natgillin/translations-raw huggingface dataset:
BdB přitom nejprve došel k závěru, že veškeré hodnoty beta pro všechny zemské banky za všechna sledovaná období jsou větší než jedna, což znamená, že BdB považoval rizikovou prémii pro investice do zemských bank ze statistického hlediska za vyšší než tržní rizikovou prémii.
It concluded first that all beta values for all Landesbanks and for all the periods under consideration were greater then one. In other words, it considered that the risk premium for investments in Landesbanks was higher than the market risk premium.
BdB vzal za základ bezrizikovou základní úrokovou sazbu ve výši 8,05 % (prosinec 1985 pro převod v roce 1986) a 5,90 % (prosinec 1992 pro převod v roce 1993) a faktor beta pro HLB ve výši 1,1660 (první okamžik) a 1,0836 (druhý okamžik) a došel k očekávané minimální úhradě za podíly vložené ke dni 1. ledna 1986 ve výši 13,41 % a za podíly vložené ke dni 1. ledna 1993 ve výši 10,88 %.
Assuming a risk-free basic interest rate of 8,05 % (December 1985, for the 1986 transfer) and of 5,90 % (December 1992, for the 1993 transfer) and a beta factor for HLB of 1,1660 (first date) and of 1,0836 (second date), the BdB arrived at an expected minimum remuneration of 13,41 % for the shares transferred on 1 January 1986 and of 10,88 % for the shares transferred on 1 January 1993.
BdB dále zjistil, že sazba odečtená v rozhodnutí Komise 2000/392/ES od minimální úhrady z důvodu chybějící likvidity aktiv WfA byla potvrzena Soudem prvního stupně.
The BdB also noted that the Commission's deduction pursuant to Decision 2000/392/EC from the minimum remuneration to take account of the lack of liquidity of Wfa's assets had been upheld by the Court of First Instance.
Neexistoval tedy žádný důvod, proč by bylo třeba se odchýlit v předmětném případě od této metody, a také zde bylo třeba provést slevu za likviditu.
There was therefore no reason to depart from this method in the present case, with the result that a deduction for liquidity should also be made here.
Výše srážky za chybějící likviditu se určuje podle „metody WestLB“ na základě čistých nákladů na refinancování (hrubé náklady na refinancování minus použitelná daň z podnikání).
The amount of the deduction for lack of liquidity would be calculated, using the WestLB method, on the basis of net refinancing costs (gross refinancing costs less the applicable corporation tax).
BdB navíc zastával stanovisko, že přirážku provedenou Komisí v rozhodnutí 2000/392/ES (tam 1,5 %), která byla jako taková potvrzena Soudem prvního stupně, je třeba provést rovněž v případě HLB.
The BdB also took the view that the deduction made by the Commission pursuant to Decision 2000/392/EC (1,5 %) and upheld as such by the Court of First Instance, ought similarly to be made in the case of HLB.
Podle názoru BdB by přirážka byla odůvodněná i v případě ostatních zemských bank, ve kterých panují okolnosti, které se projevují zvýšenou mírou rizika oproti „normální investici do základního kapitálu“, jako je zčásti mimořádně vysoký objem převodu majetku, neuskutečněné vydání nových podílů na společnosti a s tím spojené vzdání se dodatečných hlasovacích práv, jakož i nedostatečná zastupitelnost investice.
In its opinion, if there were circumstances in the other Landesbank cases that had the effect of increasing risk as compared with a ‘normal share capital investment’, such as the in part exceptionally large size of the asset transfer, the decision not to issue new company shares and the associated absence of additional voting rights as well as the lack of fungibility of the asset, a deduction would be justified here too.
Místo takto vypočtené běžné tržní rendity nesjednalo, resp. neobdrželo FHH za převod uskutečněný v roce 1986 úhradu vůbec žádnou a za převod uskutečněný v roce 1993 jen velmi nízkou.
Instead of a normal market return calculated in this way, FHH had not agreed on or received any remuneration whatsoever for the 1986 transfer, and the remuneration for the 1993 transfer had been too small.
Za poslední vklad, který byl teprve v roce 1997 uznán pro účely dohledu jako základní kapitál, vyplácela HLB od roku 1993 roční podíl na zisku, který sestával ze zaručené úplaty ve výši 7 % a z variabilní části (pevná úroková sazba ve výši 0,5 % na výplatu dividend z bilančního zisku).
For the 1993 transfer, which had been recognised as core capital for supervisory purposes only in 1997, HLB had, since 1993, paid out an annual share in profits consisting of a guaranteed remuneration of 7 % and a variable component (fixed interest rate of 0,5 % on the dividend payout from net profit for the year).
Skutečná výše přitom BdB nebyla známa.
The BdB did not know the actual amount.
Úhrada se ale vzhledem ke srovnatelnosti se základním kapitálem zdá příliš nízká.
However, since it could be compared to share capital, the remuneration appeared to be too low.
Úhrada byla dále vyplacena HGV, která je sice holdingovou společností FHH, ale z hospodářského hlediska představuje samostatnou jednotku, zatímco FHH přímo nic neobdrželo.
In addition, it had been paid to HGV, which, although it was a holding company of FHH, was, economically speaking, an independent unit, whereas nothing had accrued directly to FHH.
Za vložení ostatních podílů do kapitálové rezervy nebyla dohodnuta vůbec žádná úhrada.
No remuneration at all had been agreed for the transfer of the other shares to the capital reserve.
Běh promlčecí lhůty ohledně převodu podílů ke dni 1. ledna 1993 Komise přerušila žádostí o informace ze dne 1. září 1999 a rovněž rozhodnutím o zahájení řízení ze dne 13. listopadu 2002.
The limitation period for the transfer of shares on 1 January 1993 had been interrupted by the Commission as a result of the information request dated 1 September 1999 and the decision of 13 November 2002 to initiate the procedure. With regard to the transfer on 1 January 1986, the BdB, in rejecting the time limitation, relied on the legal concept of a continuous series of acts, which also had its equivalent in the case law relating to traditional competition legislation. The conditions for such related acts were met here because all the transfers had been in response to a uniform concept of capital strengthening and business expansion and had followed the same pattern. Accordingly, the transfer of 1 January 1993 could not be viewed separately either on account of the new solvency rules.
Ohledně vkladu učiněného ke dni 1. ledna 1986 se BdB při svém popření námitky promlčení opírá o právní institut pokračujícího jednání. Odpovídající koncept lze rovněž nalézt i v judikatuře týkající se tradičního práva hospodářské soutěže. Předpoklady pro souvislost jednání zde byly dány, protože veškeré převody souvisely s jednotným konceptem posílení kapitálu a rozšířením obchodní činnosti a probíhaly podle téhož vzoru. Na převod uskutečněný ke dni 1. ledna 1993 rovněž nelze pohlížet odděleně z důvodu nových pravidel o kapitálové přiměřenosti. Na převody uskutečněné v roce 1986 a 1993 proto musí být pohlíženo jako na jednotné kapitálové opatření, přičemž podpora byla v plném rozsahu poskytnuta až 1. ledna 1993.
The transfers in 1986 and 1993 were, therefore, to be regarded as a single capital measure, and the aid was not granted in full until 1 January 1993.
Proto je také nepodstatné, zda žádosti Komise o předložení informací z roku 1993 mohly přerušit běh promlčecí lhůty či nikoli.
Accordingly, it was also immaterial whether the Commission's requests for information in 1993 could have interrupted the limitation period.
BdB přitom ovšem konstatuje, že tato lhůta týkající se podpory poskytnuté ve prospěch HLB by mohla být přerušena pouze v případě, pokud by se tyto dopisy týkaly také právě této podpory.
However, the BdB maintains here that this period could have been interrupted as regards the aid granted to HLB only if those requests had also related to this aid measure.
Protože BdB nezná přesný obsah uvedených dopisů, nemůže se k této věci definitivně vyjádřit.
Since the BdB did not know the exact content of those letters, it could not take a definitive position on the matter.
Německo nejprve uvádělo, že BdB nesprávně vykládal rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 6. března 2003 (dále jen „rozsudek WestLB“).
Germany stated first that the BdB had misinterpreted the judgment of 6 March 2003 by the Court of First Instance in the WestLB case (hereinafter ‘WestLB judgment’).
BdB se zjevně domníval, že rozsudek vyjasnil, že vzestup hodnoty prostřednictvím kapitálového vkladu nepředstavuje běžnou tržní renditu.
The BdB apparently felt that the judgment had made it clear that the increase in value attributable to the capital contribution was not a normal market return.
K tomu se však soud nevyjádřil způsobem podstatným pro rozhodnutí.
However, the Court had not commented in any material way on the decision.
Výrok soudu, že soukromý investor se za normálních podmínek s minimalizací ztráty nebo s omezenou renditou nespokojí, a to ani tehdy, jestliže se již podílí na základním kapitálu podniku, do kterého investuje, nevypovídá nic o posouzení z hlediska právní úpravy podpory v případě rendity, která nespočívá v pevné úrokové sazbě, ale například ve vzestupu hodnoty podniku.
The Court's ruling that a private investor would not normally be content with minimum losses or a limited return even where he already held share capital in the company said nothing about the assessment from the viewpoint of state aid legislation of a return that consisted not in a fixed interest rate but, for example, in an increase in the company's value.
BdB toto zjevně sám připouští, když poukazuje na kapitálové vklady soukromých bank v dceřiných podnicích a vypovídá, že se přitom očekávání rendity nevyjadřuje ve sjednání pevné úrokové sazby, ale v dividendách a ve vzestupu výnosu, jakož i s tím souvisejícím vzestupu hodnoty.
The BdB clearly acknowledged this when, in discussing capital contributions by private banks to subsidiaries, it stated that the expected return was not expressed in the setting of a fixed interest rate but in the form of dividends as well as revenue increases and associated increases in value.
V této souvislosti je třeba rovněž poznamenat, že BdB si není dostatečně vědom skutečností, pokud jde o jím zpochybňovanou možnost uskutečnění nárůstu hodnoty HLB, neboť 49,5 % podílů nebylo v rozporu s tvrzením BdB obchodovatelných, protože byly v roce 1997 prodány bance LSH.
It should be pointed out in this connection that the BdB was not aware of the facts regarding the possibility — which it itself doubted — of an increase in the value of HLB as, contrary to what BdB believed, 49,5 % of the shares were not negotiable since they were sold to LSH in 1997.
Minimální rendity ve výši 13,41 % (převod v roce 1986), resp. 10,88 % (celkový převod v roce 1993), které BdB vypočetl na základě tzv. modelu CAPM, nejsou správné.
The minimum returns of 13,41 % (1986 transfer) and 10,88 % (aggregate 1993 transfer), which had been calculated on the basis of the CAPM method, were incorrect.
Za prvé provázejí používání CAPM zásadní pochybnosti a jeho používání ze strany BdB zvláštní pochybnosti.
On the one hand, fundamental misgivings were expressed regarding the use of the CAPM method and specific misgivings regarding its use by the BdB.
Kromě jiného tak BdB omezil tržní portfolio na německé akcie obsažené v CDAX, ocenil parametry pouze na základě údajů, které byly zčásti údaji z minulosti, aniž by přezkoumal platnost v okamžiku relevantním pro investici, tržní rizikovou prémii odvodil ze studie, která se zabývala výlučně průměrnými renditami německých akcií v letech 1954 až 1988, a pro výpočet faktoru beta použil banky CDAX jako podniky s týmž předmětem činnosti a rizikovým profilem.
Among other things, the BdB had restricted the market portfolio to the German shares making up the CDAX, had estimated the parameters solely on the basis of what were in part past data without checking their validity for the relevant date of the investment, had derived the market risk premium from a study that dealt solely with the average return on German shares in the period 1954-88 and, in calculating the beta factors, had regarded the CDAX banks as companies with the same business and risk profile.
V důsledku toho byly skoro všechny faktory potřebné pro model CAPM nesprávně oceněny a minimální rendity běžné na trhu za dotyčné transakce byly přeceněny.
As a result, virtually all the factors needed for the CAPM were wrongly estimated and the normal minimum market returns for the transactions in question were overstated.
BdB navíc odůvodnil přirážku za zvláštnosti transakce jednoduchým převzetím kritérií uvedených v rozhodnutí 2000/392/ES, aniž by však provedl kvantitativní posouzení, jakým bylo posouzení kritizované v rozsudku WestLB.
In addition, the BdB had maintained that a premium charged to take account of the special features of the transactions was simply the result of applying the criteria specified in Decision 2000/392/EC, without however carrying out a quantitative assessment such as that criticised in that decision.
Dále byla z důvodu nedostatečné likvidity celá sazba refinancování odečtena ve formě slevy, protože vůbec nebylo přípustné, aby se provedlo započtení účinku snížení daně, který BdB uváděl jako slevu za likviditu, proti přiměřené renditě.
Moreover, on account of the lack of liquidity, the full refinancing rate had been deducted since it was not at all admissible to set off the tax-reducing effect claimed by the BdB as a liquidity deduction against the appropriate return.
Taková interpretace se zakládá na zásadním myšlenkovém omylu.
This was based on a fundamental misconception.
Očekávané rendity na úrovni investora nemají nic společného s daňovými účinky v rozvaze na úrovni podniku.
Expected returns for investors had nothing to do with the tax effects on the balance sheet for companies.
V souladu se svým právním názorem Německo vypočítalo alternativně k výpočtu BdB běžnou tržní renditu.
In line with its interpretation of the law, Germany calculated an alternative normal market return to that calculated by BdB.
Přitom se Německo zabývalo pouze transakcí provedenou v roce 1993, neboť převod z roku 1986 již byl promlčený.
It did so only for the 1993 transaction since the 1986 transfer had been time-barred.
Německo zastávalo názor, že je nejprve třeba provést analýzu rizikového profilu obou nepeněžitých vkladů.
Germany took the view here that a risk profile analysis should be carried out first for the two non-monetary contributions.
Vklad tichého společníka by měl být nejprve porovnán s vklady s obdobně dlouhou dobou splatnosti (16 let).
The silent partnership contribution should be compared with such other contributions with a similarly long period to maturity (16 years).
Pokud jde o kapitálovou rezervu je třeba přednostně vycházet ze srovnání s časově neomezeným vkladem tichého společníka, a sice vzhledem k rizikovému profilu, jakým je například téměř neexistující ručení z důvodu institucionální odpovědnosti v případě platební neschopnosti, bezvýznamnost hlasovacích práv kvůli stoprocentnímu vlastnictví FHH, účast na ztrátě, pořadí pro nárok na vyplacení dividendy a doba trvání.
As regards the capital reserve, the comparison should preferably be made with a silent partnership contribution of unlimited duration in view of the risk profile, e.g. the guarantee, if any, afforded by institutional liability in the event of insolvency, the irrelevance of voting rights given that FHH was the sole owner, the participation in losses, the ranking of the dividend claim and the period to maturity.
Na tomto základě Německo v reakci na stanovisko BdB shrnulo oba nástroje za účelem výpočtu úhrady, vážilo však jejich podíly na celkovém vkladu podle toho, zda měly omezenou či neomezenou dobu trvání.
On this basis, Germany, in its reply to the BdB's comments, combined the two instruments when calculating the remuneration but weighted their shares of the overall contribution according to whether they were of limited or unlimited duration.
Po úplném odečtení nákladů na refinancování došlo Německo k přiměřené úhradě ve výši 1,48 % za celkovou výši vkladu.
By deducting refinancing costs in full, it arrived at an appropriate remuneration of 1,48 % for the total contribution.
V souladu se svým právním názorem však Německo ve své reakci vypočítalo renditu za kapitálovou rezervu alternativně i podle modelu CAPM.
In line with its interpretation of the law, however, Germany also calculated in its reply the return on the capital reserve according to the CAPM.
Při použití tržní rizikové prémie ve výši 3 % a hodnoty beta pro HLB ve výši 0,7861 vychází pro zvýšení kapitálové rezervy hypotetická minimální rendita pro peněžité vklady ve výši 9,74 %, od které však ještě musejí být kvůli chybějící likviditě odečteny náklady na refinancování v plné výši, takže skutečná minimální rendita běžná na trhu činí 2,36 %.
Assuming a market risk premium of 3 % and a beta value for HLB of 0,7861, this gave a hypothetical minimum return on cash deposits of 9,74 % in respect of the increase in the capital reserve although the full refinancing costs had to be deducted on account of the lack of liquidity, with the result that the actual minimum normal market return worked out at 2,36 %.
Pro vklad tichého společníka Německo z důvodu neexistence obchodování s těmito nástroji na sekundárním trhu nepoužilo model CAPM, ale srovnání s podobnými nástroji financování.
For the silent partnership contribution, because these instruments were not traded on the secondary market, Germany did not use the CAPM but the comparison with similar financing instruments.
Po odečtení nákladů na refinancování v plné výši se došlo k přirážce 1,29 % na časově neomezené vklady tichého společníka srovnatelné s vkladem HLB.
After deducting again the full refinancing costs, this produced a premium of 1,29 % for silent partnership contributions of unlimited duration similar to HLB's contribution.
Po shrnutí a zvážení vychází celková úhrada ve výši 2,08 %.
In weighted terms, this gave an aggregate remuneration of 2,08 %.
Pokud jde o promlčení, které podle BdB kvůli spojení obou transakcí nenastalo, opakovalo Německo námitky již předtím uváděné ve svém stanovisku a ještě jednou konstatovalo, že transakce z roku 1986 byla právně i fakticky oddělená od převodu uskutečněného v roce 1993, jak to dokládají původně předané i později dodatečně dodané dokumenty.
As regards the time-bar, which, according to the BdB, had not been triggered because of the linkage between the two transactions, Germany repeated the objections it had raised previously and stated once again that the 1986 transfer had been a transaction that was de facto and de jure separate from the 1993 transfer as the documents produced at the outset and subsequently proved.
Dále dodalo, že právní institut pokračujícího jednání uváděný BdB považují v současnosti i trestní soudci Spolkového soudního dvora za sporný.
For the rest, the legal concept of a continuous series of acts, cited by the BdB, had in the meantime been called into question by criminal court judges at the Federal Constitutional Court.
Konstrukce pokračující souvislosti v evropském kartelovém právu, která je výslovně upravena v jednom nařízení o promlčení stíhání a výkonu rozhodnutí, nemůže být přenesena do právních předpisů o podporách, které se týkají odlišných skutkových stavů, a navíc nařízení (ES) č. 659/1999 konstrukci pokračující souvislosti nezná.
The concept of continuing relationship in European cartel legislation, which had been explicitly dealt with in a regulation on prosecution and enforcement prescription, could not be applied to the state aid legislation relating to other facts, especially as Regulation (EC) No 659/1999 did not recognise that concept.
DOROZUMĚNÍ MEZI BDB, FHH A HSH NORDBANK
UNDERSTANDING BETWEEN THE BDB, FHH AND HSH
Dne 8. října 2004 se Komise dozvěděla o výsledcích dorozumění mezi stěžovatelem BdB, FHH a HSH Nordbank, která se vytvořila z LSH a HLB v roce 2003.
On 8 October 2004 the Commission was informed of the outcome of an understanding reached between the complainant BdB, FHH and HSH, which resulted from the merger of LSH and HLB in 2003.
Bez ohledu na přetrvávající zásadní právní názory stran dorozumění se strany dohodly na základní metodice, jak vypočítat renditu jako vyrovnávací přímou, pevnou úhradu.
Irrespective of their basic interpretations of the legal situation, which remained unchanged, the parties to the understanding agreed on the basic method of calculating a return as a comparative direct, fixed remuneration.
Přitom se dohodly na částce odpovídající úhrady, pokud jde o převod z roku 1993 týkající se 38 % podílů ve WK do kapitálové rezervy ve výši přibližně 959,4 milionu DEM.
In the light of the 1993 transfer of 38 % of WK shares to the capital reserve amounting to some DEM959,4 million, they agreed on the amount of appropriate remuneration.
Ohledně nepřímého poskytnutí 19,86 % podílů ve WK do vkladu tichého společníka ve výši 300 milionů DEM uskutečněného rovněž dne 1. ledna 1993 se sice byly schopny dohodnout na základním mechanismu fixního měřítka úhrady, avšak nikoli na přesném výpočtu, především s ohledem na slevu kvůli nedostatečné likviditě (viz body 81 až 203).
As regards the indirect contribution to a silent partnership reserve that also took place on 1 January 1993 of 19,86 % of WK shares amounting to DEM 300 million, although agreement could be reached on the basic approach of a fixed remuneration criterion, no agreement was reached on the exact calculation method, especially regarding the deduction for lack of liquidity (see paragraphs 81 to 203).
Strany prosí Komisi, aby při vydání svého rozhodnutí zohlednila výsledky dorozumění.
The parties asked the Commission to take account of the outcome of the understanding in its decision.
Dorozumění se nezabývá převodem uskutečněným v roce 1986; strany prohlásily, že nebudou odporovat konečnému rozhodnutí Komise k otázce promlčení tohoto převodu.
The understanding did not concern the 1986 transfer; the parties declared that they would not object to a definitive Commission decision on the limitation period for this transfer.
Strany určily na základě modelu CAPM nejdříve běžnou tržní minimální úhradu za vklad do kapitálové rezervy (kolem 959 milionů DEM).
Applying the CAPM, the parties first determined a minimum normal market remuneration for the contribution to the capital reserve (some DEM 959 million).
Při použití bezrizikové úrokové sazby ve výši 7,23 %, obecné tržní rizikové prémie ve výši 4 % a hodnoty beta ve výši 0,74 by přiměřená minimální úhrada za podíly vložené do kapitálové rezervy měla podle tohoto dorozumění činit 10,19 %.
Assuming a risk-free interest rate of 7,23 %, a general market risk premium of 4 % and a beta value of 0,74, the appropriate minimum remuneration for the shares transferred to the capital reserve should, under this understanding, amount to 10,19 %.
FHH bylo jediným vlastníkem, a proto nebyla sjednána žádná další přirážka, např. za chybějící hlasovací práva.
Since FHH was the sole owner, no other premium, e.g. for the lack of voting rights, was agreed.
Závěrem byla z důvodu chybějící likvidity kapitálu určena sleva ve výši 3,62 % (na základě bezrizikové úrokové sazby, jako hrubé náklady na refinancování, od kterých se odečte přibližně 50 % daň z příjmu právnických osob plus solidární příspěvek na určení čistých nákladů na refinancování).
Lastly, a deduction of 3,62 % was determined for the capital's lack of liquidity (on the basis of the risk-free interest rate as gross refinancing costs, of which some 50 % company taxes plus solidarity surcharge to determine net refinancing costs).
Výsledkem výpočtu je přiměřená úhrada ve výši 6,57 %.
This gives an appropriate remuneration of 6,57 %.
Za vnesení 300 milionů DEM do vkladu tichého společníka vypočetly HSH Nordbank a FHH marži na úhradu ve výši 129 základních bodů, neboť hrubé náklady na refinancování musely být sraženy.
HSH and FHH calculated a remuneration margin of 129 basis points for the DEM 300 million transfer to the silent partnership reserve since the gross refinancing costs had to be deducted.