natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Při uplatňování zásady investora v podmínkách tržního hospodářství se musíme zaměřit na takového investora, jenž se nachází ve srovnatelné situaci.
In applying the principle of the market-economy investor, the analysis should be geared to an investor in a comparable situation.
V daném případě se spolková země jakožto investor rozhodla pro alternativu vázání likvidity účelového rezervního fondu v podnikatelské činnosti IBB a tento kapitál nedat k dispozici LBB ve funkci prostředku k financování.
In the case at issue, the Land as investor decided to tie the special-purpose reserve's liquidity into IBB's operations and not to make it available to LBB in its financing capacity.
Spolková země pomocí tohoto kapitálu dociluje vlastních výnosností (viz body 40 až 64).
The Land’s objective with respect to this capital was its own return (see paragraphs 40 to 64).
Kromě toho zvláštní jmění IBB přináleží i nadále výlučně spolkové zemi, a to i po vložení LBB do BGB.
Moreover, only the Land continued to have a claim on IBB's special assets, even after LBB's transfer to BGB.
Proto je nesprávné i tvrzení, že LBB vlastně zaplatila úhradu zapravenou subjektu IBB sama sobě.
It was therefore also wrong to claim that the remuneration which LBB paid to IBB was paid to itself.
Kromě toho je v případě investora v podmínkách tržního hospodářství běžné vzdát se úhrady ve prospěch třetích osob, zejména tehdy, je-li takovou třetí osobou podnik nebo soubor majetku, jenž se nachází ve výlučném vlastnictví investora.
Moreover, it was usual for a market-economy investor to assign remuneration claims to third parties, especially when the third party was a company or an asset wholly owned by that investor.
Konečně bylo ohledně připomínek BV a jejího porovnání podílu BV a BGB na trhu konstatováno, že má BV na trhu v Berlíně postavení silnější, než jak to sama vylíčila.
Lastly, with respect to the BV's comments on its market share relative to that of BGB, Germany stated that BV had a larger market share in Berlin than it had indicated.
BV je podle připomínek Německa druhá největší úvěrová instituce a má podíly na trhu, jež zřejmě dosahují 60-70 % odpovídajících hodnot BGB, a dokonce i v oblasti vkladů drobných klientů dosahuje ještě její podíl na trhu zhruba třetiny podílu BGB v téže oblasti.
It was the second-largest credit institution and its market shares had to be 60-70 % of those of BGB; as regards deposits by private customers alone, it had some 1/3 of BGB's market share.
DOROZUMĚNÍ MEZI BDB, SPOLKOVOU ZEMÍ BERLÍN A LBB
UNDERSTANDING BETWEEN THE BDB, THE LAND OF BERLIN AND LBB
Dne 7. října 2004 informovalo Německo Komisi o výsledcích dorozumění mezi stěžovatelem BdB, Spolkovou zemí Berlín a LBB.
On 7 October 2004, Germany informed the Commission of the outcome of an understanding between the complainant (the BdB), the Land of Berlin and LBB.
Bez ohledu na přetrvávající [odlišné] zásadní právní názory se strany dohodly na tom, co považují za vhodné parametry pro určení přiměřené úhrady za jmění WBK.
Notwithstanding their remaining fundamental legal positions, the parties had agreed on what they themselves regarded as suitable parameters for determining an appropriate remuneration for WBK's assets.
Strany prosí Komisi, aby ve svém rozhodnutí zohlednila výsledky jejich dorozumění.
The parties asked the Commission to take account of this understanding in its decision.
Strany úvodem stanoví na základě, jenž byl již podrobně popsán v rozhodnutí 2000/392/ES, přiměřenou minimální úhradu za účelový rezervní fond, a to sazbou ve výši 10,19 %.
First, the parties determined, on the basis of the approach detailed in Decision 2000/392/EC, a minimum remuneration for WBK's special-purpose reserve of 10,19 %.
Z důvodu výlučného vlastnictví Spolkové země Berlín nebyla dohodnuta žádná další přirážka, například z důvodu chybějících hlasovacích práv.
As the Land of Berlin was the sole owner, no further premium, such as to allow for the lack of voting rights, was agreed.
Závěrem byla stanovena srážka ve výši 3,62 % z důvodu absence likvidity kapitálu (na základě bezrizikové úrokové sazby jakožto hrubých nákladů na refinancování, z nichž zhruba 50 % činí daň z příjmu právnických osob plus solidární příspěvek na určení čistých nákladů na refinancování).
A discount of 3,62 % was then applied on account of the capital's lack of liquidity (on the basis of the risk-free interest rate taken as gross refinancing costs, with some 50 % in corporation tax plus a solidarity surcharge deducted to determine net refinancing costs).
Výsledek tohoto výpočtu představuje přiměřenou úhradu ve výši 6,57 %.
This produced an appropriate remuneration of 6,57 %.
K úhradě za část jmění WBK, který není využitelný k rozšíření obchodu LBB v rámci hospodářské soutěže, se narovnání nevyjadřuje.
The understanding makes no mention of any remuneration for the part of WBK's assets not available for LBB's competitive business.
Ze základního kapitálu IBB ve výši 187,5 milionů DEM, který byl vložen do základního kapitálu LBB, nebyla z důvodu nákladů na refinancování provedena žádná srážka, neboť se v daném případě jednalo o likvidní prostředky.
For IBB's nominal capital of DEM 187,5 million transferred to LBB's nominal capital no discount on the basis of refinancing costs was calculated as this capital constituted liquid funds.
Jelikož byl základní kapitál převeden na BGB ve dvou krocích, v roce 1994 a v roce 1998, strany se shodly na tom, že má být úhrada za základní kapitál zapravena jen k těmto dvěma datům, a to v obou případech úměrně tomu kterému podílu převedeného kapitálu.
As the nominal capital had been transferred to BGB in two stages in 1994 and 1998, the parties agreed that remuneration should be paid for it only up to these two points in time (proportionally in each case).
Spornou zůstala mezi stranami otázka, zda je nutno započíst eventuální přírůstek hodnoty v důsledku vložení LBB.
The parties were unable to agree on whether any increase in LBB's value as a result of the transfer should be taken into account.
Podle názoru zemské banky bylo prodejem LBB v roce 1994 a 1998 dosaženo přírůstku hodnoty.
In the Landesbank's view, an increase in value had been achieved by the transfer of LBB in 1994 and 1998.
K ZÁSADNÍ OTÁZCE PROMLČENÍ
ON THE GENERAL QUESTION OF THE LIMITATION PERIOD
S ohledem na možné promlčení nároku na vrácení prohlásilo Německo rozhodnutí Berlínského senátu o založení berlínského bankovního holdingu ze dne 16. června 1992 za rozhodné datum.
Germany stated that the relevant date with respect to any limitation period applicable to recovery was 16 June 1992 when the Berlin Land Government adopted a resolution establishing a Berlin bank holding company.
V tomto rozhodnutí, které má Komise k dispozici, však bylo rozhodnuto toliko „nově strukturovat podíly Berlína na bankovních institucích“.
However, this resolution, which is in the Commission's possession, laid down only that ‘Berlin's bank holdings will be restructured’.
Zároveň bylo rozhodnuto „založit holdingovou společnost Berliner Banken-Holding AG, pod jejíž hlavičkou by se spojily Landesbank Berlin – Girozentrale, Berliner Bank AG a ... Berliner Pfandbrief-Bank“.
It provided for the ‘establishment of the Berliner Banken-Holding AG, which would bring together under its roof the Landesbank Berlin-Girozentrale, Berliner Bank AG and the … Berliner Pfandbrief-Bank’.
Převod jmění tímto rozhodnutím iniciován není.
It did not bring about a transfer of assets.
Předmětné opatření, to jest převod jmění WBK na LBB, bylo provedeno teprve uplynutím 31. prosince 1992.
The measure at issue, namely the transfer of WBK's assets to LBB, was completed only at the close of 31 December 1992.
Hospodářský účinek tohoto opatření, to znamená zvýšení vlastního kapitálu LBB a z toho plynoucí zvýšená možnost poskytovat úvěry, nastala tudíž teprve ke dni 1. ledna 1993.
The economic effect of the measure, i.e. the increase in LBB's equity capital and the resulting increase in its lending capacity, therefore kicked in only on 1 January 1993.
Před tímto datem nebyla v daném případě očividně poskytnuta žádná státní podpora.
In the present case, no state aid can have been granted before that date.
I kdyby bylo nutno stanovit okamžik poskytnutí opatření, jenž by o několik měsíců předcházel datu převodu, to jest k 16. červnu 1992, není podle přednesu Německa nutno vycházet z promlčení oprávnění Komise požadovat vrácení podle čl. 15 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999.
Even if the date on which the measure was awarded were none the less fixed as 16 June 1992, several months before the date of the transfer, it cannot be assumed, as argued by Germany, that the Commission's powers to recover the aid are subject to the limitation period laid down in Article 15(1) of Regulation (EC) No 659/1999.
Německo zastává názor, že teprve rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 4. června 2002 představuje opatření Komise přetrhující běh promlčecí lhůty, mimo jiné též proto, že Německo bylo teprve tímto rozhodnutím vyzváno, aby zaslalo stejnopis tohoto dopisu příjemci podpory.
Germany takes the view that the decision of 4 July 2002 initiating the procedure was the first Commission action to interrupt the limitation period, among other reasons because in that decision Germany was asked for the first time to forward a copy of the letter to the aid recipient.
Tomuto názoru je nutno odporovat.
The Commission rejects this view.
Ustanovení čl. 15 odst. 2 nařízení (EG) č. 658/1999 se vztahuje na „jakékoli opatření“ Komise, a nikoli na formální zahájení řízení.
Article 15(2) of Regulation (EC) No 659/1999 refers to ‘any action’ taken by the Commission and not merely to a formal decision initiating the procedure.
V daném případ byla různá opatření Komise, zejména různé žádosti o informace, které se týkají LBB, každopádně pak žádost o informace ze září 1999, dostačující k přetržení běhu promlčecí lhůty.
In the present case, the various steps taken by the Commission, in particular its various requests for information referring to LBB, and at any rate its request of September 1999, suffice to interrupt the limitation period.
Přitom není nutné aby byla opatření Komise známa LBB.
It is not necessary for LBB to have been aware of the steps taken by the Commission.
Ve svém rozsudku ze dne 10. dubna 2003 v právní věci T-366/00 (Département du Loiret v. Komise) Soud prvního stupně konstatoval, že skutečnost, že příjemce podpory nevěděl o žádostech o informace adresovaných Komisí členskému státu, neruší jejich právní účinek vůči příjemci podpory.
In its judgment of 10 April 2003 in Case T-366/00 Scott SA v Commission, the Court of First Instance ruled that the mere fact that the aid recipient was not aware of the existence of the Commission's requests for information does not have the effect of depriving them of legal effect vis-à-vis the aid recipient.
Komise není povinna informovat možné účastníky, včetně příjemce podpory, o opatřeních, jež přijme ohledně protiprávní podpory před zahájením správního řízení.
The Commission is not obliged to warn potentially interested persons, including the beneficiary of the aid, of the measures which it is taking in respect of unlawful aid before it initiates the administrative procedure.
Soud proto dospěl k závěru, že se u předmětných žádostí o informace jedná o opatření podle článku 15 nařízení (ES) č. 659/1999, které přerušilo běh promlčecí lhůty před jejím uplynutím, byť by příjemce podpory svého času o této korespondenci býval nevěděl.
The Court accordingly found that the relevant requests for information constituted, under Article 15 of Regulation (EC) No 659/1999, a measure interrupting the limitation period before that period expired, even though the aid recipient was not at the time aware of the existence of such correspondence.
Kromě toho se jeví jako nepravděpodobné, že by LBB nebyly známy žádosti Komise o informace, jelikož Německo v prosinci 1999 na tuto žádost o informace odpovědělo.
Moreover, it seems unlikely that LBB was unaware of the Commission's request for information when Germany replied to it in December 1999.
Závěrem je třeba konstatovat, že Komise má v daném případě pravomoc k vyžádání vrácení podpory.
In conclusion, the Commission has the power in this case to order recovery of any aid.
STÁTNÍ PODPORA VE SMYSLU ČL. 87 ODST. 1 SMLOUVY O ES
STATE AID WITHIN THE MEANING OF ARTICLE 87(1) OF THE EC TREATY
Nestanoví-li Smlouva o ES jinak, jsou podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES podpory poskytované státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, neslučitelné se společným trhem, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy.
Article 87(1) of the EC Treaty states that, save as otherwise provided in that Treaty, any aid granted by a Member State or through state resources which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods is incompatible with the common market, insofar as it affects trade between Member States.
STÁTNÍ PROSTŘEDKY
STATE RESOURCES
S převodem se Spolková země Berlín rozhodla pro zvýšení kapitálu LBB vkladem WBK/IBB pověřené obecně prospěšnými úkoly, jejímž zřizovatelem a vlastníkem byla Spolková země Berlín.
The transfer was decided on by the Land of Berlin in order to increase LBB's capital by transferring to it the public-service institutions WBK/IBB, whose guarantor and owner the Land was.
Tímto vkladem byl zvýšen vlastní kapitál LBB k ručení uznaný dopisem ze dne 24. února 1993 z hlediska právních předpisů o dozoru o přibližně 1,9 miliardy DEM.
The transfer increased LBB's liable equity capital recognised for supervisory purposes by letter of 24 February 1993 by some DEM 1,9 billion.
Z této částky připadlo 187,5 milionu DEM na zvýšení základního kapitálu LBB o základní kapitál někdejší WBK a přibližně 1,715 miliardy DEM na fond ze zisku WBK (bez ročního přebytku za rok 1992 ve výši téměř 200 milionů DEM), který byl od té doby vykazován jako účelový rezervní fond IBB a trvale vzrůstal.
DEM 187,5 million of that amount corresponded to an increase in LBB's nominal capital by the nominal capital of the former WBK and some DEM 1,715 billion to WBK's revenue reserves (without the net profit for 1992 of just under DEM 200 million), which from that point on were shown as a special-purpose reserve belonging to IBB and continued to grow each year.
Převodem přibližně 1,9 miliardy DEM a uznáním za základní kapitál podle právních předpisů o dozoru se významně zvýšila kapacita LBB poskytovat úvěry i její možnost rozšiřovat obchod v rámci hospodářské soutěže.
The transfer of some DEM 1,9 billion and its recognition as core capital for supervisory purposes significantly increased LBB's lending capacity and thus its scope for expanding its competitive business.
Při vážení rizika ve výši 100 % pro veškeré pohledávky (například z úvěrů poskytnutých jiným subjektům než bankám) a bez dalšího přijetí doplňujících prostředků je tento potenciál k rozšíření obchodní činnosti teoreticky zhruba 12,5 krát vyšší než potenciál dodatečného vlastního kapitálu k ručení (zde se tedy jedná o necelé 24 miliardy DEM).
With a risk weighting of 100 % for all claims (e.g. from loans to non-banks) and without any further raising of additional capital, the business expansion potential theoretically lies at 12,5 times the additional liable equity capital (in this case just under DEM 24 billion).
Skutečnou výši tohoto potenciálu nelze v konkrétním případě exaktně určit, neboť souvisí se strukturou klientely, strategickým plánováním a nepředvídatelnými vnějšími vlivy.
It is not possible to give a precise figure for this potential in individual cases, as it depends on customer structure, strategic planning and unforeseeable external influences.
Otázka, zda a přesně jak úvěrová instituce nové vlastní prostředky užívá, však rovněž není pro přezkum uvedeného postupu relevantní.
However, the question of whether and how a credit institution employs new own funds is not a matter for this investigation.
Nehledě na skutečnost, že IBB i nadále potřebovala část uvedených prostředků ke krytí podpůrného obchodu, byly převedené prostředky z hlediska právních předpisů o dozoru uznány, a mohly být tudíž použity k účelům ručení LBB, jež se nacházela v soutěži s ostatními úvěrovými institucemi.
Irrespective of the fact that IBB still needed part of the funds to underpin its promotion activities, the transferred assets were recognised by the supervisory authority and could thus be used by LBB, which was competing with other credit institutions, to cover its liabilities.
Není pochyb o tom, že tím byly na LBB převedeny státní prostředky, jež byly s to zjednat LBB hospodářskou výhodu oproti jejím konkurentům, pakliže tyto prostředky neobdržela za podmínek tržního hospodářství.
There is therefore no doubt that this case involves the transfer to LBB of state resources which were such as to give it an economic advantage over its competitors to the extent that the resources concerned were not obtained on market terms.
ZVÝHODNĚNÍ URČITÉHO PODNIKU
FAVOURING OF A PARTICULAR UNDERTAKING
Při zkoumání, zda převod státních prostředků do veřejného podniku tento podnik zvýhodňuje, a tudíž se může jednat o státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, aplikuje Komise zásadu „investora v podmínkách tržního hospodářství“.
In order to verify whether the transfer of state resources to a publicly-owned undertaking favours the latter and is therefore liable to constitute state aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty, the Commission applies the ‘market-economy investor principle’.
Tato zásada byla Soudem prvního stupně akceptována a dále rozvinuta v řadě právních případů, naposledy v jeho rozsudku ze dne 6. března 2003, který se týkal obdobného převodu na WestLB.
The Court of First Instance has accepted and developed this principle in a number of cases, most recently in its judgment of 6 March 2003 regarding a similar transfer to WestLB.
Zásada investora v podmínkách tržního hospodářství
Market-economy investor principle
Podle zásady investora v podmínkách tržní ekonomiky se za zvýhodnění podniku nepovažuje situace, kdy jsou kapitálové prostředky poskytnuty za podmínek, „za kterých by i soukromý investor, který jedná v běžných podmínkách tržního hospodářství, byl ochoten přenechat prostředky soukromému podniku“.
According to the market-economy investor principle, no state aid is involved where funds are made available on ‘terms which a private investor would find acceptable in providing funds to a comparable private undertaking when the private investor is operating under normal market-economy conditions’.
O zvýhodnění ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES se naopak jedná tehdy, je-li zamýšlená úprava úhrady a/nebo finanční situace podniku taková, že nelze v přiměřené lhůtě očekávat normální renditu.
In contrast, the undertaking is being favoured within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty if the proposed remuneration arrangement and/or the financial position of the undertaking is such that a normal return on investment cannot be expected within a reasonable period of time.
Článek 295 Smlouvy o ES
Article 295 of the EC Treaty
Podle článku 295 Smlouvy o ES není dotčena úprava vlastnictví uplatňovaná v různých členských státech.
Article 295 of the EC Treaty lays down that the system of property ownership in the various Member States must not be affected.
Tím však není nijak ospravedlněno porušování pravidel hospodářské soutěže stanovených ve Smlouvě.
However, this cannot justify any infringement of the Treaty's competition rules.
Německo argumentuje, že v důsledků účelového vázání jmění WBK nemohly být tyto prostředky ziskově použity jinak, než jako vklad do obdobné veřejné instituce.
Germany claims that, because of the constraints imposed by the special purpose assigned to the WBK assets, the only possible profitable use of these resources was to transfer them to a similar public-law institution.
Převod tudíž dle jeho názoru představuje z obchodního hlediska nejlogičtější využití tohoto jmění.
Consequently, the transfer represented the commercially most sensible use of those assets.
Proto je jakákoliv úplata za tuto investici, to znamená jakákoliv další rendita kapitálu WBK, dostatečná k ospravedlnění převodu vzhledem k „zásadě investora v podmínkách tržního hospodářství“.
Germany therefore argues that any remuneration for the transfer, i.e. any additional return on WBK's capital, is sufficient to justify the transfer in the light of the market-economy investor principle.
S touto argumentací nelze souhlasit.
This line of argument cannot be accepted.
Může být pravda, že vložení WBK do HLB a z toho vyplývající možnost LBB využít část kapitálu WBK k podpoře rozšíření obchodu v rámci hospodářské soutěže bylo z hospodářského hlediska nejsmysluplnější využití.
It may be true that WBK's transfer to LBB, which subsequently allowed LBB to use part of WBK's capital for underpinning its competitive business, was the commercially most sensible use.
Jakmile se však vydávají veřejné prostředky a jiná aktiva na komerční činnosti v rámci hospodářské soutěže, je třeba uplatňovat běžná tržní pravidla.
However, as soon as public funds and other assets are used for commercial, competitive activities, the normal market rules must be applied.
To znamená, že jakmile se stát rozhodne, že aktiva určená pro veřejné účely využije (také) komerčně, musí za to vyžadovat úplatu, která odpovídá běžné tržní úhradě.
This means that the State, once it decides to assign public-purpose assets to a commercial use, must demand a remuneration in line with normal market conditions.
Vlastnická struktura
Ownership structure
Při tomto přezkoumání je, jak uvedl Soud prvního stupně v rozsudku WestLB s poukazem na dosavadní judikaturu, klíčovou otázkou, zda by bylo možno motivovat soukromého investora jednajícího v běžných podmínkách tržního hospodářství, jehož velikost je srovnatelná s velikostí veřejnoprávních správních subjektů, k tomu, aby za odpovídajících okolností uskutečnil dotyčný kapitálového vklad.
The key question, as formulated by the Court of First Instance in its judgment in WestLB with reference to the previous case law, is whether, in similar circumstances, a private investor operating in normal conditions of a market economy and of a comparable size to that of the bodies operating in the public sector could have been prompted to make the capital contribution in question.
Soud dále prohlásil s poukazem na jiné rozsudky, že „chování veřejného investora je třeba srovnávat s chováním soukromého investora s ohledem na to, jak by se choval soukromý investor při dotyčném postupu vzhledem k informacím dostupným v odpovídajícím okamžiku a k předvídatelnému vývoji“.
Lastly, as the Court also points out with reference to other case law, ‘the comparison between the conduct of public and private investors must be made by reference to the attitude which a private investor would have had at the time of the transaction in question, having regard to the available information and foreseeable developments at that time’.
Tím je ozřejměno, že při zkoumání záleží na okamžiku investice a na očekáváních investora přiměřeně daných v tomto okamžiku, tj. zakládajících se na dostupných informacích.
This makes it clear that the assessment must focus on the time of the investment and on the expectations which an investor might reasonably, i.e. on the basis of the available information, have had at that time.
Tato očekávání se do značné míry vztahují na pravděpodobnou renditu.
These expectations essentially relate to the likely return.
Spolková země Berlín byla jediným vlastníkem LBB (a WBK).
The Land of Berlin was the sole shareholder of LBB (and of WBK).