natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Komise si tedy položila otázku, zda náklady společnosti La Poste, jež jsou předmětem úlevy, celkově odpovídají „mimořádnému“ nákladu ve smyslu judikatury Společenství.
It wondered therefore whether the charges of which La Poste was relieved corresponded in aggregate to an ‘abnormal’ charge within the meaning of Community case law.
Soud prvního stupně Evropských společenství v rozsudku Combus [25] považuje za „mimořádné“ ty náklady, které vyplývají z odlišného postavení pracovníků podniku, který se po reformě nalézá v téže situaci jako jeho konkurenti, tzn. že v oblasti řízení svých pracovníků podléhá obecnému právu [26].
In particular, in Combus [25] the Court of First Instance of the European Communities seems to treat as ‘abnormal’ charges resulting from the exceptional status of the employees of an undertaking which, following a reform, finds itself in a situation governed by ordinary law, i.e. identical to that of its competitors, as regards personnel management [26].
V daném případě však Francie nepřijala žádný právní nástroj pro zrušení nebo úpravu zvláštního režimu zaměstnávání úředníků ve společnosti La Poste a způsobu, kterým získávají nárok na důchod.
However, in the present case, France has not adopted any legislative provision aimed at abolishing or adapting the special employment arrangements for civil servants working for La Poste or the way in which they acquire their pension rights.
Francie dále tvrdila, že cílem reformy bylo postupné vyrovnání nákladů, které nese společnost La Poste, s náklady jejích konkurentů, pokud jde o starobní důchody státních úředníků pracujících ve společnosti La Poste.
France then claimed that the reform was designed gradually to align the charges borne by La Poste in connection with the retirement pensions paid to civil servants working for it on those borne by its competitors.
Komise vyjádřila pochybnosti o účinnosti konkurenční spravedlnosti po provedení reformy.
The Commission expressed doubts as to whether there will actually be a level playing field once the reform is implemented.
Společnost La Poste podle Francie v minulosti nevyužívala jiných kompenzačních opatření, která měla vyrovnat dopady dodatečných nákladů vyplývajících z ad hoc režimu společnosti La Poste v oblasti důchodového zabezpečení úředníků.
Lastly, according to France, La Poste had not benefited in the past from any other compensatory measures aimed, at the time they were granted, at neutralising the effects of the additional costs imposed by La Poste's ad hoc arrangements for financing the retirement pensions of civil servants.
Avšak od roku 1998 společnost La Poste v rozporu s povinnostmi vyplývajícími z článku 30 zákona z roku 1990 státu nehradí celkové náklady na důchody vyplácené úředníkům.
And yet, since 1998, La Poste has not reimbursed the State for the total cost of the retirement pensions paid to its civil servants, contrary to the obligation resulting from Article 30 of the 1990 Law.
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem nemohla Komise v dané situaci vyloučit, že opatření neposkytují společnosti La Poste hospodářskou výhodu a neobsahují prvky státní podpory.
In the light of the above, the Commission could not at that stage rule out the possibility that the measure under scrutiny conferred an economic advantage on La Poste and contain elements of State aid.
Komise se zajímala o to, zda by předmětná opatření v situaci, kdy by představovala státní podporu, mohla být prohlášena za slučitelná se společným trhem na základě výjimek podle čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy.
The Commission wondered whether, should the measures in question constitute State aid, they might be declared compatible in the light of the derogations provided for in Article 87(3)(c) of the Treaty.
Komise v minulosti schválila státní podpory, které podniky určitého odvětví zprošťovaly povinností vyplácet v odvětví zvláštní důchody, pokud tyto povinnosti přesahovaly povinnosti vyplývající z obecného důchodového režimu a byly vymezeny během období monopolu [27].
In the past, the Commission has authorised State aid measures relieving undertakings of pension liabilities specific to a sector where they exceeded those resulting from the general retirement scheme and were defined during a monopoly period [27].
Opatření, jež jsou předmětem tohoto rozhodnutí, mají postupně vyrovnávat náklady, které společnost La Poste nese v souvislosti s důchody státních úředníků, kteří u ní pracovali, s náklady na důchody jejích konkurentů.
The measures under scrutiny in the present decision are designed gradually to align the costs borne by La Poste in respect of retirement pensions paid to civil servants assigned to it on the retirement pension costs of its competitors.
Komise však doposud nedospěla k závěru, zda se společnost La Poste skutečně nalézala v porovnatelné situaci jako její konkurenti, což by umožňovalo prokázat, že státní podpora je nezbytná pro plné zachování výhod liberalizace trhu s poštovními službami.
The Commission was unable, however, to conclude at that stage that La Poste was actually in a situation comparable to that of its competitors, and this could have demonstrated that the aid was necessary in order to garner fully the benefits of the liberalisation of the postal services market.
Francie se během řízení neodvolala na čl. 86 odst. 2 Smlouvy.
France has not invoked Article 86(2) of the Treaty during the procedure.
PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
COMMENTS BY INTERESTED PARTIES
Dvě zúčastněné strany, společnosti […], během řízení předložily společné připomínky.
Two interested parties have presented their joint comments under the procedure: […].
V souvislosti s opatřeními, jež jsou předmětem rozhodnutí o zahájení řízení, vyvstává zásadní otázka, zda zaměstnávání úředníků představuje „mimořádný“ náklad, jehož odstranění nepředstavuje státní podporu.
It is claimed that the measures referred to in the decision instituting the procedure raised the fundamental question as to whether the employment of civil servants represents an ‘abnormal’ charge relief from which does not constitute State aid.
Společnosti […] především tvrdí, že rozsudek ve věci Combus nelze v daném případě použít.
Firstly, […] claim that the Combus ruling does not apply in the present case.
Rozdíl mezi případy La Poste a Combus je podle nich patrný na základě více skutečností.
A number of factors distinguish the case of La Poste from that of Combus.
Tvrdí, že plánovaná reforma společnosti La Poste neznemožňuje zaměstnávat úředníky; neexistence podpory ve věci Combus vyplývá především ze skutečnosti, že zátěž nesli pracovníci společnosti Combus; situace v oblasti hospodářské soutěže je zcela odlišná, neboť společnost La Poste požívá výlučných práv.
For example, the planned reform would not prevent La Poste from employing civil servants; the absence of aid in Combus was due, above all, to the fact that the charge would have been borne by the staff of Combus; lastly, the competitive environment would be totally different since La Poste enjoys exclusive rights.
Za druhé tvrdí, že vyhodnocení „mimořádné“ povahy nákladů na zaměstnávání úředníka by vyžadovalo propočítání všech výhod [28] a nevýhod spojených se zaměstnáváním úředníků.
Secondly, in order to assess the ‘abnormal’ nature of the charge resulting from the employment of civil servants, all the advantages [28] and disadvantages associated with the employment of the said civil servants would need to be worked out.
Za třetí tvrdí, že předmětná opatření nejsou slučitelná s čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy, neboť nepodporují hospodářskou soutěž.
Thirdly, the measures under scrutiny would not be compatible with Article 87(3)(c) of the Treaty as they do not promote competition.
Kromě toho uvádí, že přísné podmínky reformy důchodového režimu společností EDF/GDF, jež jsou popsány v rozhodnutí 2005/145/ES, nejsou dodržovány, neboť reforma prý jednak omezuje schopnost konkurentů rozvíjet se na trzích, kde působí společnost La Poste, místo aby odstranila překážky při vstupu, a jednak postrádá proporcionalitu, neboť Francie neprokázala, že předmětná opatření co možná nejméně poškozují hospodářskou soutěž.
In particular, the strict conditions attaching to the reform of the EDF/GDF retirement scheme as described in Decision 2005/145/EC would not be met since the reform, on the one hand, would restrict the ability of competitors to expand their business on the markets on which La Poste operates instead of removing the barriers to entry and, on the other hand, would not be proportional in nature as France has not demonstrated that the measures under scrutiny are the least harmful to competition.
Reforma údajně není spravedlivá, neboť do seznamu obecných rizik nezahrnuje riziko nezaměstnanosti, nezapočítává konkurenční výhody, jež má podnik požívající výlučných práv, zavádí subjektivní klíč zvýhodňující společnost La Poste a nebere v úvahu kompenzační opatření, jichž společnost La Poste využívala v minulosti [29].
In addition, the reform would not be fair since it would not include unemployment in the list of common risks, would not take stock of the competitive advantages conferred on an undertaking enjoying exclusive rights, would introduce a subjective allocation formula favourable to La Poste and would not take into account the compensatory measures from which La Poste might have benefited in the past [29].
Ve lhůtě stanovené v rozhodnutí o zahájení řízení nedošly další připomínky.
No other comments were received by the deadline set in the decision initiating the procedure.
Komise tuto lhůtu neprodloužila, neboť měla za to, že pro prodloužení lhůty neexistuje žádný řádný důvod ve smyslu čl. 6 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES [30].
The Commission has not extended the deadline since, in its view, no duly justified case within the meaning of Article 6(1) of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty [30] was made for extending the deadline.
Francie předložila své připomínky dne 14. prosince 2006.
France presented its comments on 14 December 2006.
Doplňující údaje došly jako odpověď na otázky Komise dne 27. dubna 2007 a dne 8. června 2007.
Additional information was provided on 27 April and 8 June 2007 in response to questions put by the Commission.
Francie se domnívá, že prokázala, že zamýšlená reforma neobsahuje prvky státní podpory. Tvrdí, že stávající způsob financování důchodů úředníků pracujících u společnosti La Poste, který byl stanoven zákonem ze 2. července 1990, přenáší na společnost La Poste příliš velkou finanční zátěž v oblasti obecného práva, která pro ni představuje velmi významnou konkurenční nevýhodu.
France claims to have demonstrated that the planned reform does not contain any State aid element since the current method of financing the pensions of civil servants working for La Poste, which is governed by the 1990 Law, would impose on La Poste an exorbitant financial cost exceeding that under the ordinary arrangements that would place the undertaking at a very marked disadvantage.
Plánovaná reforma by měla pouze odstranit konkurenční nevýhodu vyplývající z uvedeného režimu tím, že by vyrovnala podmínky financování důchodů úředníků pracujících u společnosti La Poste s podmínkami, jež se uplatňují v případě soukromých společností pro zaměstnance v odvětvích, v nichž je společnost La Poste činná.
The planned reform would simply remove the competitive disadvantage resulting from those arrangements by aligning the conditions under which La Poste finances the retirement pension costs of civil servants on those applicable to private companies in respect of their employees in sectors where La Poste operates.
Odstranění takového mimořádného finančního nákladu uloženého společnosti La Poste státem by společnosti La Poste neposkytovalo žádnou výhodu vůči jejím konkurentům.
Abolition of such an abnormal financial cost imposed by the State on La Poste would not confer any advantage on La Poste vis-à-vis its competitors.
Francie tvrdí, že náklady na důchody, jež musí společnost La Poste nést na základě zákona z roku 1990, nejsou součástí jejích obvyklých nákladů.
The retirement costs that La Poste has to pay under the 1990 Law would not be part of its normal costs.
Samotná skutečnost, že zákon stanovil pro určitou společnost zvláštní režim, sama o sobě nečiní z tohoto režimu režim obvyklý.
The mere fact that a law imposed a particular scheme on an undertaking could not in itself render that scheme normal.
Posouzení „obvyklosti“ určitého nákladu ve smyslu pravidel Společenství o státní podpoře totiž naprosto nezávisí na povaze jejího právního základu.
This is because assessment of the ‘normal’ nature of a cost within the meaning of the Community State aid rules is totally separate from the nature of its legal basis.
Francie se s odvoláním na argumenty uvedené v oznámení domnívá, že povinnosti odchylující se od obecného práva, jež byly vytvořeny zákonem z roku 1990, nespadají do kategorie povinností, které by tvořily součást „obvyklých nákladů“ společnosti, a to v souladu s pokyny Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích [31] („povinnosti, které musí podnik přijmout na základě pracovních právních předpisů nebo kolektivních smluv uzavřených s odbory v oblasti náhrad za propuštění a/nebo předčasný odchod do důchodu“).
Recalling the arguments set out in the notification, France takes the view that the exceptional obligations under the ordinary arrangements imposed by the 1990 Law do not fall into the category of obligations that would form part of the ‘normal costs’ of an undertaking in accordance with point 63 of the Community guidelines on State aid for rescuing and restructuring firms in difficulty [31] (‘the obligation a company itself bears under employment legislation or collective agreements with trade unions to provide redundancy benefits and/or early retirement pensions’).
Francie nesouhlasí s velmi omezujícím výkladem rozsahu rozsudku ve věci Combus, který Komise vzala v úvahu.
France challenges the very restrictive interpretation placed by the Commission on the scope of the Combus ruling.
Podle ustálené judikatury Soudního dvora Evropských společenství a Soudu prvního stupně se totiž pojem státní podpora použije pouze na zásahy státu, které v různých podobách snižují náklady, které obvykle zatěžují rozpočet společnosti, a které tedy mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že dané společnosti poskytují výhodu.
According to the settled case law of the Court of Justice of the European Communities and of the Court of First Instance, the concept of State aid would apply only to state intervention that, in various forms, reduces the costs normally borne by an undertaking's budget and is, therefore, likely to distort the interplay of competition by conferring an advantage on the undertaking concerned.
Z uvedené zásady vyplývá rozhodovací praxe Komise a judikatura Společenství, podle níž odstranění strukturální nevýhody uložené státem nepředstavuje výhodu, jež může být posuzována jako podpora, neboť má společnost zprostit neobvyklého nákladu a umožňuje tak znovu nastolit rovnost podmínek hospodářské soutěže.
According to France, it is this principle that underlies the Commission's decision-making practice and the Community case law according to which the removal of a structural disadvantage imposed by the State does not constitute an advantage that could be classed as aid since it is designed to relieve the undertaking of an abnormal charge, thereby restoring a level playing field.
Taková zásada vyplývá přímo z pojmu státní podpora, jak jej upřesňuje Soudní dvůr.
This principle, it is claimed, stems directly from the concept of State aid as clarified by the Court of Justice.
Byla uznána a použita nejen v rozsudku ve věci Combus, ale rovněž ve více dalších věcech uvedených v oznámení, jako např. ve věcech Sabena/Swissair a Enirisorse [32].
It has been recognised and applied not only in Combus but also in a number of other cases referred to in the notification, including Sabena/Swissair and Enirisorse [32].
Námitky Komise o okolnostech, jež daný případ odlišují od rozsudku ve věci Combus, by neměly být brány v potaz.
The Commission's objections regarding the different circumstances of the Combus ruling should be disregarded.
Na jedné straně okolnost, že ve věci Combus mělo předmětné opatření podobu náhrady vyplacené státem úředníkům výměnou za změnu jejich postavení, neznamená, že odstranění neobvyklého nákladu společnosti La Poste vyplývajícího z financování důchodů státních úředníků musí být nezbytně doprovázené změnou postavení těchto úředníků nebo jejich odškodněním.
For one thing, the fact that, with Combus, the measure in question took the form of compensation paid by the State to the civil servants in return for a change in status would not mean that the abolition of an abnormal charge borne by La Poste in financing their retirement pensions must necessarily be accompanied by a change in their status or by the payment of an allowance to them.
Podle přístupu Soudu prvního stupně jde o to, i) zda by společnost Combus pociťovala strukturální nevýhodu oproti svým konkurentům (jež by vyplývala z „výsadního a nákladného postavení úředníků“) a ii) zda by zásah státu umožnil společnosti Combus zbavit se této konkurenční nevýhody (v daném případě prostřednictvím změny postavení zaměstnanců a odškodněním ze strany státu).
In line with the approach taken by the Court of First Instance, it would be necessary to know (i) if Combus suffered from a structural disadvantage vis-à-vis its competitors (resulting from the ‘privileged and costly status of civil servants’ and (ii) if the intervention by the State relieved Combus of this competitive disadvantage (by way of a change in personnel status, together with payment by the State of an allowance).
Francie se na druhé straně domnívá, že postupné nahrazování úředníků soukromoprávními zaměstnanci ve skutečnosti ve společnosti La Poste probíhá od roku 1990, a to v rámci zákona z roku 1990, tím, že soukromoprávní zaměstnanci nahrazují úředníky odcházející do důchodu a postupně se přestávají nabírat úředníci.
France also takes the view that civil servants have, in fact, been gradually replaced by private-law employees at La Poste since 1990, subject to the limitations imposed by the 1990 Law, with private-law employees being recruited to take over from retiring civil servants and with the recruitment of civil servants being cut back gradually.
Tato okolnost je tedy v daném případě rovněž přítomna.
This is, therefore, also the situation in the case under scrutiny.
Navíc v květnu 2005 byl změněn zákon z roku 1990 s cílem odstranit omezení při náboru soukromoprávních zaměstnanců.
Moreover, the 1990 Law was amended in May 2005 in order to remove the restrictions on the recruitment of private-law employees.
Od té doby zákon stanoví obecnou zásadu pro nábor soukromoprávních zaměstnanců, totiž že „společnost La Poste může při dodržení režimu kolektivních smluv a v rámci pokynů stanovených v plánovací smlouvě zaměstnat smluvní zaměstnance“.
It now lays down a general principle that private-law employees are to be recruited, stating that ‘La Poste may, under collective agreements, recruit employees on a contract basis within the framework of the guidelines laid down by the planning contract.’
Francie připomíná, že společnost La Poste v minulosti, zejména v období založení společnosti v letech 1990–1991, nevyužívala žádného kompenzačního opatření, které by v době udělení mělo vyrovnat účinky neobvyklého strukturálního nákladu společnosti La Poste a které by bylo spjato s důchodovým zabezpečením úředníků společnosti La Poste.
France points out that La Poste did not in the past, and in particular at the time it was set up in 1990-91, benefit from any compensatory measure which, when it was granted, would have been aimed at offsetting the effects of the abnormal structural charge borne by it in connection with the financing of the retirement pensions of the civil servants working for La Poste.
Stabilizační nástroj z roku 1998 představuje pouze částečnou úlevu od neobvyklých nákladů společnosti La Poste.
The 1998 stabilisation mechanism would relieve La Poste of only some of the abnormal costs incurred by it.
Díky tomuto nástroji se stabilizují hrubé částky, které společnost La Poste hradí státu za úředníky, ale nemá žádný vliv na snižování stavu činných úředníků odvádějících daně.
It aims to stabilise the gross amounts paid by La Poste to the State on behalf of civil servants but it has no impact on the reduction in the number of those still working and contributing.
Stabilizovaný nástroj rovněž nezpochybňuje skutečnost, že společnost La Poste nese na základě zákona z roku 1990 příliš vysokou zátěž, protože příspěvek společnosti La Poste nadále spadá do režimu „s vymezenými dávkami“ a nemá povahu zprošťujícího příspěvku.
Nor would the mechanism deal with the exorbitant nature of the charge borne by La Poste under the 1990 Law since its contribution is still part of a ‘defined-benefit’ scheme and is not in full discharge of its liabilities.
Stabilizační nástroj tedy nezměnil ani zásadu zápisu důchodových závazků do podrozvahy společnosti La Poste, ani způsob jejich výpočtu, ani povinnost vytvořit pro tyto závazky účetní rezervu při přechodu na mezinárodní účetní standardy v případě, že by byl nástroj zachován.
The mechanism has, therefore, not altered the principle of recording La Poste's retirement pension liabilities as an off-balance-sheet item, the calculation method applied or the obligation to create a provision for these liabilities on the changeover to the IFRS standards if the mechanism is retained.
Francie v neposlední řadě uvádí, že vedle všeobecné poštovní služby má společnost La Poste nadbytečné čisté náklady se službami obecného hospodářského zájmu v oblasti dopravy a distribuce tisku a se službami v oblasti územního plánování.
Lastly, France makes the point that, in addition to the universal postal service it provides, La Poste incurs additional net costs associated with the services of general economic interest (SGEIs) that it performs with regard to the transport and delivery of newspapers, periodicals and the like and with regard to regional planning.
Nedostatečná náhrada za tyto dva úkoly dosahuje přibližně […] ročně v období let 2000–2005.
The undercompensation for these two tasks amounted to some […] per year during the period 2000-2005.
Pro vyčíslení dodatečných nákladů vyplývajících z režimu odchylek, jenž se ve společnosti La Poste používal v letech 1998–2005, učinila společnost přesnější výpočet zpětnou extrapolací z MKS na období [33]:
When it comes to quantifying the additional costs imposed by the exceptional arrangements applicable to it in the period 1998-2005, La Poste has carried out a more detailed retropolation of the CFR over the period in question [33]:
Sazba příspěvku zaměstnavatele před stabilizací
Employer's contribution rate, before stabilisation
Sazba příspěvku zaměstnavatele po stabilizaci
Employer's contribution rate, after stabilisation
Simulovaná míra konkurenční spravedlnosti (zpětnou extrapolací)
Simulated competitively fair rate — TEC (by retropolation)
Stabilizace nákladů na důchody úředníků, jež se vyplácí státu, v konstantních eurech (po odečtení inflace) údajně pouze částečně kompenzuje strukturální nevýhodu a tím méně společnosti La Poste poskytuje jakoukoli výhodu oproti jejím konkurentům.
Consequently, stabilisation in constant euros of the repayment to the State of the costs of civil servants' retirement pensions would have offset only in part any structural disadvantage and has not a fortiori conferred any advantage whatsoever on La Poste vis-à-vis its competitors.
Nepředstavuje tedy podporu.
It would not constitute aid.
V otázce skutečné povahy spravedlnosti v hospodářské soutěži má Francie výhrady ke třem pochybnostem uvedeným v rozhodnutí o zahájení řízení.
As regards the actual existence of a level playing field, France challenges the three misgivings raised in the decision to initiate the procedure.