí detekce.
Higher concentrations of test substance (> 100 µg/L and sometimes > 1 mg/L) may be used for the identification and quantification of major transformation products or if a specific analysis method with a low detection limit is not available.
Jestliže se zkouší vysoké koncentrace zkoušené látky, nemusí být použití výsledků pro odhad rozkladové konstanty prvního řádu a poločasu možné, protože rozklad pravděpodobně nebude probíhat podle kinetiky prvního řádu.
If high concentrations of test substance are tested, it may not be possible to use the results to estimate the first order degradation constant and half-life, as the degradation will probably not follow first order kinetics.
Rozklad je sledován v příslušných časových intervalech měřením zbytkového 14C nebo zbytkové koncentrace zkoušené látky při použití specifické chemické analýzy.
Degradation is followed at appropriate time intervals, by measuring either the residual 14C or the residual concentration of test substance when specific chemical analysis is used.
Značení nejstabilnější části molekuly isotopem 14C zaručuje určení celkové mineralizace, zatímco značení méně stabilní části molekuly isotopem 14C společně s využitím specifické analýzy umožňuje hodnotit pouze primární biologický rozklad.
labelling of the most stable part of the molecule ensures the determination of the total mineralisation, while 14C labelling of a less stable part of the molecule, as well as the use of specific analysis, enable the assessment of only primary biodegradation.
Ovšem nejstabilnější část nemusí nutně obsahovat relevantní funkční část molekuly (kterou lze vztahovat ke konkrétní vlastnosti, například toxicitě, bioakumulaci atd.).
However, the most stable part does not necessarily include the relevant functional moiety of the molecule (that can be related to a specific property such as toxicity, bioaccumulation, etc.).
V tomto případě může být vhodné použít zkoušenou látku, která je značena isotopem 14C, ve funkční části ke sledování eliminace konkrétní vlastnosti.
If this is the case, it may be appropriate to use a test substance, which is 14C-labelled, in the functional part in order to follow the elimination of the specific property.
V této zkoušce lze použít jak zkoušené látky značené radioisotopy, tak látky neznačené.
Both radiolabelled and non-labelled test substances can be used in this test.
Doporučuje se metoda značení isotopem 14C, přičemž značena by obvykle měla být nejstabilnější část (části) molekuly (viz také bod 1.4).
14C-labelling technique is recommended and labelling should normally be in the most stable part(s) of the molecule (see also section 1.4).
U látek obsahujících více než jeden aromatický kruh by se isotopem 14C měly nejlépe označit jeden či více uhlíků v každém kruhu.
For substances containing more than one aromatic ring, one or more carbons in each ring should preferably be 14C-labelled.
Dále by se isotopem 14C měl nejlépe označit jeden či více uhlíků na obou stranách snadno rozložitelných vazeb.
In addition, one or more carbons on both sides of easily degradable linkages should preferably be 14C-labelled.
Chemická a/nebo radiochemická čistota zkoušené látky by měla být > 95 %.
The chemical and/or radiochemical purity of the test substance should be > 95 %.
U radioisotopově značených látek se dává přednost specifické aktivitě přibližně 50 μCi/mg (1,85 MBq) nebo více, aby se usnadnila měření 14C u zkoušek prováděných s nízkými počátečními koncentracemi.
For radiolabelled substances, a specific activity of approx. 50 μCi/mg (1,85 MBq) or more is preferred in order to facilitate 14C measurements in tests conducted with low initial concentrations.
O zkoušené látce by měly být k dispozici následující informace:
The following information on the test substance should be available:
rozpustnost ve vodě (metoda A.6),
solubility in water [Method A.6],
rozpustnost v organickém(ých) rozpouštědle(ch) (látky používané s rozpouštědlem nebo s nízkou rozpustností ve vodě),
solubility in organic solvent(s) (substances applied with solvent or with low solubility in water),
disociační konstanta (pKa), jestliže látka podléhá protonaci nebo deprotonaci (Pokyn OECD pro zkoušení 112) (5),
dissociation constant (pKa) if the substance is liable to protonation or deprotonation [OECD TG 112] (5),
tlak par (metoda A.4) a Henryho konstanta,
vapour pressure [Method A.4] and Henry’s law constant,
chemická stálost ve vodě a ve tmě (hydrolýza) (metoda C.7).
chemical stability in water and in the dark (hydrolysis) [Method C.7].
Zkouší-li se v mořské vodě látky špatně rozpustné ve vodě, může být rovněž užitečné znát vysolovací konstantu (neboli „Sečenovovu konstantu“) Ks, která je definována výrazem: log (S/S') = KsCm, kde S je rozpustnost látky ve sladké vodě a S' v mořské vodě, a Cm je molární koncentrace soli.
When poorly water-soluble substances are being tested in seawater, it may also be useful to know the salting out constant (or ‘Setschenow constant’) Ks, which is defined by the expression: log (S/S’) = Ks Cm, where S and S’ are the solubility of the substance in fresh water and seawater, respectively, and Cm is the molar salt concentration.
Jestliže se zkouška provádí jako „zkouška se suspendovanými sedimenty“, měly by být k dispozici rovněž následující informace:
If the test is carried out as a ‘suspended sediment test’ the following information should also be available:
rozdělovací koeficient oktanol-1-ol/voda (metoda A.8),
n-octanol/water partition coefficient [Method A.8],
adsorpční koeficient (metoda C.18).
adsorption coefficient [Method C.18].
Mezi další užitečné informace patří:
Other useful information may include:
koncentrace v životním prostředí, je-li známá nebo odhadnutá,
environmental concentration, if known or estimated,
toxicita zkoušené látky pro mikroorganismy (metoda C.11),
toxicity of the test substance to microorganisms [Method C.11],
snadná a/nebo vlastní biologická rozložitelnost (metody C.4 A–F, C.12, C.9, Pokyn OECD pro zkoušení 302 (5)),
ready and/or inherent biodegradability [Methods C.4 A-F, C.12, C.9, OECD TG 302 (5)],
aerobní nebo anaerobní biologická rozložitelnost v půdě a studie transformace v systémech voda/sediment (metody C.23, C.24).
aerobic or anaerobic biodegradability in soil and sediment/water transformation studies [Methods C.23, C.24].
Jako referenční látka by se měla používat látka, která se za aerobních podmínek obvykle snadno rozkládá (např. anilin nebo benzoát sodný).
A substance, which is normally easily degraded under aerobic conditions (e.g. aniline or sodium benzoate) should be used as reference substance.
Očekávaný časový interval pro rozklad anilinu a benzoátu sodného je obvykle méně než 2 týdny.
The expected time interval for degradation of aniline and sodium benzoate is usually less than 2 weeks.
Účelem referenčních látek je zajistit, aby byla mikrobiální aktivita zkušební vody v určitých mezích, tj., aby voda obsahovala aktivní mikrobiální populaci.
The purpose of the reference substances is to ensure that the microbial activity of the test water is within certain limits; i.e. that the water contains an active microbial population.
Bezprostředně po přidání zkoušené látky je třeba ověřit každou počáteční zkušební koncentraci měřením aktivity 14C nebo – v případě neznačených látek – chemickými analýzami vždy nejméně v duplikátních vzorcích.
Immediately after addition of the test substance, each initial test concentration should be verified by measurements of 14C activity, or by chemical analyses in the case of non-labelled substances, in at least duplicate samples.
Takto se získají informace o použitelnosti a opakovatelnosti analytické metody a o homogenitě distribuce zkoušené látky.
This provides information on the applicability and repeatability of the analytical method and on the homogeneity of the distribution of the test substance.
V následných analýzách údajů se obvykle namísto nominální koncentrace použije spíše naměřená počáteční aktivita 14C nebo koncentrace zkoušené látky, neboť se jejich použitím kompenzují ztráty způsobené sorpcí a chybami při dávkování.
Normally, the measured initial 14C activity or test substance concentration is used in the subsequent analyses of data rather than the nominal concentration as losses due to sorption and dosing errors thereby are compensated.
U zkoušené látky značené isotopem 14C se hodnota výtěžnosti na konci experimentu udává pomocí hmotnostní bilance (viz bod 1.8.9.4 poslední odstavec).
For 14C-labelled test substance, the level of recovery at the end of the experiment is given by mass balance (see last paragraph in section 1.8.9.4).
V ideálním případě by se hmotnostní bilance radioisotopově značené látky měla pohybovat od 90 % do 110 %, zatímco analytická přesnost by měla vést k počáteční výtěžnosti od 70 % do 110 % pro neznačené zkoušené látky.
Ideally, the radiolabelled mass balance should range from 90 % to 110 %, whereas the analytical accuracy should lead to an initial recovery of between 70 % and 110 % for non-labelled test substances.
Tato rozmezí je zapotřebí vykládat jako cíle a neměla by se používat jako kritéria pro přijetí zkoušky.
These ranges should be interpreted as targets and should not be used as criteria for acceptance of the test.
Případně lze analytickou přesnost stanovit pro zkoušenou látku při nižší koncentraci, než je koncentrace počáteční, a pro významnější transformační produkty.
Optionally, the analytical accuracy may be determined for the test substance at a lower concentration than the initial concentration and for major transformation products.