natgillin/translations-raw huggingface dataset:
V této souvislosti Německo zmínilo rovněž rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 10. dubna 2003, T-369/00, Département du Loiret v Komise (dále jen „Scott“).
Germany also mentioned in this respect the judgment by the Court of First Instance of 10 April 2003 in Case T-369/00 Département du Loiret v Commission (hereinafter ‘Scott’).
Soud v tomto rozsudku konstatoval, že dopis Komise, kterým žádá o informace ohledně možné existence podpory, může být opatřením, které přerušuje běh promlčecí lhůty ve smyslu čl. 15 odst. 2 nařízení (ES) č. 659/1999.
The Court ruled that a Commission letter requesting information regarding a possible aid element was a measure interrupting the limitation period within the meaning of Article 15(2) of Regulation (EC) No 659/1999.
V dotyčném dopise se ovšem jednalo o žádost o informace, která se výslovně a konkrétně vztahovala k pozemku, který byl za zvýhodněných podmínek prodán podniku Scott S.A. Komise v tomto dopise výslovně uvedla, že bude přezkoumána zákonnost dotyčné podpory a že podpora bude muset být případně navrácena.
However, the letter in question had been a request for information that was concerned expressly and materially with a plot of land that the firm Scott S.A. had sold on preferential conditions. In that letter the Commission had referred expressly to the fact that the lawfulness of the aid in question was being examined and that the aid might have to be repaid.
Podle názoru Německa tím soud stanovil minimální požadavky, které musí žádost o informace splňovat, aby mohla být považována za opatření přerušující běh promlčecí lhůty.
According to Germany, the Court had thus laid down the minimum requirements that a request for information must meet in order to be regarded as action interrupting the limitation period.
V projednávaném případě žádosti Komise o informace ze dne 12. ledna 1993, 10. listopadu 1993 a 13. prosince 1993, které adresovala Německu a které zmiňuje v rozhodnutí o zahájení řízení, zdaleka nesplňují tyto požadavky.
In the present case, the Commission, with its requests for information of 12 January, 10 November and 13 December 1993, which were mentioned by it in the decision to initiate the procedure and were addressed to Germany, fell far short of these requirements.
Tyto dopisy se týkaly pouze Westdeutsche Landesbank a zahrnovaly obecný dotaz ohledně případných obdobných převodů na jiné zemské banky.
These letters had referred simply to Westdeutsche Landesbank and to a general request regarding possible similar transfers to other Landesbanks.
V žádném z těchto dopisů nebyla zmíněna HLB ani FHH.
HLB and FHH had not been mentioned in any of those letters.
Podle Německa stojí dalšímu přezkoumání postupu z roku 1986 v cestě námitka promlčení.
According to Germany, the triggering of the limitation period prevented further examination of the 1986 transfer.
Co se týče ekonomického posouzení vkladu kapitálu, potvrdilo Německo nejdříve, že celková hodnota podílů ve WK vložených v roce 1986 a 1993 ve výši 1171,522 milionu DEM byla HLB k dispozici jako kapitál v nezměněné výši.
As for the economic assessment of the capital transfer, Germany confirmed first of all that the total value of the WK shares transferred in 1986 and 1993 (DEM 1171,522 million) had been made available to HLB as equity capital.
Vložený kapitál nikdy nebyl účelově vázán ani nepodléhal dalším omezením užívání.
At no time had the transferred capital been assigned to a special purpose or made subject to any other restriction as to its use.
V této souvislosti je třeba zohlednit, že kapitál převedený v roce 1986 byl od té doby uznán ze strany BAKred jako vlastní kapitál k ručení.
It should be borne in mind here that the capital transferred in 1986 was recognised from then on by BAKred as liable capital.
Celková částka, tedy včetně převodu přibližně 959 milionů DEM v roce 1993 (38 % přímo převedených podílů ve WK, které byly vloženy ve výši 659,362 milionu DEM do otevřených rezervních fondů HLB, a 19,86 % nepřímo přes HGV vložených podílů ve WK, které byly vloženy jako vklad tichého společníka ve výši 300 milionů DEM do HLB), však byla ze strany BAKred jako vlastní kapitál k ručení uznána teprve v roce 1997.
However, the total amount, i.e. including the 1993 transfer of around DEM 959 million (of which 38 % was directly transferred WK shares which were assigned to HLB's open reserves with a value of DEM 659,362 million, and 19,86 % was WK shares transferred indirectly via HGV, which were transferred to HLB as a silent partnership contribution amounting to DEM 300 million), was recognised by BAKred as liable capital only in 1997.
Bylo to způsobeno tím, že teprve dne 25. června 1997 byl změněn zákon o WK a HLB jako vlastníku podílů bylo přiznáno právo na zrušení resp. likvidaci WK.
This was because the WK Act was amended only on 25 June 1997 and because HLB as shareholder was granted the right to dissolve or liquidate WK.
Německo prohlásilo, že HLB proto teprve zpětně od 1. ledna 1997 měla převedené prostředky k dispozici v plném rozsahu na podporu ručení.
Germany stated that the transferred funds had, therefore, been made available to HLB in full as liability cover only retrospectively on 1 January 1997.
Nicméně, jak později Německo zdůraznilo, HLB již i před tímto datem využívala část kapitálové rezervy na podporu ručení, a sice přibližně v rozmezí od 183 milionů DEM v roce 1993, přes 436 milionů DEM v roce 1994 a 255 milionů DEM v roce 1995 až po 208 milionů DEM v roce 1996 (viz také tabulka v bodě 183).
Even so, as Germany later explained, HLB had before that date used part of the capital reserve as liability cover, viz. DEM 183 million in 1993, more than DEM 436 million in 1994, DEM 255 million in 1995 and DEM 208 million in 1996 (figures rounded; see also the table in paragraph 183).
Zbývající prostředky kapitálové rezervy nebyly využity a nebyly uznány jako základní kapitál k ručení.
The remaining amount of the capital reserve had not been used and had not been recognised as liable core capital.
Teprve od 1. ledna 1997 byla průběžně až do vyčlenění WK při fúzi s LSH, kterou se dne 2. června 2003 vytvořila HSH Nordbank, k dispozici částka ve výši 659,4 milionu DEM.
It was only after 1 January 1997 and until the divestment of WK at the time of the merger with LSH to form HSH on 2 June 2003 that the amount of DEM 659,4 million had been available.
Stejně tak byl od roku 1997 až k tomuto datu v plném rozsahu jako základní kapitál k ručení k dispozici vklad tichého společníka ve výši 300 milionů DEM.
The silent partnership contribution of DEM 300 million had also been available in full as liable core capital until that date.
Před rokem 1997 tyto prostředky nebyly využity a nebyly uznány jako základní kapitál.
Prior to 1997 these funds had not been used and had not been recognised as core capital.
Co se týče úhrady, byla ke vkladu tichého společníka průběžně vyplácena částka stanovená jako maximální ve výši [...] milionů. DEM [...], což odpovídá [maximálně 10 %].
As regards the remuneration, the maximum fixed amount of DEM [...] million [...], corresponding to [not more than 10 %], was paid throughout on the silent partnership contribution.
Ke kapitálové rezervě ve výši kolem 659 milionů DEM nebyla zaplacena žádná úhrada.
No remuneration was paid on the capital reserve of some DEM 659 million.
Německo ovšem opětovně prohlašovalo, že jako součást úhrady je třeba zohlednit nejen sjednané, přímé zúročení vkladu tichého společníka.
Germany nevertheless repeated the view that it was not only the agreed, direct remuneration for the silent partnership contribution that should be taken into account as a remuneration component.
Jednak musely být vzaty v úvahu výplaty dividend jedinému vlastníku podílů, kterým bylo FHH, neboť zisky dosažené HLB bylo třeba nezbytně připsat též prostředkům převedeným ze strany FHH.
For one thing, the dividend payments to the sole shareholder FHH had to be taken into consideration since the profits earned by HLB were necessarily also attributable to the funds transferred by FHH.
FHH jako jediný vlastník podílů tak obdrželo do roku 1997 maximální dividendu ve výši 6 % stanovenou ve stanovách a od roku 1997 proměnlivé, ale stoupající dividendy ze svého podílu na základním kapitálu.
And so, as the sole shareholder until 1997, FHH had received the highest dividend of 6 % laid down in the statutes and from 1997 onwards had received varying, but increasing dividends on its share of the share capital.
Z [...] milionů EUR v roce 1985 stoupla tato výplata dividend do roku 1996, kdy FHH ještě bylo jediným vlastníkem, na [...] milionů EUR v roce 1996.
These dividend payments rose from EUR [...] million in 1985 to EUR [...] million in 1996, when FHH had still been the only shareholder.
V roce 1997 připadalo na ještě zbývajících 50,5 % podílů vlastněných FHH [...] milionů EUR dividend, které do roku 2001 stouply na [...] milionů EUR.
As they were then payable only on 50,5 % of FHH's shares, they amounted to EUR [...] million in 1997 and to EUR [...] million in 2001.
Navíc byly rezervy vytvořené samotnou HLB pravidelně převáděny na základní kapitál. Základní kapitál vzrostl z 228,3 milionu EUR v roce 1985 na 250,9 milionu EUR v roce 1997 a od té doby nedošlo k jeho změně.
Moreover, the reserves that HLB had itself built up were regularly converted into equity capital, which rose from EUR 228,3 million in 1985 to EUR 250,9 million in 1997 and has remained unchanged since.
Od roku 1985 se fondy ze zisku kontinuálně samy zvyšovaly, a sice z 93,1 milionu EUR v roce 1985 na 321,8 milionu EUR v roce 2001.
The revenue reserves had also risen steadily, from EUR 93,1 million in 1985 to EUR 321,8 million in 2001.
Všechny tyto skutečnosti dokládají značný nárůst výnosů.
All of these facts indicated a substantial increase in revenue.
Dále je třeba zohlednit nárůst hodnoty, kterého bylo dosaženo díky vloženému kapitálu a který lze přičíst pouze FHH.
Account must also be taken of the increases in value that has been produced by the transferred capital and were attributable solely to FHH.
Přitom se jednalo o nárůst hodnoty ve výši kolem [...] % resp. [...] %, kterého bylo dosaženo pouze díky vložení podílů ve WK.
There was an increase in value of between some [...] % and [...] % that was attributable solely to the transfer of WK shares.
Přesnější výpočty, které se zakládaly na metodě hodnoty výnosu, předložilo Německo současně se svými připomínkami.
Germany provided more detailed calculations based on the capitalised value method.
Hodnota HLB tak mezi lety 1985 a 1992 stoupla o [...] milionů DEM resp. ročně o skoro [...] milionů DEM, což znamená ve vztahu k podílu ve WK vloženému v roce 1986 [...] % renditu.
Between 1985 and 1992 the value of HLB had risen by DEM [...] million, or just under DEM [...] million a year, giving a return of [...] % in terms of the WK shares transferred in 1986.
Mezi lety 1992 a 1995 hodnota společnosti vzrostla o [...] milionů DEM ročně, což ve vztahu k podílům ve WK vloženým dne 1. ledna 1993 odpovídá roční renditě ve výši [...] %.
Between 1992 and 1995 the company's value had risen by DEM [...] million a year, giving an annual yield of [...] % in terms of the WK shares transferred on 1 January 1993.
To znovu dokládá, že při zohlednění všech faktorů dosáhlo FHH přiměřených rendit.
This again demonstrated that, all factors being taken into consideration, FHH had received appropriate returns.
FHH také mohlo již v obou okamžicích provedených investic očekávat přiměřené rendity.
Lastly, FHH could have expected appropriate returns at the time of the two investments.
V případě HLB se koncem roku 1985 resp. koncem roku 1992 jednalo o dobře hospodařící podnik s dále příkladmo uvedenými renditami vlastního kapitálu (před zdaněním): od více než 19 % v roce 1985 přes více než 8-9 % v letech 1989/90 až po více než 12 % v roce 1992.
At the end of 1985 and at the end of 1992 HLB had been a profitable company with equity returns (before tax), given here as examples, of over 19 % in 1985, 8 %-9 % in 1989 and 1990 and over 12 % in 1992.
Pro srovnání Německo sdělilo vlastní výpočty rendit vlastního kapitálu pěti německých soukromých bank, které podle jeho názoru ukazují, že HLB v období od roku 1980 do roku 1992 nevykazovala, či pokud vykazovala, tak jen v několika jednotlivých letech, hodnoty kolem 1-6 % (před zdaněním) resp. 1-4 % (po zdanění) pod příslušným ročním průměrem ostatních pěti institucí.
For purposes of comparison, Germany communicated capital returns it had itself calculated for five private German banks which showed that in the years 1980-92 HLB had not or had in only a few years lagged behind the relevant annual average of the other five institutions by some 1 %-6 % (before tax) and 1 %-4 % (after tax).
Jinými slovy lze říci, že HLB za jinými soukromými bankami „nezaostává“.
In other words, HLB ‘does not lag behind’ the other private banks.
Ostatně Německo zastávalo názor, že převody z důvodu nedostatečné likvidity prostředků je třeba porovnat s věcným vkladem.
For the rest, Germany took the view that the transfers were to be compared to a non-monetary capital contribution because of the lack of liquidity of the funds made available.
Při výpočtu rendity by proto záleželo na rozdílu mezi nepeněžitým vkladem a peněžitým vkladem, který spočívá v nákladech na refinancování pro poskytování úvěrů, kterými se rozšiřuje obchodní činnost, resp. spočívá v nevýhodě, že peněžitý ekvivalent vkladu nelze přímo investovat.
For a calculation of return, what mattered therefore was the difference between a non-monetary contribution and a cash contribution, which consisted in the refinancing costs for the lending to promote business expansion or in the disadvantage represented by the fact that the cash value of the deposit cannot be invested directly.
Podle předložených výpočtů činí rozdíl v úrokové sazbě k peněžitému vkladu pro nepeněžitý kapitál vložený v roce 1986 přibližně 7,6 % v případě poskytnutí úvěru a přibližně 6,8 % v případě bezrizikové investice vytvářející výnos. Pro vklad k 1. 1.
According to the calculations provided, the interest-rate difference relative to a cash contribution in the case of the non-monetary capital transferred in 1986 was some 6,8 % in respect of lending and some 6,8 % in respect of income-producing, risk-free investments.
1993 činil rozdíl kolem 8,3 % v případě poskytnutí úvěru a 7,36 % v případě bezrizikové investice.
For the contribution made on 1 January 1993, the difference was around 8,3 % for lending and 7,36 % for risk-free investments.
Ve vztahu k hrubé renditě to představovalo pro hypoteticky v hotovosti uložený a skutečně vložený nelikvidní kapitál rozdíl přibližně 6 % (1986) resp. 6,6 % (1993).
In terms of the gross return, this represented a difference of some 6 % (1996) and 6,6 % (1993) between capital assumed to be provided in cash and the illiquid capital actually provided.
Tuto nevýhodu by při zvažování přiměřenosti své úhrady musel zohlednit i investor v podmínkách tržního hospodářství.
A market-economy investor too must take this disadvantage into account when assessing whether his remuneration is appropriate.
V. STANOVISKO BDB
V. COMMENTS FROM THE BDB
BdB považuje skutečně poskytnutou úhradu za nedostatečnou.
The BdB considers the remuneration that was actually paid to be insufficient.
Za podíly ve WK vložené ke dni 1. ledna 1986 nebyla sjednána žádná úhrada, za podíly převedené v roce 1993 bylo sjednáno pouze úročení vkladu tichého společníka.
No remuneration at all had been agreed for the WK shares transferred on 1 January 1986 while, for the shares transferred in 1993, only the interest payable on the silent partnership contribution had been agreed.
V poměru k celkem vloženému kapitálu to představuje méně než 3 % ročně, což nelze v žádném případě považovat za běžné tržní podmínky.
In terms of the total capital transferred, this corresponded to less than 3 % per annum and could not in any way be regarded as normal for the market.
Nárok FHH na přiměřenou úhradu neodpadá z důvodu, že FHH bylo jediným vlastníkem HLB.
FHH's claim to an appropriate remuneration was not undermined, for instance, by the fact that it had been HLB's sole shareholder.
Důležité je očekávání alespoň průměrné rendity, kterou také soukromé banky pravidelně spojují s vybavením svých dceřiných podniků vlastním kapitálem.
What mattered was the expectation at least of an average return that private banks too regularly associate with the provision of equity capital to their subsidiaries.
Je sice pravda, že takové očekávání rendity se nijak neodráží ve sjednání pevného úroku, neboť zpětný tok rendit do mateřského podniku může probíhat jak prostřednictvím výplat dividend, tak prostřednictvím vzestupu výnosu a s tím souvisejícího vzestupu hodnoty dceřiného podniku.
Admittedly, it is true that this anticipated return did not figure in the understanding on a fixed interest rate since the return to the parent company could be in the form not only of dividend payments but also of the increase in the revenue and associated value of the subsidiary.
Přesto očekávání rendity běžné na trhu odpovídá sjednání pevné úrokové sazby.
Even so, the expected normal market return corresponded to the setting of a fixed interest rate.
FHH tedy mělo jako investor v podmínkách tržního hospodářství očekávat od HLB renditu běžnou na trhu.
As a market-economy investor, FHH should, therefore, have expected a normal market return from HLB.
Z toho však FHH nemohlo v žádném případě vycházet.
However, it had by no means been able to count on this.
Podle sdělení hamburského senátu občanům ze dne 17. prosince 1985 se zjevně již při vkladu uskutečněném dne 1. ledna 1986 počítalo s podprůměrnou renditou ve výši od 0,3 do 0,5 milionu DEM (podle BdB to odpovídá 0,1 až 0,2 %).
Even for the transfer on 1 January 1986, it appears that, according to the Land Government notice of 17 December 1985, a below-average return of between DEM 0,3 million and DEM 0,5 million (according to the BdB, corresponding to between 0,1 % and 0,2 %) was expected.
Protože výplata dividend měla proběhnout teprve po skutečném rozšíření obchodní činnosti, v prvních letech očividně nedošlo k žádnému vyplacení úhrady pro FHH.
Since dividends were to be paid only after business had actually expanded, there had clearly been no remuneration at all for FHH in the early years.
Také dividendy, které byly FHH skutečně vyplaceny nelze brát v úvahu, neboť soukromý investor by za těchto okolností požadoval fixní roční úhradu.
Even the dividends actually paid out subsequently to FHH were not to be taken into account since, under the circumstances obtaining, a private investor would have demanded a fixed annual remuneration.
Stejně tak by nemohly být zohledněny zisky a rezervy přeměněné v základní kapitál.
Similarly, the reserves and revenue converted into share capital could not be taken into consideration.
Nemohlo se zde počítat ani s realizací za daných okolností jinak očekávaného vzestupu hodnoty, neboť podíly na HLB nebyly obchodovatelné.
Possible increases in value could not have been expected here either since the shares in HLB had not been negotiable.
Navíc tak podíly nepodléhaly žádnému kontinuálnímu posuzování hodnoty.
In addition, therefore, the shares had not been subject to any ongoing assessment of their value.
Prvek podpory nebyl odstraněn prodejem 49,5 % podílů zemské bance LSH v roce 1997.
The transfer in 1997 of 49,5 % of the shares to LSH had not removed the aid element.
K prodeji došlo po okamžiku provedení investice, a proto byl z hlediska očekávání úhrady zcela nepodstatný.
The sale had taken place after the time of the investment and had, therefore, been quite immaterial as regards the remuneration expectation.
Při přezkoumání z hlediska práva státních podpor by záleželo na tom, zda transakce probíhala za běžných hospodářských podmínek.
For the state aid investigation it was a matter of whether a transaction had taken place under normal economic conditions.
Ze všech výše uvedených skutečností vyplývá, že soukromý investor by za daných okolností uskutečnil svou investici pouze tehdy, pokud by mohl dosáhnout brzkého výnosu nebo toků hotovosti, buď ve formě pevně stanovených dividend nebo také alternativně ve formě variabilních toků hotovosti.
It transpired from all this that, under these circumstances, a private investor would have undertaken the investment only if revenue or cash flows could have been generated promptly, either in the form of fixed dividends or alternatively in the form of variable cash flows.
Soukromý investor by však pravděpodobně v takové situaci upřednostnil pevně sjednanou úrokovou sazbu.
In such a situation, however, a private investor would presumably prefer fixed interest payments.
Hovoří pro to též okolnost, že FHH by nemělo nárok na zpětný převod podílů ve WK bez poskytnutí protiplnění, tedy kompenzační platby v účetní hodnotě.
There is also the fact that FHH had not been entitled to reassign the WK shares without any consideration (compensatory payment at book value).
Při výpočtu běžné tržní úhrady vycházel BdB nejprve z toho, že za převedené prostředky je třeba provést úhradu jako za základní kapitál, protože představují základní kapitál uznaný z hlediska práva bankovního dohledu.
In calculating a normal market return, BdB first assumed that the resources transferred needed to be remunerated in the same way as share capital because they constituted core capital recognised for banking supervisory purposes.
BdB tvrdí, že při zjišťování přiměřených rendit za kapitál daný k dispozici je třeba vždy vycházet z rendity, se kterou není spojeno žádné riziko, a z rizikové prémie, tzn. řídit se zásadou „očekávaná rendita rizikové investice = bezriziková rendita + riziková prémie rizikové investice“.
It stated that an appropriate return on capital made available would invariably be based on a risk-free return and a risk premium. In other words, the basic principle of ‘expected return on a risky investment = risk-free return + risk premium for the risky investment’ would be applied.
BdB poté provedl výpočet minimální úhrady na základě tzv. Capital Asset Pricing Model („CAPM“), kterým se zjišťuje očekávaná jednotlivá riziková prémie pomocí tzv. hodnoty beta (statisticky měřená odchylka jednotlivé rizikové prémie od obecné dlouhodobé tržní rizikové prémie).
The BdB then calculated the minimum remuneration applying the so-called Capital Asset Pricing Model (CAPM), which determines the expected individual risk premium with the help of the so-called beta value (statistically measured deviation of the individual risk premium from the general long-term market risk premium).
Ke zjištění bezrizikové rendity BdB použil rendity pro dlouhodobé vládní dluhopisy, neboť se v případě pevně úročených cenných papírů vydávaných státními orgány jedná o formu investice s nejnižším nebo dokonce žádným rizikem.
In determining the risk-free return, the BdB used the returns on long-term government bonds, fixed-rate securities issued by state bodies being the form of investment with the lowest risk or with no risk at all.
Pro odvození rizikové prémie zjišťuje BdB nejprve tzv. obecnou tržní rizikovou prémii, tedy rozdíl mezi dlouhodobou průměrnou renditou na běžné tržní akciové portfolio a bezrizikovou renditou (vládní dluhopisy).
For the purpose of deriving the risk premium, the BdB first determined the so-called general market risk premium, i.e. the difference between the long-term average return on the normal market share portfolio and the risk-free return (government bonds).
Ve svých připomínkách ze dne 25. června 2003 vzal za základ nejprve dlouhodobou tržní rizikovou prémii v jednotné výši 4,6 %.
In its comments of 25 June 2003, it assumed in the first place a long-term market risk premium of a uniform 4,6 %.
Hodnoty beta BdB přitom podle vlastních údajů odhadnul na základě historického vzorku údajů srovnatelných bank.
The BdB stated that it estimated the beta values on the basis of a historical data sample for comparable banks.