natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Itálie tvrdí, že do té doby, než dojde k úplné liberalizaci trhu, je nezbytné prodloužit zvýhodněné sazby za elektrickou energii, případně další podobné nástroje zavedené jinými členskými státy k zachování a posílení konkurenceschopnosti evropského průmyslu.
Italy contends that, pending the full liberalisation of the market, it is necessary to prolong the preferential electricity tariffs and any similar instruments introduced by other Member States in order to safeguard and enhance the competitiveness of European industry.
Podle názoru Itálie je jediným dlouhodobým řešením, jak snížit náklady na elektrickou energii, vybudování odpovídající infrastruktury pro výrobu elektrické energie a propojení energetických sítí, která skutečně otevře trh novým provozovatelům.
The only long-term solution to reduce the cost of electricity is, according to Italy, the construction of adequate infrastructure in electricity generation and interconnection, which will effectively open the market to new entrants.
Itálie zmiňuje plynovod GALSI, který bude přepravovat alžírský zemní plyn přes Sardinii do Evropy, a systém podmořských kabelů SAPEI, který posílí propojení s poloostrovem.
Italy points to the GALSI gas pipeline which will bring Algerian natural gas to Europe via Sardinia and the SAPEI marine cable system which will enhance interconnection with the Italian mainland.
Itálie tvrdí, že sazby by měly být zachovány až do dokončení těchto infrastruktur, které jsou v současné době ve výstavbě.
This infrastructure is currently in the construction phase. Therefore, Italy submits that the tariffs must remain in place until it has been completed.
Itálie rovněž zdůrazňuje, že tento případ není srovnatelný s věcí C 34/02, na kterou se Komise odvolává v rozhodnutí o zahájení řízení z roku 2006 s tím, že již dospěla k závěru, že nedostatek propojení energetických sítí nepředstavuje regionální znevýhodnění Sardinie.
Italy also emphasises that the present case cannot be compared to case C 34/02, which was cited in the opening decision in 2006 to suggest that the Commission had already found that a lack of electrical interconnection capacity did not constitute a regional handicap for Sardinia.
Podle ní se tato věc týkala podpor určených malým a středním podnikům, které nespotřebovávají tolik elektrické energie, a proto se jich nedostatek přiměřené energetické infrastruktury a nedostatky trhu na Sardinii dotýkají méně než společnosti Alcoa.
According to Italy, the case cited concerned aid for SMEs, which are not large energy users and therefore are less liable to suffer from the lack of adequate energy infrastructure and the imperfection of the electricity market in Sardinia than undertakings like Alcoa.
Itálie také upozorňuje na to, že skupina na vysoké úrovni si je vědoma toho, že energeticky náročný průmysl, jako je průmysl železných a neželezných kovů [59], je nutné udržet na území EU a zlepšit jeho konkurenceschopnost, zejména usnadněním jeho přístupu k elektrické energii za konkurenční ceny.
Italy also points out that the High Level Group is aware of the need to retain on the territory of the EU energy-intensive industries, such as the ferrous and non-ferrous metal industry [59], by improving their competitiveness and in particular by favouring their access to electricity at competitive prices.
Itálie podrobně popisuje opatření přijatá v některých jiných členských státech, zejména Německu, Španělsku, Francii, Finsku a Řecku, za účelem snížení nákladů na elektrickou energii u energeticky náročných průmyslových odvětví, aby se tak zabránilo jejich přemístění mimo EU.
Italy provides a detailed description of the measures adopted by other Member States, notably Germany, Spain, France, Finland and Greece, to reduce the electricity costs of energy-intensive industries and stave off their relocation outside the EU.
Itálie poznamenává, že přestože tato opatření mají různé formy, jejich hospodářský účinek bude stejný jako v případě zvýhodněné sazby a zdůrazňuje, že by bylo vhodné, aby EU harmonizovala všechna tato opatření a vyrovnala tak podmínky konkurence mezi evropskými podniky a jejich konkurenty ze třetích zemí.
Italy points out that, while such measures may take different forms, they produce the same economic effects as the Italian preferential tariff, and emphasises that it would be desirable for the EU to harmonise such measures, so as to create a level playing field between European industries and their competitors in third countries.
V krátkodobém horizontu by však jí přijatá opatření neměla být považována za podporu. Bylo by třeba je spíše posuzovat podle stejných pravidel, podle jakých byla posuzována opatření zavedená v jiných členských státech.
However, in the short term, the measures adopted by Italy should not be viewed as aid and should be assessed by the same yardstick as those introduced by other Member States.
Časový a věcný rozsah působnosti šetření
Temporal and material scope of the investigation
Komise pokládá za nezbytné v prví fázi upřesnit časový a věcný rozsah působnosti, jak byly vymezen v rozhodnutí o zahájení řízení.
As a preliminary step, the Commission considers it necessary to clarify the temporal and material scope of the investigation as defined in the opening decisions.
Řízení z roku 2004 (věc C 38/A/2004)
The 2004 proceedings (case C 38/A/04)
Toto vysvětlení je nutné, neboť v době, kdy vstoupilo v platnost nařízení z roku 2004, byla v dubnu téhož roku podle pokynů ke státní podpoře povolena zvýhodněná sazba pro společnost Alcoa (rozhodnutí Alumix) do prosince 2005 [60].
The need for such clarification arises from the fact that, when the 2004 Decree entered into force in April 2004, Alcoa’s preferential tariff was covered by a State aid approval (the Alumix decision) until December 2005 [60].
Vzhledem k tomu, že režim Alumix a sporná ustanovení z roku 2004 se časově překrývají, je třeba určit, zda rozhodnutí o zahájení řízení z roku 2004 zpochybnilo prodloužení sazby Alcoa na dobu delší než bylo původní trvání režimu Alumix (tj. déle než do 1. ledna 2006) nebo zda rovněž napadlo režim Alumix jako takový v období 2004-2005, a to vzhledem ke změnám v jeho finančním mechanismu.
Given the temporal overlap between the Alumix scheme and the provisions attacked in 2004, it is necessary to clarify whether the 2004 opening decision challenged the extension in time of the Alcoa tariff beyond the original duration of the Alumix scheme (from 1 January 2006 onwards) or whether it also called into question the Alumix scheme itself over the period April 2004-December 2005 due to the changes in its financing mechanism.
Při pozorném čtení tohoto rozhodnutí je zřejmé, že obecně vzato napadá nový režim sazeb zavedený nařízením z roku 2004 ve prospěch několika příjemců (Portovesme Srl, ILA Spa, Euroalluminia Spa a Alcoa) a nemůže být vykládáno jako zpochybnění režimu Alumix jako takového.
A careful reading of the decision itself shows that it challenges, generically, the new tariff scheme introduced by the 2004 Decree in favour of the beneficiaries concerned (Portovesme Srl, ILA Spa, Euroallumina Spa and Alcoa), and cannot be interpreted as challenging the Alumix scheme itself.
Tento závěr podporují následující připomínky.
This conclusion is substantiated by the following observations.
Především je dotčené opatření předmětem uceleného posouzení, které nijak nerozlišuje mezi příjemci.
Firstly, the assessment of the measure under challenge is global and does not distinguish between beneficiaries.
Proto není zvláštní právní situace společnosti Alcoa, jakožto příjemce schválené sazby Alumix, ani popsána, ani podrobně posuzována.
In particular, Alcoa’s distinct legal position as beneficiary of the authorised Alumix tariff is neither described nor assessed in detail.
Zadruhé, cílem připomínek Komise k zásadnímu rozdílu mezi režimem Alumix a novým režimem sazeb [61] je pouze prokázat to, že závěry ve věci Alumix nemohou být rozšířeny na nový režim, protože jeho mechanismus financování je jiný.
Secondly, the Commission’s observations on the substantial difference between the Alumix system and the new tariff scheme [61] set out to demonstrate only that the Alumix findings cannot be extrapolated to the new tariff scheme, given the different financing mechanism.
Za třetí, pokud by záměrem rozhodnutí o zahájení řízení v roce 2004 bylo napadnout původní režim Alumix, zmínila by právní základ, který umožnil jeho schválení (nařízení z roku 1995) a uvedla by několik poznámek k důvodům, pro které mechanismus sazeb změněný novým předpisovým rámcem ovlivnil platnost závěrů, které Komise učinila ve věci Alumix před datem ukončení režimu.
Thirdly, if the 2004 opening decision had intended to challenge the original Alumix scheme, it would have mentioned the legal basis under which the original tariff had been granted (the 1995 Decree) and would have provided some explanation as to why the tariff arrangement as modified by the new regulatory framework curtailed the validity of the Commission’s findings in Alumix before the date of expiry of the scheme.
K tomuto datu bylo však nařízení z roku 2004 nahrazeno zákonem č. 80/2005, který vstoupil v platnost dne 1. ledna 2006 (viz 48. a 142. bod odůvodnění).
However, at that date the 2004 Decree had been superseded de facto by Law No 80/2005, which took effect on 1 January 2006 (see recitals 48 and 142).
Zmíněné nařízení proto ve své podstatě nemá význam pro toto šetření.
Therefore, the 2004 Decree is, in substance, not relevant to the present investigation.
Řízení z roku 2006 (věc C 36/B/06)
The 2006 proceedings (case C 36/B/06)
Znění rozhodnutí o zahájení řízení z roku 2006 neumožňuje jiný výklad a jednoznačně napadá prodloužení sazby do roku 2010 stanovené zákonem č. 80/2005 [62], nikoli režim Alumix jako takový.
The wording of the 2006 opening decision does not require any interpretation: it unambiguously calls into question the prolongation of the tariff until 2010 laid down in Law No 80/2005 [62], not the Alumix scheme as such.
Pokud jde o časovou působnost šetření z roku 2006, Komise shledává, že v tomto případě se režim Alumix, jehož platnost skončila v prosinci 2005, a sporné prodloužení platnosti sazeb, které vstoupilo v platnost dne 1. ledna 2006 (viz 48. bod odůvodnění výše), nijak nepřekrývají, jak potvrzuje bod 132 rozsudku Soudu.
As regards the temporal scope of the 2006 investigation, the Commission notes that, in this case, there is no overlap between the Alumix scheme, which expired in December 2005, and the challenged prolongation of the tariff, which took effect on 1 January 2006 (see recital 48). This is borne out by paragraph 132 of the Court’s judgment.
Závěry ohledně rozsahu působnosti rozhodnutí
Conclusions on the scope of the decision
Vzhledem k tomu, že ke dni 1. ledna 2006 bylo nařízení z roku 2004 nahrazeno zákonem č. 80/2005, nemá tento právní základ již přímý význam pro potřeby šetření.
Since, at 1 January 2006, the 2004 Decree had been superseded by Law No 80/2005, the 2004 Decree is not directly relevant to the investigation.
To se proto týká konkrétního opatření, a sice prodloužení sazby Alcoa na období od 1. ledna 2006 do 31. prosince 2010 provedené zákonem č. 80/2005 ve spojení s předpisy přijatými v této souvislosti AEEG.
The investigation therefore focuses on one substantive measure: the prolongation of the Alcoa tariff from 1 January 2006 to 31 December 2010 under Law No 80/2005 read in conjunction with the relevant regulatory provisions adopted by the AEEG.
V případě, že by však Itálie měla za to, že navzdory přijetí zákona č. 80/2005, může nařízení z roku 2004 sloužit jako právní základ pro období od ledna 2006 do června 2007, je třeba uvážit, že závěry tohoto rozhodnutí se použijí rovněž na opatření zavedené nařízením z roku 2004 [63].
However, given that there has been only one Alcoa tariff, regardless of the legal basis relied upon to grant it, if Italy were to consider that the 2004 Decree could be relied upon for the period January 2006-June 2007, the findings of the present decision should be considered applicable to the measure introduced by the 2004 Decree [63] as well.
Existence státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy
Existence of State aid pursuant to Article 87(1) of the EC Treaty
Opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, jsou-li kumulativně splněny tyto podmínky: opatření a) ekonomicky zvýhodňuje příjemce; b) je poskytováno státem nebo ze státních prostředků; c) je selektivní; d) ovlivňuje obchod mezi členskými státy Společenství a může narušit hospodářskou soutěž v EU.
A measure constitutes State aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty if the following conditions are all fulfilled: the measure (a) confers an economic advantage on the beneficiary; (b) is granted by the State or through State resources; (c) is selective; and (d) has an impact on intra-community trade and is liable to distort competition within the EU.
Jak Itálie tak Alcoa tvrdí, že sazba nepředstavuje státní podporu.
Both Italy and Alcoa claim that the tariff is not State aid.
Komise úvodem konstatuje, že v rámci režimu sazeb zavedeného ve smyslu čl. 11 odst. 11 zákona č. 80/2005 stát zasahuje, aby udržel cenu za elektrickou energii na výrazně nižší úrovni, než za jakou by ji Alcoa mohla získat (a získala) v podmínkách reálného trhu.
As a preliminary remark, the Commission notes that, under the tariff arrangement laid down in Article 11(11) of Law No 80/2005, the State intervenes to maintain an electricity price which is substantially lower than that which Alcoa could obtain (and did obtain) in actual market conditions.
Pokud by byla Alcoa schopna získat tuto nižší cenu přímo od některého z dodavatelů elektrické energie v dotčených oblastech, žádný zásah státu by nebyl nutný.
If Alcoa had been able to obtain this price directly from one of the electricity suppliers in the regions concerned, there would have been no need for State intervention.
Ani Itálie, ani Alcoa nezpochybňují tvrzení, že v těchto oblastech jsou tržní ceny vyšší než je cena, kterou Alcoa ve skutečnosti platí díky refundaci prováděné vyrovnávací pokladnou.
Neither Italy nor Alcoa contests the proposition that, in the regions concerned, actual market prices are higher than the price actually paid by Alcoa thanks to the repayments made by the Equalisation Fund.
Pokud jde o metodu posouzení existence či neexistence výhody (tj. určení, zda zvýhodněná sazba je nižší než cena, kterou by mohla Alcoa získat na plně konkurenčním trhu), kterou navrhuje Alcoa, je třeba v prvé řadě upřesnit, že tento argument byl v rozsudku Soudu zamítnut (bod 71).
As for the method proposed by Alcoa to assess the existence of an advantage (whether the special price is lower than the price prevailing in a fully competitive market), it must first be noted that this line of reasoning has already been rejected in the Court’s judgment (paragraph 71 of the judgment).
Ani soudy Společenství, ani Komise nikdy nepřihlížely při určování existence či neexistence výhody k podmínkám, které převažují na účinnějším hypotetickém trhu.
Neither the Community courts nor the Commission take into account, in their assessment of the existence of an advantage, the conditions that would prevail in a hypothetical, better functioning market.
Referenční rámec odpovídá vždy podmínkám převažujícím na reálném trhu, což je patrné například z věci „nizozemských zahradnictví“ [64], ve které Komise použila kritérium subjektu v tržním hospodářství, aby posoudila, zda některé ceny plynu poskytovaly výhodu či nikoli.
The conditions prevailing on the actual markets concerned are consistently taken as the reference framework, as shown, for example, in the Dutch glasshouse growers case [64], in which the Commission applied the market economy operator test to assess the existence of an advantage in certain gas prices.
Kromě toho argument Alcoa předpokládá, že špatné fungování trhu je důvodem k tomu, aby členský stát stanovil ceny simulující podmínky účinné hospodářské soutěže.
Moreover, Alcoa’s argument implies that, where a market does not function properly, it would be justified for a Member State to set prices which simulate conditions of effective competition.
V případě, že by zvoleným referenčním rámcem byl plně konkurenční trh, ceny takto stanovené státem by neposkytovaly žádnou výhodu.
The reasoning is that if a fully competitive market is taken as a reference framework, the prices thus set by the State will not confer any advantage.
Taková logika je v rozporu se zásadou, která je pevně zakotvena v judikatuře Společenství, a sice že „okolnost, že se jeden členský stát snaží jednostrannými opatřeními přiblížit podmínky hospodářské soutěže v určitém hospodářském odvětví podmínkám, které převažují v jiných členských státech, nemůže tato opatření zbavit povahy státní podpory“ [65].
This line of reasoning runs counter to the settled principle of Community case-law according to which ‘the fact that a Member State seeks to approximate, by unilateral measures, conditions of competition in a particular sector of the economy to those prevailing in other Member States cannot deprive the measures in question of their character as aid’ [65].
Komise se domnívá, že výše uvedená zásada se vztahuje i na případy, kdy členský stát usiluje o přiblížení podmínek hospodářské soutěže k podmínkám, které převažují na plně konkurenčním trhu.
The Commission considers that the above principle applies equally to situations where a Member State seeks to approximate conditions of competition to those prevailing in a fully competitive market.
Navíc, pokud bychom přijali návrh společnosti Alcoa, podpory poskytnuté členskými státy za účelem překlenutí rozdílu mezi cenou volně dohodnutou mezi dvěma hospodářskými subjekty a teoretickou cenou, na které by se mohli dohodnout v plně konkurenčních podmínkách, by nepředstavovaly státní podporu, což by popřelo hlavní cíl kontroly státních podpor.
Further, if Alcoa’s proposal was followed, subsidies granted by Member States to fill the gap between a price freely negotiated between two market operators and the theoretical price at which agreement might have been arrived at in conditions of full competition would not constitute State aid. This would defeat the very purpose of State aid control.
Alcoa však tvrdí, že právě tuto metodu Komise použila ve věci Alumix.
Alcoa maintains, however, that this is the very method developed by the Commission in the Alumix case.
Komise připomíná, že metoda použitá ve věci Alumix se týkala velmi specifické situace.
The Commission recalls that the method followed in Alumix addressed a very specific situation.
V této věci byla sazba poskytnuta společností ENEL, která byla v té době veřejným dodavatelem elektrické energie v monopolním postavení na dosud neliberalizovaném trhu [66].
In Alumix, the tariff was allowed by ENEL, the then fully State-owned monopoly, in an electricity market which had yet to be liberalised [66].
V této situaci měla Komise zjistit, zda ENEL uplatňoval uměle nízké ceny nebo zda se choval jako racionální tržní subjekt.
In that situation, the Commission had to ascertain whether ENEL was selling at an artificially low price or behaving like a rational market economy operator.
Vzhledem k jeho monopolnímu postavení v oblasti výroby a rozvodu elektrické energie Komise neměla k dispozici žádné tržní ceny, se kterými by mohla srovnávat a rozhodnout, zda se jednalo o výhodu či nikoli.
Given the monopoly over electricity generation and supply held by ENEL, there was no competitive market price to which the Commission could refer to assess the existence of an advantage.
Proto vyvinula metodu pro určení nejnižší teoretické tržní ceny, za kterou by byl racionální dodavatel ochoten prodat svému „nejlepšímu zákazníkovi“ (největší spotřebitel s plochou spotřebou profilu) v podmínkách, které jsou typické pro trh na Sardinii a v Benátsku. Racionální dodavatel by se totiž snažil pokrýt alespoň své mezní výrobní náklady a část svých pevných nákladů.
Therefore, the Commission devised a method to identify the lowest theoretical market price at which a rational supplier would be prepared to sell to its ‘best customer’ (largest consumer with flat consumption profiles) in the specific circumstances of market in Sardinia and Veneto: a rational supplier would seek to cover at least its marginal production costs, plus a fraction of its fixed costs.
Tuto metodu však není možné uplatňovat obecně a mimo její původní kontext v situaci, kdy ceny již neurčuje držitel monopolu, ale jsou volně vyjednávány na trhu, a kdy cena, kterou platí Alcoa, již nemůže být považována za výsledek běžné obchodní transakce a představuje zcela zřejmě dotovanou sazbu.
However, this method cannot be applied across-the-board and out of its original context, in a situation where prices are no longer set by a State-owned monopoly but are freely negotiated on the market, and the Alcoa price can no longer be construed as an ordinary business transaction, but is clearly a subsidised tariff.
Následkem změn popsaných v 39. až 43. bodě odůvodnění již režim není „sazbou“ v pravém slova smyslu, neboť se již nejedná o cenu uplatňovanou dodavatelem společnosti Alcoa, ani o čistou cenu, která je jím nějakým způsobem financována, ale o „výslednou cenu“ po refundaci části ceny, kterou platí Alcoa svému dodavateli, vyrovnávací pokladnou.
Following the developments described above in recitals 39 to 43, the scheme no longer constitutes a tariff in the strict sense, as it is no longer a price charged by Alcoa’s supplier ENEL, or a net price financed by ENEL, but a ‘final price’ resulting from the repayment from the Equalisation Fund and the price paid to Alcoa’s supplier.
Proto analýza uvedená v rozhodnutí Alumix, které zkoumalo chování ENEL, v této souvislosti zcela postrádá jakýkoli význam, jak přesněji potvrzuje bod 132 rozsudku Soudu.
Therefore, the analysis developed in the Alumix decision, which examined ENEL’s behaviour, is manifestly devoid of any relevance whatsoever, as was borne out by the Court’s judgment, particularly in paragraph 132 thereof.
Vzhledem k tomu, že kritéria Alumix již pro stanovení, zda stávající režim sazeb společnost Alcoa zvýhodňuje či nikoli nemají význam, nejsou případné ani výpočty, které poskytla Itálie a uvedená společnost za účelem prokázat, že cena je v souladu s těmito kritérii, neboť pokrývá mezní výrobní náklady společnosti ENEL.
Since the Alumix criteria are irrelevant for the purpose of establishing whether the current tariff arrangement confers an advantage on Alcoa, the calculations provided by Italy and Alcoa which purport to demonstrate that the price still fulfils the Alumix criteria, in that it covers ENEL’s marginal production costs are equally irrelevant.
Komise se v každém případě domnívá, že výpočty, které poskytla Itálie a Alcoa podhodnocují cenu, kterou by Alcoa platila „v normálních podmínkách“ na plně konkurenčním trhu, dokonce i pokud by připustila - což však nečiní - že mezní výrobní náklady výrobce mohou být vhodným srovnávacím ukazatelem.
In any event, the Commission considers that the calculations provided by Italy and Alcoa do not accurately reflect the price that Alcoa would ‘normally’ pay on a perfectly competitive market, even assuming — which is denied — that the generator’s marginal production cost could be taken as an appropriate benchmark.
Konkrétně nejnižší ceny na burze IPEX, které podle společnosti Alcoa odpovídají ceně, kterou by platila „normálně“ na plně konkurenčním trhu (20 EUR), se rovnají mezním výrobním nákladům elektráren pokrývajících základní výkon (nejekonomičtějších).
In particular, the minimum IPEX price quoted by Alcoa as representative of what Alcoa would ‘normally’ pay in a perfect market (EUR 20) corresponds to the marginal production costs of baseload plants (the cheapest plants).
Elektrická energie vyrobená těmito elektrárnami se však prodává za nízké ceny pouze v době mimo špičku [67].
However, electricity from baseload plants is sold at a low price only during off-peak hours [67].