natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Jelikož potenciální podpora nebyla oznámena a okamžikem svého provedení nabyla účinnosti, Komise rovněž konstatovala, že rozhodnutí o zahájení řízení ničeho nedodalo k odkladnému účinku čl. 88 odst. 3 třetí věty Smlouvy o ES ohledně povinnosti Německa neprovádět opatření až do přijetí konečného rozhodnutí Komise.
Since the potential aid had not been notified and had been effective since its implementation, the Commission also found that the decision to initiate the procedure added nothing to the suspensory effect of the third sentence of Article 88(3) of the EC Treaty with regard to Germany's obligation to refrain from putting the measure into effect until such time as the Commission has reached a final decision.
Německo ve svém stanovisku rozvedlo nejprve důvody převedení tehdejší WBK (poté IBB) a prohlásilo, že cílové představy spolkové země byly svého času zaměřeny na vytvoření „efektivního bankovního koncernu“, který se jevil spojeným úvěrovým institucím i jejich vlastníku Spolkové zemi Berlín a jejímu bankovnictví jako výhodný.
In its comments, Germany began by outlining the reasons for the transfer of the former WBK (later IBB), stating that the Land’s objectives at the time were geared towards establishing a ‘strong banking group’ in the interests not only of the merged credit institutions but also of the Land as owner and of its banking sector.
Německo při této příležitosti opětovně zdůraznilo, že otázka zajištění kapitálových požadavků podle nových pravidel LBB o kapitálové přiměřenosti – na rozdíl od situace v případě WestLB – nehrála při převodu žádnou roli, což se také ukázalo v nevyužití vlastního kapitálu IBB (dříve WBK) k ručení subjektem LBB do konce roku 1995.
It again stressed that for LBB, unlike in the WestLB case, satisfying the capital ratios under the new solvency rules played no role in the transfer, as demonstrated by the fact that LBB did not have recourse to IBB's (formerly WBK's) liable equity capital until late 1995.
Německo potvrdilo, že z vlastního kapitálu IBB k ručení stanoveného právem bankovního dozoru k 31. prosinci 1992 odpovídala částka 1,902714 miliardy DEM zvýšení o převedené prostředky.
Germany confirmed that DEM 1,902714 million of LBB's liable equity capital determined by the banking regulator as at 31 December 1992 corresponded to the increase brought about by the transferred funds.
Z toho připadalo 187,5 milionu DEM na zvýšení základního kapitálu LBB a 1,715214 miliardy DEM na fondy ze zisku WBK, přičemž nebyl vzat v úvahu přebytek z ročního hospodaření ve výši 190,586 milionu DEM.
DEM 187,5 million of that amount corresponded to the increase in LBB's nominal capital and some DEM 1,715214 million corresponded to WBK's revenue reserves, without the net profit for the year of DEM 190,586 million.
Uplynutím dne 31. prosince 1992, čili s účinností k 1. lednu 1993, přešly veškeré kompetence WBK na IBB a tento subjekt byl převeden na LBB.
As at the close of 31 December 1992, so with effect on 1 January 1993, all WBK's responsibilities were transferred to IBB, which was itself transferred to LBB.
Převedený kapitál a účelový rezervní fond byly uplynutím 31. prosince 1992, popřípadě k 1. lednu 1993, k dispozici LBB jako základní kapitál k ručení.
The transferred capital and special-purpose reserve were available to LBB for use as liable core capital as at the close of 31 December 1992 or on 1 January 1993.
V následujících letech podle vyjádření Německa setrvale vzrůstal účelový rezervní fond IBB.
According to Germany, in the years which followed, IBB's special-purpose reserve continued to grow.
Účelový rezervní fond IBB však nebyl subjektu LBB k dispozici v plném rozsahu, neboť každoročně bylo vždy nutno využít jeho část pro účely ručení podpůrných obchodů IBB.
However, it was not fully available to LBB since part of it was needed each year to underpin IBB's promotional activities.
Německo předložilo přesné údaje pro jednotlivé roky období let 1993 až 2003; tyto údaje jsou obsaženy v tabulce v bodě 149.
Germany submitted precise data for each year from 1993 to 2003 (which can be found in the table at paragraph 142).
S vyčleněním IBB z LBB byl ke dni 1. září 2004 převeden účelový rezervní fond zpět na Spolkovou zemi Berlín, přičemž část tohoto účelového rezervního fondu ve výši přibližně 1,1 miliardy EUR byla formou dvou vkladů spolkové země jakožto tichého společníka vložena do LBB.
With IBB's hive-off from LBB on 1 September 2004, the special-purpose reserve was transferred back to the Land of Berlin, and €1,1 billion of it was transferred to two silent partnerships held by the Land in LBB.
Základní kapitál ve výši 187,5 milionu DEM vložený svého času do IBB zůstal součástí základního kapitálu LBB.
IBB's nominal capital of DEM 187,5 million incorporated at the time remained in the nominal capital of LBB.
LBB byla údajně v létech 1994 (75,01 % podílů) a 1998 (24,99 % podílů) opětovně prodána BGB.
LBB was in turn sold to BGB in 1994 (75,01 % of the shares) and 1998 (24,99 % of the shares).
Německo zkompletovalo rovněž ostatní údaje.
Germany also completed the other data.
Znovu prohlásilo, že v každém jednotlivém případě byla k ručení skutečně použita vždy jen část účelového rezervního fondu.
It again stated that only part of the special-purpose reserve had actually been used to cover liabilities.
Podle tohoto prohlášení se částka při dílčím využívání fondu k ručení započatém v prosinci 1995 pohybovala mezi zhruba 212 miliony DEM v roce 1995 a nejméně […] miliardami DEM v posledních letech.
The amount taken up in this way, starting in December 1995, had varied between about DEM 212 million in 1995 and over DEM […] billion in recent years.
Úhrady zaplacené pouze za užití fondu od prosince 1995 subjektu IBB (mezi nejméně jedním milionem DEM za období 1995/1996 a […] miliony DEM za rok 2001) byly stanovovány měsíčně na základě úrokové míry, která se v předmětném období pohybovala v rozmezí od 0,2 % (1998) do 0,35 % (1996).
The remuneration paid to IBB for the amounts used as of December 1995 (between a good DEM 1 million for 1995/96 and DEM […] million in 2001) was calculated monthly on the basis of an interest rate which ranged over the period from 0,2 % (1998) to 0,35 % (1996).
Přesné částky udávané Německem jsou obsaženy v tabulce v bodu 147.
The precise figures provided by Germany can be found in the table at paragraph 149.
Jakožto zdůvodnění pro stanovení úhrady případného využívání účelového rezervního fondu IBB předložilo Německo rozhodnutí představenstva z června 1993.
As the basis for determining the remuneration for any use made of IBB's special-purpose reserve, Germany provided a management board resolution dating from June 1993.
Praví se v něm, že „... společnosti Investitionsbank Berlin je nutno toto zatížení vlastního kapitálu (využití) uhradit ve výši rovnající se nákladům, jež by byly potřebné k získání neprioritního kapitálu k ručení“.
This resolution states that ‘… remuneration should be paid to Investitionsbank Berlin for this capital charge (take-up) in an amount equivalent to the cost of raising subordinated liable capital’.
V roce 1995 bylo toto rozhodnutí konkretizováno v tom smyslu, že se úhrada rovná neprioritní přirážce.
This resolution was given practical effect in 1995, when the remuneration was equated to a subordination premium.
Jakožto odůvodnění bylo uvedeno, že LBB mohla alternativně získat na trhu neprioritní prostředky, jež by měla plně k dispozici nejen ke splnění funkce ručení, ale i funkce výnosu.
The reason given was that LBB could have raised alternative subordinated capital on the market which would have been fully available not only in its guarantee function but also in an earnings function.
Jelikož však účelový rezervní fond IBB plnil toliko funkci ručení, byl údajně rozdíl mezi úrokovou sazbou za běžný cizí kapitál, který tuto funkci ručení neplní a kapitálem, který plní i tuto funkci ručení, stanoven jako „cena“ za zakoupenou funkci užívání.
However, since the IBB special-purpose reserve performed only a guarantee function, the difference between the interest rate for ordinary outside capital, which does not perform that function, and capital which also performs a guarantee function was set as the ‘price’ for the utilisation function.
Tato přirážka byla vypočtena v základních bodech ve vztahu k míře LIBOR (London Interbank Offered Rate) na základě vlastních podmínek respektive vnějších tržních údajů pro neprioritní půjčku.
This premium was calculated in basis points by comparison with LIBOR (London Interbank Offered Rate) on the basis of specific terms or external market data for subordinated loans.
Připojeny byly základy pro výpočet a statistické údaje.
The bases for the calculation and statistical data were attached.
Rozhodnutí uhradit pouze využitou část účelového rezervního fondu IBB odůvodňuje Německo mimo jiné tím, že IBB má účelový rezervní fond k dispozici prioritně a že je LBB, pokud by tento fond nepostačoval, v první řadě povinna, snížit objem rizikových aktiv, popřípadě získat neprioritní prostředky na trhu.
Germany justifies the decision to require remuneration only for the part of the IBB special-purpose reserve actually taken up inter alia on the grounds that the reserve was available primarily to IBB and that, if it were insufficient, it was first LBB which was obliged to reduce its risk assets or raise subordinated capital on the market.
Spolková země Berlín má údajně jakožto vlastník IBB kdykoliv právo odebrat části účelového rezervního fondu.
As owner of IBB, the Land of Berlin was entitled to withdraw parts of the special-purpose reserve at any time.
V této souvislosti Německo dále argumentovalo, že likvidita účelového rezervního fondu IBB je jako celek vázána v probíhajících obchodech IBB a není tudíž k dispozici LBB jakožto prostředek financování.
Germany also commented in this connection that the liquidity of the special-purpose reserve was tied up in IBB's existing business and was not available to LBB for financing purposes.
Podle této argumentace musí tedy IBB podložit úvěry, které poskytuje, svými vlastními prostředky a při tom využít účelový rezervní fond.
IBB had to underpin its lending itself with own funds and, in so doing, to have recourse to the special-purpose reserve.
Německo prohlásilo, že jmění WBK nelze v důsledku těchto zvláštností srovnávat s volně disponibilním peněžitým vkladem, a tudíž je možné hovořit toliko o funkci ručící, a tudíž o funkci rozšiřování obchodní činnosti.
Germany stated that, in the light of these specific factors, WBK's assets could not be equated with freely available financial assets and that, therefore, only the guarantee function and thus the business expansion function were at issue.
Zda je úhrada placena spolkové zemi či IBB je v tomto případě irelevantní, neboť jak spolková země jakožto zřizovatel, tak i IBB a LBB mohou potenciálně dosáhnout zisku v obou případech – buďto díky růstu hodnoty a výplatě zisku LBB nebo díky přírůstkům do účelového rezervního fondu IBB přináležejícího spolkové zemi.
Whether the remuneration was paid to the Land or to IBB was immaterial here since the Land as guarantor would, in any event, profit from both IBB and LBB, either through LBB's increase in value and distribution of profits or through inflows into IBB's special-purpose reserve, on which the Land had a claim.
Nezávisle na této argumentaci ohledně přímé úhrady zastávalo však Německo zcela zásadně názor, že to u rozhodování o investicích není významné, popřípadě není to významné jen samo o sobě a že „v souladu s judikaturou ...investora, který v dotyčném podniku nevlastní žádný významný podíl a ani se o jeho získání nesnaží, nýbrž má zájem na rychle dosažitelném zúročení své investice, je nutno odlišit od dlouhodobě orientovaných investorů, například holdingů“.
Besides these comments on the direct remuneration, Germany also argued that it was not a factor, or not the only factor, in an investment decision and that ‘in accordance with the case law, … an investor who does not hold or seek to hold a significant share in the relevant company but who is interested in a rapid return on his investment must be distinguished from investors geared to the long term, such as holding companies’.
Holdingy se řídí dlouhodobějšími očekáváními rentability a berou v potaz i strategické úvahy.
The latter were interested in long-term return expectations and would also take account of strategic considerations.
Spolková země jakožto jediný vlastník LBB vycházela podle názoru Německa v okamžiku investice z toho, že se plně a bezprostředně vyplatí zvýšení hodnoty LBB v důsledku vkladu jmění WBK do tohoto subjektu.
As sole owner of LBB, the Land assumed at the time of the investment that it would benefit fully and directly from the increase in LBB's value brought about by WBK's transfer.
Jestliže vezmeme za základ měřítko přezkumu použité Komisí v rozhodnutí 2000/392/ES, je třeba „finanční opatření považovat za nepřijatelné pro investora v podmínkách tržního hospodářství, je-li finanční situace podniku taková, že nelze v přiměřené lhůtě očekávat normální renditu (ve formě dividend nebo zvýšení hodnoty).“ Záleží při tom na očekávání návratnosti kapitálu k okamžiku, kdy je učiněno rozhodnutí o investici.
Taking the assessment criterion applied by the Commission in Decision 2000/392/EC as a basis, ‘a financial measure must be considered unacceptable to a market-economy investor if the financial position of the company is such that a normal return (in dividends and capital gains) cannot be expected within a reasonable period of time’. At issue, therefore, were the return expectations at the time of the investment decision.
LBB dosáhla, podle původního prohlášení Německa, v roce 1992 rendity vlastního kapitálu ve výši 13,5 % a v roce 1993 ve výši 30,83 %.
Germany initially indicated that LBB's return-on-equity ratio was 13,5 % in 1992 and 30,83 % in 1993.
Tyto údaje předložené již v roce 1999 je podle názoru Německa nutno vztáhnout k poměru „hospodářského výsledku před zdaněním (uhrazením daně z výnosu) k bilančnímu vlastnímu kapitálu na počátku téhož roku“.
These figures, submitted back in 1999, related to the ratio ‘earnings before (income) tax/equity capital shown in the balance sheet at the start of the same year’.
Německo však při předložení těchto údajů nezahrnulo do vlastního kapitálu LBB účelový rezervní fond IBB od roku 1993.
However, in supplying these figures, Germany had not included IBB's special-purpose reserve in LBB's equity capital from 1993 onwards.
Na dožádání Komise byl tento nedostatek korigován při předložení číselných údajů, které pokrývají delší časové období.
At the Commission's request, this was corrected with the sending of data series covering a longer period.
Pro období let 1985 až 1992 vyplynula podle těchto údajů průměrná rendita vlastního kapitálu ve výši přibližně 13 %.
For the period 1985-1992 these figures gave an average return on equity of about 13 %.
Německo prohlásilo, že se tyto indikátory pohybují v rozmezí hodnot, které byly v daném období dosaženy soukromými německými bankami. Z hlediska metodiky však zprvu scházely srovnatelné údaje jiných bank.
Germany stated that these figures would fall within the range of values obtained by private German banks in the same period, but it did not initially provide data produced by a similar method for other banks.
Německo později předložilo vlastní kalkulace na základě veřejně přístupných výkazech zisků a ztrát 35 německých bank.
It subsequently submitted its own calculations based on the published profit and loss statements of 35 German banks.
Z toho vyplynula na základě poměru „výsledku před zdaněním“ k „bilančnímu vlastnímu kapitálu na počátku téhož roku“ pro rok 1992 pro tyto banky průměrná rendita vlastního kapitálu ve výši zhruba 11 % a pro období let 1988 až 1992 střední hodnota blížící se 13 %.
Taking ‘earnings before tax as a percentage of equity capital shown in the balance sheet at the start of the same year’, this gave an average return-on-equity ratio for these banks of around 11 % in 1992 and just under 13 % for the period from 1988 to 1992.
Německo dále prohlásilo, že pro rozhodnutí o investicích z hlediska podnikového hospodářství je rozhodující výnosnost, která se u bank nejlépe odvodí na základě výsledku běžné obchodní činnosti respektive hospodářského výsledku podniku v poměru k bilančnímu vlastnímu kapitálu, neboť v takovém případě nejsou zohledňovány mimořádné výnosy a náklady.
Germany also stated that, from a business point of view, earning capacity was a decisive factor in an investment decision and that, in the case of banks, it could best be derived from profit from ordinary business or from operating result as a percentage of equity capital shown in the balance sheet since extraordinary earnings and expenditure would then be excluded.
Pro LBB tak údajně existovaly v létech 1990-1992 mimořádné vlivy, zejména v důsledku integrace „Sparkasse Ost“ a s ní spojeného budování vlastního starobního zabezpečení při zároveň provedené platbě kompenzace za vystoupení z ústavu sociálního zabezpečení spolku a spolkových zemí i ze zajištění proti rizikům z obecných bankovních rizik někdejší „Sparkasse Ost“.
In the years 1990-92 LBB faced extraordinary circumstances, in particular the integration of the East Berlin Savings Bank and the related setting up of its own pension scheme, at the same time as it had to pay a compensation fee for withdrawing from the Federal and Länder Pension Institution and to make provision for the general banking risks of the former East Berlin Savings Bank.
Ohledně obstarání údajů o metodicky srovnatelných renditách vlastního kapitálu jiných bank v tomtéž časovém období Německo prohlásilo, že bylo teprve od roku 1993 požadováno oddělené vykazování mimořádných výsledků a výsledků běžné obchodní činnosti ve výkazu zisků a ztrát, což není srovnatelné s metodikou užívanou před rokem 1993, neboť do té doby byly mimořádné výnosy a náklady – vedle jiných položek – shrnuty v položce „jiné výnosy/náklady“, a tudíž je nelze přesně identifikovat.
As regards obtaining methodologically comparable return-on-equity ratios for other banks in the same period, Germany stated that banks were required only as of 1993 to enter extraordinary result and profit from ordinary business separately in the profit and loss account, and that this cannot be compared with the pre-1993 method, when extraordinary income and expenditure were included, together with other items, under ‘other income and expenditure’ and therefore could not be identified precisely.
Co se týče období předcházejícího, předložilo Německo vlastní kalkulace.
For the period pre-1993, Germany submitted its own calculations.
V dalším průběhu řízení Německo rovněž předložilo opravy, popřípadě doplnění metody výpočtu rendit vlastního kapitálu LBB, aby bylo možno srovnávat údaje LBB s oficiálními zjištěními Spolkové banky pro německé banky jakožto celku.
In the course of the proceedings Germany also made corrections and additions to the method for calculating LBB's return on equity, in order to render the figures for LBB comparable with the Bundesbank's official survey of German banks.
Podle Německa to nic nezměnilo na základním posouzení, že se rendity vlastního kapitálu LBB pohybovaly v průměru celého odvětví bankovnictví.
According to Germany, this did not change the basic assessment that LBB's return on equity was in line with the average for the sector.
Podle názoru Německa dokládají veškeré údaje, že byla LBB k okamžiku peněžitého vkladu výnosným podnikem.
In Germany's view, all the data showed that, at the time of the capital injection, LBB had a high earning capacity.
Spolková země Berlín je podle něj jediným vlastníkem kapitálu, jemuž výlučně připadá hospodářský úspěch banky, ať již v podobě výplaty zisku nebo zvyšování hodnoty podniku.
The Land of Berlin was the sole owner and would alone benefit from the bank's commercial success, whether in the form of dividends or an increase in value.
Dosud se nemusila spolková země dělit s ostatními vlastníky podílů o očekávané zvýšení rendity a operace, která se de facto rovná „internímu přeskupení prostředků v rámci koncernu“, představuje z hlediska investora v podmínkách tržního hospodářství rozumné počínání.
In this respect, the Land would not have to share the expected increase in return with other shareholders and the almost ‘intra-group’ investment was sound conduct from the point of view of an investor operating in a market economy.
Otázka, zda a v jaké výši provedla LBB úhradu za vložení peněžních prostředků, je tudíž podle Německa pro otázku tržní povahy tohoto převodu irelevantní.
The question of whether and how large a remuneration was paid by LBB for the capital injection was therefore irrelevant to an assessment of the transfer's market-economy status.
Komise toto měřítko posouzení výslovně použila za základ ve svém rozhodnutí 2000/392/ES: „Prostředkem k zajištění přiměřené rendity z poskytnutého kapitálu by tudíž bylo odpovídající zvýšení podílu spolkové země na WestLB, pokud celková rentabilita této banky odpovídá normální renditě, kterou od své investice očekává investor v podmínkách tržního hospodářství.
According to Germany, the Commission expressly laid down this assessment criterion in Decision 2000/392/EC: ‘Therefore, one way of ensuring an adequate return on the capital provided would have been to increase the Land’s participation in WestLB accordingly, provided that the bank's overall profitability corresponds to the normal rate of return that a market-economy investor would expect from his investment.
Tím by se stalo zbytečným projednávání otázky, je-li úhrada ve výši 0,6 % přiměřená, avšak spolková země se pro tento postup nerozhodla“.
This would have avoided the discussion of whether the 0,6 % rate of remuneration is appropriate. However, this course was not adopted by the Land.’
Německo v této souvislosti dále prohlásilo, že zvýšení hodnoty LBB o jmění WBK po vložení LBB do BGB plynulo spolkové zemi.
In this connection, Germany also stated that LBB's increase in value as a result of WBK's assets benefited the Land after LBB's incorporation into BGB.
Převod 100 % hospodářského majetku LBB na BGB proběhnuvší v roce 1994 a v roce 1998 ve třech etapách byl podle něj proveden na základě posudků různých auditorů a jedné investiční banky, jež se týkaly hodnoty podílu spolkové země jakožto tichého společníka vloženého do LBB a tržní povahy protiplnění – převedených akcií BGB, též v poměru k ostatním akcionářům.
The transfer, undertaken in three stages in 1994 and 1998, of 100 % of the beneficial ownership in LBB to BGB was carried out on the basis of expert reports by various chartered accountants and one investment bank on the value of the Land’s silent partnership in LBB and on whether the quid pro quo — the BGB shares transferred, including in relation to other shareholders — equated to an acceptable market price.
Německo předložilo odpovídající výtahy z těchto posudků a příslušnou korespondenci s auditory.
Germany provided relevant extracts from these reports and the related correspondence with the accountants.
Podle těchto dokumentů byla hodnota LBB odhadnuta v roce 1993 na přibližně 3,5 miliardy DEM (bez IBB samotné, ale se zohledněním kvóty základního kapitálu LBB zvýšené díky účelovému rezervnímu fondu; k 31. prosinci 1997 byla tato hodnota odhadnuta dalším auditorem na téměř 6 miliard DEM.
According to these documents, the value of LBB was set at some DEM 3,5 billion in 1993 (excluding IBB itself, but taking account of LBB's higher core capital ratio as a result of the special-purpose reserve) and, by a further expert, at just under DEM 6 billion at 31 December 1997.
Německo ostatně zastávalo názor – podpůrně – že metodika použitá v rozhodnutí 2000/392/ES byla chybná, jelikož vycházela ze srovnatelnosti s likvidními běžnými investicemi základního kapitálu.
Germany also suggested, in the alternative, that the method used by the Commission in Decision 2000/392/EC was faulty in that it assumed comparability with liquid ordinary capital investment.
Tento přístup by nezohlednil zvláštnosti zmiňované transakce.
This approach failed to take account of the particularities of the transaction at issue in these proceedings.