natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Oba uvedené úvěry nebyly začleněny do dohody, mohly se ale prominout společnostem Herlitz AG a Herlitz PBS AG, protože zajištěný pozemek v městské části Berlín-Tegel byl prodán GGB.
These two credits did not enter into the settlement agreement but could be waived against Herlitz AG and Herlitz PBS AG, because the securing Berlin-Tegel property was sold to GGB.
Dne 15. dubna 2002 poskytly konsorciální banky Herlitz půjčku na zajištění likvidity ve výši 15 milionů EUR, aby podnikatelské seskupení mohlo pokračovat v provozní činnosti.
Furthermore, on 15 April 2002 the consortium of banks granted a liquidity loan to the Herlitz Group (liquidity loan). The liquidity loan of EUR 15 million was granted in order to enable the continuation of the group’s operative business.
Půjčka byla dvakrát prodloužena a plně splacena ke dni 17. listopadu 2003.
The loan was twice prolonged (renewed) until 17 November 2003, when it was fully repaid.
Tato půjčka pokryla sezónní potřebu likvidity seskupení a mohla být případně znovu obnovena v červnu roku 2004.
This loan covered the seasonal liquidity needs of the group and may be granted again in June 2004.
Další údaje ke dluhům u dodavatelů
Additional information on debts with suppliers
Dluhy společnosti Herlitz AG u dodavatelů ve skupině HAG 2 činí 9,3 milionů EUR. Dodavatele společnosti Herlitz PBS AG je možné dále rozdělit na dodavatele se zajištěním (skupina PBS 1) a dodavatele bez zajištění (skupina PBS 5).
Herlitz AG’s debts with the suppliers amounted to EUR 9,30 million in group HAG 2. The suppliers of Herlitz PBS AG can be divided into those with securities (in group PBS 1) and those without any securities (in group PBS 5).
Dodavatelé skupiny PBS 1 měli práva na oddělené uspokojení pro 35 % oběžných aktiv společnosti Herlitz PBS AG, a proto neprominuli své pohledávky.
The suppliers in group PBS 1 had a right of separate satisfaction on 35 % of each Herlitz PBS AG’s current assets and therefore made no waivers.
Nezajištění dodavatelé skupiny PBS 5 naopak prominuli 90 % svých pohledávek stejně jako ostatní věřitelé I. třídy této skupiny.
By contrast, the unsecured suppliers in group PBS 5 relinquished 90 % of their claims like the other non-lower-ranking creditors in that group.
Další údaje ke dluhům u zaměstnanců a u propojených společností
Additional information on debts with the workforce and connected undertakings
Podle německého konkurzního práva se mohou zaměstnanci a propojené společnosti účastnit konkurzního řízení a získávat podíly za své pohledávky.
Under German insolvency law, employees and connected undertakings can also participate and receive quotas on their claims in insolvency proceedings.
Pro tyto případy byly založeny zvláštní „skupiny věřitelů“ (HAG 4, PBS 4), ostatní byly zařazeny do smíšených skupin (HAG 2, PBS 5).
This is why separate ‘creditor’ groups were created for these (HAG 4, PBS 4) or they were included in mixed groups (HAG 2, PBS 5).
Náhradní řešení k podání návrhů na nucené vyrovnání
Alternatives to the insolvency plans
V řízení prohlášených na majetek společnosti Herlitz AG a společnosti Herlitz PBS AG se konkurzní správci a věřitelé rozhodli zachovat provoz podniku pomocí návrhu na nucené vyrovnání.
In the Herlitz AG and Herlitz PBS AG proceedings, the insolvency administrator and the creditors opted for maintaining the going concern through insolvency plans.
Jak se uvádí ve 33. bodě odůvodnění, byly v řízení o návrzích na nucené vyrovnání zaplaceny veškeré náklady konkurzního řízení a pohledávky za konkurzní podstatou.
As explained in recital 33, under the going-concern procedure all the insolvency costs and the debts of the insolvency assets were paid.
Kromě toho bylo 0,5 milionu EUR vyplaceno jako podíl několika věřitelům I. třídy společnosti Herlitz AG na rozdíl od několika věřitelů I. třídy společnosti Herlitz PBS AG, kteří jako podíl získali přibližně 10 % svých pohledávek.
Furthermore, EUR 0,5 million was distributed as a quota to some non-lower ranking creditors of Herlitz AG, while some non-lower ranking creditors of Herlitz PBS AG received 10 % of their claims as a quota.
Jak vyplývá z 47. bodu odůvodnění, hodnota konkurzní podstaty předpokládaná při likvidaci společnosti mohla být podstatně nižší.
As explained in recital 47, the expected value of the insolvency mass was much lower in the option of liquidating the company.
Při prodeji celého podniku mohli být věřitelé uspokojeni lépe. Nenašel se ale žádný investor, který byl ochoten převzít majetkové hodnoty podnikatelského seskupení.
Selling the entire company in an asset deal was expected to produce better satisfaction of creditors, but no investor was willing to take over the totality of the assets of the group.
Podle posudku vypracovaného poradenskou firmou Roland Berger a podle názoru nezávislého dražitele by při likvidaci hodnota movitého majetku klesla z 84,2 milionů EUR na [10–30] * milionů EUR. Tato částka by se musela nejprve použít k uspokojení pohledávek s právem na oddělené uspokojení, čímž by se hodnota konkurzní podstaty snížila toliko na [0–5] * milionů EUR. Příjmy podnikatelského seskupení Herlitz by během konkurzního řízení činily přibližně 1 milion EUR. Po započtení této částky k disponibilním majetkovým hodnotám by zůstala disponibilní konkurzní podstata ve výši [1–6] * milionů EUR.
According to an evaluation prepared by the firm Roland Berger and also in the opinion of the independent auctioneer, a liquidation would have reduced the value of movable assets from EUR 84,2 million to EUR [10-30] * million. This amount would have been first used to satisfy the claims with a right to separate satisfaction, leaving free insolvency assets of only EUR [0-5] * million. The revenues of the Herlitz Group during the insolvency proceedings would have amounted to approximately EUR 1 million. After adding this amount to the free assets, the result would have been total free insolvency assets of EUR [1-6] * million.
Disponibilní konkurzní podstata by se použila k vyrovnání nákladů konkurzního řízení a pohledávek za konkurzní podstatou, které by v takovém případě vznikly při správě a prodeji konkurzní podstaty.
The free insolvency assets would have been used to settle, in advance, the insolvency costs and the debts of the insolvency assets, such as those created through the administration and disposition of insolvency assets.
Po odečtení nákladů konkurzního řízení by zůstaly disponibilní majetkové hodnoty ve výši toliko [0–1] * milionu EUR. Tato částka by nemohla pokrýt pohledávky společnosti za konkurzní podstatou, a byla by proto sama nedostatečná pro dílčí uspokojení věřitelů I. třídy.
After deduction of the insolvency costs, the final amount of free assets would have been only EUR [0-1] * million. This amount could not cover the debts of the insolvency assets of the company and therefore was insufficient for even a proportional satisfaction of the non-lower-ranking creditors.
Podle návrhů na nucené vyrovnání by byla restrukturalizace prodejem veškerých majetkových hodnot podnikatelského seskupení Herlitz novému vlastníkovi neproveditelná.
According to the insolvency plans, a restructuring whereby all assets of the Herlitz Group would have been sold in an asset deal to a new owner was not practicable.
Nabídky na převzetí určitých oblastí činnosti a skladových zásob sice učiněny byly, ale cena těchto nabídek odpovídala likvidační hodnotě.
Offers were made for the takeover of certain areas of activity and stocks, but the price offered corresponded to the liquidation value.
Nejvýhodnější řešení pro věřitele proto spočívalo v restrukturalizaci dále existující společnosti pomocí návrhu na nucené vyrovnání.
Therefore, the option promising best satisfaction to creditors was the going-concern restructuring through insolvency plan.
Rozhodnutí k zahájení řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES
The decision to initiate proceedings under Article 88(2) of the Treaty
Při přijetí rozhodnutí Komise ze dne 19. února 2003 zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES byly rozhodující tři důvody, které vyplynuly z prověření slučitelnosti opatření s Pokyny Společenství pro podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích [16] (dále jen Pokyny).
The Commission decided on 19 February 2003 to initiate proceedings under Article 88(2) of the Treaty for three main reasons based on its review of the compatibility of the measures with the Community guidelines on rescue and restructuring aid for firms in difficulty [16] (hereinafter referred to as the Guidelines).
Za prvé, Komise shledala, že půjčka poskytnutá společnosti Herlitz PBS AG společností ILB obsahuje prvky státních podpor ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, které bylo třeba důkladněji přezkoumat.
First, the Commission found that the loan granted by ILB to Herlitz PBS AG contained elements of state aid within the meaning of Article 87(1) of the Treaty which needed to be analysed further.
Německo nepředložilo dostatečné informace ohledně slučitelnosti podpory s Pokyny tak, aby bylo možné zjistit skutečného příjemce podpory.
As regards compatibility of the aid with the Guidelines, Germany did not submit sufficient information for establishing who the real beneficiary of the aid was.
Za druhé, Komise hledala odpověď na otázku, zda bylo možné chápat prominutí pohledávek některými věřiteli z veřejného sektoru (daňové úřady, Spolkový úřad práce, úřady sociálního pojištění a finanční úřady) vyjádřené v návrzích na nucené vyrovnání jako podpory.
Second, the Commission wondered whether the waivers of several public creditors (tax authorities, employment institutions, social security and public financial institutions) in the insolvency plans constituted aid.
Za třetí, Komise měla pochybnosti ohledně užívání pozemku v městské části Berlín-Tegel ve spolkové zemi Berlín podnikatelským seskupením Herlitz. Komisi zajímalo, zda byla uzavřena řádná nájemní smlouva za tržních podmínek.
Third, as regards the Herlitz Group’s use of the Berlin-Tegel real estate belonging to the Land of Berlin, the Commission expressed doubts as to whether the lease contract was concluded under market conditions.
Nájemní smlouva byla zařazena jako stávající podpora, protože od jejího uzavření uplynulo více než deset let.
Since more than 10 years had passed since the contract, the granting of the lease was regarded as existing aid.
Komise ovšem dospěla k názoru, že prominutí poplatku za dědičné právo stavby spolkovou zemí Berlín a skutečnost, že se poplatek nezvýšil, by mohlo představovat novou formu podpory.
However, the Commission considered that the Land of Berlin’s waivers of ground rent claims (Erbbauzinsen) and the fact that the rent was not increased could constituted new aid.
Kromě toho by poskytnutí a následné prominutí bezúročné půjčky ve výši 6 milionů DEM spolkovou zemí Berlín mohlo rovněž představovat státní podporu.
It also took the view that the granting and subsequent waiver of the interest-free loan of DEM 6 million by the Land of Berlin could constitute State aid.
Jedinou zúčastněnou stranou, která k rozhodnutí o zahájení formálního přezkumného řízení podala připomínku, byla společnost Herlitz PBS AG, a sice jménem příjemce podpory, podnikatelského seskupení Herlitz.
The only interested party that commented on the decision initiating the formal investigation procedure was Herlitz PBS AG on behalf of the beneficiary Herlitz Group.
Společnost Herlitz PBS AG se zasazovala o důkladné zjištění skutkové podstaty tvořící základ pro tvrzení o poskytnutí neoprávněné podpory.
Herlitz PBS AG expressed its support for a thorough examination of the facts underlying the allegation of unlawful State aid.
Zároveň Komisi sdělila, že úřadům předala všechny příslušné podklady.
It informed the Commission that it had provided all the relevant documents to the German authorities.
Společnost Herlitz PBS AG prohlásila v souvislosti s půjčkou určenou k záchraně společnosti, že byla splacena a že splňuje předpoklady pro poskytování podpor určených na záchranu.
As regards the rescue aid loan, Herlitz PBS AG submitted that it had been repaid and that it fulfilled the conditions for approving rescue aid.
Ohledně prominutí pohledávek v návrzích na nucené vyrovnání uvedla, že věřitelé ze soukromého i veřejného sektoru postupovali stejným způsobem a že prominuté pohledávky byly bezcenné.
With respect to the waivers in the insolvency proceedings, Herlitz PBS AG stated that the public creditors had acted in a comparable manner to private ones, furthermore the waived claims were worthless.
Zdůraznila, že věřitelé jednohlasně souhlasili s návrhy na nucené vyrovnání.
Herlitz PBS AG stressed that all creditors had voted unanimously to adopt the insolvency plans.
Společnost Herlitz PBS AG tvrdí, že by veškeré prvky podpory, které Komise spatřuje v prominutí pohledávek, musely být podle Pokynů zařazeny do kategorie podpor na restrukturalizaci.
Herlitz PBS AG reiterated that any aid elements the Commission might find in the waivers of claims would be eligible for approval as restructuring aid under the Guidelines.
Ve zbývajících otázkách se společnost přiklonila k právnímu názoru předloženému Německem, aby se tak zabránilo opakování.
To avoid repetition, Herlitz PBS AG simply supported the legal arguments put forward by Germany.
Německo v odpovědi na zahájení formálního přezkumného řízení prohlásilo, že na samotnou půjčku určenou k záchraně společnosti, kterou poskytla ILB, je třeba nahlížet jako na státní podporu, která je slučitelná se společným trhem podle čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES.
In its response to the decision to initiate the formal investigation procedure, Germany stated that the only measure it considered to be State aid was the rescue aid loan granted by ILB. Germany submitted that this aid was compatible with the common market under Article 87(3)(c) of the Treaty.
Ostatní opatření, a zejména prominutí pohledávek v konkurzních řízeních, nejsou podle vyjádření Německa podporami ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
Germany stated that the remaining measures and in particular the waivers in the insolvency proceedings did not constitute State aid within the meaning of Article 87(1) of the Treaty.
Věřitelé z veřejného sektoru by v konkurzních řízeních stejně prominuli pohledávky nízké hodnoty. Kromě toho odpovídá jejich postup zásadě věřitele ze soukromého sektoru.
Germany submitted that the public creditors in the insolvency proceedings had waived worthless claims and that otherwise their actions were compatible with the private creditor principle.
Pokud jsou některá z ostatních opatření chápána jako státní podpory, přichází pro ně v úvahu, že budou schváleny jako podpory na restrukturalizaci podle čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES.
Furthermore, according to Germany even if some of the other measures might constitute aid, they would be eligible for approval as restructuring aid under Article 87(3)(c) of the Treaty.
Připomínky k půjčce určené k záchraně společnosti
Germany’s comments on the rescue aid loan
Německo upozornilo na skutečnost, že rozhodnutí k poskytnutí půjčky určené k záchraně společnosti ze dne 10. května 2002 předcházelo přijetí návrhu na nucené vyrovnání ze dne 15. června 2002.
With respect to the rescue aid loan, Germany pointed out that the decision to grant the loan on 10 May 2002 preceded the final adoption of the insolvency plan on 15 June 2002.
Skutečnost, že půjčka byla vyplacena až dne 24. července 2002, lze vyvodit z „otevřených otázek“, které mohly být s ILB vyřešeny teprve dne 24. července 2002.
The fact that the loan was only paid out on 24 July 2002 was due to certain ‘unresolved questions’ which could not be settled with ILB before 24 July 2002. For the period between the contract and the disbursement, the liquidity loan ensured the liquidity of Herlitz PBS AG.
Tato půjčka sice společnosti Herlitz PBS AG zajistila nezbytnou likviditu v časovém období mezi podpisem smlouvy a vyplacením, ale nestačila k tomu, aby uspokojila zvýšenou potřebu likvidity vzniklou v srpnu roku 2003 v souvislosti se začátkem školního roku.
However, the liquidity loan was not sufficient to cover the increased liquidity needs in August 2003, which arose because of the start of the school term.
Půjčka na zajištění likvidity byla nezbytná proto, aby bylo možné překonat období až do přijetí návrhů na nucené vyrovnání.
Therefore, according to Germany, the rescue aid loan was necessary to cover the period until the adoption of the insolvency plan.
Podle stanoviska Německa byla tato půjčka omezena na minimální částku, což také vyplývalo z velice nízké likvidity společnosti Herlitz PBS AG od srpna do prosince roku 2002.
Germany submitted that the rescue aid loan was limited to the minimum, as demonstrated by the very low liquidity level of Herlitz PBS AG between August and December 2002.
Podle stanoviska Německa příjemcem půjčky určené k záchraně nebyla společnost FOP, nýbrž společnost Herlitz PBS AG.
Germany stated that the beneficiary of the rescue aid loan was not FOP but Herlitz PBS AG.
Za prvé, dne 10. května 2002 byla mezi správcem konkurzní podstaty a společností Herlitz PBS AG uzavřena dohoda o poskytnutí úvěru; za druhé, společnost FOP nelze považovat za skutečného příjemce podpory, protože obdržela pouze splatné platby na základě své smlouvy o plnění dodávek uzavřené se společností Herlitz PBS AG.
Firstly, the credit agreement of 10 May 2002 was concluded between the insolvency administrator and Herlitz PBS AG. Secondly, Germany pointed out that FOP could not be regarded as the de facto beneficiary either because FOP only received due payments in accordance with its supply contract with Herlitz PBS AG.
Připomínky k restrukturalizaci pomocí návrhů na nucené vyrovnání
Germany’s comments on the restructuring through insolvency plans
Německo konstatovalo, že prominutí pohledávek některými věřiteli z veřejného sektoru nevedlo ke ztrátě příjmů státu, protože tyto pohledávky neměly vysokou hodnotu.
Germany submitted that the waivers of certain public creditors did not lead to loss of revenue by the State since the relevant claims were worthless.
Majetkové hodnoty společností Herlitz AG a Herlitz PBS AG stačily pouze k uspokojení pohledávek věřitelů s právem na oddělené uspokojení.
According to Germany, the assets of Herlitz AG and Herlitz PBS AG were only sufficient to cover the claims of creditors with a right to separate satisfaction.
Věřitelé z veřejného sektoru, kteří nepatří do této skupiny, nemohli předložit žádné zajištění nebo nejvýše hypotekární dluh bez přednostního práva.
The public creditors outside this group had no securities or only a lower-ranking land charge.
V případě likvidace by věřitelé z veřejného sektoru, přestože by vlastnili hypotekární dluh bez přednostního práva, nezískali žádné nebo pouze nepatrné platby.
Germany pointed out that in a liquidation scenario little or no payment would have resulted to public creditors, including the ones secured by a lower-ranking land charge.
Podle bodu 168 rozsudku Soudu prvního stupně ze dne 11. července 2002, T-152/99 (HAMSA v. Komise) [17], nepřináší věřitel žádnou skutečnou oběť, pokud promine značnou část svých nezajištěných pohledávek, které by v případě likvidace neměly vysokou hodnotu.
According to paragraph 168 of the judgment of the Court of First Instance in Case T-152/99 (HAMSA v Commission) [17], a creditor with an unsecured claim that would be worthless in a liquidation scenario does not make a real sacrifice by waiving a substantial part of his claim.
Podle stanoviska Německa není prominutí pohledávek věřitelem z veřejného sektoru ani plněním, ani penězi ocenitelnou výhodou.
Germany stated that waivers by public creditors do not represent a service (Leistung) or a benefit that can be expressed in monetary terms.
Poněvadž Herlitz AG a Herlitz PBS AG byly předlužené, nepostačovaly by v případě likvidace jejich majetkové hodnoty k vytvoření podílu pro věřitele z veřejného sektoru.
Since Herlitz AG and Herlitz PBS AG were insolvent, in a liquidation scenario, their assets would not have been sufficient to pay any quota on public claims.
Z tohoto důvodu byly společnosti Herlitz AG a Herlitz PBS AG díky nucenému vyrovnání od těchto pohledávek osvobozeny standardním způsobem.
Therefore, normally Herlitz AG and Herlitz PBS AG would have been freed from these claims by the insolvency proceedings.
Pokud se však prominutí věřitelů z veřejného sektoru považuje za plnění, je třeba poukázat na protiplnění podnikatelského seskupení Herlitz ve formě budoucích příjmů z daní a ze sociálního pojištění, které by věřitelé z veřejného sektoru mohli očekávat v případě další existence společnosti.
Germany argued that even if waivers of public claims were considered to be a service, there was a consideration from the Herlitz Group which counterbalanced it. This consideration was the future tax and social security revenue that the public creditors could expect by maintaining the operations of the company.
Německo má za to, že prominutí pohledávek věřiteli z veřejného sektoru musí být hodnoceno podle zásady věřitele ze soukromého sektoru rozpracované v rozsudku HAMSA.
Germany submitted that the analysis of public creditors’ waivers had to be carried out in accordance with the private creditor principle as laid down in the HAMSA judgment.
Podle zmíněného rozsudku je třeba věřitele z veřejného sektoru srovnávat s věřitelem, který je ve stejné situaci, popř. s předpokládaným věřitelem ze soukromého sektoru.
According to this principle, each public creditor had to be compared with private creditors in a similar situation, or with a hypothetical private creditor.
Věřiteli z veřejného sektoru přihlášenými v konkurzním řízení obou společností podnikatelského seskupení Herlitz jsou podle stanoviska Německa veřejné banky, Finanční úřad Berlín, Spolkový úřad práce (Bundesanstalt für Arbeit), fondy zdravotního pojištění, spolková země Berlín a další, jako například hlavní celní úřad a Finanční úřad Alfeld.
According to Germany, the public creditors in the insolvency proceedings of the two Herlitz Group companies are the public banks, the tax authority of Berlin, the Federal Employment Agency, Health Insurance Funds, the Land of Berlin and other creditors such as the Main Customs Office and the tax authority of Alfeld.
Podle rozsudku Evropského soudního dvora ze dne 16. května 2002, C-482/99 (Francie v. Komise) [18], je třeba řádně posoudit a zjistit, které prominutí pohledávek lze považovat za státní plnění.
In the opinion of Germany, in accordance with the judgment of the Court of Justice in Case C-482/99 (France v Commission) [18], a thorough analysis is necessary to determine whether certain credit waivers could be imputable to the State.
K veřejným bankám, které poskytly konsorciální úvěr a úvěrové linky, patří podle uvedeného stanoviska Landesbank Berlin, Bayerische Landesbank a WestLB.
As regards public banks, Germany submitted that the consortium of banks that granted the consortium credit and lines of credit included the publicly controlled Landesbank Berlin, Bayerische Landesbank and WestLB.
Tyto banky jednaly jako soukromí členové bankovního konsorcia, což vyplývá z toho, že prominutí pohledávek v rámci návrhů na nucené vyrovnání provedlo konsorcium jako celek a nikoliv jednotlivé banky.
These banks acted as private members of the banking consortium, which is supported by the fact that the waivers on the basis of the insolvency plans were undertaken collectively by the consortium of banks and not by individual banks.
Nezajištěné pohledávky jednotlivých bank mimo rámec návrhů na nucené vyrovnání prominuly jak soukromé, tak i veřejné banky.
Also, as regards the waivers of unsecured claims undertaken by individual banks outside the insolvency plans, such waivers were carried out by both private and public banks.
Úplné prominutí pohledávek Finančním úřadem spolkové země Berlín ve skupinách HAG 3 a PBS 3 lze dle Německa zdůvodnit tím, že finanční úřady z budoucích daňových příjmů společnosti Herlitz AG a společnosti Herlitz PBS AG očekávaly plné vyrovnání za uvedené prominutí.
With regard to the tax authority of Berlin, Germany stated that the reason for fully waiving its claims in groups HAG 3 and PBS 3 was that it expected to be fully compensated by the future tax revenue from Herlitz AG and Herlitz PBS AG.