natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Před usmrcením se zvířatům intraperitoneálně podá vhodná dávka látky zastavující metafázi (např. Colcemid® nebo kolchicin).
Prior to sacrifice, animals are injected intraperitoneally with an appropriate dose of a metaphase arresting agent (e.g. Colcemid® or colchicine).
Poté se po vhodné době provede u zvířat odběr.
Animals are sampled at an appropriate interval thereafter.
U myši je tato doba přibližně 3–5 hodin; u křečka čínského je tato doba přibližně 4–5 hodin.
For mice this interval is approximately three to five hours; for Chinese hamsters this interval is approximately four to five hours.
Z kostní dřeně se odeberou buňky a analyzují se na chromozomové aberace.
Cells are harvested from the bone marrow and analysed for chromosome aberrations.
Provádí-li se kvůli neexistenci vhodných dostupných údajů studie pro zjištění rozsahu dávek, měla by být provedena ve stejné laboratoři, se stejným druhem, kmenem, pohlavím a za stejného režimu expozice, které se použijí v hlavní studii (5).
If a range finding study is performed because there are no suitable data available, it should be performed in the same laboratory, using the same species, strain, sex and treatment regimen to be used in the main study (5).
V případě toxicity se pro první odběr použijí tři úrovně dávky.
If there is toxicity, three dose levels are used for the first sampling time.
Tyto úrovně dávky by měly pokrývat rozpětí dané maximální a minimální toxicitou, případně žádnou toxicitou.
These dose levels should cover a range from the maximum to little or no toxicity.
Při pozdějším odběru stačí, když bude použita pouze nejvyšší dávka.
At the later sampling time only the highest dose needs to be used.
Nejvyšší dávka je definována jako dávka vyvolávající takové známky toxicity, že vyšší dávky by vedly podle očekávání při stejném režimu dávkování k letalitě.
The highest dose is defined as the dose producing signs of toxicity such that higher dose levels, based on the same dosing regimen, would be expected to produce lethality.
Látky se specifickou biologickou aktivitou při nízkých netoxických dávkách (např. hormony a mitogeny) nemusí kritériím stanovení dávky vyhovovat a měly by být hodnoceny případ od případu.
Substances with specific biological activities at low non-toxic doses (such as hormones and mitogens) may be exceptions to the dose-setting criteria and should be evaluated on a case-by-case basis.
Nejvyšší dávka může být také definována jako dávka vyvolávající v kostní dřeni některé známky toxicity (např. více než 50 % snížení mitotického indexu).
The highest dose may also be defined as a dose that produces some indication of toxicity in the bone marrow (e.g. greater than 50 % reduction in mitotic index).
Jestliže zkouška s jednou dávkou alespoň 2000 mg/kg tělesné hmotnosti podanou jednorázově nebo ve dvou dávkách v jednom dni nevykazuje žádné pozorovatelné toxické účinky a není-li na základě údajů o látkách, které mají podobnou strukturu, očekávána genotoxicita, nepovažuje se úplná studie se třemi úrovněmi dávky za nezbytnou.
If a test at one dose level of at least 2000 mg/kg body weight using a single treatment, or as two treatments on the same day, produces no observable toxic effects, and if genotoxicity would not be expected based on data from structurally related substances, then a full study using three dose levels may not be considered necessary.
U déle trvajících studií je limitní dávkou pro 14denní aplikaci 2000 mg/kg tělesné hmotnosti/den a pro delší než 14denní aplikaci je limitní dávkou 1000 mg/kg tělesné hmotnosti/den.
For studies of a longer duration, the limit dose is 2000 mg/kg/body weight/day for treatment up to 14 days, and 1000 mg/kg/body weight/day for treatment longer than 14 days.
Očekávaná expozice člověka může znamenat potřebu použít v limitní zkoušce vyšší úroveň dávky.
Expected human exposure may indicate the need for a higher dose level to be used in the limit test.
Zkoušená látka se obvykle podává nitrožaludečně, žaludeční sondou nebo vhodnou intubační kanylou, nebo intraperitoneální injekcí.
The test substance is usually administered by gavage using a stomach tube or a suitable intubation cannula, or by intraperitoneal injection.
Jiné způsoby podávání jsou možné, lze-li je zdůvodnit.
Other routes of exposure may be acceptable where they can be justified.
Maximální objem kapaliny, který může být najednou podán žaludeční sondou nebo injekčně, závisí na velikosti testovacího zvířete.
The maximum volume of liquid that can be administered by gavage or injection at one time depends on the size of the test animal.
Objem by neměl překročit 2 ml/100 g tělesné hmotnosti.
The volume should not exceed 2 ml/100 g body weight.
Použití vyšších objemů, než je uvedený objem, musí být zdůvodněno.
The use of volumes higher than these must be justified.
Až na dráždivé a žíravé látky, které obvykle při vyšších koncentracích vykazují zesílené účinky, by měla být variabilita zkušebního objemu minimalizována nastavením koncentrace zajišťující konstantní objem při všech úrovních dávky.
Except for irritating or corrosive substances which will normally reveal exacerbated effects with higher concentrations, variability in test volume should be minimised by adjusting the concentration to ensure a constant volume at all dose levels.
Ihned po usmrcení se odebere kostní dřeň, hypotonizuje se a fixuje.
Immediately after sacrifice, bone marrow is obtained, exposed to hypotonic solution and fixed.
Poté se nanese na podložní sklíčka a obarví se.
The cells are then spread on slides and stained.
Jako měřítko cytotoxicity by měl být u všech exponovaných zvířat (včetně pozitivních kontrol) a u neexponovaných zvířat pro negativní kontrolu stanoven mitotický index, a to alespoň u 1000 buněk na jedno zvíře.
The mitotic index should be determined as a measure of cytotoxicity in at least 1000 cells per animal for all treated animals (including positive controls) and untreated negative control animals.
U každého zvířete by mělo být analyzováno alespoň 100 buněk.
At least 100 cells should be analysed for each animal.
Tento počet lze snížit, je-li pozorován velký počet aberací.
This number could be reduced when high numbers of aberrations are observed.
Protože při fixaci často dochází ke chromozomálním zlomům nebo ke ztrátě chromozomů u části buněk v metafázi, měly by vyšetřované buňky obsahovat centromery v počtu odpovídajícímu číslu 2n ± 2.
Since slide preparation procedures often result in the breakage of a proportion of metaphases with loss of chromosomes, the cells scored should therefore contain a number of centromeres equal to the number 2n ± 2.
Údaje pro jednotlivá zvířata by měly být zpracovány ve formě tabulky.
Individual animal data should be presented in tabular form.
Experimentální jednotkou je zvíře.
The experimental unit is the animal.
Pro každé zvíře by měl být vyhodnocen počet buněk, počet aberací na buňku a počet buněk s chromozomovou aberací (chromozomovými aberacemi) vyjádřený v procentech.
For each animal the number of cells scored, the number of aberrations per cell and the percentage of cells with structural chromosome aberration(s) should be evaluated.
Pro exponované a kontrolní skupiny by měly být uvedeny různé typy strukturních chromozomových aberací s jejich počtem a četností.
Different types of structural chromosome aberrations should be listed with their numbers and frequencies for treated and control groups.
Neexistuje-li důkaz o rozdílu v odpovědi mezi pohlavími, mohou být pro statistickou analýzu údaje pro obě pohlaví zkombinovány.
If there is no evidence for a difference in response between the sexes, the data from both sexes may be combined for statistical analysis.
Pro stanovení pozitivního výsledku existuje několik kritérií, např. nárůst relativního počtu buněk s chromozomovými aberacemi v závislosti na dávce nebo jasný nárůst počtu buněk s aberacemi pro skupinu s určitou dávkou a k určitému okamžiku odběru.
There are several criteria for determining a positive result, such as a dose-related increase in the relative number of cells with chromosome aberrations or a clear increase in the number of cells with aberrations in a single dose group at a single sampling time.
Při hodnocení výsledků zkoušky mohou být použity jako pomocný prostředek statistické metody (6).
Statistical methods may be used as an aid in evaluating the test results (6).
Dvojznačné výsledky by měly být vyjasněny dalším zkoušením, nejlépe s úpravami experimentálních podmínek.
Equivocal results should be clarified by further testing preferably using a modification of experimental conditions.
Nárůst polyploidie může znamenat, že zkoušená látka má potenciál indukovat numerické chromozomové aberace.
An increase in polyploidy may indicate that the test substance has the potential to induce numerical chromosome aberrations.
Nárůst počtu buněk s endoreduplikovanými chromozomy může znamenat, že zkoušená látka má schopnost potlačit progresi buněčného cyklu (7, 8).
An increase in endoreduplication may indicate that the test substance has the potential to inhibit cell cycle progression (7)(8).
Zkoušená látka, jejíž výsledky nesplňují výše uvedená kritéria, se v tomto systému považuje za nemutagenní.
A test substance for which the results do not meet the above criteria is considered non-mutagenic in this test.
Výsledky mohou zůstat dvojznačné nebo sporné bez ohledu na to, kolikrát je experiment opakován.
Results may remain equivocal or questionable regardless of the number of experiments performed.
Pozitivní výsledky zkoušky na chromozomové aberace in vivo znamenají, že zkoušená látka indukuje v kostní dřeni testovacího druhu chromozomové aberace.
Positive results from the in vivo chromosome aberration test indicate that a substance induces chromosome aberrations in the bone marrow of the species tested.
Negativní výsledky znamenají, že zkoušená látka za podmínek zkoušky neindukuje v kostní dřeni testovacího druhu chromozomové aberace.
Negative results indicate that, under the test conditions, the test substance does not induce chromosome aberrations in the bone marrow of the species tested.
Měla by být diskutována pravděpodobnost, s jakou se zkoušená látka nebo její metabolity dostanou do krevního oběhu, nebo specificky do cílové tkáně (např. systémová toxicita).
The likelihood that the test substance or its metabolites reach the general circulation or specifically the target tissue (e.g. systemic toxicity) should be discussed.
rozpustnost a stálost zkoušené látky v rozpouštědle/vehikulu, je-li známa.
solubility and stability of the test substance in solvent/vehicle, if known,
individuální hmotnost zvířat na počátku zkoušky, včetně rozpětí tělesné hmotnosti, střední hodnoty a směrodatné odchylky pro každou skupinu.
individual weight of the animals at the start of the test, including body weight range, mean and standard deviation for each group,
pozitivní a negativní (vehikulum/rozpouštědlo) kontroly,
positive and negative (vehicle/solvent) controls,
údaje ze studie pro zjištění rozsahu, pokud byla provedena,
data from range-finding study, if conducted,
údaje o přípravě zkoušené látky,
details of test substance preparation,
zdůvodnění způsobu podávání,
rationale for route of administration,
popřípadě metody ověření, zda se zkoušená látka dostala do krevního oběhu nebo do cílové tkáně,
methods for verifying that the test substance reached the general circulation or target tissue, if applicable,
podrobné údaje o kvalitě krmiva a vody,
details of food and water quality,
podrobný popis rozvrhu expozice a odběru,
detailed description of treatment and sampling schedules,
metody stanovení toxicity,
methods for measurements of toxicity,
identifikace látky zastavující metafázi, její koncentrace a délka aplikace,
identity of metaphase arresting substance, its concentration and duration of treatment,
počet analyzovaných buněk na jedno zvíře,
number of cells analysed per animal,
známky toxicity,
signs of toxicity,
mitotický index,
mitotic index,
typ a počet aberací uvedený samostatně pro každé zvíře,
type and number of aberrations, given separately for each animal,
celkový počet aberací ve skupině se středními hodnotami a směrodatnými odchylkami,
total number of aberrations per group with means and standard deviations,
celkový počet aberací ve skupině se středními hodnotami a směrodatnými odchylkami,
number of cells with aberrations per group with means and standard deviations,
změny ploidie, pokud byly pozorovány,
changes in ploidy, if seen,
údaje o souběžné negativní kontrole,
concurrent negative control data,
dosavadní údaje o negativní kontrole s rozpětími, středními hodnotami a směrodatnými odchylkami,
historical negative control data with ranges, means and standard deviations,
údaje o souběžné pozitivní kontrole.
concurrent positive control data.
Rozbor výsledků.
Discussion of the results.
Adler, I.D. (1984).
Adler, I.D., (1984) Cytogenetic Tests in Mammals.
In: Mutagenicity Testing: a Practical Approach.
In: Mutagenicity Testing: a Practical Approach.
Venitt and J.M.
Venitt and J.M.
Parry (Eds).
Parry (Eds).
IRL Press, Oxford, Washington D.C., s. 275–306.
IRL Press, Oxford, Washington D.C., p. 275-306.
Preston, R.J., Dean, B.J., Galloway, S., Holden, H., McFee, A.F. and Shelby, M. (1987).
Preston, R.J., Dean, B.J., Galloway, S., Holden, H., McFee, A.F. and Shelby, M. (1987).
Mutation Res., 189, 157–165.
Mutation Res., 189, p. 157-165.
Richold, M., Chandley, A., Ashby, J., Gatehouse, D.G., Bootman, J. and Henderson, L. (1990). In Vivo Cytogenetic Assays.
Richold, M., Chandley, A., Ashby, J., Gatehouse, D.G., Bootman, J. and Henderson, L., (1990) In Vivo Cytogenetic Assays.
Statistical Analysis of In Vivo Cytogenetic Assays In: D.J.
Kirkland (Ed.)
Part I revised.
Part I revised.
Cambridge University Press, Cambridge, New York, Port Chester, Melbourne, Sydney, s. 115–141.
Cambridge University Press, Cambridge, New York, Port Chester, Melbourne, Sydney, p. 115-141.
Tice, R.R., Hayashi, M., MacGregor, J.T., Anderson, D., Blakey, D.H., Holden, H.E., Kirsch-Volders, M., Oleson Jr., F.B., Pacchierotti, F., Preston, R.J., Romagna, F., Shimada, H., Sutou, S. and Vannier, B. (1994). Report from the Working Group on the in Vivo Mammalian Bone Marrow Chromosomal Aberration Test.
Tice, R.R., Hayashi, M., MacGregor, J.T., Anderson, D., Blakey, D.H., Holden, H.E., Kirsch-Volders, M., Oleson Jr., F.B., Pacchierotti, F., Preston, R.J., Romagna, F., Shimada, H., Sutou, S. and Vannier, B., (1994) Report from the Working Group on the In Vivo Mammalian Bone Marrow Chromosomal Aberration Test.
Mutation Res., 312, 305–312.
Mutation Res., 312, p. 305-312.
Fielder, R.J., Allen, J.A., Boobis, A.R., Botham, P.A., Doe, J., Esdaile, D.J., Gatehouse, D.G., Hodson-Walker, G., Morton, D.B., Kirkland, D.J. and Richold, M. (1992).
Fielder, R.J., Allen, J.A., Boobis, A.R., Botham, P.A., Doe, J., Esdaile, D.J., Gatehouse, D.G., Hodson-Walker, G., Morton, D.B., Kirkland, D.J. and Richold, M. (1992).
Mutagenesis, 7, 313–319.
Mutagenesis, 7, p. 313-319.
Lovell, D.P., Anderson, D., Albanese, R., Amphlett, G.E., Clare, G., Ferguson, R., Richold, M., Papworth, D.G. and Savage, J.R.K.
Lovell, D.P., Anderson, D., Albanese, R., Amphlett, G.E., Clare, G., Ferguson, R., Richold, M., Papworth, D.G. and Savage, J.R.K.
Kirkland, (Ed.)
Kirkland, (Ed.)
Cambridge University Press, Cambridge. s. 184–232.
Cambridge University Press, Cambridge. p. 184-232.
Tato metoda je replikou metody OECD TG 474 – Test savčích erytrocytárních mikrojader in vivo (1997).
This method is a replicate of the OECD TG 474, Mammalian Erythrocyte Micronucleus Test (1997).
Test savčích erytrocytárních mikrojader in vivo je používán pro detekci poškození chromozomů nebo mitotického aparátu erytroblastu, které je indukováno zkoušenou látkou, a to pomocí analýzy erytrocytů odebraných z kostní dřeně a/nebo buněk periferní krve, obvykle hlodavců.
The mammalian in vivo micronucleus test is used for the detection of damage induced by the test substance to the chromosomes or the mitotic apparatus of erythroblasts by analysis of erythrocytes as sampled in bone marrow and/or peripheral blood cells of animals, usually rodents.
Účelem testu savčích erytrocytárních mikrojader je identifikovat látky, které způsobují cytogenetické poškození, jehož výsledkem je tvorba mikrojader obsahujících nereplikující se (lagging) chromozomové fragmenty nebo celé chromozomy.
The purpose of the micronucleus test is to identify substances that cause cytogenetic damage, which results in the formation of micronuclei containing lagging chromosome fragments or whole chromosomes.
Když se erytroblast kostní dřeně mění na polychromatický erytrocyt, hlavní jádro je vypuzeno a mikrojádra, která při tom mohou vzniknout, zůstávají v cytoplasmě, která jinak jádra neobsahuje.
When a bone marrow erythroblast develops into a polychromatic erythrocyte, the main nucleus is extruded; any micronucleus that has been formed may remain behind in the otherwise anucleated cytoplasm.
Zviditelnění mikrojader je v těchto buňkách usnadněno tím, že neobsahují hlavní jádro.
Visualisation of micronuclei is facilitated in these cells because they lack a main nucleus.
Nárůst výskytu polychromatických erytrocytů s mikrojádry v exponovaných zvířatech je známkou indukovaného chromozomového poškození.
An increase in the frequency of micronucleated polychromatic erythrocytes in treated animals is an indication of induced chromosome damage.
V tomto testu je rutinně používána kostní dřeň hlodavců, poněvadž tato tkáň produkuje polychromatické erytrocyty.
The bone marrow of rodents is routinely used in this test since polychromatic erythrocytes are produced in that tissue.
Stanovení nezralých (polychromatických) erytrocytů s mikrojádry v periferní krvi je rovnocenně přijatelné u kteréhokoli druhu, u něhož byla prokázána neschopnost sleziny odstraňovat erytrocyty s mikrojádry, nebo dostatečná citlivost detekovat činitele, které způsobují strukturní nebo numerické chromozomové aberace.
The measurement of micronucleated immature (polychromatic) erythrocytes in peripheral blood is equally acceptable in any species in which the inability of the spleen to remove micronucleated erythrocytes has been demonstrated, or which has shown an adequate sensitivity to detect agents that cause structural or numerical chromosome aberrations.
Mikrojádra lze rozlišit řadou kritérií.
Micronuclei can be distinguished by a number of criteria.
Ta zahrnují identifikaci přítomnosti nebo nepřítomnosti centromerní (kinetochorní) DNA v mikrojádře.
These include identification of the presence or absence of a kinetochore or centromeric DNA in the micronuclei.
Vyšetřuje se zejména četnost nezralých (polychromatických) erytrocytů s mikrojádry.
The frequency of micronucleated immature (polychromatic) erythrocytes is the principal endpoint.
Počet zralých (normochromatických) erytrocytů v periferní krvi, které obsahují mikrojádra, připadající na určitý počet zralých erytrocytů lze rovněž použít jako konečný výsledek zkoušky, jestliže jsou zvířata exponována čtyři týdny nebo déle.
The number of mature (normochromatic) erythrocytes in the peripheral blood that contain micronuclei among a given number of mature erythrocytes can also be used as the endpoint of the assay when animals are treated continuously for four weeks or more.
Tento test savčích erytrocytárních mikrojade in vivo je zvláště vhodný k posouzení nebezpečí mutagenese, neboť umožňuje zohlednit faktory metabolismu in vivo farmakokinetiku a procesy reparace DNA, třebaže se mohou lišit u různých druhů a tkání, jakož i z genetického hlediska.
This mammalian in vivo micronucleus test is especially relevant to assessing mutagenic hazard in that it allows consideration of factors of in vivo metabolism, pharmacokinetics and DNA-repair processes although these may vary among species, among tissues and among genetic endpoints.
Zkouška in vivo je rovněž užitečná pro další výzkum mutagenních účinků zjištěných v systémech in vitro.
An in vivo assay is also useful for further investigation of a mutagenic effect detected by an in vitro system.
Centromera (kinetochor): oblast (oblasti) chromozomu, k níž (k nimž) se během dělení buněk připojí dělící vřeténko umožňující uspořádaný pohyb dceřiných chromozomů k pólům dceřiných buněk.
Centromere (Kinetochore): region(s) of a chromosome with which spindle fibers are associated during cell division, allowing orderly movement of daughter chromosomes to the poles of the daughter cells.
Mikrojádra: malá jádra existující odděleně od hlavních jader a vedle nich, vytvářená během telofáze mitosy (meiosy) nereplikujícími se (lagging) chromozomovými fragmenty nebo celými chromozomy.
Micronuclei: small nuclei, separate from and additional to the main nuclei of cells, produced during telophase of mitosis (meiosis) by lagging chromosome fragments or whole chromosomes.
Normochromatický erytrocyt: zralý erytrocyt neobsahující ribozomy, který lze rozlišit od nezralých polychromatických erytrocytů barvivem selektivním pro ribozomy.
Normochromatic erythrocyte: mature erythrocyte that lacks ribosomes and can be distinguished from immature, polychromatic erythrocytes by stains selective for ribosomes.
Polychromatický erytrocyt: nezralý erytrocyt ve vývojovém mezistadiu, který ještě obsahuje ribozomy, a může být tedy rozlišen od zralých normochromatických erytrocytů barvivem selektivním pro ribozomy.
Polychromatic erythrocyte: immature erythrocyte, in an intermediate stage of development, that still contains ribosomes and therefore can be distinguished from mature, normochromatic erythrocytes by stains selective for ribosomes.
Zvířata se vhodným způsobem vystaví zkoušené látce.
Animals are exposed to the test substance by an appropriate route.
Při použití kostní dřeně se zvířata ve vhodném okamžiku po expozici usmrtí, odebere se kostní dřeň, připraví se preparáty a obarví se (1, 2, 3, 4, 5, 6, 7).
If bone marrow is used, the animals are sacrificed at appropriate times after treatment, the bone marrow extracted, and preparations made and stained (1)(2)(3)(4)(5)(6)(7).
Při použití periferní krve se krev ve vhodném okamžiku po expozici odebere, rozetřením se připraví preparát a obarví se (4, 8, 9, 10).
When peripheral blood is used, the blood is collected at appropriate times after treatment and smear preparations are made and stained (4)(8)(9)(10).
Při studiích s periferní krví by měla mezi poslední expozicí a sklizením buněk uplynout co nejkratší doba.
For studies with peripheral blood, as little time as possible should elapse between the last exposure and cell harvest.
Preparáty jsou analyzovány na přítomnost mikrojader.
Preparations are analysed for the presence of micronuclei.
Při použití kostní dřeně se jako testovací zvíře doporučuje myš nebo potkan, ačkoli lze použít jakýkoli vhodný savčí druh.
Mice or rats are recommended if bone marrow is used, although any appropriate mammalian species may be used.
Při použití periferní krve se doporučuje myš.
When peripheral blood is used, mice are recommended.
Lze však použít jakýkoli vhodný druh savce za předpokladu, že jde o druh, u něhož slezina neodstraňuje erytrocyty s mikrojádry, nebo druh vykazující dostatečnou citlivost detekovat činitele, které způsobují strukturní nebo numerické chromozomové aberace.
However, any appropriate mammalian species may be used provided it is a species in which the spleen does not remove micronucleated erythrocytes or a species, which has shown an adequate sensitivity to detect agents that cause structural or numerical chromosome aberrations.
V okamžiku zahájení studie by měla být odchylka v hmotnosti zvířat minimální a neměla by u obou pohlaví překročit ± 20 % střední hodnoty hmotnosti.
At the commencement of the study, the weight variation of animals should be minimal and not exceed ±20 % of the mean weight of each sex.
Jsou-li použita jiná než známá rozpouštědla/vehikula, mělo by být jejich zařazení podloženo údaji o jejich kompatibilitě.
If other than well-known solvents/vehicles are used, their inclusion should be supported with reference data indicating their compatibility.
S výjimkou aplikace zkoušené látky by měla zvířata kontrolní skupiny podstoupit identický proces jako zvířata ve skupinách, v nichž dojde k expozici.
Except for treatment with the test substance, animals in the control groups should be handled in an identical manner to animals of the treatment groups.