natgillin/translations-raw huggingface dataset:
na základě tržní studie, kterou provedly různé úvěrové subjekty působící v Itálii, lze odhadovat, že průměrné tržní náklady na obdobné záruky v podstatě odpovídají nákladům, které italské orgány předpokládaly.
a market survey conducted among several credit institutions operating in Italy has shown that the average market premium for similar guarantees is substantially equivalent to that proposed by the Italian authorities.
Poté italské orgány dopisem ze dne 3. června 2004 vyjádřily celkovou připravenost zavést systém poplatků na základě rizikovosti financovaných projektů.
Thereafter, by letter of 3 June 2004, the Italian authorities indicated their readiness to adopt a system of risk differentiation whereby projects would be charged different premiums according to the financial risk involved.
Pro systém je výchozím bodem počáteční poplatek 0,5 % ročně.
This system takes as its point of departure the original 0,5 % p.a. premium.
Poplatky by se v zásadě lišily podle délky období, po které by financování probíhalo, a podle rizikovosti projektů, na které je podpora poskytována.
Essentially, the premiums would vary according to the length of the loan and the risk of the project.
V úvahu by připadaly tři úrovně sazeb.
Three different risk profiles would be established.
V případě financování po období dvanácti let by jednotný poplatek, který je příjemcům podpory navrhován, byl 2,065 % pro kategorii s nejnižším rizikem, 2,603 % pro kategorii se středním rizikem a 3,142 % pro úroveň s nejvyšším rizikem.
For a 12-year loan, the one-off premium to be paid by the beneficiaries would amount to 2,065 % for the lowest risk category, to 2,603 % for the medium risk category, and to 3,142 % for the highest risk category.
To by odpovídalo roční sazbě 0,4563 % částky zajištěné na nejméně rizikové projekty a 0,6562 % na nejrizikovější projekty.
This would correspond to a premium ranging between 0,4563 % p.a. of the guaranteed amount for the least risky projects to 0,6562 % p.a. for the most risky ones.
Orgány by určily různé rozpětí hodnot na základě šesti hospodářsko-finančních parametrů, které se vezmou v úvahu pokaždé, když možný příjemce podpory požádá o možnost využívání režimu podpory.
The authorities would establish different ranges of values according to six financial parameters which the authorities would have to assess when a potential beneficiary applied for the scheme.
Vzhledem k těmto parametrům by podle své celkové výkonnosti žadatel spadal do jedné ze tří uvedených kategorií rizika.
The applicant’s overall performance in these parameters would result in it being placed into one of the three different risk categories.
Systém však nikdy nebyl více propracován a italské orgány ohledně jeho fungování neposkytly další praktické podrobnosti.
However, this system has never been further elaborated, and no other concrete details on its possible operation have been submitted by the Italian authorities.
Existence podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy
Existence of State aid within a meaning of Article 87(1) of the Treaty
Podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy jsou neslučitelné se společným trhem podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy.
Article 87(1) of the Treaty states that any aid granted by a Member State or through State resources which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings is incompatible with the common market in so far as it affects trade between Member States.
Opatření, které je třeba posoudit, spočívá v záručním fondu, jenž má pokrýt financování půjček poskytovaných bankami majitelům lodí na stavbu nebo přestavbu lodí v italských loděnicích.
The measure to be assessed here consists of a guarantee fund providing cover for the financing of loans granted by banks to shipowners for shipbuilding or conversion work carried out in Italian shipyards.
Komise vyjádřila svůj postoj k takovým opatřením ve sdělení o používání článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory ve formě záruk („sdělení o zárukách“) [3].
The Commission outlined its approach to such securities in the Guarantees Notice [3].
Sdělení o zárukách vysvětluje, z jakých důvodů může státní záruka představovat státní podporu: „Státní záruka umožňuje, aby dlužník získal na půjčku lepší podmínky, než které jsou obvykle na finančních trzích dosažitelné.
The Guarantees Notice explains why — under certain conditions — a State guarantee can constitute State aid: ‘The State guarantee enables the borrower to obtain better financial terms for a loan than those normally available on the financial markets.
Díky státní záruce má dlužník zpravidla možnost získat snížené sazby nebo nabídnout nižší krytí.
Typically, with the benefit of the State guarantee, the borrower can obtain lower rates and/or offer less security.
Bez státní záruky by mnohdy nebyl schopen najít finanční subjekt, který by byl ochoten mu poskytnout půjčku za jakýchkoli podmínek.
In some cases, the borrower would not, without a State guarantee, find a financial institution prepared to lend on any terms (…).
(…) Výhoda vyplývající ze státní záruky spočívá v tom, že příslušné riziko nese stát.
The benefit of a State guarantee is that the risk associated with the guarantee is carried by the State.
Takové převzetí rizika by mělo být v zásadě odškodněno přiměřenou náhradou.
This carrying of a risk by the State should normally be remunerated by an appropriate premium.
Případné zřeknutí se náhrady znamená ztrátu finančních zdrojů pro stát a zároveň zisk pro podnik.
Where the State forgoes such a premium, there is both a benefit for the undertaking and a drain on the resources of the State.
V důsledku toho se může nicméně jednat o státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 i v případech, kdy není uskutečněna žádná platba na základě poskytnuté záruky“ [4].
Thus, even if no payments are ever made by the State under a guarantee, there may nevertheless be a State aid under Article 87(1)’ [4].
V daném případě se jedná především o to, zda navrhované poplatky odpovídají přiměřené tržní ceně.
The main question in the present case is whether the premiums charged for the guarantee reflect an adequate market price.
Z obecných zásad o kontrole státních podpor a z uvedených ustanovení vyplývá zásada, na které je založeno sdělení o zárukách: referenčním bodem pro posouzení, zda záruka nepředstavuje státní podporu, je trh.
In light of the general principles of State aid review, and on the basis of the provisions outlined above, it is evident that the underlying principle of the Guarantees Notice is that the benchmark for assessing whether a guarantee is free of State aid is the market.
Pokud totiž stát obdrží náhradu za záruku odpovídající náhradě, kterou by obdržel soukromý subjekt od obdobných příjemců půjčky, příjemce půjčky by nezískal žádnou výhodu a stát by jednal jako soukromý investor nebo věřitel působící na finančním trhu.
If the State obtains a remuneration for the guarantee that is equivalent to what a private market operator would charge to equivalent beneficiaries, the beneficiaries are not being granted any advantage, and the State is acting like any private investor or creditor operating on the financial market.
Pokud jsou naopak cena, kterou příjemci zaplatili, a podmínky pro záruky příznivější než tržní cena a podmínky, příjemci tím získávají zřejmou hospodářskou výhodu a (jsou-li splněny další podmínky) se ve smyslu Smlouvy tedy jedná o státní podporu.
If, however, the price paid by the beneficiaries and the conditions applied to the guarantees are more favourable than those available in the market, then there is a clear economic advantage to the beneficiaries, and therefore (assuming the other conditions are met) State aid within the meaning of the Treaty.
Sdělení o zárukách v bodě 4.3 definuje šest podmínek, na jejichž základě Komise může určit, zda režim státních záruk představuje státní podporu.
Point 4.3 of the Guarantees Notice lays down six conditions on the basis of which the Commission will assess whether a State guarantee scheme constitutes State aid.
Komise musí tedy především posoudit, zda oznámený režim takové podmínky splňuje, neboť by to umožňovalo okamžitě vyloučit, že obsahuje prvky podpory.
In the first place, therefore, the Commission must consider whether the notified scheme fulfils these conditions; if it does, the Commission can conclude immediately that there is no aid element involved.
Podle bodu 4.3 režimy státních záruk nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1, splňují-li následující podmínky:
Point 4.3 states that a State guarantee scheme that fulfils all the following conditions does not constitute State aid under Article 87(1):
režim neumožňuje poskytnutí záruk vypůjčovatelům, kteří mají finanční potíže;
the scheme does not allow guarantees to be granted to borrowers who are in financial difficulty;
vypůjčovatel může v zásadě na finančních trzích získat půjčku za tržních podmínek bez jakéhokoli zásahu ze strany státu;
the borrowers would in principle be able to obtain a loan on market conditions from the financial markets without any intervention by the State;
záruky jsou spjaty se zvláštní finanční operací, jsou omezeny na předem stanovenou maximální částku, nepokrývají více než 80 % dlužné částky půjčky nebo jiného finančního závazku (kromě případů, kdy se jedná o dluhopisy nebo obdobné nástroje) a jsou časově omezeny;
the guarantees are linked to a specific financial transaction, are for a fixed maximum amount, do not cover more than 80 % of each outstanding loan or other financial obligation (except for bonds and similar instruments) and are not open-ended;
podmínky režimu jsou založeny na realistickém posouzení rizika tak, že náhrady, které podniky, jež jsou příjemci podpory, splatí, s velkou pravděpodobností umožňují samofinancování režimu;
the terms of the scheme are based on a realistic assessment of the risk so that the premiums paid by the beneficiary enterprises make it, in all probability, self-financing;
režim stanoví podmínky, za nichž budou poskytovány záruky do budoucna a celková finanční dotace, jež bude alespoň jednou ročně přezkoumávána;
the scheme provides for the terms on which future guarantees are granted and the overall financing of the scheme to be reviewed at least once a year;
náhrady pokrývají jak běžná rizika, jež jsou s poskytnutím záruky spjata, tak správní výdaje režimu a – pokud stát poskytne počáteční zdroje pro rozběhnutí systému – běžný výnos z kapitálu.
the premiums cover both the normal risks associated with granting the guarantee and the administrative costs of the scheme, including, where the State provides the initial capital for the start-up of the scheme, a normal return on that capital.
Komise podotýká, že v tomto případě jsou splněny podmínky uvedené pod písmeny a), b), c) a e), avšak již nikoli pod body d) a f), neboť riziko, které na sebe bere stát, není vyváženo přiměřenou náhradou.
In the present case conditions (a), (b), (c) and (e) are fulfilled, but conditions (d) and (f) are not, as the risk carried by the State is not remunerated by an appropriate premium.
Na základě bodu 4.3 písmen d) a f) sdělení se podmínky režimu musí zakládat na realistickém posouzení rizika tak, aby se systém mohl se vší pravděpodobností samofinancovat a aby obdržené náhrady postačovaly na pokrytí běžných rizik, která jsou spjata s poskytnutím záruky, a správních výdajů režimu (a, pokud stát poskytne počáteční zdroje pro rozběhnutí systému, aby byl umožněn běžný výnos z kapitálu).
Point 4.3(d) and (f) of the Notice require that the terms of the scheme be based on a realistic assessment of the risk, so as to make the system in all probability self-financing, and that the premiums collected be sufficient to cover the normal risks associated with granting the guarantees and the administrative costs of the scheme, including, where the State provides the initial capital for the start-up of the scheme, a normal return on that capital.
Itálie nebyla schopna Komisi prokázat, že režimem stanovené poplatky mohou zaručit jeho samofinancování a pokrýt všechny správní výdaje.
Italy has not been able to demonstrate to the satisfaction of the Commission that the premiums provided for in the scheme can make it self-financing and cover all administrative costs.
Nepřiměřenost navrhovaných poplatků
Inadequacy of the proposed premium
Úvěrové subjekty působící na finančním trhu by na záruky tohoto typu požadovaly vyšší poplatky, jelikož jednotný poplatek 2,3 % je se vší pravděpodobností nedostačující pro zajištění pokrytí všech nákladů vyplývajících z případných neplnění závazků a na pokrytí správních výdajů.
Credit institutions operating on the financial market would charge their clients higher premiums for similar guarantees, given that a one-off premium of 2,3 % does not appear sufficient to ensure that in all likelihood all costs due to possible defaults and to administrative expenses will be covered.
Totéž platí pro rozpětí poplatků od 2,065 % do 2,603 %, jež je uvedeno v dopise ze dne 3. června 2004.
This is also true for the range of premiums between 2,065 % and 2,603 % mentioned in the Italian authorities’ letter of 3 June 2004.
Italské orgány v minulosti neměly obdobné režimy státních záruk a nemají tudíž k dispozici důvěryhodné údaje z minulosti nebo údaje vycházející ze zkušenosti (míra neplnění v odvětví, příjmy režimu, skutečné správní výdaje na jeho řízení), na jejichž základě by mohly prokázat samofinancování režimu.
The Italian authorities have not had any similar guarantee schemes in operation in the past, and consequently do not possess any reliable historical or empirical data (on e.g. industry defaults, the revenues of the scheme, or the actual administrative costs of running the scheme) which might have enabled them to demonstrate that the scheme would be self-financing.
Podle italských orgánů navrhovaný poplatek vychází z obdobné referenční tržní hodnoty a měl by být tedy považován za odpovídající.
The Italian authorities argue that the premium proposed is derived from a comparable market benchmark, and should therefore be considered adequate.
To neodpovídá informacím, které má Komise k dispozici.
This is not borne out by the Commission’s information.
Italské orgány především v dopise ze dne 7. října 1998 tvrdí, že průměrná tržní provize za vydání bankovní záruky je podle jejich mínění 0,915 % ročně.
First, the Italian authorities themselves in their letter of 7 October 1998 state that the average market price of a bank guarantee amounts, in their view, to 0,915 % p.a.
Taková hodnota je mnohem vyšší než roční náklady odpovídající jednotnému poplatku, který italské orgány původně stanovily, a poplatkům uvedeným v dopise ze dne 3. června 2004.
This is much higher than the annual premium that would correspond to the one-off premiums proposed by the Italian authorities initially or in the premiums proposed in their letter of 3 June 2004.
Nepřiměřenost stanoveného poplatku potvrzují za druhé i údaje, které italské orgány poskytly naposledy.
Second, the inadequacy of the proposed premium is confirmed by more recent data likewise provided to the Commission by the Italian authorities themselves.
Italské orgány totiž v roce 2003 provedly tržní studii s cílem odhadnout průměrnou tržní provizi, kterou by úvěrové subjekty uplatňovaly na obdobné záruky.
In 2003 the Italian authorities conducted a market survey with the aim of investigating how much credit institutions would charge their clients for similar guarantees.
Z dopisů italských bank předaných Komisi vyplývá, že všechny dotázané subjekty by skutečně uplatňovaly poplatky vyšší než 0,5 % ročně, tj. ve vyšším rozpětí poplatků než Itálie navrhuje v dopise ze dne 3. června 2004.
According to the letters received from the Italian banks and submitted to the Commission, all banks questioned would charge premiums higher than 0,5 % p.a., or a range of premiums higher than that proposed by Italy in its letter of 3 June 2004.
Bankami navrhované poplatky:
The premiums suggested by the banks are as follows:
od 0,50 % do 0,75 % ročně
between 0,50 % and 0,75 % p.a.
přibližně 0,60 % ročně
ca 0,60 % p.a.
0,60 % ročně
0,60 % p.a.
od 0,70 % do 0,80 % ročně
between 0,70 % and 0,80 % p.a.
od 0,70 % do 0,75 % ročně
between 0,70 % and 0,75 % p.a.
přibližně 0,75 % ročně
ca 0,75 % p.a.
od 0,75 % do 1,25 % ročně
between 0,75 % and 1,25 % p.a.
Za třetí nepřiměřenost navrhovaného poplatku je dále potvrzena zkušeností, kterou Komise získala při zkoumání německých režimů záruk pro financování stavby lodí, které na rozdíl od italského fondu fungují několik let.
Third, the inadequacy of the proposed premium is confirmed by the experience the Commission has gained in assessing ship financing schemes in Germany, which, unlike the Italian Fund, have been running for several years.
V prosinci 2003 Komise schválila režimy záruk v německých spolkových zemích (státní podpora č. N 512/03 [5]), neboť oznámená opatření nepředstavovala státní podporu ve smyslu Smlouvy.
In December 2003 the Commission approved the guarantee schemes operated by the German Länder (State aid measure No N 512/03 [5]) on the grounds that the notified measures did not constitute State aid within the meaning of the Treaty.
Německý příklad totiž dokazuje, že pro zajištění pokrytí rizika neplnění (a správních výdajů) jsou se vší pravděpodobností nezbytné vyšší poplatky: německé režimy předpokládají roční poplatky od 0,8 % do 1,5 % podle úvěruschopnosti příjemce.
The German case showed that, to ensure that the default risks (and the administrative costs) were in all probability covered, higher premiums were needed: the German schemes carried premiums which varied between 0,8 % and 1,5 % p.a., depending on the creditworthiness of the beneficiary.
Vzhledem k tomu, že německé režimy a italský režim jsou značně podobné a přinášejí obdobné problémy, Komise italským orgánům navrhla, aby pečlivě prozkoumaly obsah rozhodnutí o režimech v německých spolkových zemích především proto, že, jak již bylo řečeno, spolkové země měly již v minulosti různé režimy státních záruk pro financování stavby lodí.
As the German scheme and the Italian scheme are substantially analogous and raise similar issues, the Commission suggested that the Italian authorities give careful consideration to the Decision in the case of the German Länder guarantee schemes, especially because, as already mentioned, the Länder had already had various guarantee schemes for shipbuilding in place in the past.
Zatímco italské orgány nebyly schopny předložit žádný důkaz, že by režim byl se vší pravděpodobností samofinancovatelný, německé orgány naproti tomu poskytly na podporu svých odhadů celou řadu důvěryhodných údajů z minulosti [6].
While the Italian authorities had not been able to produce any evidence to show that the scheme would be ‘in all probability self-financing’, the German authorities had extensive and reliable historical data on which to base their estimates [6].
Komise proto Itálii zaslala verzi rozhodnutí o režimech v německých spolkových zemích, která neobsahuje důvěrné údaje.
The Commission accordingly provided Italy with a non-confidential copy of the Commission Decision on the guarantee schemes operated by the German Länder.
Komise vedle toho na základě žádosti Itálie o souhrnnější a podrobnější informace pokud možno přímo od německých orgánů zaslala italským orgánům a jejich externímu poradci nezbytné údaje, aby mohly kontaktovat příslušné německé orgány a jejich poradce.
In addition, when the Italian authorities expressed their desire to have more complete and detailed information on the German case, if possible from the German authorities themselves, the Commission provided the Italian authorities and their consultant with contact details for the German authorities and their consultant.
Chybějící diverzifikace rizika
Lack of risk differentiation
Komise se rovněž domnívá, že fond nevychází z realistického posouzení rizika a že tedy se vší pravděpodobností není schopen samofinancování.
In addition, the Commission considers that the Fund is not based on a realistic assessment of the risks and would therefore not in all probability be self-financing.
Informace, které má Komise k dispozici, ukazují, že financování stavby lodí je odvětvím, v němž je možné posuzovat jednotlivá rizika a podle nich vypočítat náklady a že existuje trh pro poskytování záruk finálního financování stavby lodí, který bez problémů funguje.
The information available to the Commission indicates that ship financing is a sector in which it is possible to assess and price individual risks, and that a functioning market for the granting of end-financing guarantees for shipbuilding does exist.
Zdá se tedy, že režim záruk na financování stavby lodí, který stanoví stejný poplatek pro všechny příjemce podpory, za předpokladu že funguje na základě stejných podmínek a omezení jako další subjekty trhu, není se vší pravděpodobností schopen samofinancování.
It appears, therefore, that a ship financing guarantee scheme that charges the same premium to all users, if it functions under the same conditions and restrictions as market operators, will not in all probability be self-financing.
Příjemci, jejichž rizikovost je pod průměrem, mohou totiž vždy najít ručitele, který je ochoten pokrýt jejich riziko za cenu nižší než je průměrný poplatek.
This is so because it would always be possible for beneficiaries with lower than average risk to find a guarantor willing to cover their risk at premiums cheaper than the average premium.
Režim záruk, který nabízejí veřejné orgány, pokud není povinný, je určen pouze k pokrytí rizikovosti překračující průměr a zdá se tedy, že není schopen se odpovídajícím způsobem samofinancovat.
Unless the system was compulsory, this would leave the guarantee scheme offered by the public authorities with the higher than average risks, so that the system would not be adequately financed.
V poskytnutých informacích je uvedeno, že režim záruk na financování stavby lodí, který Itálie zavedla, vyžaduje předem stanovený poplatek a že používání systému není povinné.
The information supplied indicates that the guarantee scheme for ship financing provided by Italy carries a fixed premium, and that the use of the scheme is not compulsory.
Informace poskytnuté Itálií zároveň potvrzují, že je možné posuzovat jednotlivé riziko (a že existuje trh pro poskytování takových záruk).
At the same time, Italy confirms that it is possible to assess individual risks and that a market to provide such guarantees does exist.
Za těchto předpokladů se nelze domnívat, že by daný systém záruk s jednotným poplatkem byl „se vší pravděpodobností“ schopen samofinancování.
On this basis, the premium guarantee system at issue cannot be held to be ‘in all probability self-financing’.
Jak již bylo výše uvedeno, dopisem ze dne 3. června 2004 vyjádřily italské orgány připravenost zavést systém, na jehož základě se na různé projekty charakterizované různou rizikovostí uplatní různé poplatky.
As mentioned above, however, in their submission of 4 June 2004 the Italian authorities manifested a willingness to adopt a system whereby different projects carrying different risks would be charged different premiums.
Tato připravenost se však nepromítla do žádného konkrétního návrhu.
But that willingness has never been transformed into a concrete proposal.
Nový systém je v hrubých rysech v dopise popsán, ale od té doby nebyly zaslány další podrobnosti ani informace o jeho fungování, ačkoli italské orgány byly informovány o tom, že tento aspekt je pro rozhodování Komise velice důležitý.
The new system was briefly outlined in that letter, but no other details or information on its operation have been provided since, although the authorities were aware that this was an issue of crucial importance for the Commission’s Decision.