natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Základní kapitál má rozhodující význam pro celkové vybavení banky vlastním kapitálem ve smyslu práva bankovního dohledu, protože doplňkový kapitál (kapitál „Třídy 2“) je uznáván pouze ve výši disponibilního základního kapitálu k podpoře rizikových obchodů banky.
In determining the total own funds available to a bank for supervisory purposes, the core capital is of decisive importance because additional capital, or ‘tier II’ capital, is accepted as underpinning for risk-bearing transactions only up to the amount of the available core capital.
Ke 30. červnu 1993 měly německé banky přizpůsobit své vybavení kapitálem k ručení novým požadavkům podle směrnice o kapitálové přiměřenosti a směrnice o kapitálu.
German banks had to adapt their own funds to the new requirements of the Solvency Directive and the Own Funds Directive by 30 June 1993.
Již před provedením směrnice o kapitálové přiměřenosti do německého práva bylo vybavení kapitálem k ručení u mnohých zemských bank poměrně slabé.
Even before the Solvency Directive was transposed into German law, many Landesbanks had relatively weak own-funds positions.
Pro dotyčné úvěrové instituce bylo proto naléhavě nutné, aby posílily kapitálovou základnu a tím zabránily omezení svého podnikatelského rozvoje nebo alespoň si mohly zachovat svůj stávající objem obchodů.
They now had to strengthen their own-funds base as a matter of urgency in order to avoid restrictions on their business expansion and indeed to maintain their current level of activities.
Z důvodu napjaté rozpočtové situace však veřejní vlastníci podílů nebyli schopni vložit žádný nový kapitál, na druhou stranu ale také nechtěli privatizovat ani financovat doplňkový kapitál prostřednictvím kapitálových trhů.
However, because the budgetary situation was tight, public shareholders were unable to provide any fresh capital, but neither were they prepared to privatise and to raise additional capital on the capital markets.
Banky ve veřejném vlastnictví se proto rozhodly, že uskuteční převody majetku resp. kapitálu, v případě WestLB se jednalo o majetek Wohnungsbauförderungsanstalt des Landes Nordrhein-Westfalen („WfA“), v případě HLB o uvedené podíly ve WK, které byly převedeny do kapitálových rezerv resp. jako vklad tichého společníka HLB.
The public banks thus decided to undertake asset and capital transfers: in the case of WestLB, the assets of the WfA and, in the case of HLB, the aforementioned WK shares, which were transferred to HLB's capital reserves and silent partnership reserve.
DOPADY PŘEVODU NA VYBAVENÍ HLB VLASTNÍM KAPITÁLEM
EFFECTS OF THE TRANSFER ON LBB'S CAPITAL BASE
Převody byly odůvodněny potřebou kapitálu resp. zlepšením kapitálového vybavení za účelem rozšíření obchodů HLB.
The reason for the transfers was indicated as being capital requirements and/or a need to improve capital resources for the purpose of expanding HLB's business.
Výhodou převodu podílů ve WK bylo umožnění výše uvedeného, aniž by byl potřeba dodatečný kapitál z rozpočtu FHH.
The transfer of WK shares presented the advantage of allowing this to happen without the need for an additional capital contribution from FHH's budget.
Již v 80. letech mělo rozšíření obchodu za následek neustále rostoucí potřebu kapitálu.
Back in the 1980s, business expansion had given rise to a steadily growing need for capital.
Podle dostupných informací proto banka jednak pravidelně odváděla část rozvahového zisku do úročeného základního kapitálu.
According to the available information, the bank therefore regularly transferred part of its balance-sheet profit to its interest-bearing share capital.
Protože to však zjevně nepostačovalo, rozhodlo se FHH již v roce 1986, že do HLB vloží 24 % podíl ve WK (212,160 milionu DEM).
However, since this was clearly insufficient, FHH decided as early as 1986 to contribute 24 % of its WK shares (DEM 212,16 million) to HLB.
Počátkem 90. let pak bylo vzhledem ke 4. novele zákona o poskytování úvěrů („KWG“) nezbytně nutné další zvýšení kapitálu HLB, neboť jinak by HLB nedostála novým kapitálovým požadavkům.
At the beginning of the 1990s, a further increase in HLB's equity capital was urgently required in view of the fourth amendment to the German Banking Act (‘KWG’) since HLB would have otherwise failed to comply with the new capital requirements laid down.
Protože v daném okamžiku nemělo ani FHH k dispozici dostatek likvidních rozpočtových prostředků, rozhodlo se pro cestu nepeněžitého kapitálového vkladu a k 1. lednu 1993 vložilo 57,68 % podílů ve WK (959,362 milionu DEM) přímo a přes HGV do HLB.
Since FHH also did not have adequate liquid budgetary funds available at the time, it opted for a contribution of non-monetary capital and, on 1 January 1993, transferred the 57,68 % of WK shares (DEM 959,362 million) directly and via HGV to HLB.
Celková hodnota převodů byla vyčíslena na 1171,522 milionu DEM.
The total stated value of the transfers was DEM 1171,552 million.
Z toho připadlo 212,160 milionu DEM na příspěvek do otevřených rezervních fondů v roce 1986 (24 % podílů ve WK), 659,362 milionu DEM na příspěvek do otevřených rezervních fondů v roce 1993 (38 % podílů ve WK) a 300 milionů DEM na vklad tichého společníka HGV v témže roce (19,86 % podílů ve WK).
Of this amount, DEM 212,16 million corresponded to the contribution to the open reserves in 1986 (24 % of the WK shares), DEM 659,362 million to the contribution to the open reserves in 1993 (38 % of the WK shares) and DEM 300 million to HGV's silent partnership reserve of the same year.
Základem pro výpočet je posudek dvou auditorských společností ohledně zjištění hodnoty WK v letech 1986 a 1993.
This calculation was based on WK valuation reports by two auditing firms in 1986 and 1993.
Celková částka ve výši 1171,522 milionu DEM byla začleněna do rozvahy v roce 1993 a v následujících hospodářských letech.
The total amount of DEM 1171,522 million was incorporated into the balance sheet for 1993 and subsequent financial years.
Spolkový úřad pro dohled nad úvěrovými obchody (Das Bundesaufsichtsamt für des Kreditwesen – „BAKred“) uznal částku kapitálu ve výši 212,160 milionu DEM na rok 1986.
The Federal Banking Supervisory Authority (Bundesaufsichtsamt für das Kreditwesen or ‘BAKred’) recognised the capital amount of DEM 212,16million for 1986.
S ohledem na celkové stanovení kapitálu po dalších převodech v roce 1993 BAKred nejprve odpovídající žádosti HLB nevyhověl, neboť byl toho názoru –aby uznal WK jako hodnotnou účast –, že HLB by musela být oprávněna provést likvidaci WK. Po změně zákona o WK v roce 1997, která předpokládala usnesení vlastníků podílů o rozpuštění na žádost jednoho z nich (také HLB), byl tento problém překonán a celá hodnota byla uznána jako vlastní kapitál HLB k ručení.
With regard to the overall capital valuation after the further transfers in 1993, BAKred did not initially approve the relevant application from HLB because it took the view that, for WK to be recognised as a valuable holding, HLB would have to be entitled to sell it off. After a amendment to the WK Act in 1997 under which a decision on dissolution could be taken by shareholders at the request of a single shareholder (including HLB), the problem was settled and the full value was recognised as HLB's liable capital.
Podle tvrzení Německa HLB po obou převodech výrazně rozšířila své obchody: v období 1986 až 1999 stoupla celková výše rozvahy z 36,5 miliard DEM v roce 1986 na více než 145 miliard DEM v roce 1999.
According to Germany, HLB expanded its business significantly following the two transfers; in the period 1986-99 its balance-sheet total rose from DEM 36,5 billion to over DEM 145 billion.
ÚHRADA ZA PŘEVEDENÝ VLASTNÍ KAPITÁL
REMUNERATION FOR THE OWN FUNDS TRANSFERRED
Podle předložených informací neobdrželo FHH za podíly (24 % odpovídající 212,160 milionu DEM) vložené k 1. lednu 1986 žádnou úhradu.
According to the available information, FHH received no remuneration for the shares transferred on 1 January 1986 (24 % or DEM 212,16 million).
Za podíly bezprostředně převedené na HLB k 1. lednu 1993 (38 % odpovídající 659,362 milionu DEM) rovněž nebyla sjednána žádná úhrada; HGV ovšem od HLB za vklad obdržela [...] milionů DEM.
Likewise, no remuneration was agreed for the shares transferred directly to HLB on 1 January 1993 (38 % or DEM 659,362 million); however, HGV received DEM [...] million each year from HLB for the contribution.
Bylo sjednáno, že HGV za svůj vklad obdrží podíl na zisku ve výši [...], maximálně však 10 % ročně.
It was agreed that, in return for its contribution, HGV would receive [...] of profits, subject to a ceiling of 10 % each year.
Podle předložených informací HLB od sjednání této dohody ze dne 23. prosince 1992 až do 1. ledna 1993 zaplatila [...] milionů DEM.
According to the information supplied, a sum of DEM [...] million had been paid by HLB since this understanding of 23 December 1992 (effective as of 1 January 1993).
Další úhrady sjednány nebyly.
No further remuneration was agreed.
Německo však prohlásilo, že FHH jako jediný vlastník podílů HLB až do roku 1997 obdrželo každoroční maximální dividendu ve výši 6 % uvedenou ve stanovách.
Germany has nevertheless stated that, up to 1997, FHH, as HLB's sole shareholder, received the maximum annual dividend of 6 % laid down in the latter's statutes.
Navíc HLB pravidelně přeměňovala rezervy, které sama vytvořila, v úročený základní kapitál (podle Německa srovnatelné s vydáním bezplatných akcií), což podle předložených údajů vedlo k efektivnímu zúročení kapitálu skutečně uhrazeného společníky ve výši více než [...] % po zdanění (a k odpovídajícímu přílivu kapitálu); tím se HLB stala zemskou bankou s nejvyšším efektivním zúročením.
In addition, HLB has regularly converted reserves which it had generated itself into interest-bearing share capital (according to Germany, comparable to the issue of free shares), and this, according to the data submitted, resulted in an effective after-tax return of more than [...] % (and a corresponding inflow) on the capital actually paid in by the shareholder; HLB is thus the Landesbank with the highest effective yield.
V rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 13. listopadu 2002 Komise prohlásila, že je třeba přezkoumat poskytnutí finančních prostředků ze strany FHH ve prospěch HLB podle zásady investora v podmínkách tržního hospodářství.
In its decision of 13 November 2002 to initiate the procedure, the Commission explained that the provision of resources by FHH to HLB had to be investigated in the light of the market-economy investor principle.
Podle této zásady neexistují prvky podpory ani v případech poskytnutí prostředků ze strany státního investora, pokud jsou tyto prostředky poskytnuty za podmínek, za kterých by i soukromý investor, který jedná v běžných podmínkách tržního hospodářství, byl ochoten přenechat prostředky soukromému podniku („běžné tržní podmínky“).
According to this principle, no aid elements are present even in the case of resources provided by a state investor where such funds are provided on terms on which a private investor operating under normal market economy conditions would be willing to provide funds to a private company.
Hospodářský užitek širší základny vlastních prostředků, která byla vytvořena sporným převodem podílů ve WK, spočívá pro úvěrovou instituci v související větší kapacitě poskytování úvěrů a v možnosti rozšíření obchodních aktivit.
For a credit institution, the economic benefit of a broader capital base created by the transfers of WK shares in question resides in the resulting greater capacity to lend and the opportunity to expand business.
Pokud je tato širší základna vlastních prostředků poskytnuta z veřejných prostředků za podmínek, které jsou příznivější než běžné tržní podmínky, představuje to zvýhodnění ze státních prostředků.
If this broader capital base is provided by the public investor on terms that are more advantageous than normal market conditions, the company concerned is favoured by state resources.
Komise proto předběžně přezkoumala otázku, zda FHH poskytlo dotyčné prostředky za běžných tržních podmínek.
As a result, the Commission conducted a preliminary assessment as to whether FHH had provided the funds in question on normal market conditions.
Za běžných tržních podmínek se za vložení kapitálu očekává úhrada odpovídající jeho hodnotě, funkci a podstupovanému riziku.
Under normal market conditions, a remuneration corresponding to its value, its function and the risk incurred is expected for the contribution of capital.
Na základě informací, které měla v daném okamžiku k dispozici, Komise pochybovala, zda úhrada, kterou obdrželo FHH, resp. jeho holdingová společnost HGV, odpovídala běžným tržním podmínkám. Zaplacená úhrada ve výši [...] milionů DEM [...], odpovídala v poměru k celkové výši převedených prostředků přibližně [méně než 3 %].
On the basis of the information available to it at the time, the Commission doubted whether the remuneration received by FHH and its holding company HGV, which amounted to DEM [...] million [...], or some [less than 3 %] of the total funds transferred, had been paid under normal market conditions.
Protože v obou okamžicích převodu se i oběžné rendity u spolkových cenných papírů s dobou splatnosti 10 let, tedy u vkladů bez rizika, pohybovaly mezi více než 6 % a 7 %, lze u poskytnutí kapitálu stěží vycházet z existence běžných tržních podmínek.
Since, at the time of the two transfers, even the return on outstanding ten-year Federal securities, i.e. risk-free assets, ranged from over 6 % to 7 %, the provision of capital can hardly be regarded as having taken place under normal market conditions.
I pokud by se zohlednila zvláštní povaha transakce, jako např. nedostatečná likvidita převáděných prostředků, bylo by jen stěží možné považovat úhradu obdrženou FHH, resp. HGV za běžné tržní zúročení.
Even if the special features of the transaction, such as the transferred resources' lack of liquidity, were taken into consideration, the remuneration received by FHH and HGV can hardly be regarded as a normal market remuneration.
Německo sice prohlásilo, že HLB byla v okamžiku převodu z hospodářského hlediska zdravý podnik, jehož hodnota rok od roku stoupala.
Germany, it is true, had stated that, at the time of the transfer, HLB was an economically sound company whose value as a going concern had increased year on year.
Výnosy byly vyplaceny zčásti ve formě dividend pro FHH, zčásti plynuly ve formě fondů ze zisku do kapitálového vybavení HLB, což zvyšovalo její hodnotu a bylo ku prospěchu jejímu tehdejšímu jedinému společníku FHH.
Proceeds were either distributed to FHH in the form of dividends or channelled into HLB's capital stock as revenue reserves, which, it is claimed, increased their value and benefited FHH as the only shareholder at the time.
Na základě posudku vypracovaného u příležitosti prodeje podílů (49 %) zemské bance Šlesvicka-Holštýnska (LSH) byla zjištěna hodnota výnosu HLB ve výši [...] milionů DEM ke dni [...], která podle vnitřních výpočtů k 31. prosinci 1985 činila ještě [...] milionů DEM a k 31. prosinci 1992 dosáhla výše [...] milionů DEM, takže vychází roční průměrný nárůst hodnoty ve výši [...] % mezi roky 1986 až 1992 a ve výši [...] % mezi roky 1993 a 1996, který FHH, jež bylo do roku 1997 výlučným vlastníkem podílů, mohlo ve svůj prospěch zcela zaznamenat a při prodeji vůči LSH také zčásti realizovat.
On the basis of a report drawn up at the time of the sale of shares (49 %) to LSH, an earning capacity value of DEM [...] million had been calculated for HLB as at [...]. According to internal calculations, this had still amounted to DEM [...] million as at 31 December 1985 and at DEM [...] million as at31 December 1992, representing an annual average rise in value of [...] % between 1986 and 1992 and of [...] % between 1993 and 1996 which FHH, the only shareholder until 1997, had been able to use entirely for its own benefit and which had been able to be realised on a pro rata basis on the occasion of the sale to LSH.
Protože však chyběly další údaje a výpočty, například k nárůstu dividend a hodnoty v důsledku vložení podílů ve WK, nebyla Komise s to provést odpovídající posouzení.
Since, however, no other information or calculations, e.g. relating to the increases in dividends and value attributable to the contribution of WK shares, were available, the Commission was unable to carry out an assessment.
Na základě dostupných informací tak Komise měla vážné pochybnosti o existenci běžných tržních podmínek, za kterých FHH převedlo prostředky, které měla HLB očividně v plném rozsahu k dispozici jako kapitálovou základnu k ručení.
On the basis of the available information, the Commission thus had serious misgivings as to whether the conditions on which FHH had transferred the funds that were apparently available to HLB in full as liable capital were normal market conditions.
Došla proto k závěru, že HLB bylo pravděpodobně poskytnuto zvýhodnění ze státních prostředků.
It therefore concluded that HLB was probably favoured by state resources.
S ohledem na výpočet úhrady Komise uvedla, že v daném stadiu a při zohlednění zvláštních okolností předmětného případu má v úmyslu použít metodu, která sloužila jako základ pro rozhodnutí o WestLB ze dne 8. července 1999.
As regards the calculation of remuneration, the Commission stated that, as things stood and given the special circumstances of the present case, it intended to apply the method used in the WestLB Decision of 8 July 1999.
HLB provozuje svou činnost na regionální, vnitrostátní a mezinárodní úrovni, kde z důvodu zvyšující se integrace sektoru finančních služeb ve Společenství panuje silná hospodářská soutěž mezi finančními institucemi různých členských států, a proto bylo nutno při existenci státního zvýhodnění vycházet z narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu mezi členskými státy.
Since HLB is active at the regional, national and international level and since there is strong competition between financial institutions of different Member States as a result of the growing integration in the financial services sector in the Community, it was assumed that the existence of state aid was distorting this competition and affecting trade between Member States. Accordingly, the Commission came to the provisional conclusion that the measures in question probably constituted aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty, giving rise to misgivings regarding their compatibility with the common market since none of the exemption clauses in Article 87(2) and (3) or in Article 86(2) of the EC Treaty appear to be applicable in the present situation.
Komise tudíž došla k předběžnému závěru, že sporná opatření pravděpodobně představují podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, které vzbuzují pochybnosti ohledně jejich slučitelnosti se společným trhem, neboť žádná z výjimek vyjmenovaných v čl. 87 odst. 2 a 3 Smlouvy o ES i v čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES se v dané situaci nejeví jako použitelná. (39) Komise v rámci svého předběžného posouzení a v souladu s čl. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES, vycházela rovněž z toho, že se v případě opatření případně jedná o novou a nikoli o existující podporu, přičemž poukázala také na čl. 15 odst. 2 uvedeného nařízení.
As part of its provisional assessment and in accordance with Article 1(b) of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty, the Commission also assumed that, if there were aid, the measure constituted new aid and not existing aid and referred here to Article 15(2) of that Regulation.
Zahájení řízení považovala za další opatření přijaté Komisí, které ve smyslu čl. 15 odst. 2 přerušuje běh promlčecí lhůty a jako takové potvrzuje předcházející opatření, včetně dopisů Komise se žádostí o informace ze dne 12. ledna 1993, 10. listopadu 1993, 13. prosince 1993 a 1. září 1999, jakož i rozhodnutí o zahájení řízení v případě WestLB a rozhodnutí o zahájení řízení v případě Landesbank Berlin doručeného HLB.
In its view, the decision to initiate the procedure was a further Commission measure that interrupted the limitation period within the meaning of Article 15(2) and, as such, confirmed previous measures, including the Commission's requests for information dated 12 January, 10 November and 13 December 1993 and 1 September 1999 as well as the decisions to initiate the procedure in the WestLB case and in the case of Landesbank Berlin.
Německo ve svých připomínkách nejprve opakovalo svůj názor, že v případě převodu 24 % kapitálu WK (hodnota přijatá do rezervních fondů: 212,160 milionu DEM) na HLB, který se uskutečnil dne 1. ledna 1986 podle čl. 15 odst. 2 nařízení (ES) č. 659/1999, nelze požadovat jeho navrácení jakožto protiprávní podpory, neboť desetiletá promlčecí lhůta pro tento vklad uplynula dne 1. ledna 1996.
In its comments, Germany repeated first of all the view that the transfer on 1 January 1986 of 24 % of WK's capital (value transferred to the reserves: DEM 212,16 million) to HLB could not be recovered as unlawful aid in accordance with Article 15(2) of Regulation (EC) No 659/1999 since the ten-year period applicable to the transfer had expired on 1 January 1996.
Tento vklad („převod z roku 1986“) byl považován za právně a ekonomicky samostatný postup, který je třeba odlišovat od převodu z roku 1993.
This transfer (‘1986 transfer’) was to be seen as a legally and economically independent process separate from the 1993 transfers.
Pokud předtím Německo hovořilo o „jednotné vůli investovat“, jak Komise poznamenala ve svém rozhodnutí o zahájení řízení, vztahovalo se to pouze na postupy v roce 1993.
In so far as Germany had previously spoken of a ‘single intention to invest’, as the Commission had noted in its decision to initiate the procedure, this applied solely to the 1993 transfers.
Také „Sideletter“ ze dne 22. prosince 1992, který Německo zmínilo v dopise z prosince 1999, se sám o sobě, což je jako jediné směrodatné, vztahuje na postup v roce 1986 pouze v rozsahu, v němž se poukazuje na právo FHH na zpětný převod podílů z roku 1986 i 1993.
The ‘side letter’ of 22 December 1992, which was referred to in Germany's letter of December 1999, also referred to — and was only concerned with — the 1986 transfer solely to the extent that the reassignment right to reassign the shares given to FHH in 1986 and 1993 was concerned.
Dále Německo uvádí, že jeho tvrzení, že přímo zaplacená úhrada ve výši [...] milionů DEM ročně odpovídá přibližně [méně než 3 %] z celkové částky veškerých převodů, sloužilo pouze pro ilustraci.
In addition, Germany's statement that the direct remuneration of DEM [...] million each year corresponded to around [less than 3 %] of the total amount of all the transfers, was intended merely as an illustration.
To však nic nemění na skutečnosti, že převod z roku 1986 je právně a věcně zcela oddělený postup.
However, in its view, this in no way altered the fact that de facto and de jure the 1986 transfer was a quite separate process.
Pokud by však převod z roku 1986 bylo nutno oddělit od vkladu z roku 1993, mohlo by běh promlčecí lhůty přerušit pouze opatření Komise ve smyslu čl. 15 odst. 2 nařízení (ES) č. 659/1999 před 1. lednem 1996.
If, however, the 1986 transfer was to be viewed separately from the 1993 transfers, action by the Commission within the meaning of Article 15(2) of Regulation (EC) No 659/1999 could interrupt the limitation period only if it were taken before 1 January 1996.
Žádosti Komise o informace, které předcházely žádosti ze dne 1. září 1999, však byly obecné povahy, nikdy HLB nezmiňovaly, a proto nesplnily požadavky kladené na opatření přerušující běh promlčecí lhůty ve smyslu čl. 15 odst. 2 nařízení (ES) č. 659/1999, co do jeho konkrétní povahy.
However, the Commission's requests for information that preceded the one dated 1 September 1999 were of a general nature, had not even mentioned HLB and so did not meet the conditions for them to be regarded materially as action interrupting the limitation period within the meaning of Article 15(2).