natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Žádný z těchto zaměstnanců nebyl přijat bez zhodnocení jeho vhodnosti pro pracovní zařazení.
No one of these employees was appointed without an assessment of his/her suitability for the position.
Převody zaměstnanců mezi podnikem Tieliikelaitos a útvary veřejné služby byly pouze možné, když se otevřelo pracovní místo a bylo zveřejněno.
Transfers of personnel between Tieliikelaitos and civil service departments were only possible when a post became open and it was published.
Jestliže nebylo možné najít vhodného uchazeče v podniku Tieliikelaitos, byli do úvahy vzati i jiní uchazeči.
If a suitable applicant could not be found within Tieliikelaitos other applicants were considered.
S ohledem na finanční převody státu určené pro řešení problému podniku Tieliikelaitos v souvislosti s nadbytečnými zaměstnanci Finsko zdůrazňuje, že podnik Tieliikelaitos nepřijal 100 milionů EUR státní podpory, jak tvrdí stěžovatelé.
With respect to financial transfers by the State for solving Tieliikelaitos’ overstaffing problem, Finland stresses that Tieliikelaitos did not receive EUR 100 million in State aid as is claimed by the complainants.
Podnik Tieliikelaitos obdržel 68 milionů EUR od silniční správy k financování služebních projektů (z 68 milionů šlo přibližně 56 milionů na pokrytí osobních nákladů a zbytek byl vynaložen na materiály a jiné položky nesouvisející se zaměstnanci).
Tieliikelaitos received EUR 68 million from the Road Administration to fund service projects (from 68 million approximately 56 million went to cover personnel costs and the rest was spent on materials and other ‘non-personnel’ items).
Kromě toho silniční správa vyplatila 20,1 milionu EUR na podporu změn v oblasti zaměstnanců.
In addition, the Road Administration paid EUR 20,1 million to support the adjustment of staff.
Celková náhrada 88,1 milionu EUR nepokryla všechny výdaje vzniklé v důsledku nadbytečného počtu zaměstnanců.
The total compensation of EUR 88,1 million did not cover all the expenses incurred from the excess staff.
Podle odborného prohlášení způsobil nadbytečný počet pracovníků strukturální nevýhody ve výši 157 milionů EUR za období 2001–2004.
According to the Expert statement the excess staff caused structural disadvantages amounting to EUR 157 million over the period 2001-2004.
Finsko poznamenává, že při přípravě finančních výkazů podniku Tieliikelaitos se postupovalo podle řádných účetních postupů a že finanční výkazy byly auditovány.
Finland notes that sound accounting procedures were followed in the preparation of Tieliikelaitos’ financial statements, and that the financial statements have been audited.
Finanční výkazy nezahrnují poznámky ohledně podrobností, na které odkazují stěžovatelé.
The financial statement does not include notes at the level of detail referred to by the complainants.
Přesto odborné prohlášení poskytuje následující zdůvodnění pro nepokrytou strukturální nevýhodu související s nadbytečným počtem zaměstnanců (celkem 69 milionů EUR, tj. 157 milionů EUR – 88 milionů EUR):
Nevertheless, the Expert statement provides the following justifications for uncovered structural disadvantage related to the excess staff (EUR 69 million in total, i.e. EUR 157 million — EUR 88 million):
Za prvé silniční správa nepokryla všechny náklady spojené s projekty zvláštních služeb.
Firstly, the Road Administration did not cover all costs related to the special service projects.
Například nepokryla příslušné náklady na dozor, které byly odhadnuty na 2,8 milionu EUR za čtyři roky.
For example it did not cover the respective supervision costs which were estimated at EUR 2,8 million over four years.
Dále služební projekty vykázaly vedle příslušných nákladů na dozor celkovou ztrátu 1,4 milionu EUR v přechodném období (schodek byl vypočten odečtením výdajů na mzdy a materiály u služebních projektů od příjmů souvisejících s těmito projekty).
Furthermore, the service projects recorded a total loss of EUR 1,4 million during the transitional period in addition to the respective supervision costs (the deficit was calculated by subtracting the expenditure for wages and materials for service projects from revenues related to those projects).
Proto služební projekty způsobily podniku Tieliikelaitos čistou nevýhodu 4,2 milionu EUR.
Therefore, the service projects caused to Tieliikelaitos a net disadvantage of EUR 4,2 million.
Za druhé prostředky poskytnuté silniční správou na financování opatření souvisejících s vyhledáváním nových pracovních míst, doplňkovým školením a přeškolením a podporou předpokládaného předčasného odchodu do důchodu nebyly dostačující.
Secondly, the funds provided by the Road Administration to finance measures related to looking for new jobs, supplementary training and re-training and support for anticipatory early retirement were not sufficient.
V důsledku toho musel podnik Tieliikelaitos z vlastních prostředků vyčlenit více než 20 milionů EUR na náklady změn v oblasti zaměstnanců (z těch bylo vyplaceno 12,8 milionu EUR v roce 2004 a 2005).
As a result, Tieliikelaitos had to earmark over EUR 20 million in personnel adjustment costs out of its own funds (EUR 12,8 million thereof were paid out in 2004 and 2005).
Za třetí musel podnik Tieliikelaitos nést další správní výdaje související se změnami v oblasti zaměstnanců, které byly odhadnuty na 2,8 milionu EUR za přechodné období.
Thirdly, Tieliikelaitos had to bear additional administrative expenditures related to personnel adjustments, which were estimated at the level of EUR 2,8 million for the transitional period.
Za čtvrté musel podnik Tieliikelaitos také čelit dalším výdajům souvisejícím s příznivějšími podmínkami dovolené pro ty zaměstnance podniku Tieliikelaitos, kteří spadali do kategorie dlouhodobých státních zaměstnanců (o 50 % delší dovolená).
Fourthly, Tieliikelaitos had to face additional expenses also due to more favourable holiday conditions for those Tieliikelaitos employees which fell in the category of long-term State employees (50 % longer holiday).
Tyto dodatečné výdaje byly odhadnuty na 42 milionů EUR v průběhu 4 let přechodného období.
These additional expenses were estimated at the level of EUR 42 million during the four years of the transitional period.
V každém případě důchodové plány způsobily podniku Tieliikelaitos velkou zátěž.
In any case, pension schemes have left Tieliikelaitos with a heavy burden.
I po jeho přeměně na státní podnik se na zaměstnance podniku Tieliikelaitos i nadále vztahoval zákon o státním důchodu č. 280 z dne 20. května 1966, což znamená, že státní podnik musel vyplácet důchodové příspěvky státního zaměstnavatele, které jsou vyšší než důchodové příspěvky zaměstnavatele v soukromém odvětví.
Even after its conversion into a State Enterprise the staff of Tieliikelaitos remained governed by the State Pension Act No 280 of 20 May 1966, which implies that the State Enterprise had to pay the state employer’s pension contribution, which is higher than the employer’s pension contribution in the private sector.
Novela zákona o státním důchodu (č. 679 ze dne 30. července 2004) povede k přiblížení důchodových příspěvků a důchodových výhod zaměstnanců mezi soukromým a veřejným sektorem, ale pouze dlouhodobě.
The Amendment to the State Pension Act (No 679 of 30 July 2004) will lead to the approximation of the pension contributions and employees’ pension benefits between the private and the public sector, but only in the long run.
V roce 2005 byl všeobecný důchodový příspěvek pro zaměstnavatele soukromého sektoru 16,8 procenta.
In 2005, the general pension contribution for private sector employers was 16,8 %.
Oproti tomu důchodový příspěvek podniku Tieliikelaitos byl stanoven individuálně a představoval v roce 2005 21,13 %.
By contrast, the Tieliikelaitos’ pension contribution was determined individually and stood at 21,13 % in 2005.
Navíc ustanovení kolektivních smluv podniku Tieliikelaitos týkající se mezd vyplácených na pracovní neschopnost byla upravena až 16. února 2005, a to tak, aby odpovídala rovnocenným podmínkám smluv soukromého sektoru.
Moreover, it is only on 16 February 2005 that the provisions of the collective agreements of Tieliikelaitos concerning wages paid on sick leave were adapted to correspond to the equivalent conditions of private sector agreements.
Předtím byla tato ustanovení pro podnik Tieliikelaitos nákladnější než ustanovení použitelná pro zaměstnavatele v soukromém sektoru.
Prior to that, these provisions were more expensive for Tieliikelaitos than those applicable to private sector employers.
V celku vzato Finsko prohlašuje, že pracovní podmínky zaměstnanců jsou stále lepší než podmínky zaměstnanců soukromých společností.
Considered as a whole, Finland states that the staff’s employment conditions are still better than those of staff in private companies.
To platí bez ohledu na skutečnost, že změny kolektivních smluv z roku 2005 o něco přiblížily pracovní podmínky stávajícím podmínkám v soukromém sektoru.
This is true regardless of the fact that the 2005 amendments to the collective agreements brought the conditions of employment closer to those existing in the private sector.
Právo na každoroční dovolenou, které je založeno na smluvních ustanoveních rovnocenných ustanovením ve státních smlouvách, je například stále lepší než u zaměstnanců v soukromém sektoru.
The right to annual leave, for example, which is based on contract provisions equivalent to those in state contracts, is still better than that enjoyed by staff in the private sector.
Pracovní podmínky jako celek, včetně důchodových výhod, lze zjevně považovat za zátěž ve srovnání s těmi, které převládají pro provozovatele v soukromém sektoru.
So employment conditions as a whole, including pension benefits, can still be clearly considered a burden in comparison with those prevailing for private sector operators.
Daňové opatření týkající se nákupu pozemků podnikem Tieliikelaitos
Fiscal measure related to land purchases by Tieliikelaitos
Podle čl. 49 odst. 1 pododst. 4 zákona o dani z příjmu se zdanitelná částka kapitálových výnosů jiného poplatníka než obchodní společnosti, veřejné obchodní společnosti nebo komanditní společnosti počítala v minulosti odpočtem buď 80 % prodejní ceny, nebo skutečných pořizovacích nákladů podle toho, co bylo vyšší, za předpokladu, že nemovitost je prodána státu, provincii, obci nebo spojenému obecnímu orgánu.
According to Section 49(1)(4) of the Income Tax Act, the taxable amount of the capital gains received by a taxable person other than a corporation, partnership or limited partnership used to be calculated by deducting either 80 % of the sales price or the real acquisition cost, whichever is more, provided that the real property is sold to the state, province, municipality or joint municipal authority.
Proto by částka zdanitelných kapitálových výnosů představovala nejvýše 20 % prodejní ceny.
Therefore, the amount of taxable capital gains would be at most 20 % of the sales price.
Pro účely stanovení částky zdanitelných kapitálových výnosů by tak příslušní prodejci mohli odečíst z prodejní ceny o 30 % nebo 60 % více, než by mohli odečíst za běžných daňových podmínek v závislosti na tom, zda prodali svůj pozemek před uplynutím doby vlastnictví 10 let nebo po jeho uplynutí.
Thus, for the purposes of determination of the amount of taxable capital gains, the respective sellers could deduct from the sales price 30 % or 60 % more than they could deduct under the normal taxation rules, depending on whether they sold their land before or after having owned it for 10 years.
Převody pozemků na podnik Tieliikelaitos/jeho předchůdce byly zahrnuty do rozsahu režimu koncese od samého počátku.
Land transfers to Tieliikelaitos/its predecessor were included in the scope of the concession scheme from the very outset.
Předchůdce podniku Tieliikelaitos, silniční služba, tedy také nepřímo využil výhody ze stejného opatření.
That is, also Tieliikelaitos’ predecessor, the Road Service, indirectly benefited from the same measure.
Proto finské orgány zdůrazňují, že i když toto opatření představovalo nepřímou státní podporu ve prospěch podniku Tieliikelaitos, vyhovuje definici „existující podpory“ podle čl. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 659/1999.
Therefore the Finnish authorities stress that even if this measure constituted an indirect State aid for the benefit of Tieliikelaitos it complies with the definition of ‘existing aid’ pursuant to Article 1(b) of the Council Regulation (EC) No 659/1999.
Článek 49 zákona byl v červenci 2004 novelizován tak, že již není použitelný, jestliže je majetek prodán státnímu podniku pro jiné účely než ochranu přírody, použití ozbrojenými silami a výzkum nebo jiné podobné sociální účely.
Section 49 of the Act was amended in such a way in July 2004 that it is no longer applicable when property is sold to a State Enterprise for purposes other than nature protection, use by the armed forces, and research or other similar social purposes.
V důsledku toho příjem z prodeje pozemků podniku Tieliikelaitos nyní podléhá standardní dani z kapitálových výnosů.
As a result, the income from sales of land sites to Tieliikelaitos is now subject to the standard tax on capital gains.
Stálé výhody udělené podniku Tieliikelaitos: nepoužitelnost konkurzního zákona a zákona o dani z příjmu obchodní společnosti pro podnik Tieliikelaitos
Advantages conferred to Tieliikelaitos on a permanent basis: the inapplicability of bankruptcy law and corporate income tax law to Tieliikelaitos
S ohledem na stálé výhody udělené podniku Tieliikelaitos finské orgány zdůrazňují, že i když opatření představují státní podporu, vyhovují definici „existující podpory“ podle čl. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 659/1999.
With respect to the advantages conferred to Tieliikelaitos on a permanent basis, the Finnish authorities stress that even if these measures constitute State aid they comply with the definition of ‘existing aid’ pursuant to Article 1(b) of the Council Regulation (EC) No 659/1999.
Podnik Tieliikelaitos a předchůdci příslušného hospodářského subjektu (do 31. 12. 1997 – silniční služba jako taková, od 1. 1. 1998 do 31. 12. 2000 – výrobní část silniční služby) nebyli nikdy předmětem konkurzu ani nepodléhali běžným pravidlům daně z příjmu obchodní společnosti.
Tieliikelaitos and the predecessors of the respective economic entity (until 31 December 1997 — the Road Service as such, from 1 January 1998 until 31 December 2000 — the Production part of the Road Service) have never been subject either to bankruptcy or to normal corporate income tax rules.
K této situaci došlo nejen před počátkem liberalizace odvětví silničních služeb ve Finsku (čl. 1 písm. b) bod v) nařízení (ES) č. 659/1999), ale i před přistoupením Finska k EU (čl. 1 písm. b) bod i) nařízení (ES) č. 659/1999).
This situation pre-dates not only the start of the liberalisation of the road services’ sector in Finland (point v of Article 1(b) of Regulation 659/1999), but also Finland’s accession to the EU (point i of Article 1(b) of Regulation 659/1999).
Finské orgány se zavazují přeměnit podnik Tieliikelaitos na státem vlastněnou společnost s ručením omezeným, která bude podléhat běžným pravidlům o konkurzu a o dani z příjmu obchodní společnosti, a to nejpozději do 1. března 2008.
The Finnish authorities undertakes a commitment to transform Tieliikelaitos into a State-owned limited company which will be subject to normal bankruptcy and corporate income taxation rules by 1 March 2008 at the latest.
Konkurzní zákon
Bankruptcy law
Skutečnost, že podnik Tieliikelaitos nemohl jít do konkurzu, vychází ze statusu podniku Tieliikelaitos jako státního podniku a statusu silniční služby jako státního úřadu.
This stems from Tieliikelaitos’ status as State Enterprise and from the Road Service’s status as government agency that they could not go bankrupt.
Finské orgány poznamenávají, že podle sdělení Komise o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES pro státní podporu ve formě záruk jsou příznivější podmínky financování udělené podnikům, jejichž právní forma vylučuje konkurz, považovány za státní podporu.
The Finnish authorities observe that according to the Commission’s notice on the application of Articles 87 and 88 of the EC Treaty to State aid in the form of guarantees more favourable funding terms obtained by enterprises whose legal form rules out bankruptcy are considered to constitute State aid.
Finské orgány však mají za to, že podnik Tieliikelaitos neobdržel takové příznivější podmínky financování, protože si nemusel vypůjčit prostředky.
The Finnish authorities consider however that Tieliikelaitos has not received such more favourable funding terms as Tieliikelaitos has not had to borrow funds.
Hrozba konkurzu podniku Tieliikelaitos a z něho vyplývajícího uplatnění státní odpovědnosti nikdy nevyvstala.
There has never been a threat of Tieliikelaitos’ bankruptcy and the ensuing realisation of the State’s responsibility.
Proto podle finských orgánů nebylo možné, aby podnik Tieliikelaitos obdržel konkurenční výhodu ve srovnání se soukromými konkurenty.
Therefore, according to the Finnish authorities, it has not been possible for Tieliikelaitos to gain a competitive advantage in comparison with private competitors.
S ohledem na využití vnějšího financování v dohledné budoucnosti staví na trhu půjček záruční poplatek předepsaný zákonem o státních podnicích státní podnik finančně do rovnocenné pozice s jinými společnostmi, které vyvíjí činnost bez státních záruk (srovnej bod 2.4.6).
With respect to the use of external financing in the foreseeable future, a guarantee fee prescribed by the Act on State Enterprises puts State Enterprises financially on equal footing on the loan market with other companies which operate without state guarantees (Cf. Section 2.4.6).
Základem, který finská vláda používá pro periodickou změnu ročního poplatku, je výnos na trhu rozložený mezi státními sériovými dluhopisy a investičními firemními dluhopisy podle ukazatele podnikatelských půjček JP Morgan.
The reference used by the Finnish Government for periodical revision of the annual fee is the yield spread on the market between State serial bonds and investment-grade corporate bonds in the JP Morgan business loan index.
Nový poplatek je použitelný pro půjčky vyplacené po dané úpravě.
The new fee is applicable to loans disbursed after the adjustment in question.
Finské orgány nesouhlasí se stanoviskem stěžovatelů, že záruční poplatek je srovnatelný s výdaji soukromých společností vzniklými v důsledku hypotéky.
The Finnish authorities disagree with the complainants’ view that the guarantee fee is comparable to private companies’ expenses arising from a mortgage.
Hypotéky jsou jednorázové výdaje, zatímco záruční poplatek je roční.
Mortgages are one-off expenses, while the guarantee fee is annual.
Hypoteční poplatky jsou relativně malé v případě velkých půjček a u odpovídající půjčky by byla záruka řešena prostřednictvím hypotéky pro společnost.
Mortgage fees are relatively small in the case of large loans, and in a corresponding loan the collateral would have been handled through a corporate mortgage.
V praxi záruční poplatek odpovídá spíše marži vypočtené dodatečně nad ukazatel Euribor.
In practice, the guarantee fee corresponds rather to a margin calculated on top of Euribor.
Daňový zákon
Tax law
Povinnost k dani z příjmu podniků vyvíjejících činnost ve státní správě je stanovena stejným způsobem jako daňová povinnost státních podniků, tj. v souladu s odstavcem 21 zákona o dani z příjmu.
The income tax liability of undertakings operating within the State administration, is determined in the same way as the tax liability of State enterprises i.e. in accordance with Section 21 of the Income Tax Act.
Předchůdce podniku Tieliikelaitos („výrobní část“ bývalé silniční služby) tak nepodléhal dani z příjmu.
Thus, the predecessor of Tieliikelaitos (‘production part’ of the former Road Service) was not subject to income tax.
Článek 21 zákona o dani z příjmu byl již zahrnut do počáteční verze zákona o dani z příjmu, který vstoupil v platnost 1. ledna 1993.
Section 21 of the Income Tax Act was already included in the initial version of Income Tax Act, which entered into force on 1 January 1993.
Zákony o dani z příjmu a dani z majetku, které předtím platily, obsahovaly podobná ustanovení o povinnosti k dani z příjmu vznikající státu a jeho podnikům.
The Income and Wealth Tax Acts, which were previously in force, contained similar provisions on the income tax liability of the State and its undertakings.
Ačkoli podnik Tieliikelaitos neplatí státu daň z příjmu obchodní společnosti ze svých zisků, finské orgány tvrdí, že tento ohled je vzat v úvahu, když se každý rok rozhoduje o připsání zisku státu podnikem Tieliikelaitos.
Although Tieliikelaitos does not pay corporate income tax to the State on its profits, the Finnish authorities argue that this factor is taken into account when taking annual decisions on profit-crediting to the State by Tieliikelaitos.
Celkový zisk podniku Tieliikelaitos v průběhu přechodného období byl 62 milionů EUR a v průběhu prvních čtyř let vyplatil podnik Tieliikelaitos státu při připisování zisku 59 % (37,3 milionu EUR).
Tieliikelaitos’ total profit during the transitional period was EUR 62 million, and during the first four years, Tieliikelaitos disbursed to the State total profit-crediting of 59 % (EUR 37,3 million).
Procento připisování zisku se pohybovalo mezi 47 % a 71 %.
The profit-crediting percentage has varied between 47 % and 71 %.
Teoretické daně podniku Tieliikelaitos v průběhu přechodného období při daňové sazbě 29 % by představovaly méně než 18 milionů EUR.
Tieliikelaitos’ theoretical taxes during the transitional period at a tax rate of 29 % would have been less than EUR 18 million.
Z pohledu finských orgánů lze společnosti jako YIT Group a Lemminkäinen Group (YIT Group – skupina s ročním prodejem převyšujícím 3 miliardy EUR a Lemminkäinen Group – skupina s ročním prodejem blížícím se 2 miliardám EUR), které jsou hlavními soukromými konkurenty podniku Tieliikelaitos, považovat za referenční společnosti pro komparativní analýzu příslušných informací.
In the view of the Finnish authorities, companies such as YIT Group and Lemminkäinen Group (the former — a group with annual sales exceeding EUR 3 billion and the latter — a group with annual sales close to EUR 2 billion), which are the main private competitors of Tieliikelaitos, can be considered as benchmark companies for comparative analysis of the respective information.
Na základě informací společnosti Bloomberg v letech 2001–2004 činil součet podílu dividend a daně z příjmu obchodní společnosti 68 % zisku před zdaněním u YIT Group a 63 % u Lemminkäinen Group.
Based on information by Bloomberg, in 2001-04 the combined share of dividends and corporate income tax amounted to 68 % of the pre-tax profit for YIT group and to 63 % for Lemminkäinen Group.
Roční ukazatele pro tato období se pohybovaly mezi 58 % a 85 % zisku před zdaněním u YIT Group a mezi 37 % a 98 % u Lemminkäinen Group.
The annual indexes for these period varied between 58 % and 85 % of pre-tax profits for YIT and between 37 % and 98 % for Lemminkäinen Group.
V roce 2005, prvním roce po přechodném období, činilo připisování zisku 69 % zisku (4,6 milionu EUR).
In 2005, the first year following the transitional period, profit-crediting was 69 % of profit (EUR 4,6 million).
V roce 2006 to bylo 50 % (4,8 milionu EUR).
In 2006, it was 50 % (EUR 4,8 million).
Na základě informací z výročních zpráv konkurenčních společností činilo procento zisku YIT Group a Lemminkäinen Group vyplacené jako dividendy a daň z příjmu obchodní společnosti 52 %, resp. 59 % v roce 2005 a 50 %, resp. 61 % v roce 2006.
Based on information from the annual reports of the competitor-companies, the percent of profits YIT group and Lemminkäinen group gave away as dividends and corporate income tax amounted, respectively, to 52 % and 59 % in 2005, and to 50 % and 61 % in 2006, respectively.