natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Pozitivní kontroly by měly produkovat mikrojádra in vivo při expozičních úrovních, u nichž se očekává, že poskytnou detekovatelný nárůst nad pozadí.
Positive controls should produce micronuclei in vivo at exposure levels expected to give a detectable increase over background.
Pro pozitivní kontrolu navíc může být vzato v úvahu použití chemických látek ze stejné chemické třídy, jsou-li k dispozici.
In addition, the use of chemical class-related positive control chemicals may be considered, when available.
1-ethyl-1-nitrosomočovina
N-ethyl-N-nitrosourea
V okamžiku odběru by měl být proveden odběr u skupiny negativní kontroly, které je aplikováno pouze rozpouštědlo nebo vehikulum a která jinak podstupuje stejný proces jako exponované skupiny, pokud nejsou z dosavadních kontrolních údajů k dispozici přijatelné údaje o variabilitě zvířat a četnosti buněk s mikrojádry.
Negative controls, treated with solvent or vehicle alone, and otherwise treated in the same way as the treatment groups should be included for every sampling time, unless acceptable inter-animal variability and frequencies of cells with micronuclei are demonstrated by historical control data.
Při použití periferní krve může být jako negativní kontrola přijatelný také vzorek krve odebraný před expozicí, pouze však u krátkých studií s periferní krví (např. 1–3 aplikace) za předpokladu, že výsledné údaje budou v rozpětí, které se na základě dosavadních kontrol očekává.
If peripheral blood is used, a pre-treatment sample may also be acceptable as a concurrent negative control, but only in the short peripheral blood studies (e.g. 1-3 treatment(s)) when the resulting data are in the expected range for the historical control.
Každá exponovaná a kontrolní skupina se musí skládat z alespoň pěti analyzovatelných zvířat pro každé pohlaví (11).
Each treated and control group must include at least five analysable animals per sex (11).
Jestliže jsou v době studie k dispozici údaje ze studií se stejným druhem a za použití stejného způsobu expozice, jež prokazují, že neexistuje mezi pohlavími rozdíl v toxicitě, bude postačující zkoušení jednoho pohlaví.
If at the time of the study there are data available from studies in the same species and using the same route of exposure that demonstrate that there are no substantial differences between sexes in toxicity, then testing in a single sex will be sufficient.
Nelze doporučit žádný standardní plán (tj. jednu, dvě nebo tři aplikace v intervalu 24 hodin).
No standard treatment schedule (i.e. one, two or more treatments at 24 h intervals) can be recommended.
Vzorky ze studií s prodlouženým režimem podávání jsou přijatelné, pokud se u těchto studií prokáží pozitivní výsledky, nebo – v případě negativních studií – pokud byla prokázána toxicita nebo byla uplatněna limitní dávka a podávání pokračuje až do okamžiku odběru.
The samples from extended dose regimens are acceptable as long as a positive effect has been demonstrated for this study or, for a negative study, as long as toxicity has been demonstrated or the limit dose has been used, and dosing continued until the time of sampling.
Zkoušené látky mohou být podávány také ve dvou dávkách, tzn. dvě dávky v týž den v rozmezí ne více než několika hodin, aby bylo usnadněno podávání velkých objemů materiálu.
Test substances may also be administered as a split dose, i.e., two treatments on the same day separated by no more than a few hours, to facilitate administering a large volume of material.
Test může být proveden dvěma způsoby:
The test may be performed in two ways:
zkoušená látka se aplikuje zvířatům jednou.
animals are treated with the test substance once.
Vzorky kostní dřeně se odeberou alespoň dvakrát, přičemž první odběr se provede nejdříve 24 hodin po aplikaci a poslední nejpozději 48 hodin po aplikaci a s přiměřeným odstupem mezi odběry.
Samples of bone marrow are taken at least twice, starting not earlier than 24 hours after treatment, but not extending beyond 48 hours after treatment with appropriate intervals between samples.
Odběr dříve než 24 hodin po aplikaci musí být zdůvodněn.
The use of sampling times earlier than 24 hours after treatment should be justified.
Vzorky periferní krve se odeberou alespoň dvakrát, přičemž první odběr se provede nejdříve 36 hodin po aplikaci a poslední nejpozději 72 hodin po aplikaci a po prvním odběru se dodrží odpovídající odstup.
Samples of peripheral blood are taken at least twice, starting not earlier than 36 hours after treatment, with appropriate intervals following the first sample, but not extending beyond 72 hours.
Je-li po prvním odběru pozorována pozitivní odpověď, není další odběr nutný;
When a positive response is recognised at one sampling time, additional sampling is not required.
jsou-li podávány dvě nebo více dávek denně (např. dvě nebo více dávek v intervalu 24 hodin), měly by být vzorky při použití kostní dřeně odebrány jednou po 18 až 24 hodinách po poslední aplikaci a při použití periferní krve jednou po 36 až 48 hodinách po poslední aplikaci (12).
if two or more daily treatments are used (e.g. two or more treatments at 24 hour intervals), samples should be collected once between 18 and 24 hours following the final treatment for the bone marrow and once between 36 and 48 hours following the final treatment for the peripheral blood (12);
Podle potřeby mohou být navíc použity jiné doby odběru.
Other sampling times may be used in addition, when relevant.
Provádí-li se kvůli neexistenci vhodných dostupných údajů studie pro zjištění rozsahu dávek, měla by být provedena ve stejné laboratoři, se stejným druhem, kmenem, pohlavím a za stejného režimu expozice, jež se použijí v hlavní studii (13).
If a range finding study is performed because there are no suitable data available, it should be performed in the same laboratory, using the same species, strain, sex, and treatment regimen to be used in the main study (13).
Nejvyšší dávka může být také definována jako dávka vyvolávající v kostní dřeni některé známky toxicity (např. snížení podílu nezralých erytrocytů z celkového množství erytrocytů v kostní dřeni nebo v periferní krvi).
The highest dose may also be defined as a dose that produces some indication of toxicity in the bone marrow (e.g. a reduction in the proportion of immature erythrocytes among total erythrocytes in the bone marrow or peripheral blood).
Jestliže zkouška s jednou dávkou alespoň 2000 mg/kg tělesné hmotnosti podanou jednorázově nebo ve dvou dávkách v jednom dni nevykazuje žádné pozorovatelné toxické účinky a není-li na základě údajů o látkách, které mají podobnou strukturu, očekávána genotoxicita, nepovažuje se úplná studie se třemi úrovněmi dávky za nezbytnou.
If a test at one dose level of at least 2000 mg/kg body weight using a single treatment, or as two treatments on the same day, produces no observable toxic effects, and if genotoxicity would not be expected based upon data from structurally related substances, then a full study using three dose levels may not be considered necessary.
Příprava kostní dřeně nebo krve
Bone marrow/blood preparation
Buňky kostní dřeně se obvykle získávají z femuru nebo tibie ihned po usmrcení.
Bone marrow cells are usually obtained from the femurs or tibias immediately following sacrifice.
Buňky se odeberou z femuru nebo tibie a zavedenými metodami se preparují a obarví.
Commonly, cells are removed from femurs or tibias, prepared and stained using established methods.
Periferní krev se získává z ocasní žíly nebo jiné vhodné krevní cévy.
Peripheral blood is obtained from the tail vein or other appropriate blood vessel.
Krevní buňky se ihned supravitálně obarví (8, 9, 10), nebo se připraví preparáty roztěrem a poté se obarví.
Blood cells are immediately stained supravitally (8)(9)(10) or smear preparations are made and then stained.
Použitím barviva specifického pro DNA (např. akridinová oranž (14) nebo Hoechst 33258 a pyronin-Y (15)) se lze vyhnout některým artefaktům spojeným s použitím barviva nespecifického pro DNA.
The use of a DNA specific stain (e.g. acridine orange (14) or Hoechst 33258 plus pyronin-Y (15)) can eliminate some of the artifacts associated with using a non DNA specific stain.
Tato výhoda nebrání použití konvenčních barviv (např. Giemsa).
This advantage does not preclude the use of conventional stains (e.g. Giemsa).
Přídavné systémy (např. celulosová kolona k odstranění buněk obsahujících jádra (16)) lze použít za předpokladu, že se prokázala odpovídající funkčnost těchto systémů pro preparaci mikrojader v laboratoři.
Additional systems (e.g. cellulose columns to remove nucleated cells (16)) can also be used provided that these systems have been shown to adequately work for micronucleus preparation in the laboratory.
Pro každé zvíře se stanoví podíl nezralých erytrocytů z celkového (nezralé + zralé) množství erytrocytů, přičemž se v případě kostní dřeně použije celkově alespoň 200 erytrocytů a v případě periferní krve alespoň 1000 erytrocytů (17).
The proportion of immature among total (immature + mature) erythrocytes is determined for each animal by counting a total of at least 200 erythrocytes for bone marrow and 1000 erythrocytes for peripheral blood (17).
U každého zvířete se vyšetří alespoň 2000 nezralých erytrocytů na výskyt mikrojader v nezralých erytrocytech.
At least 2000 immature erythrocytes per animal are scored for the incidence of micronucleated immature erythrocytes.
Další informace mohou být získány vyšetřením zralých erytrocytů na výskyt mikrojader.
Additional information may be obtained by scoring mature erythrocytes for micronuclei.
Při mikroskopické analýze by neměl být podíl nezralých erytrocytů z celkového množství erytrocytů menší než 20 % kontrolní hodnoty.
When analysing slides, the proportion of immature erythrocytes among total erythrocytes should not be less than 20 % of the control value.
Jestliže jsou zvířata exponována nepřetržitě čtyři týdny nebo déle, lze také vyšetřit na výskyt mikrojader alespoň 2000 zralých erytrocytů na jedno zvíře.
When animals are treated continuously for four weeks or more, at least 2000 mature erythrocytes per animal can also be scored for the incidence of micronuclei.
Systémy pro automatickou analýzu (analýza obrazu a průtoková cytometrická analýza buněčné suspenze) jsou po odpovídajícím zdůvodnění a validaci přijatelnými alternativami manuálního hodnocení.
Systems for automated analysis (image analysis and cell suspensions flow cytometry) are acceptable alternatives to manual evaluation if appropriately justified and validated.
Pro každé analyzované zvíře by měl být uveden počet vyšetřených nezralých erytrocytů, počet nezralých erytrocytů s mikrojádry a počet nezralých erytrocytů z celkového množství erytrocytů.
The number of immature erythrocytes scored, the number of micronucleated immature erythrocytes, and the number of immature among total erythrocytes should be listed separately for each animal analysed.
Jestliže jsou zvířata exponována nepřetržitě čtyři týdny nebo déle, měly by být také uvedeny údaje o zralých erytrocytech, byly-li shromažďovány.
When animals are treated continuously for four weeks or more, the data on mature erythrocytes should also be given if it is collected.
Pro každé zvíře se uvede podíl nezralých erytrocytů z celkového množství erytrocytů a případně množství erytrocytů s mikrojádry vyjádřené v procentech.
The proportion of immature among total erythrocytes and, if considered applicable, the percentage of micronucleated erythrocytes is given for each animal.
Pro stanovení pozitivního výsledku existuje několik kritérií, např. nárůst počtu buněk s mikrojádry v závislosti na dávce nebo jasný nárůst počtu buněk s mikrojádry pro skupinu s určitou dávkou a k určitému okamžiku odběru.
There are several criteria for determining a positive result, such as a dose-related increase in the number of micronucleated cells or a clear increase in the number of micronucleated cells in a single dose group at a single sampling time.
Při hodnocení výsledků zkoušky mohou být použity jako pomocný prostředek statistické metody (18, 19).
Statistical methods may be used as an aid in evaluating the test results (18)(19).
Pozitivní výsledky testu na mikrojádra znamenají, že zkoušená látka indukuje mikrojádra, jež jsou důsledkem chromozomového poškození nebo poškození mitotického aparátu erytroblastu testovacího druhu.
Positive results in the micronucleus test indicate that the substance induces micronuclei which are the result of chromosomal damage or damage to the mitotic apparatus in the erythroblasts of the test species.
Negativní výsledky znamenají, že zkoušená látka za podmínek zkoušky neprodukuje mikrojádra v nezralých erytrocytech testovacího druhu.
Negative results indicate that, under the test conditions, the test substance does not produce micronuclei in the immature erythrocytes of the test species.
individuální hmotnost zvířat na počátku zkoušky, včetně rozpětí tělesné hmotnosti, střední hodnoty a směrodatné odchylky pro každou skupinu.
individual weight of the animals at the start of the test, including body weight range, mean and standard deviation for each group.
údaje k pozitivní a negativní (vehikulum/rozpouštědlo) kontrole,
positive and negative (vehicle/solvent) control data,
kritéria hodnocení mikrojader v nezralých erytrocytech,
criteria for scoring micronucleated immature erythrocytes,
podíl nezralých erytrocytů z celkového množství erytrocytů,
proportion of immature erythrocytes among total erythrocytes,
počet nezralých erytrocytů s mikrojádry uvedený samostatně pro každé zvíře,
number of micronucleated immature erythrocytes, given separately for each animal,
střední hodnota ± směrodatná odchylka počtu nezralých erytrocytů s mikrojádry ve skupině,
mean ± standard deviation of micronucleated immature erythrocytes per group,
případné statistické analýzy a metody,
statistical analyses and methods applied,
údaje o souběžné a dosavadní negativní kontrole,
concurrent and historical negative control data,
Heddle, J.A. (1973). A Rapid In Vivo Test for Chromosomal Damage, Mutation Res., 18, 187–190.
Heddle, J.A., (1973) A Rapid In Vivo Test for Chromosomal Damage, Mutation Res., 18, p. 187-190.
Schmid, W. (1975). The Micronucleus Test, Mutation Res., 31, 9–15.
Schmid, W., (1975) The Micronucleus Test, Mutation Res., 31, p. 9-15.
Heddle, J.A., Salamone, M.F., Hite, M., Kirkhart, B., Mavournin, K., MacGregor, J.G. and Newell, G.W.
Heddle, J.A., Salamone, M.F., Hite, M., Kirkhart, B., Mavournin, K., MacGregor, J.G. and Newell, G.W.
The Induction of Micronuclei as a Measure of Genotoxicity. Mutation Res.
The Induction of Micronuclei as a Measure of Genotoxicity.
Mavournin, K.H., Blakey, D.H., Cimino, M.C., Salamone, M.F. and Heddle, J.A. (1990).
Mavournin, K.H., Blakey, D.H., Cimino, M.C., Salamone, M.F. and Heddle, J.A., (1990) The In Vivo Micronucleus Assay in Mammalian Bone Marrow and Peripheral Blood.
The In Vivo Micronucleus Assay in Mammalian Bone Marrow and Peripheral Blood. A report of the U.S.
A report of the U.S.
Environmental Protection Agency Gene-Tox Program, Mutation Res., 239, 29–80.
Environmental Protection Agency Gene-Tox Program, Mutation Res., 239, p. 29-80.
MacGregor, J.T., Schlegel, R. Choy, W.N., and Wehr, C.M. (1983).
MacGregor, J.T., Schlegel, R. Choy, W.N., and Wehr, C.M., (1983) Micronuclei in Circulating Erythrocytes: A Rapid Screen for Chromosomal Damage During Routine Toxicity Testing in Mice.
Micronuclei in Circulating Erythrocytes: A Rapid Screen for Chromosomal Damage During Routine Toxicity Testing in Mice. in: „Developments in Science and Practice of Toxicology“, Ed.
Iin: ‘Developments in Science and Practice of Toxicology’, Ed.
Hayes, R.C.
Hayes, R.C.
Schnell and T.S.
Schnell and T.S.
Miya, Elsevier, Amsterdam, 555–558.
Miya, Elsevier, Amsterdam, p. 555-558.
MacGregor, J.T., Heddle, J.A.
MacGregor, J.T., Heddle, J.A.
Hite, M., Margolin, G.H., Ramel, C., Salamone, M.F., Tice, R.R., and Wild, D. (1987) Guidelines for the Conduct of Micronucleus Assays in Mammalian Bone Marrow Erytrocytes. Mutation Res.
Hite, M., Margolin, G.H., Ramel, C., Salamone, M.F., Tice, R.R., and Wild, D., (1987) Guidelines for the Conduct of Micronucleus Assays in Mammalian Bone Marrow Erytrocytes.
MacGregor, J.T., Wehr, C.M., Henika, P.R., and Shelby, M.E.
MacGregor, J.T., Wehr, C.M., Henika, P.R., and Shelby, M.E., (1990) The in vivo Erythrocyte Micronucleus Test: Measurement at Steady State Increases Assay Efficiency and Permits Integration with Toxicity Studies.
Comparison of Subchronic Neurotoxicity of 2-Hydroxyethyl Acrylate and Acrylamide in Rats. Fund.
Fund.
Toxic. Appl.
Appl.
Hayashi, M., Morita, T., Kodama, Y., Sofuni, T. and Ishidate, M. Jr. (1990).
Hayashi, M., Morita, T., Kodama, Y., Sofuni, T. and Ishidate, M. Jr., (1990) The Micronucleus Assay with Mouse Peripheral Blood Reticulocytes Using Acridine Orange-Coated Slides.
The Micronucleus Assay with Mouse Peripheral Blood Reticulocytes Using Acridine Orange-Coated Slides. Mutation Res., 245, 245–249.
Mutation Res., 245, p. 245-249.
The Collaborative Study Group for the Micronucleus Test (1992). Micronucleus Test with Mouse Peripheral Blood Erythrocytes by Acridine Orange Supravital Staining: The Summary Report of the 5th Collaborative Study by CSGMT/JEMMS.
The Collaborative Study Group for the Micronucleus Test, (1992) Micronucleus Test with Mouse Peripheral Blood Erythrocytes by Acridine Orange Supravital Staining: The Summary Report of the 5th Collaborative Study by CSGMT/JEMMS.
Mutation Res., 278, 83–98.
Mutation Res., p. 278, 83-98.
The Collaborative Study Group for the Micronucleus Test (CSGMT/JEMMS.
The Collaborative Study Group for the Micronucleus Test (CSGMT/JEMMS.
MMS: The Mammalian Mutagenesis Study Group of the Environmental Mutagen Society of Japan)(1995). Protocol recommended for the short-term mouse peripheral blood micronucleus test.
MMS: The Mammalian Mutagenesis Study Group of the Environmental Mutagen Society of Japan), (1995) Protocol recommended for the short-term mouse peripheral blood micronucleus test.
Mutagenesis, 10, 153–159.
Mutagenesis, 10, p. 153-159.
Hayashi, M., Tice, R.R., MacGregor, J.T., Anderson, D., Blackey, D.H., Kirsch-Volders, M., Oleson, Jr.F.B., Pacchierotti, F., Romagna, F., Shimada, H., Sutou, S. and Vannier, B. (1994).
Hayashi, M., Tice, R.R., MacGregor, J.T., Anderson, D., Blackey, D.H., Kirsch-Volders, M., Oleson, Jr.
In Vivo Rodent Erythrocyte Micronucleus Assay.
B., Pacchierotti, F., Romagna, F., Shimada, H., Sutou, S. and Vannier, B., (1994) In Vivo Rodent Erythrocyte Micronucleus Assay.
Mutation Res., 312, 293–304.
Mutation Res., 312, p. 293-304.
Higashikuni, N. and Sutou, S. (1995). An optimal, generalized sampling time of 30 ± 6 h after double dosing in the mouse peripheral blood micronucleus test.
Higashikuni, N. and Sutou, S., (1995) An optimal, generalised sampling time of 30 ± 6 h after double dosing in the mouse peripheral blood micronucleus test.
Mutagenesis, 10, 313–319.
Mutagenesis, 10, p. 313-319.
Fielder, R.J., Allen, J.A., Boobis, A.R., Botham, P.A., Doe, J., Esdaile, D.J., Gatehouse, D.G., Hodson-Walker, G., Morton, D.B., Kirkland, D.J. and Rochold, M. (1992). Report of British Toxicology Society/UK Environmental Mutagen Society Working Group: Dose setting in In Vivo Mutagenicity Assays.
Fielder, R.J., Allen, J.A., Boobis, A.R., Botham, P.A., Doe, J., Esdaile, D.J., Gatehouse, D.G., Hodson-Walker, G., Morton, D.B., Kirkland, D.J. and Rochold, M., (1992) Report of British Toxicology Society/UK Environmental Mutagen Society Working Group: Dose Setting in In Vivo Mutagenicity Assays.
Hayashi, M., Sofuni, T. and Ishidate, M. Jr. (1983). An Application of Acridine Orange Fluorescent Staining to the Micronucleus Test.
Hayashi, M., Sofuni, T. and Ishidate, M. Jr., (1983) An Application of Acridine Orange Fluorescent Staining to the Micronucleus Test.
Mutation Res., 120, 241–247.
Mutation Res., 120, p. 241-247.
MacGregor, J.T., Wehr, C.M. and Langlois, R.G. (1983). A Simple Fluorescent Staining Procedure for Micronuclei and RNA in Erythrocytes Using Hoechst 33258 and Pyronin Y.
MacGregor, J.T., Wehr, C.M. and Langlois, R.G., (1983) A Simple Fluorescent Staining Procedure for Micronuclei and RNA in Erythrocytes Using Hoechst 33258 and Pyronin Y.
Mutation Res., 120, 269–275.
Mutation Res., 120, p. 269-275.
Romagna, F. and Staniforth, C.D. (1989). The automated bone marrow micronucleus test.
Romagna, F. and Staniforth, C.D., (1989) The automated bone marrow micronucleus test.
Mutation Res., 213, 91–104.
Mutation Res., 213, p. 91-104.
Gollapudi, B. and McFadden, L.G. (1995). Sample size for the estimation of polychromatic to normochromatic erythrocyte ratio in the bone marrow micronucleus test.
Gollapudi, B. and McFadden, L.G., (1995) Sample size for the estimation of polychromatic to normochromatic erythrocyte ratio in the bone marrow micronucleus test.
Mutation Res., 347, 97–99.
Mutation Res., 347, p. 97-99.
Richold, M., Ashby, J., Bootman, J., Chandley, A., Gatehouse, D.G. and Henderson, L. (1990). In Vivo Cytogenetics Assay.
Richold, M., Ashby, J., Bootman, J., Chandley, A., Gatehouse, D.G. and Henderson, L., (1990) In Vivo Cytogenetics Assay.
Report, Part I, revised.
Report, Part I, revised.
Lovell, D.P., Anderson, D., Albanese, R., Amphlett, G.E., Clare, G., Ferguson, R., Richold, M., Papworth, D.G. and Savage, J.R.K.
Lovell, D.P., Anderson, D., Albanese, R., Amphlett, G.E., Clare, G., Ferguson, R., Richold, M., Papworth, D.G. and Savage, J.R.K., (1989) Statistical Analysis of In Vivo Cytogenetic Assays.
Kirkland (Ed.) Statistical Evaluation of Mutagenicity Test Data.
Statistical Evaluation of Mutagenicity Test Data.
Cambridge University Press, Cambridge, New York, Port Chester, Melbourne, Sydney, s. 184–232.
Cambridge University Press, Cambridge, New York, Port Chester, Melbourne, Sydney, p. 184-232.
Tato metoda je replikou metody OECD TG 471 – Zkouška na reverzní mutace s bakteriemi (1997).
This method is a replicate of the OECD TG 471, Bacterial Reverse Mutation Test (1997).
Při zkoušce na reverzní mutace s bakteriemi se používají bakteriální kmeny závislé na aminokyselinách Salmonella typhimurium a Escherichia coli, k detekci bodových mutací, které zahrnují substituci, adici a deleci jednoho nebo několika párů bází DNA (1, 2, 3).
The bacterial reverse mutation test uses amino-acid requiring strains of Salmonella typhimurium and Escherichia coli to detect point mutations, which involve substitution, addition or deletion of one or a few DNA base pairs (1)(2)(3).
Podstata této zkoušky na reverzní mutace s bakteriemi spočívá v detekci mutací, které revertují mutace obsažené v testovacích kmenech, a obnovují tak funkční schopnost bakterií syntetizovat esenciální aminokyseliny.
The principle of this bacterial reverse mutation test is that it detects mutations, which revert mutations present in the test strains and restore the functional capability of the bacteria to synthesise an essential amino acid.
Bakterie po reverzi jsou detekovány díky své schopnosti růst v nepřítomnosti aminokyselin, které jsou vyžadovány mateřským testovacím kmenem.
The revertant bacteria are detected by their ability to grow in the absence of the amino-acid required by the parent test strain.
Bodové mutace a podobné jevy jsou příčinou mnoha geneticky podmíněných chorob u člověka a existuje mnoho důkazů o tom, že bodové mutace v onkogenech a v genech somatických buněk tlumících nádory mají podíl na tvorbě rakoviny u člověka a u pokusných zvířat.
Point mutations are the cause of many human genetic diseases and there is substantial evidence that point mutations in oncogenes and tumour-suppressor genes of somatic cells are involved in tumour formation in humans and experimental animals.
Zkouška na reverzní mutace s bakteriemi je rychlá, nenákladná a relativně snadná.
The bacterial reverse mutation test is rapid, inexpensive and relatively easy to perform.