natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Podle názoru Německa by bylo přiměřené povaze věci zaměřit se již pro účely zjištění výchozí hodnoty na srovnatelné nástroje vlastního kapitálu.
It was proper to use comparable equity instruments as a basis for calculating even the starting amount.
To by sice mohlo být, jak konstatovala Komise již v případě WestLB, obtížné; obtíže tohoto rázu však nelze odstranit z cesty tím, že se zaměříme na zcela nepřípadný nástroj vlastního kapitálu, který by nám posloužil jako jakási „oklika“.
While this might be difficult, as the Commission had explained in the WestLB case, the difficulties would not be overcome by using a completely unsuitable equity capital instrument, almost as a ‘way around’ the problem.
Německo dále tvrdí, že zaměření na průměrnou renditu jakožto měřítko trpí vadou.
It was also mistaken to use average return as a benchmark.
Teprve rendita nižší než pásmo, které je investorům k dispozici jako prostor k posouzení výhodnosti investice, již není přijatelná ani pro soukromého investora.
Only a return below the range available to investors for assessment purposes was no longer acceptable to a private investor.
A konečně je nesprávné odečtení toliko čistých nákladů na refinancování namísto úplných nákladů na refinancování.
Lastly, it was erroneous to deduct only net refinancing costs instead of total refinancing costs.
Případné daňové úspory podniku jsou z hlediska investora nepodstatné.
Any tax savings by the company were immaterial from the investor's point of view.
Již jiná kontrolní úvaha ukazuje, že tento přístup je nepřijatelný, neboť při nelikvidním poskytnutí kapitálu má investor i nadále k dispozici výnosovou funkci kapitálu, takže tento kapitál může opět uložit a obdržet přinejmenším bezrizikový úrok, takže by získal „dvojí“ výnosy.
A further consideration showed that this approach was unacceptable since with non-liquid provision of capital the earnings function of the capital was still available to the investor and could be re-invested by him to obtain at least the risk-free rate of interest, and he would thus achieve ‘double’ earnings.
Německo dále zastávalo názor, že Komisi z důvodu uplynutí lhůty (čl. 15 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999) nemá oprávnění požadovat vrácení případných podpor.
Germany also argued that the limitation period had expired (pursuant to Article 15(1) of Regulation (EC) No 659/1999) and that the Commission therefore had no power to order recovery of any aid.
Zásadní rozhodnutí ohledně převodu WBK bylo podle Německa přijato již 16. června 1992, čili více než deset let před zahájením řízení, o němž bylo doručeno oznámení dne 4. července 2002.
The basic resolution on WBK's transfer had been adopted on 16 June 1992, i.e. more than ten years before the decision initiating the investigation procedure was served on 4 July 2002.
Při tom se jednalo o zásadní záměr sloučit podíly na bankách spolkové země a WBK v jednom holdingu (pozdější BGB), pokud bude zajištěno pokračování podpůrného obchodu WBK, výkon úkolů v rámci výsostných práv a daňová svoboda.
The resolution expressed the basic intention to merge the Land’s bank holdings and WBK into one holding company (later BGB), provided that WBK's promotional activities could continue and that the assumption of sovereign tasks and the tax exemption were guaranteed.
Toto rozhodnutí vešlo mezitím ve veřejnosti ve známost a Komise byla v roce 1999 o datu rozhodnutí informována.
The resolution had been in the public domain since then, and the Commission had been informed of its date in 1999.
Komise dle názoru Německa v několika rozhodnutích hodnotila již prohlášení o záměru příslušné korporace – byť za určitých podmínek – jako okamžik provedení podpory.
In a number of decisions, the Commission had already taken the declaration of intent by the relevant body, even subject to conditions, as marking the point at which the aid was implemented.
Toto bylo Komisí hodnoceno uvedeným způsobem ku příkladu i u rozhodnutí o podpoře na záchranu BGB, třebaže předmětné rozhodnutí ze dne 22. května 2002 muselo být ještě schváleno poslaneckou sněmovnou a Komisí.
This was also the position adopted by the Commission in the decision on rescue aid for BGB, even though the resolution concerned, adopted on 22 May 2002, had still required the approval of Parliament and of the Commission.
Dále dle názoru Německa nedošlo k přerušení běhu lhůty podle čl. 15 odst. 2 druhé věty nařízení (ES) č. 659/1999. Podle uvedeného ustanovení může být běh lhůty přerušen pouze opatřeními Komise.
Moreover, in Germany's view, the limitation period had not been interrupted pursuant to the second sentence of Article 15(2) of Regulation (EC) No 659/1999, which states that only action taken by the Commission can interrupt the period.
K jejímu přerušení došlo teprve na základě dopisu ze dne 4. července 2002 obsahujícího sdělení o zahájení řízení, nikoli na základě pouhé žádosti o informace, která nepředstavuje opatření Komise nebo příslušného člena Komise.
The first such Commission action was the letter regarding the initiation of the procedure dated 4 July 2002, and not the requests for information, which were not measures taken by the Commission or the relevant Commission Member.
Při tom je dále nutno vzít ohled na skutečnost, že institut promlčení slouží zájmům právní jistoty, a to nejen právní jistoty ve vzájemném vztahu Komise a členských států, nýbrž i právní jistoty příjemce podpory.
Account should moreover be taken of the fact that the limitation period existed in the interests of legal certainty, not only in relations between the Commission and the Member States but also for the recipients of state aid.
Jelikož bylo Německo poprvé vyzváno k zaslání stejnopisu dopisu příjemci podpory teprve ve sdělení o zahájení řízení, k čemuž došlo dne 9. července 2002, nemohl účinek přerušení běhu promlčecí lhůty nastat dříve, než uvedeného dne.
As Germany was asked for the first time in the decision initiating the procedure to forward a copy of the letter to the aid recipient, which it did on 9 July 2002, the limitation period was interrupted only as of that date.
Jelikož předmětným opatřením, jež mělo být podrobeno kontrole podpor, je rozhodnutí ze dne 16. června 1992, jednalo by se, pokud vůbec, podle čl. 15 odst. 3 nařízení (ES) č. 659/1999 o existující podporu.
Since the measure subject to state aid monitoring was the resolution of 16 June 1992, it constituted, if it were aid at all, existing aid pursuant to Article 15(3) of Regulation (EC) No 659/1999.
V. PŘIPOMÍNKY DALŠÍCH ÚČASTNÍKŮ
V. COMMENTS FROM OTHER INTERESTED PARTIES
Po zveřejnění rozhodnutí o zahájení řízení v Úředním věstníku obdržela Komise v říjnu, respektive v prosinci, stanovisko Berliner Volksbank („BV“) a stanovisko Spolkového svazu německých bank (Bundesverband deutscher Banken – „BdB“).
After the decision initiating the procedure had been published in the Official Journal, the Commission received comments from the Berliner Volksbank (‘BV’) and the Bundesverband deutscher Banken (‘BdB’) in October and November respectively.
Banka BV zastávala názor, že převedení WBK představuje podporu, neboť kapitálové prostředky byly poskytnuty za podmínek, které by investor v podmínkách tržního hospodářství nebyl ochoten přijmout.
The BV took the view that the transfer of WBK was aid because the capital had been made available on terms which a market-economy investor would not have accepted.
Platby poukázala LBB na účet IBB, jež je sama vedena jako složka LBB; navíc je sjednaná úroková míra ve výši 0,25 % údajně daleko nižší než obvyklé tržní sazby, což by ku příkladu prokázala rozhodnutí 2000/392/ES (WestLB) i 95/547/ES a 98/490/ES (Crédit Lyonnais), v nichž byla vzata za základ očekávaná rendita vlastního kapitálu v minimální výši 12 %.
Payments were made by LBB to IBB, which was itself managed as a division of LBB; moreover, the agreed interest rate of 0,25 % lay well below the normal market rates, as illustrated by Decisions 2000/392/EC (WestLB), 95/547/EC and 98/490/EC (Crédit Lyonnais), where a likely return on capital of at least 12 % was taken as a basis.
Tato podpora vede k závažnému narušení hospodářské soutěže v celém Společenství, zejména však k mimořádně silným účinkům na hospodářskou soutěž v Berlíně, kde je BGB včetně LBB v podnikání zaměřeném na drobné soukromé zákazníky i na obchodní společnosti (včetně Berliner Bank a Berliner Sparkasse) vůdčím subjektem na trhu.
This aid led to a serious distortion of Community-wide competition, but with particularly serious consequences in Berlin, where BGB, including LBB (and Berliner Bank and Berliner Sparkasse), led the market in personal and corporate retail banking.
V porovnání s tímto subjektem je BV malým soutěžitelem s tomu odpovídajícími podíly na trhu ve výši 5-7 %, a tudíž ji obzvlášť zasahují negativní účinky této podpory.
By comparison, BV was a small competitor with market shares of 5-7 % and was thus particularly affected by the negative impact of the aid.
Stanovisko obsahuje prosbu adresovanou Komisi, aby nařídila vrácení podpor.
It closed its statement by calling on the Commission to order recovery of the aid.
Svaz BdB úvodem prohlásil, že zmíněné řízení tvoří součást komplexu šetření Komise, a to ve věci převodu institucí pro podporu bytové výstavby (Wohnungsbauförderungsanstalten) spolkových zemí na zemské banky podílející se na obchodu v rámci hospodářské soutěže.
The BdB began by stating that the proceedings at issue formed part of a series of investigations by the Commission involving the transfer of Land housing promotion institutions to the Landesbanks, which carried on competitive business.
Při tom byly i v případě LBB, v rozporu s tvrzením Německa, rozhodující zpřísněné požadavky na vlastní kapitál stanovené směrnicí o kapitálové přiměřenosti.
In LBB's case too, contrary to the statements by Germany, the higher own funds requirements under the Solvency Directive were decisive.
Tuto motivaci prokazuje již samotný okamžik převodu, jakož i výroky tehdy příslušného berlínského senátora, který rovněž zmínil svého času očekávané zpřísněné evropské předpisy o vlastním kapitálu.
Evidence that this was the case were the timing of the transfer and the comments by the relevant Member of the Land Government at the time, who referred to the European own funds requirements, which were expected to become stricter.
V tomto smyslu neexistuje rozdíl, jenž by byl významný z hlediska právních předpisů o podporách, mezi posuzovaným převodem WBK na LBB a převodem WfA na WestLB, a tudíž je metodika použitá Komisí v rozhodnutí 2000/392/ES přenosná.
In this respect, there was no relevant difference in state aid terms between the transfer of WBK to LBB at issue here and the transfer of WfA to WestLB, which meant that the method used by the Commission in Decision 2000/392/EC could be applied here.
Svaz BdB dále poznamenal, že v daném případě nejde pouze o účelový rezervní fond, nýbrž i o převod kapitálu WBK ve výši 187,5 milionu DEM, kterým byl doplněn upsaný kapitál LBB, což vytváří pekuniární zvýhodnění, neboť se tak ovlivňuje rating a tím i podmínky získávání cizího kapitálu.
The BdB went on to comment that it was not only the special-purpose reserve which was at issue here but also the transfer of WBK's capital of DEM 187,5 million, which was assigned to LBB's subscribed capital; this constituted a financial advantage as it influenced the rating and the terms for raising external capital.
Podstatně větší význam však podle BdB mělo zvýšení základního kapitálu spojené s převodem a uznané z hlediska právních předpisů o dozoru.
However, of much greater significance was the increase in core capital recognised for supervisory purposes as a result of the transfer.
Jelikož byl tento kapitál vzdor přednostnímu využívání účelového rezervního fondu k úkolům v oblasti podpůrného obchodu plně k dispozici jako kapitál k ručení, není toto účelové vázání relevantní.
As this had been available in full as liable capital, despite the special-purpose reserve's being used primarily for promotional activities, its purpose was not the issue.
Rozhodující je hospodářská výhoda funkce rozšíření obchodu, neboť právě základní kapitál má mohutný pákový efekt (12,5 krát zvýšená možnost poskytování úvěrů při 100 % rizikově vážených aktivech, jako například poskytování úvěrů podnikům; 25krát zvýšená při 50 % rizikově vážených aktivech, jako například poskytování úvěrů veřejným orgánům).
The key factor was the economic advantage of the business expansion function, especially since the core capital had powerful leverage (lending capacity increased by 12,5 times for 100 % risk-weighted assets such as lending to companies and by 25 times for 50 % risk-weighted assets such as loans to public authorities).
Při přijetí doplňujícího kapitálu by mohly být v případě základního kapitálu v (hypotetické) výši 1 miliardy EUR a vážení rizika ve výši 50 % poskytnuty dokonce úvěry ve výši 50 miliard EUR.
If additional capital were raised, with a core capital of (hypothetically) €1 billion and a risk weighting of 50 %, loans amounting to as much as €50 billion could be given.
Pro účely výpočtu tržně opodstatněné úhrady odkázal BdB na osvědčenou metodiku Komise použitou v rozhodnutí 2000/392/ES a v témže rozhodnutí uplatněnou referenční hodnotu obvyklé tržní rendity ve výši 12 %, jakož i na přirážky a srážky provedené v rámci druhého kroku ke zohlednění určitých zvláštností transakce.
For the calculation of what constituted a normal market remuneration, the BdB referred to the tried-and-tested method applied by the Commission in Decision 2000/392/EC and the benchmark of 12 % for a normal market return, to which, in a second stage, premiums and discounts had been applied to take account of the particularities of the transaction.
Každopádně nelze spatřovat obvyklou tržní úhradu ani v úhradě ve výši 0,25 %, jež byla poskytnuta IBB, ani v prodeji podílu tichého společníka a vzdání se nároků na výtěžek ve prospěch BGB v roce 1994, popřípadě v roce 1998.
In any event, neither the 0,25 % paid to IBB nor the sale to BGB of the silent partnership and the claims to profits in 1994 and 1998 could be regarded as normal market remuneration.
Na jedné straně neodpovídá platba omezená na skutečné užití podstatě věci, a na druhé straně přináleží IBB k LBB, takže LBB vlastně platila sobě a ne spolkové zemi.
For one thing, it was not appropriate for payment to be made only on the amount taken up and, for another, IBB belonged to LBB, with the result that LBB had almost paid itself, rather than the Land.
Přesvědčivý není ani argument Německa, že ručící funkce účelového rezervního fondu byla údajně v procesu zřízení atypické účasti BGB jako tichého společníka na LBB v roce 1994řádně uhrazena, neboť zde chybí důležité věcné údaje o hodnotách; zcela zásadně nesprávné je pak zúžení na hledisko poskytovatele podpory.
Moreover, Germany's argument that the guarantee function of the special-purpose reserve had been properly remunerated by the establishment of an atypical silent partnership holding in LBB for BGB in 1994 was not convincing, since important data on values were not available and, in principle, it was erroneous to confine the assessment to the aid donor's point of view.
Z hlediska právních předpisů o podporách je převod WBK na LBB relevantní k uplynutí 31. prosince 1992, s tím spojené výhody pro LBB a z téhož vyplývající zkreslení hospodářské soutěže, nikoli však to, zda byl dluh z podpory následně uhrazen.
Of relevance to the state aid assessment was the transfer of WBK to LBB on 31 December 1992, the advantages conferred thereby on LBB and the resulting distortions of competition, and not whether the aid debt had been discharged subsequently.
Dále se u vložení LBB do BGB jedná toliko o interní postup koncernu, neboť i BGB je většinově ovládána spolkovou zemí.
Moreover, the transfer of LBB to BGB was an internal transaction since BGB was also majority-owned by the Land.
Obdobná argumentace platí i pro vzdání se nároků na výtěžek ve prospěch BGB ve zbývajícím objemu 24,99 % uskutečněné v roce 1998.
The same applied to the transfer to BGB of the remaining claims to 24,99 % of profits in 1998.
Každopádně však až do roku 1998 nedošlo k plnému odstranění prvku podpory.
In any event there had been no complete abolishment of the aid element since 1998.
Později, dlouho po uplynutí lhůty poskytnuté podle nařízení (ES) č. 659/1999 k podání připomínek třetích stran, BdB tento bod doplnil a obzvláště uvedl, že prodejní hodnota LBB zjištěná pro účely založení BGB, respektive prodejní hodnota účasti tichého společníka na LBB nezahrnovala IBB, takže se dle názoru BdB jeví jako vyloučené, že by byla v hodnotě prodeje účasti tichého společníka na LBB obsažena ručící funkce účelového rezervního fondu IBB.
Subsequently, and a long time after the period for submitting comments laid down in Regulation (EC) No 659/1999 had expired, the BdB supplemented these remarks, stating in particular that the sales value calculated for LBB and for the silent partnership in LBB for the purpose of setting up BGB had not included IBB, with the result that the guarantee function of IBB's special-purpose reserve could not, in the BdB's view, have been taken into account in the sales value of the silent partnership in LBB.
K otázce desetileté lhůty pro vrácení podle čl. 15 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999 prohlásil BdB, že její běh započal teprve s nabytím účinnosti zákona o zřízení IBB uplynutím dne 31. prosince 1992, a tudíž mohl skončit nejdříve dnem 31. prosince 2002.
On the limitation period of ten years pursuant to Article 15(1) of Regulation (EC) No 659/1999, the BdB stated that it had begun only with the Act establishing IBB on 31 December 1992 and could have come to an end at the earliest on 31 December 2002.
Navíc však byl běh této lhůty podle čl. 15 odst. 2 nařízení (ES) č. 659/1999 přetržen opatřeními Komise.
However, the period had been interrupted pursuant to Article 15(2) of Regulation (EC) No 659/1999 by action taken by the Commission.
Uvedená právní úprava je koncipována široce a zahrnuje jakýkoliv úkon Komise provedený v rámci šetření, například i žádost o informace.
This provision was broad in scope and covered any action taken by the Commission in connection with its investigations, including requests for information.
Oporu pro širší výklad tohoto právního předpisu skýtá nařízení Rady (EHS) č. 2988/74 ze dne 26. listopadu 1974 o promlčení v záležitostech stíhání a výkonu práva v oblasti dopravy a hospodářské soutěže v Evropském hospodářském společenství, podle něhož přerušení navazuje na „akt, který směřuje k vyšetřování nebo stíhání porušení“.
A basis for the further interpretation of this provision was Regulation (EEC) No 2988/74 of the Council of 26 November 1974 concerning limitation periods in proceedings and the enforcement of sanctions under the rules of the European Economic Community relating to transport and competition, pursuant to which interruption is linked to ‘action taken … for the purpose of the preliminary investigation or proceedings in respect of an infringement’.
Ostatně Německo samotné požádalo Komisi, aby nejprve vyčkala vyjasnění sporných otázek ve věci WestLB, a již z tohoto důvodu se nemohlo odvolávat na promlčení.
For the rest, Germany had itself asked the Commission to wait for clarification of the issues in WestLB and, for that reason alone, could not invoke the limitation period.
REAKCE NĚMECKA NA PŘIPOMÍNKY DALŠÍCH ÚČASTNÍKŮ
GERMANY'S RESPONSE TO THE COMMENTS OF OTHER INTERESTED PARTIES
Německo ve svém vyjádření ze dne 16. prosince 2002 poukázalo v zásadě na vlastní stanovisko k rozhodnutí o zahájení řízení a na jím přednesené tvrzení, že se v projednávaném případě nejednalo o podporu.
In its comments dated 16 December 2002, Germany essentially referred to its own comments on the decision initiating the procedure and its argument that no state aid was involved in this case.
Navíc se omezilo jen na souhrnné vyjádření k jednotlivým bodům připomínek obou subjektů.
Otherwise, it restricted itself to a brief response to the individual points made in the two sets of comments.
S ohledem na skutečnost, že BV a BdB zhodnotily převod WBK jako podporu, Německo prohlásilo, že pouhý pohled na měsíční úhrady nepostačuje pro potřeby analýzy.
Regarding the BV's and the BdB's classification of WBK's transfer as aid, Germany stated that it was not enough to look only at the monthly remuneration.
Záleží spíše na komparativních veličinách, například – v závislosti na konkrétní kapitálové investici – na zúročení (půjčky) včetně poskytnuté jistoty, dividendy nebo přírůstku kapitálu.
Rather, reference values such as — depending on the capital injection — return (on a loan), including collateralisation, dividends or capital growth should be considered.
V případě LBB se však k rozhodnému údobí let 1992/1993 jednalo o instituci, jež měla dobrou výnosnost, takže byl vklad jmění WBK do ručícího vlastního kapitálu LBB z hospodářského hlediska smysluplný.
However, in the relevant period (1992/93) LBB was an institution with high earning capacity, and the transfer of WBK's assets to LBB's liable equity capital was therefore a sound business decision.
Z tohoto důvodu nejsou WestLB a LBB – v rozporu s tím, co případně tvrdí BdB a BV – v žádném případě vzájemně srovnatelné.
WestLB and LBB, contrary to what was claimed by the BdB and the BV, were therefore in no way comparable with one another.
Nehledě k tomu je ohledně (svého času) probíhajícího soudního řízení ve věci WestLB nepřípadné hovořit o metodice v něm uplatněné jako o osvědčené metodě, jak to činí BdB.
Apart from this, it was inappropriate for the BdB to speak of the method used in WestLB as tried and tested in view of the (at the time) pending court proceedings in that case.
V rozporu s tvrzením BdB je nesporné, a v rozhodnutí o zahájení řízení to též bylo rozvedeno, že převodem WBK byl kromě využití ručící funkce účelového rezervního fondu LBB zároveň zvýšen bilanční vlastní kapitál LBB, a sice o 187,5 milionu DEM, a uvedená částka byla i z hlediska právních předpisů o dozoru uznána jako vlastní kapitál k ručení.
Contrary to what was argued by the BdB, it was undisputed and clearly stated in the decision initiating the procedure that, besides the use of the special-purpose reserve's guarantee function by LBB, the transfer of WBK also increased LBB's equity capital shown in the balance sheet by DEM 187,5 million and that this amount had been recognised as liable equity capital for supervisory purposes.
Problém, nakolik lze bilanční vlastní kapitál chápat jako pekuniární výhodu, zde na rozdíl od případu WestLB nevyvstává, neboť v pojednávaném případě není nutno rozlišovat mezi částmi kapitálu uznanými z hlediska právních předpisů o dozoru a jeho částmi takto neuznanými.
The question of the extent to which equity capital shown in the balance sheet conferred a financial advantage did not arise here, unlike in WestLB, since it was not necessary to distinguish between recognised and unrecognised parts of the capital.
O podporu se vzhledem ke zvýšení bilančního vlastního kapitálu i převedených rezerv nejedná (viz body 40 až 64).
No aid was involved in the increase in equity capital shown in the balance sheet or the transferred reserves (see paragraphs 40 to 64).
Ostatně je úvaha, že by při základním kapitálu v hypotetické výši jedné miliardy EUR mohly být poskytnuty úvěry ve výši 50 miliard EUR, úvahou pochybenou.
Moreover, it was erroneous to assume that, with a hypothetical core capital of €1 billion, loans totalling €50 billion could be made.
Je sice nepopiratelné, že má účelový rezervní fond IBB v důsledku svého uznání z hlediska právních předpisů o dozoru funkci ručící a funkci svědčící rozšíření obchodu, ale tato výhoda se omezuje na skutečné využití ze strany LBB.
Whereas it was undisputed that IBB's special-purpose reserve performed a guarantee function and a business expansion function on account of its recognition for supervisory purposes, the advantage was confined to the amount actually taken up by LBB.
Zásadně postrádá jakéhokoliv opodstatnění i vykonstruovaný pákový efekt 1:50.
The hypothetical leverage of 1:50 was also groundless.