vyjadřuje politování nad neochotou členských států EU definovat společný postoj ke krizi v Libyi, k rezoluci Rady bezpečnosti OSN č. 1973 a ke způsobům, jak ji provádět; je hluboce znepokojen rizikem uvažování o ad hoc koalicích zemí vytvářených podle jejich vůle nebo o dvoustranné spolupráci jako o možné náhradě za SBOP, neboť v prostředí 21. století nemá žádný evropský stát kapacitu stát se významným hráčem v oblasti bezpečnosti a obrany; připomíná, že Lisabonská smlouva poskytuje možnost svěřit provádění operací pro řešení krizí skupině členských států, avšak pouze v rámci rozhodnutí Rady, jež definuje cíle, rozsah a podmínky jejich provádění, a to spolu s MK/VP; trvá na tom, že společná reakce na vývoj v Libyi je důležitá pro vytvoření nového důvěryhodného přístupu k naší politice sousedství s jižními zeměmi; znovu opakuje, že mandát udělený rezolucí Rady bezpečnosti OSN 1973(2011) na ochranu libyjských civilistů by neměl být překračován v důsledku nepřiměřeného využití síly; vyzývá MK/VP k přijetí konkrétních opatření na zajištění brzkého příměří s cílem zastavit krveprolití a utrpení obyvatel Libye; naléhavě vyzývá MK/VP, aby důrazně a bezprostředně podpořila takto orientované politické iniciativy; považuje za zásadní užší spolupráci s prozatímní Přechodnou národní radou, Africkou unií a Ligou arabských států se záměrem směřovat stávající vojenský konflikt k vyřešení na politické a diplomatické úrovni, včetně cíle, kterým je zajistit ukončení Kaddáfího režimu; dále zdůrazňuje, že vytvoření strategie pro oblast Sahelu a Afrického rohu je další konkrétní příležitostí, jak ukázat schopnost EU reagovat na bezpečnostní a rozvojové problémy;
Regrets the unwillingness of the EU Member States to define a common position on the Libya crisis, on UN Security Council Resolution 1973 and on the ways to implement it; expresses deep concern about the risk of considering ad hoc coalitions of the willing or bilateral cooperation as viable substitutes for CSDP, as no European State has the capacity to be a significant security and defence actor in the 21st century world; recalls that the Lisbon Treaty provides for the possibility to entrust the implementation of a crisis management operation to a group of Member States, but only within the framework of a Council decision defining the objectives, scope and conditions of their implementation, and with the association of the HR/VP; insists that a common response to the developments in Libya is essential to formulate a credible new approach for our southern neighbourhood policy; reiterates that the mandate given in UN Security Council Resolution 1973(2011) to protect Libyan civilians should not be exceeded through the disproportionate use of force; calls on the VP/HR to take concrete measures to secure an early ceasefire in order to stop the bloodshed and suffering of the Libyan people; urges the VP/HR to play a strong and direct role in fostering political initiatives in this direction; considers it crucial to work closely with the Interim Transitional National Council, the African Union and the Arab League in order to channel the current military conflict towards political and diplomatic solutions, including the objective of securing the resignation of the Gaddafi regime; underlines that the elaboration of a strategy for the Sahel region and the Horn of Africa is yet another concrete opportunity to demonstrate the ability of the EU to act both on security and development challenges;