natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Itálie cituje řadu rozsudků Corte di Cassazione a Consiglio di Stato, v nichž tyto soudy potvrdily, že logikou sazby pro společnost Terni bylo postavit tuto společnost na roveň samovýrobcům elektrické energie z obnovitelných zdrojů energie, proto by sazbu nebylo možno zvýšit prostřednictvím příplatků, které by se na samovýrobce nevztahovaly.
Italy quotes a number of rulings by the Corte di Cassazione and the Consiglio di Stato whereby these Courts confirmed that the logic of the tariff for Terni was to put the company on the same footing as self-producers of electricity from renewable sources of energy, and therefore the tariff could not be raised by means of supplements which would not apply to self-producers.
Pokud jde o ostatní výrobce elektrické energie, kteří byli rovněž vyvlastněni, Itálie uvádí, že s výjimkou společnosti Terni byli všichni vyvlastnění výrobci podniky, které byly výhradně nebo především činné ve výrobě, dovozu nebo dodávkách elektrické energie.
As regards other electricity producers who were also expropriated, Italy submits that, with the exception of Terni, all expropriated producers were undertakings exclusively or primarily active in the production, import or supply of electricity.
Obecně náhrada vyplacená státem odrážela tržní hodnotu aktiv, která byla vypočtena různými způsoby podle druhu společnosti.
As a general rule, the compensation paid by the State reflected the market value of the assets, which was calculated in different ways according to the type of company.
Jako referenční hodnota byla použita čistá účetní hodnota aktiv, byla však upravena na základě jiných činitelů, které Itálie blíže neupřesnila.
The net accounting value of the assets was taken as reference value, but was corrected on the basis of other factors which Italy did not identify in detail.
U výrobců energie ve vodních elektrárnách z připomínek Itálie vyplývá, že při výpočtu výše náhrady hrála úlohu zbývající doba platnosti koncesí.
For hydropower producers, the Italian observations suggest that the residual duration of the concession played a role in the calculation of the compensation.
Povaha sazby Terni nepředstavující podporu a její povolení podle pravidel státní podpory
Non-aid nature of Terni’s tariff and its clearance under the State aid rules
Itálie uvádí, že původní opatření týkající se sazby (které představovalo legitimní náhradu společnosti Terni za vyvlastnění jejích aktiv) a další prodloužení jeho platnosti nepředstavují státní podporu.
Italy submits that both the original tariff arrangement — which constituted Terni’s legitimate compensation for the expropriation of its assets — and its further extensions in time do not constitute State aid.
K doložení tohoto tvrzení Itálie cituje řadu rozsudků Evropského soudního dvora, které se týkají povahy některých forem náhrad vyplacených podnikům, které nepředstavují podporu [17], zejména náhrady škody a služby obecného hospodářského zájmu.
To substantiate this claim, Italy quotes a number of rulings of the European Court of Justice, which concern the non-aid nature of certain forms of compensation to undertakings [17], notably compensation for damages and services of general economic interest.
Co se týká povolení státní podpory v případě sazby Terni, Itálie zdůrazňuje, že zákon č. 9/1991, který stanoví první prodloužení sazby, byl Komisi řádně oznámen a Komisí schválen.
As regards the State aid clearance of Terni’s tariff, Italy underlines that Law 9/1991, laying down the first extension of the tariff, was duly notified to the Commission and approved by it.
Následná prodloužení doby platnosti sazby, která doprovázejí prodloužení koncesí pro vodní elektrárny ve prospěch výrobců elektrické energie, sledují stejnou logiku, jež nebyla Komisí nikdy zpochybněna.
The subsequent extensions in time of the tariff, which are concomitant with the extensions of hydroelectric concessions for hydropower producers, follow the same logic, which was never challenged by the Commission.
Proto by podle názoru Itálie měla být sazba Terni považována za stávající opatření, které nepředstavuje podporu.
Therefore, according to Italy, the Terni tariff should be considered an existing non-aid measure.
Itálie uvádí, že tudíž vždy jednala v dobré víře.
Italy submits that it has thus always acted in good faith.
Sporné prodloužení opatření týkajícího se sazby pro společnost Terni neoznámila podle čl. 88 odst. 3, jelikož podle jejího názoru nepředstavovalo státní podporu.
It did not notify under Article 88(3) the contested extension of the tariff arrangement for Terni since, in its view, it did not constitute State aid.
Itálie zdůrazňuje, že Komise byla o existenci tohoto opatření informována (zpráva z listopadu 2005 a dopis z února 2006).
Italy underlines that the Commission was informed of the existence of this measure (Report of November 2005 and letter of February 2006).
Co se týká politických důvodů druhého prodloužení, Itálie tvrdí, že sazba je nezbytná k zajištění rovných podmínek mezi společnostmi s vysokou spotřebou energie působícími v Itálii a jejich konkurenty v EU [18], kteří rovněž využívají snížených cen energie (na základě sazby nebo smlouvy), až do dokončení probíhajících infrastrukturních projektů v oblasti výroby a přenosu elektrické energie.
As regards the policy reasons of the second extension, Italy submits that the tariff is necessary to establish a level-playing field between these energy-intensive companies active in Italy and their competitors in the EU [18], which also benefit from reduced energy prices (tariff or contract-based), pending the completion of ongoing infrastructure projects on electricity generation and transport.
Pokud by byla sazba zrušena, dotyčné společnosti by přesunuly své činnosti mimo EU.
If the tariff was abolished, the companies in question would delocalize their operations outside the EU.
To by nevyhnutelně vedlo k průmyslové krizi a ztrátám velkého počtu pracovních míst v postižených oblastech.
This would inevitably lead to an industrial crisis and sever job losses in the affected regions.
Proto by se podle názoru Itálie prodloužení sazby mělo považovat za přechodné řešení.
Therefore, according to Italy, the prolongation of the tariff should be seen as a transitional solution.
Itálie cituje závěry skupiny na vysoké úrovni pro konkurenceschopnost, energetiku a životní prostředí [19], z nichž vyplývá jako dlouhodobé řešení zlepšení propojení a infrastruktury a jako střednědobé řešení dlouhodobé smlouvy o dodávkách a partnerství mezi odběrateli a dodavateli/výrobci energie.
Italy quotes the conclusions of the High-level group on competitiveness, energy and environment [19] which suggest, as a long-term solution, the improvement of interconnection and infrastructure, and, as a medium-term solution, long-term supply contracts and partnership between customers and energy suppliers/generators.
Neexistence nadměrné náhrady
Absence of overcompensation
Pokud jde o neexistenci nadměrné náhrady, Itálie přednesla tyto připomínky.
As regards the absence of overcompensation, Italy makes the following observations.
Pokud by si společnost Terni ponechala svá aktiva pro výrobu energie, byla by schopna prodávat část své energie třetím stranám, tedy dosáhnout dodatečných zisků.
If Terni had retained its generating assets, it would have been able to sell part of its energy to third parties, thus obtaining additional profits.
Škoda, kterou společnost Terni utrpěla, byla spojena s prudkým zvýšením cen elektrické energie v průběhu let.
The damage suffered by Terni was compounded by the sharp increase, over the years, of electricity prices.
Dosud nedokončený proces liberalizace energetických trhů nepřinesl výsledky v podobě konkurenceschopných cen elektrické energie, proto je nutné poskytovat společnostem ex-Terni náhradu i nadále.
The still incomplete process of liberalization of the energy markets has not yet delivered results in terms of competitive electricity prices, and therefore the need to continue compensating Terni persists.
Společnosti ex-Terni v současnosti platí cenu (mezi 40 a 72 EUR/MWh), která je velkou měrou v souladu s cenami elektrické energie hrazenými společnostmi v EU s rovnocenným profilem spotřeby.
The Terni companies are currently paying a price (between 40 and 72 EUR/MWh) which is largely in line with electricity prices paid by companies with an equivalent consumption profile in the EU.
Pokud by si společnost Terni ponechala svá aktiva, platila by mezi 5 a 7 EUR za MWh vlastní vyrobené elektrické energie.
In fact, if Terni had retained its assets, it would be paying between 5 and 7 euros per MWh of self-produced electricity.
Itálie proto vyvozuje závěr, že sazba nezahrnuje žádnou nadměrnou náhradu.
Italy thus concludes that the tariff does not involve any overcompensation.
Itálie poskytla „studii“, kterou provedl soukromý poradce Energy Advisor S.r.l. pro společnosti ex-Terni.
Italy has submitted a ‘study’ carried out by the private consultant Energy Advisor S.r.l. on behalf on the Terni companies.
Cílem studie, kterou by bylo možno lépe popsat jako jednoduchý „výpočet“, jelikož se skládá z jedné tabulky s několika stranami metodických vysvětlivek, je výpočet hodnoty aktiv pro výrobu elektrické energie a porovnání tohoto údaje s kumulativní výhodou v podobě zvýhodněné sazby, kterou měly společnosti ex-Terni.
The study, which is perhaps better described as simple ‘calculation’, since it consists of one table with a few pages of methodological explanations, aims to assess the value of the electricity assets and compare this figure with the cumulative tariff advantage enjoyed by Terni.
Studie bere v úvahu účetní hodnotu aktiv týkajících se elektrické energie a aktualizuje ji pro rok 2006 o inflaci.
The study takes the book value of the electricity assets and actualizes it to 2006 in line with inflation.
Studie poté vypočítává čistou výhodu v podobě sazby pro ex-Terni.
The study then calculates the net tariff advantage for Terni.
Pro období 1963–1999 studie posuzuje rozdíl mezi ročními náklady na elektrickou energii u srovnatelného odběratele (alternativa 2) a skutečnými ročními náklady společností ex-Terni na základě „vlastních výrobních nákladů“ (alternativa 1).
For the period 1963-1999, the study considers the difference between the annual electricity costs of a comparable customer (Alternative 2) and the actual annual costs sustained by Terni on the ‘own production costs’ basis (Alternative 1).
Pro účely tohoto výpočtu je srovnatelným odběratelem samovýrobce elektrické energie (osvobozený mimo jiné od placení sovrapprezzo termico).
For the purpose of this calculation, a comparable customer is a self-producer of electricity (exempted, inter alia, from payment of the sovrapprezzo termico).
Pro období 2000–2006 je výhoda v podobě zvýhodněné sazby vypočtena jako rozdíl mezi ročními náklady, které by společnosti ex-Terni vznikly, pokud by byla sazba vypočtena na základě jejích vlastních výrobních nákladů (alternativa 1 – po reformě sazby již nepřichází v úvahu) a skutečnými náklady, které vznikly na základě metody „srovnatelného odběratele“ (alternativa 2).
For the period 2000-2006, the tariff advantage is calculated as the difference between the annual cost Terni would have sustained if the tariff was calculated on the basis of its own production costs (Alternative 1-no longer possible after the reform of the tariff) and the actual cost sustained by Terni on the basis of the ‘comparable customer’ method (Alternative 2).
Výsledky studie jsou uvedeny níže:
The results of the study are outlined below:
Aktualizovaná hodnota (2006) aktiv společnosti Terni: 1687745045,19 EUR
Actualised value (2006) of Terni’s assets: EUR 1687745045,19;
Výhoda v podobě sazby (rovněž aktualizovaná pro rok 2006): 1400895446,90 EUR
Tariff advantage (also actualized to 2006): EUR 1400895446,90.
Studie proto tvrdí, že nedošlo k žádné nadměrné náhradě ztrát společnosti ex-Terni.
The study therefore contends that there has been no overcompensation of Terni’s losses.
Rovněž výpočet možné výhody v podobě sazby náležející společnosti Terni do roku 2010 by neukázal existenci nadměrné náhrady.
A prospective calculation of the tariff advantage accruing to Terni until 2010 would also show the absence of overcompensation.
Nepodstatnost rozhodnutí ESUO a rozsudku ESD s ohledem na Terni
Irrelevance of the ECSC Decision and the ECJ Ruling concerning Terni
Co se týká rozhodnutí 396/1983/ESUO a rozsudku ESD ve věci C-99/92, Itálie podává níže uvedená skutková upřesnění.
Concerning ECSC Decision 83/396 and ECJ ruling C-99/92, Italy makes the following factual clarifications.
Rozhodnutí ESUO se netýká společnosti Cementir ani Nuova Terni, které nikdy nepůsobily v ocelářském odvětví.
The ECSC Decision does not concern either Cementir or Nuova Terni, which were never active in the steel sector.
Rozhodnutí ESUO se týkalo slučitelnosti státní podpory poskytnuté v podobě náhrady složky sazby sovrapprezzo termico pro výrobní závod pobočky Terni vyrábějící ocel, který se však nachází v Lovere, nikoli v oblasti Terni.
The ECSC Decision referred to the compatibility of of State aid granted in the form of reimbursement of a component of the tariff, the sovrapprezzo termico to the plant belonging to Terni’s steelmaking branch, but located in Lovere, in Lombardy, not in the Terni area.
Tuto podporu bylo možno udělit pouze soukromým výrobcům oceli.
This aid could be granted only to private steelmakers.
V rozhodnutí ESUO se uvádí, že jelikož společnost Terni je ve veřejném vlastnictví, výrobní závod v Lovere nemůže podpory využít.
The ECSC Decision ruled that, since Terni was State-owned, the Lovere plant could not benefit from the aid.
Rozhodnutí Soudního dvora o předběžné otázce se týkalo otázky možné diskriminace mezi soukromými a státními výrobci.
The preliminary ruling of the Court of Justice concerned the issue of possible discrimination between private and State-owned producers.
Toto rozhodnutí potvrdilo rozhodnutí ESUO, že stanovení rozdílných opatření podpory pro soukromé a státní výrobce nepředstavovalo diskriminaci.
It confirmed the ECSC Decision in that it stated that it was not discriminatory to envisage different aid measures for private versus State-owned producers.
Itálie proto uvádí, že rozhodnutí ESUO ani rozsudek Soudního dvora nejsou v daném případě důležité, jelikož se týkají sovrapprezzo termico hrazeného výrobním závodem v Lovere, nikoliv zvláštní globální sazby přiznané třem výrobním závodům v oblasti Terni.
Therefore, the Terni group submits that both the ECSC Decision and the Court ruling are irrelevant to the case at hand, in that they concern the sovrapprezzo termico paid by the Lovere plant, not the special global tariff granted to the three plants in the Terni area.
Nové investice plánované společností ThyssenKrupp v oblasti Terni
New investments planned by ThyssenKrupp in the Terni area
Itálie rovněž zdůrazňuje, že sporné prodloužení sazby stanovené v paragrafu 11 odst. 11 zákona č. 80/2005 je spojeno s rozsáhlým programem investic, které společnost ThyssenKrupp realizuje v průmyslové oblasti Terni-Narni.
Italy also underlines that the contested extension of the tariff laid down in Article 11, paragraph 11 of Law 80/2005 is linked to a wide-ranging program of investments which ThyssenKrupp is carrying out in the Terni-Narni industrial area.
Podle tohoto akčního plánu bude v této oblasti vybudována nová kapacita na výrobu elektrické energie.
Under this action plan, new generating capacity will be developed in the area.
Sazba je proto myšlena jako dočasné řešení, dokud nebude tato výrobní kapacita vybudována, a její zrušení by ohrozilo investice, které se v současnosti již realizují.
The tariff is therefore meant as temporary solution until such generating capacity is in place, and its abolition would jeopardise the investments currently underway.
Úloha Cassa Conguaglio a využití státních prostředků
Role of Cassa Conguaglio and involvement of State resources
Co se týká povahy a úlohy Cassa Conguaglio, Itálie tvrdí, že se jedná pouze o technického zprostředkovatele, jehož úloha je omezena na získání a přerozdělení peněžních prostředků.
On the nature and role of Cassa Conguaglio, Italy submits that it is a mere technical intermediary, whose role is confined to collecting and redirecting monetary flows.
Cassa Conguaglio nemá žádný prostor pro manévrování, pokud jde o stanovení sazby, a nemá nad finančními prostředky žádnou kontrolu.
Cassa Conguaglio has no margin of manoeuvre in fixing the tariff and has no control over the funds.
Proto podle názoru Itálie a) prostředky, s nimiž Cassa Conguaglio nakládá, nepředstavují státní prostředky podle judikatury Soudního dvora [20] a b) změny ve správě zvláštních sazeb se zapojením Cassa Conguaglio v roce 2004 nemají žádný dopad na kompenzační povahu sazby.
Therefore, according to Italy, (a) the resources handled by Cassa Conguaglio do not constitute State resources in the light of the case-law of the Court of Justice [20] and (b) the changes made to the administration of the special tariffs with the intervention of Cassa Conguaglio in 2004 have no impact on the compensatory nature of the tariff.
Pokud jde o judikaturu ve věci Deggendorf, Itálie Komisi informuje, že s ohledem na společnost ThyssenKrupp řeší příkaz navrátit podporu a že společnost složila částku ve výši 865538 EUR na vázaný účet za účelem konečného navrácení, až bude nalezena dohoda ohledně částky.
On the Deggendorf case-law, Italy informs the Commission that it is carrying out the pending recovery order in respect of ThyssenKrupp, and that the company has set aside EUR 865538,00 on a blocked account in view of final recovery, subject to agreement being found on the amount.
Náhrada přiznaná státem za vyvlastnění aktiv se obvykle nepovažuje za státní podporu.
Compensation granted by the State for an expropriation of assets does not normally qualify as State aid.
Při posouzení tohoto opatření je proto nezbytné zjistit především to, zda převod aktiv v podobě vodní elektrárny společnosti Società Terni na společnost ENEL zakládal povinnost poskytnout náhradu, nebo zda by jej bylo možno vykládat jakou pouhou reorganizaci veřejných aktiv.
In the assessment of this measure, it is therefore necessary to ascertain first of all whether the transfer of Società Terni’s hydropower assets to ENEL gave rise to an obligation to provide compensation, or whether it should be construed as a mere reorganisation of public assets.
Zní-li odpověď, že náhrada byla opodstatněná, Komise musí poté určit, do kterého dne a/nebo do jaké výše je možno zvýhodněnou sazbu Terni považovat za přiměřené vyrovnávací opatření.
If the answer is that compensation was justified, the Commission must then determine until what date and/or what amount the Terni preferential tariff can be considered a commensurate compensatory measure.
Hodnocení jako vyvlastnění a nárok na náhradu
Qualification as an expropriation and entitlement to compensation
V roce 1962, kdy byla na společnost ENEL převedena aktiva v podobě vodní elektrárny, byla společnost Terni ve vlastnictví státu a ovládána ente pubblico economico.
In 1962, when its hydropower assets were transferred to ENEL, Società Terni was a State owned company, controlled by an ente pubblico economico.
Podle názoru italských orgánů tyto subjekty musely být spravovány podle tržních zásad.
According to the Italian authorities, such entities had to be managed according to market principles.
Stát byl ve společnosti Società Terni většinovým akcionářem, část kapitálu však vlastnili rovněž soukromí investoři a společnost byla kotovaná na burze cenných papírů.
The State was the majority shareholder in Società Terni, but part of the capital was also held by private investors and the company was quoted on the Stock exchange.
Zákon o zestátnění nepředpokládal náhradu pro enti pubblici v užším slova smyslu, činil tak však s ohledem na enti pubblici economici jako společnost Società Terni.
The nationalization law did not foresee compensation for enti pubblici‘strictu sensu’, but did so for enti pubblici economici such as Società Terni.
To odráží různé zásady, jimiž se řídí fungování těchto subjektů.
This reflects the different principles which govern the functioning of these entities.
Ve stejném období byli mimoto vyvlastněni jiní „čistí“ výrobci elektrické energie a rovněž obdrželi náhradu (i když na základě jiných kritérií).
Moreover, other ‘pure’ electricity producers were expropriated during the same period and also received compensation (although on the basis of different criteria).
Komise poznamenává, že by odnětí aktiv společnosti Società Terni bez náhrady poškodilo zájmy společnosti, zejména soukromých akcionářů.
The Commission notes that the removal of Società Terni’s assets without compensation would have damaged the interests of the company, and in particular those of its private shareholders.
Na základě zásady rovnosti zacházení se soukromými a veřejnými podniky a rovněž s ohledem na nutnost chránit ústavní práva soukromých akcionářů společnosti Società Terni na obdržení náhrady se Komise domnívá, že rozhodnutí Itálie zacházet s Terni stejně jako se společností v soukromém vlastnictví ve stejném postavení a poskytnout jí náhradu za vyvlastnění jejích aktiv lze považovat za opodstatněné.
In the light of the principle of equality of treatment between private and public undertakings, and also in view of the need to protect the constitutional rights of Società Terni’s private shareholders to receive compensation, the Commission considers that Italy’s decision to treat Terni in the same way as a privately-owned company in the same position, and to grant it compensation for the removal of its assets, can be considered justified.
Kompenzační povaha sazby
Compensatory nature of the tariff
Původní vyrovnávací opatření
The original compensatory arrangement
V roce 1962 Itálie rozhodla, že společnost Società Terni nebude odškodněna v pevně stanovené výši na základě tržní hodnoty vyvlastněných aktiv (na rozdíl od případu „čistých“ výrobců elektrické energie).
In 1962, Italy decided not to compensate Società Terni up to a fixed amount based on the market value of the expropriated assets (contrary to what was done in the case of ‘pure’ electricity producers).
Náhrada měla místo toho podobu dodávek pevně stanoveného množství elektrické energie za cenu, kterou by společnost platila, pokud by si svá výrobní aktiva ponechala.
Instead, the compensation took the form of the provision of a fixed amount of electricity at the price the company would have paid if it had retained its generating assets.
Je nutno uvést, že tato metoda dává z hospodářského hlediska smysl: zacházení se společností Società Terni jako s „virtuálním samovýrobcem“ elektrické energie mělo výhodu v tom, že se neutralizovalo riziko dodatečné škody, která by mohla společnosti Terni vzniknout v průběhu let například v případě zvýšení cen energie.
It should be noted that this method made economic sense: the treatment of Società Terni as a ‘virtual self-producer’ of electricity had the advantage of neutralising the risk of additional damage that might have arisen to Terni, over the years, in case of an increase in energy prices, for example.
Komise může zásadu této metody uznat.
The Commission can accept the principle of this method.
Náhrada za vyvlastnění však nemůže spočívat v časově neomezeném opatření, nýbrž musí být jednoznačně a předvídatelně stanovena v době vyvlastnění s výhradou možnosti, aby vyvlastněná společnost zpochybnila navrhovanou částku.
However, compensation for an expropriation cannot consist in an open-ended arrangement, but must be clearly and predictably established at the time of the expropriation, subject to the possibility for the expropriated company to challenge the proposed amount.
Jakmile je kompenzační balíček schválen, nelze jej později znovu otevřít.
Once accepted, a compensatory package cannot be reopened at a later stage.
V daném případě závisela celková výše náhrady na době trvání sazby.
In the case at hand, the overall amount of compensation depended on the duration of the tariff.
Původní kompenzační balíček nabídnutý italskými orgány předpokládal, že by sazba platila po dobu 30 let, a tudíž skončila v roce 1992.
The original compensatory package offered by the Italian authorities foresaw that the tariff would last thirty years and thus end in 1992.