natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Činnosti podniku Tieliikelaitos v jiných členských státech byly nevýznamné v průběhu přechodného období.
Tieliikelaitos’ activities in other Member States were insignificant during the transitional period.
Liberalizace uzavřených vnitrostátních trhů je ústředním cílem politiky hospodářské soutěže EU.
The liberalisation of closed national markets is a central goal of EU competition policy.
V tomto ohledu Finsko odkazuje na několik dokumentů.
In this respect, Finland refers to several documents.
Přechodné tržní ujednání bylo nezbytnou podmínkou liberalizace finského trhu údržby silnic.
The transitional market arrangement has been a necessary precondition of the liberalisation of Finland’s road maintenance market.
Proto byla opatření podpory nezbytná k usnadnění projektu, který je v souladu s celkovými zájmy Společenství.
Therefore, the aid measures have been necessary to facilitate a project that is in accordance with the Community’s overall interests.
Kromě toho byla údajná opatření podpory, na která poukázali stěžovatelé, úměrná zamýšleným výsledkům, jinými slovy liberalizaci finského trhu silniční údržby a služeb trajektové přepravy.
Besides, the aid measures alleged by the complainants have been proportionate to the intended results, in other words the liberalisation of Finland’s road maintenance and ferry traffic markets.
Přínosy podpory převýšily její možné záporné dopady.
The benefits from the aid have exceeded its possible adverse effects.
A na závěr se Finsko odvolává na svůj závazek přeměnit podnik Tieliikelaitos na státem vlastněnou společnost s ručením omezeným podléhající běžným konkurzním pravidlům a pravidlům daně z příjmu obchodní společnosti, a to nejpozději do 1. března 2008.
Finally, Finland refers to its commitment to transform Tieliikelaitos into a State-owned limited company subject to normal bankruptcy and corporate income tax rules by 1 March 2008 at the latest.
EXISTENCE PODPORY VE SMYSLU ČL. 87 ODST. 1 SMLOUVY O ES
EXISTENCE OF AID WITHIN THE MEANING OF ARTICLE 87(1) EC
Ustanovení čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES v zásadě zakazuje podporu poskytovanou v jakékoli formě členským státem nebo ze státních prostředků, která narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňuje určité podniky nebo určitou výrobu, pokud ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
Article 87(1) of the EC Treaty prohibits in principle any aid granted by a Member State or through State resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods, in so far as it affects trade between Member States.
Podnik Tieliikelaitos je přes svůj zvláštní právní status subjektem zapojeným do hospodářské činnosti a jako takový je podnikem ve smyslu článku 87 Smlouvy o ES.
Tieliikelaitos, in spite of its specific legal status, is an entity engaged in an economic activity and, as such, is an undertaking within the meaning of Article 87 of the EC Treaty.
Tuto skutečnost finské orgány nepopírají.
This has not been contested by the Finnish authorities.
Použitelnost judikatury ve věci Altmark
Applicability of the Altmark jurisprudence
Jak bylo naznačeno výše, finské orgány tvrdí, že zde uvažovaná opatření představují náhradu za dodatečné výdaje, které podnik Tieliikelaitos musel nést v důsledku zvláštních úkolů, které mu byly uloženy.
As has been outlined above, the Finnish authorities argue that the measures considered here constitute compensation for additional expenses that Tieliikelaitos had to bear due to special tasks imposed on it.
Ve věci Altmark Soudní dvůr rozhodl, že náhrada za veřejnou službu nepředstavuje státní podporu ve smyslu článku 87 Smlouvy o ES za předpokladu, že jsou splněna čtyři kritéria najednou.
In Altmark, the Court of Justice held that public service compensation does not constitute State aid within the meaning of Article 87 of the EC Treaty provided that four cumulative criteria are met.
Za prvé podnik, který je příjemcem, musí mít skutečně závazky provádění veřejné služby a tyto závazky musí být jasně definované.
Firstly, the recipient undertaking must actually have public service obligations to discharge, and the obligations must be clearly defined.
Za druhé parametry, na jejichž základě je náhrada vypočtena, musí být předem stanoveny objektivním a průhledným způsobem.
Second, the parameters on the basis of which the compensation is calculated must be established in advance in an objective and transparent manner.
Za třetí náhrada nemůže převýšit to, co je nezbytné k pokrytí všech nákladů nebo jejich části vzniklých při provádění závazků veřejné služby při zohlednění příslušných příjmů a přiměřeného zisku.
Third, the compensation cannot exceed what is necessary to cover all or part of the costs incurred in the discharge of the public service obligations, taking into account the relevant receipts and a reasonable profit.
A na závěr v případě, kdy podnik, který má provádět závazky veřejné služby, není v konkrétním případě vybrán na základě veřejného nabídkového řízení, které by umožnilo volbu uchazeče schopného poskytnout tyto služby za nejnižší náklady pro obec, musí být úroveň potřebné náhrady stanovena na základě analýzy nákladů, které by vznikly typickému, dobře řízenému a vhodně vybavenému podniku.
Finally, where the undertaking which is to discharge public service obligations, in a specific case, is not chosen pursuant to a public procurement procedure which would allow for the selection of the tenderer capable of providing those services at the least cost to the community, the level of compensation needed must be determined on the basis of an analysis of the costs which a typical undertaking, well run and adequately equipped, would have incurred.
Když jsou tato čtyři kritéria (dále jen „kritéria Altmark“) splněna najednou, nepředstavuje státní zásah udělení výhody podniku.
When these four criteria (hereinafter, ‘the Altmark criteria’) are met cumulatively, the State intervention does not entail conferring an advantage upon an undertaking.
Pokud jde o první kritérium Altmark, Komise poznamenává, že úkol uložený podniku článkem 3 zákona týkajícího se podniku Tieliikelaitos, totiž povinnost předkládat nabídky na všechny smlouvy silniční údržby a poskytovat služby trajektové přepravy po celé zemi, se jeví jako závazek veřejné služby, tj. závazek poskytovat služby obecného hospodářského zájmu.
As to the first Altmark criterion, the Commission notes that the task imposed on the undertaking by Section 3 of the Act governing Tieliikelaitos, namely the obligation to make offers for all road maintenance contracts and provision of ferry traffic throughout the country, appears to constitute a public service obligation, i.e. the obligation to provide services of general economic interest.
Totéž platí s ohledem na povinnost zajišťovat nouzové zásoby kapalných paliv v průběhu přechodného období a povinnost zdarma skladovat, udržovat a opravovat nouzové mostní vybavení silniční správy (druhá povinnost byla omezena na rok 2001).
The same is true with respect to the obligation to take care of emergency stockpiles of liquid fuels during the transition period and the obligation to store, maintain and repair the Road administration’s emergency bridge equipment for free (the latter obligation was limited to 2001).
S výjimkou odvětví, na něž se vztahují pravidla Společenství, mají členské státy značnou volnost při definování služeb, které by mohly být označeny jako služby obecného hospodářského zájmu, což podléhá pouze kontrole Komise, aby nebyla při takovém označení učiněna žádná zjevná chyba.
In fact, with the exception of the sectors in which there are Community rules governing the matter, Member States have a wide discretion in the definition of services that could be classified as being services of general economic interest, which is subject only to a control by the Commission that no manifest error has been committed in such classification.
Komise tak souhlasila, že úkol podniku Tieliikelaitos zajišťovat nouzové zásoby kapalných paliv v průběhu přechodného období, jeho nepřetržitá povinnost předkládat nabídky na všechny smlouvy silniční údržby a služeb trajektové přepravy, které silniční správa zadala v nabídkovém řízení, i povinnost zdarma skladovat, udržovat a opravovat nouzový most v průběhu roku 2001 jsou jasně zátěže, kterým konkurenti podniku Tieliikelaitos nepodléhají, a lze je označit za závazky veřejné služby.
Thus, the Commission agreed that Tieliikelaitos’ task to take care of emergency stockpiles of liquid fuels during the transition period, its continuous obligation to bid for all road maintenance and ferry services contracts tendered out by the Road administration as well as the obligation to store, maintain and repair of emergency bridge for free during 2001 are clearly burdens that Tieliikelaitos competitors are not subject to and can be classified as public service obligations.
Pokud jde o jiná nouzová přípravná opatření a povinnosti školení zaměstnanců uložené podniku Tieliikelaitos, stěžovatelé Komisi neposkytli dostatečné informace, aby se vyloučilo, že tato opatření nepředstavují – jak stěžovatelé tvrdí – větší zátěž než opatření řízení rizik, která provádějí jeho konkurenti (všechny podniky se musí připravit na nouzové podmínky, je to součást systému řízení rizik všech podniků).
As regards other emergency preparation measures and staff training obligations imposed on Tieliikelaitos the Commission has not been provided with sufficient information to exclude that, as is claimed by the complainants, they are not more burdensome than the risk management measures its competitors are carrying out (all undertakings must prepare for emergency conditions, it being a part of all undertakings’ risk management system).
Komise dále poznamenává, že příslušné povinnosti se pouze rozšířily na silnice, jejichž údržba byla uložena samotnému podniku Tieliikelaitos.
Furthermore, the Commission notes that the respective obligations only extended to roads whose maintenance was entrusted to Tieliikelaitos itself.
Tento bod však není potřeba dále zkoumat, protože se zdá, že dochází k problémům s plněním jiných kritérií podle věci Altmark.
However, there is no need to pursue further the examination of this point as it appears that there are problems with the fulfilment of other Altmark criteria.
Žádná z opatření popsaných v bodu 2.4 nebyla předmětem vyrovnání možné finanční zátěže vyplývající z příslušných úkolů.
None of the measures described in Section 2.4 was targeted at compensating the possible financial burden created by the respective tasks.
To odporuje bodům 90 a 91 rozsudku ve věci Altmark, který předpokládá vazbu mezi náklady a náhradou (náhrada má být stanovena ex ante na základě objektivních parametrů).
This goes against points 90 and 91 of the Altmark judgement, which presuppose a link between the costs and the compensation (compensation to be set ex ante on the basis of objective parameters).
V případě podniku Tieliikelaitos nic takového neexistuje.
There is nothing of that kind in the case of Tieliikelaitos.
Různé výhody byly v podstatě uděleny a vypočteny na základě cílů, které celkově nesouvisí s údajnými závazky veřejné služby.
In fact, the various advantages have been granted and calculated on the basis of objectives that are wholly unrelated to the alleged public service obligations.
Druhé kritérium podle věci Altmark tak není splněno.
Thus, the second Altmark criterion is not fulfilled.
Na základě údajů poskytnutých finskými orgány nemůže Komise učinit závěr, že náhrada nepřevyšuje to, co je nezbytné pro pokrytí nákladů vzniklých při výkonu závazků veřejné služby (třetí kritérium ve věci Altmark).
Furthermore, the data provided by the Finnish authorities do not make it possible for the Commission to conclude that the compensation does not exceed what is necessary to cover costs incurred in the discharge of the public service obligations (third Altmark criterion).
Skutečnost, že po skončení přechodného období nebyly v rozpočtu plánovány žádné náhrady za závazky veřejné služby, dále podporuje tvrzení, že balíku opatření provedených ve prospěch podniku Tieliikelaitos a určených na řešení údajných závazků veřejné služby nebylo potřeba.
The fact that that there were no public service compensations budgeted after the end of the transitional period further supports the contention that the package of measures carried out for the benefit of Tieliikelaitos was not needed to help it to cope with the alleged public service obligations.
A na závěr nebyl podnik Tieliikelaitos vybrán pro poskytování příslušných služeb prostřednictvím otevřeného nabídkového řízení.
Finally, Tieliikelaitos was not selected to provide the respective services through an open tender procedure.
Rovněž související náklady nebyly stanoveny na základě nákladů vzniklých typickému dobře řízenému a vhodně vybavenému podniku.
Nor were the costs involved determined on the basis of an analysis of the costs which a typical undertaking, well run and adequately equipped, would have incurred.
Nelze proto mít za to, že celkový soubor všech opatření vylučuje zahrnutí státní podpory na základě kritérií podle věci Altmark.
The set of measures taken together therefore cannot be considered to exclude the involvement of State aid on the basis of the Altmark criteria.
Proto musí Komise analyzovat, zda dotčená opatření jsou výběrová (kapitola 6.2 níže), udělují výhodu podniku Tieliikelaitos, který je financován prostřednictvím státních zdrojů (kapitola 6.3 níže), a zda narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž a ovlivňují obchod mezi členskými státy (kapitola 6.4 níže).
Therefore, the Commission must analyse whether the measures concerned are selective (Chapter 6.2 below), confer an advantage upon Tieliikelaitos that is financed through State resources (Chapter 6.3 below), and whether they distort or threaten to distort competition and affect trade between Member States (Chapter 6.4 below).
Všechny tyto prvky jsou kumulativními podmínkami potřebnými pro zjištění, zda opatření zahrnuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
All these elements are cumulative conditions for the finding that a measure involves State aid within the meaning of Article 87(1) EC.
Výběrovost opatření
Selectivity of the measures
Není sporu o tom, že všechna příslušná opatření byla buď vytvořená zcela konkrétně pro podnik Tieliikelaitos, nebo jsou omezena na podniky mající status finského státního podniku.
It is not contested that all the relevant measures were either specifically designed for Tieliikelaitos or are limited to undertakings benefiting from the Finnish State Enterprise status.
Stejně tak je zřejmé, že podnik Tieliikelaitos soutěží na trzích, kde působí, s podniky, které nejsou státními podniky.
It is equally clear that, in the markets where it is active, Tieliikelaitos is in competition with undertakings that are not State Enterprises.
Proto Komise považuje daná opatření za výběrová.
As such, the Commission considers that the measures at stake are selective.
Existence výběrové výhody udělené prostřednictvím využití státních zdrojů
Existence of a selective advantage granted through the use of State resources
V této souvislosti Komise ověří, zda opatření zavedená finskou vládou jsou nebo nejsou financována prostřednictvím státních zdrojů a zda udělují výběrovou výhodu podniku Tieliikelaitos.
Under this heading the Commission will verify whether or not the measures put in place by the Finnish government are financed through State resources and confer a selective advantage to Tieliikelaitos.
S ohledem na skutečnost, zda opatření udělují výběrovou výhodu, je zapotřebí posoudit, zda daná opatření zmírňují pro podnik Tieliikelaitos zátěže obvykle zahrnuté do rozpočtu podniku, a mají být proto považovány za hospodářskou výhodu, kterou by podnik za normálních tržních podmínek nezískal.
The latter entails assessing whether the measures in question lighten for Tieliikelaitos the burdens normally assumed in an undertaking’s budget and are therefore to be regarded as an economic advantage which it would not have obtained under normal market conditions.
Udělení preferenční státní půjčky
Grant of a preferential State loan
Dlouhodobý vypůjčený kapitál v částce 39,5 milionu EUR (237 milionů FIM) poskytnutý podniku Tieliikelaitos v okamžiku jeho vytvoření byl stěžovateli a finskými orgány definován odlišně.
The long-term borrowed capital in the amount of EUR 39,5 million (FIM 237 million) provided to Tieliikelaitos at the moment of its formation has been defined differently by the complainants and the Finnish authorities.
Zatímco stěžovatelé ho považovali za půjčku, finské orgány ho považovaly za převod aktiv se závazkem splacení.
While the former considered it to be a loan, the latter considered it to be the transfer of assets with a repayment obligation.
V tomto ohledu má Komise za to, že definice opatření je méně důležitá než jeho skutečný dopad na výdaje, které nese dotčený podnik, totiž zda opatření zbavuje tento podnik výdajů, které by normálně musel nést.
In this respect the Commission considers that the definition of the measure is less important than its actual impact on the charges borne by the undertaking concerned, namely whether it relieves that undertaking of charges it would normally have to bear.
Pro účely ohodnocení podpory v rámci tohoto opatření by se mělo na situaci hledět z pohledu soukromého půjčovatele v okamžiku schválení půjčky.
For the purposes of evaluating aid element of the measure, the situation should be viewed from the point of view of the private lender at the moment the loan was approved.
Vzhledem k tomu, že příslušná směnka pokladny finského státu byla podepsána dne 28. prosince 2000 (půjčka státního podniku č. 6030-14), musí Komise pro účely výpočtu prvku státní podpory preferenční půjčky použít referenční sazbu, která platila k tomuto datu ve Finsku.
As the respective promissory note of the Finland’s State Treasury was signed on 28 December 2000 (State Enterprise loan No 6030-14), for the purposes of calculation of State aid element of the preferential loan, the Commission has to use the reference rate that was in force at that date for Finland.
V souladu s příslušným sdělením Komise je platná sazba použitelná po celou dobu úvěrové dohody ve výši 5,7 % – úroková sazba vypočtená jako sazba pětileté mezibankovní výměny navýšená o přirážku 75 základních bodů.
In line with the relevant Commission notice the applicable rate to be applied throughout the duration of the credit agreement thus is 5,7 % — the interest rate calculated as five-year interbank swap rate plus a premium of 75 basis points.
V roce 2001 tak podnik Tieliikelaitos využil úrokové sazby snížené o 4,7 procentního bodu, v letech 2002, 2003 a 2004 úrokové sazby snížené o 4,2, 3,2 resp. 2,2 procentního bodu a v následujících letech 0,7 procentního bodu.
Thus, in 2001 Tieliikelaitos benefited from 4,7 percentage point lower interest rate, in 2002, 2003 and 2004, respectively 4,2, 3,2 and 2,2, and in subsequent years — 0,7 percentage point lower interest rate.
Vynásobením příslušného rozdílu úrokové sazby nesplacenou částkou úvěru na počátku každého roku dospěla Komise k celkovému prvku podpory ve výši 7,2 milionu EUR.
Multiplying the respective interest rate difference with the outstanding credit sum at the beginning of each year, the Commission has arrived at the total aid element of EUR 7,2 million.
V rozsahu, ve kterém byla půjčka udělena za úrokovou sazbu nižší než tržní sazba, přišel stát o zdroje, které mu mohly narůst, kdyby poskytl danou půjčku za tržní sazbu.
To the extent the loan has been granted at an interest rate lower than the market rate, the State has foregone resources that could have accrued to it, had it provided the loan in question at market rent.
Takto získává podnik Tieliikelaitos výhodu udělenou prostřednictvím státních zdrojů.
As such, Tieliikelaitos receives an advantage granted through State resources.
Pozemky a štěrkoviště
Land and gravel sites
S ohledem na pozemky a štěrkoviště poskytnuté podniku Tieliikelaitos vyvstává zaprvé otázka, zda tato skutečnost představuje státní podporu.
With respect to the land and gravel sites put at the disposal of Tieliikelaitos, first of all the question arises as to whether this implies a State aid.
V tomto ohledu Komise poznamenává, že dané pozemky a štěrkoviště měl podnik Tieliikelaitos k dispozici již před svým zformováním.
In this respect, the Commission notes that the land and gravel sites in question had already been at the disposal of Tieliikelaitos prior to its incorporation.
Předchůdce podniku Tieliikelaitos, silniční služba spadající pod finskou správu, skutečně měla k dispozici stejné pozemky a štěrkoviště.
Indeed, the predecessor of Tieliikelaitos, the Road Service within the Finnish administration, already had at its disposal the very same land and gravel sites.
Zdá se, že vytvořením podniku Tieliikelaitos došlo pouze k vytvoření oddělení „silniční výstavby“ jako samostatného subjektu v rámci silniční služby, aniž by to mělo záporný dopad na prostředky, které měl tento subjekt k dispozici.
The creation of Tieliikelaitos seems to have merely established the ‘road production’ section of the Road Service as a separate entity, without affecting the means at the disposal of this entity.
Za druhé vyvstala v důsledku rozhodnutí zahájit formální řízení otázka přiměřeného ocenění pozemků a štěrkovišť.
Secondly, the decision to initiate formal proceedings has raised the issue of the adequate valuation of the land and gravel sites.
V tomto případě byla hodnota pozemků a štěrkovišť posouzena nezávislým odhadcem aktiv, totiž společností Catella Real Estate Consulting Ltd. Finské orgány se rozhodly změnit hodnotu stanovenou nezávislým odhadcem aktiv z 21,5 milionu EUR na 19 milionů EUR, protože podle stanoviska finských orgánů posouzení společnosti Catella řádně nezohlednilo tři faktory vysvětlené v kapitole 5.2.
In the present case, the value of the land and gravel sites has been assessed by an independent asset valuer namely Catella Real Estate Consulting Ltd. The Finnish authorities decided to revise the value established by the independent asset valuer from EUR 21,5 million to EUR 19 million because, in the opinion of the Finnish authorities, Catella’s assessment did not take properly into account three factors explained in Chapter 5.2.
Navíc podle auditora účetních knih podniku Tieliikelaitos (Ernst and Young) byla v průběhu přechodného období hodnota zanesená do účetních knih podniku Tieliikelaitos stále příliš vysoká a auditor schválil mimořádné odpisy hodnoty pozemků a štěrkovišť ve výši 4,3 milionu EUR. Ocenění společností Ernst and Young bylo navíc ověřeno makléřskou společností IceCapital Securities Ltd, která potvrdila, že pozemky a štěrkoviště byly oceněny v rozvaze podniku Tieliikelaitos cenou vyšší, než je jejich tržní hodnota.
Moreover, according to the auditor (Ernst and Young) of Tieliikelaitos’ books during the transitional period, the value entered into Tieliikelaitos’ books was still too high and it approved extraordinary depreciations of the value of land and gravel sites at the level EUR 4,3 million. The valuation by Ernst and Young was in addition verified by the brokerage company IceCapital Securities Ltd, which certified that the land and gravel sites were valued in Tieliikelaitos’ balance sheet at a price above their market value.
Stěžovatelé napadají provedená ocenění.
The complainants contest the valuations carried out.
Komise má za to, že není nutné s konečnou platností rozhodnout o tom, zda byla udělena státní podpora v souvislosti s pozemky a štěrkovišti, protože jakákoli taková podpora by byla slučitelná se společným trhem z důvodů uvedených v bodu 7.2.
The Commission considers that it is not necessary to definitively decide whether a State aid has been granted in connection with the land and gravel sites, as any such aid would be compatible with the common market for the reasons set out in Section 7.2.
Přidělení vyjednaných smluv v silničních službách
Attribution of negotiated contracts in road services