natgillin/translations-raw huggingface dataset:
· Corporate governance e competitività – in Economia e Management n.6/98- SDA Bocconi.
· Corporate governance e competitività – in Economia e Management n.6/98- SDA Bocconi
· Ragioni e obiettivi del Testo unico della finanza – in Il Testo Unico della Finanza, collana ABI Diritto e fisco – 1999.
· Ragioni e obiettivi del Testo unico della finanza – in Il Testo Unico della Finanza, collana ABI Diritto e fisco – 1999
· Privatizzazioni e governo societario – in “Interessi pubblici nella disciplina delle public companies” – Giuffrè editore – 2000.
· Privatizzazioni e governo societario – in “Interessi pubblici nella disciplina delle public companies” – Giuffrè editore - 2000
· „Reform: economic policy administration“, International Journal of Public Administration , – svazek 23, č. 2–3, 2000.
· Reform: economic policy administration – in International Journal of Public Administration – Volume 23 – nn.
· Transparency and risk management , 2003.
· Transparency and risk management – 2003
· „Research of a New Bretton Woods: Riserve currencies and global imbalances“, úvodní poznámky, 4. florentská konference, Ass.
· “Research of a New Bretton Woods: Riserve currencies and global imbalances” – Introductory remarks - 4th Florence Colloquium – Ass.
Guido Carli e Fondazione Cesifin, 2007.
Guido Carli e Fondazione Cesifin - 2007
Popište prosím své hlavní odborné zkušenosti v měnové, finanční a obchodní oblasti.
Please highlight the main aspects of your professional experience in monetary, financial and business matters.
K otázce 1 a 2:
Concerning both question 1 and question 2:
Dne 29. prosince 2005 jsem byl jmenován guvernérem italské centrální banky.
I was appointed Governor of the Bank of Italy on 29 December 2005.
V rámci této funkce jsem členem Rady guvernérů a Generální rady Evropské centrální banky a členem správní rady Banky pro mezinárodní platby.
In this capacity, I am a member of the Governing Council and the General Council of the European Central Bank and a member of the Board of Directors of the Bank for International Settlements.
Rovněž zastupuji Itálii v Radě guvernérů Mezinárodní banky pro obnovu a rozvoj a v Radě guvernérů Asijské rozvojové banky.
I am also Governor for Italy on the Boards of Governors of the International Bank for Reconstruction and Development and the Asian Development Bank.
Od dubna 2006 jsem předsedou Fóra pro finanční stabilitu, které se na jaře roku 2009 stalo Radou pro finanční stabilitu.
Since April 2006 I am Chairman of the Financial Stability Forum, which became Financial Stability Board (FSB) in 2009.
Rada pro finanční stabilitu, která spojuje národní a mezinárodní orgány odpovědné za finanční stabilitu, byla zřízena s cílem koordinovat na mezinárodní úrovni činnost národních finančních orgánů a mezinárodních orgánů, které stanoví normy, a rozvíjet a prosazovat provádění účinných politik regulace a dohledu a jiných odvětvových finančních politik.
The FSB, which brings together national and international authorities responsible for financial stability, has been established to coordinate at the international level the work of national financial authorities and international standard setting bodies, and to develop and promote the implementation of effective regulatory supervisory and other financial sector policies.
Na Massachusettském technologickém institutu jsem získal titul Ph.D. v oboru ekonomie, a to pod vedením prof. Franca Modiglianiho a prof. Roberta Solowa (v roce 1976).
I received my Ph.D. in Economics from the Massachusetts Institute of Technology under the supervision of Professors Franco Modigliani and Robert Solow (1976).
Od roku 1975 jsem působil jako profesor ekonomie při univerzitách v Tridentu, Padově a Benátkách.
From 1975 I served as Professor of Economics at the Universities of Trento, Padua and Venice.
Od roku 1981 do roku 1991 jsem působil jako profesor ekonomie a měnové politiky při univerzitě ve Florencii.
From 1981 to 1991 I served as Professor of Economics and Monetary Policy at the University of Florence.
Od roku 1984 do roku 1990 jsem zastával funkci výkonného ředitele Světové banky.
From 1984 to 1990 I was executive director at the World Bank.
Od roku 1989 do roku 1990 jsem byl členem pracovní skupiny zřízené tehdejším ministrem financí a bývalým guvernérem italské centrální banky, Guidem Carlim, jejímž úkolem bylo navrhnout nový konsolidovaný zákon o finančním zprostředkovatelství.
From 1989 to 1990 I was part of the working group set up by the then Finance Minister, and former Bank of Italy’s Governor, Guido Carli to draft a new consolidated law on financial intermediation.
V roce 1990 jsem působil jako ekonomický poradce pro italskou centrální banku.
In 1990 I served as economic advisor to the Bank of Italy.
V roce 1991 jsem byl jmenován generálním ředitelem italského ministerstva financí, v této pozici jsem setrval 10 let, za tuto dobu se vystřídalo osm různých vlád.
In 1991 I was appointed Director General of the Italian Treasury, a position I held for ten years under eight different Governments.
V této funkci jsem předsedal Výboru pro privatizaci a později výboru, který provedl revizi italských právních předpisů v oblasti práva společností a v oblasti financí a navrhl zákon, kterým se řídí italské finanční trhy (známý též jako „Legge Draghi“).
In this capacity I chaired the Committee for Privatisations and subsequently the Committee that reviewed the Italian corporate and financial legislation and drafted the law that governs Italian financial markets (known as “Legge Draghi”).
Stál jsem v čele italské delegace, která vyjednávala o Maastrichtské smlouvě.
I headed the Italian delegation negotiating the Maastricht Treaty.
V roce 1999 jsem byl jmenován předsedou pracovní skupiny 3 OECD.
In 1999 I was appointed Chairman of OECD Working Party 3.
V roce 2000 jsem se stal předsedou evropského Hospodářského a finančního výboru.
In 2000 I became chairman of the European Economic and Financial Committee.
Byl jsem rovněž členem zástupců G7.
I was also a member of the G7 Deputies.
Od roku 2002 do roku 2005 jsem byl místopředsedou a generálním ředitelem společnosti Goldman Sachs International.
From 2002 to 2005 I was vice chairman and managing director of Goldman Sachs International.
Jsem členem správní rady Institutu pro pokročilá studia v Princetonu a organizace Brookings Institution.
I am on the Board of Trustees of the Princeton Institute for Advanced Study and the Brookings Institution.
Jsem autorem či redaktorem několika publikací o makroekonomických a finančních otázkách.
I am author or editor of several publications on macroeconomic and financial issues.
V roce 2009 jsem získal čestný doktorát v oboru statistika na Padovské univerzitě.
In 2009 I graduated honoris causa in Statistics at the University of Padua.
V roce 2010 jsem získal čestný doktorát v oboru podniková správa na univerzitním ústavu CUOA Foundation ve Vicenze.
In 2010 I graduated honoris causa in Business Administration at the CUOA Foundation in Vicenza.
Níže pouze stručně uvedu události ze svého profesního života, během nichž jsem se podílel na důležitých rozhodnutích, a to ve vedoucí pozici:
In what follows I will only briefly mention the moments of my professional life in which I have participated to important decisions with a leading role:
1991: stál jsem v čele italské delegace, která vyjednávala o Maastrichtské smlouvě;
1991: I headed the Italian delegation negotiating the Maastricht Treaty;
1992: italská lira opouští Evropský mechanismus směnných kurzů (ERM);
1992: the Italian lira leaving the ERM;
1993–2001: ve funkci generálního ředitele italského ministerstva financí jsem předsedal Výboru pro privatizaci.
1993-2001: in my capacity of Director General of the Italian Treasury, I chaired the Committee for Privatization.
V téže funkci jsem předsedal výboru, který provedl revizi zákona o správě a řízení podniků a fungování finančních trhů;
In the same capacity, I chaired the Committee that revised the Italian law on corporate governance and the functioning of financial markets;
2008: předložení první zprávy Fóra pro finanční stabilitu (první ucelená zpráva o příčinách finanční krize).
2008: the delivery of the first Financial Stability Forum report (the first comprehensive Report on the causes of the financial crisis).
Jejích 77 doporučení bylo schváleno na summitu hlav států a předsedů vlád G20 v Londýně.
Its 77 recommendations were endorsed by the G20 Summit of the Heads of State and Government in London.
2007–2008: reakce ECB na finanční krizi;
2007-2008: the ECB response to the financial crisis;
Máte nějaké obchodní nebo finanční podíly nebo jiné závazky, které by mohly být v konfliktu s vašimi budoucími povinnostmi, a existují jakékoli relevantní osobní či jiné faktory, které musí Parlament zohlednit, jestliže zvažuje vaše jmenování?
Do you have any business or financial holdings or any other commitments which might conflict you with your prospective duties, and are there any other relevant personal or other factors that need to be taken account of by the Parliament when considering your nomination?
Na jaké hlavní cíle byste se během svého osmiletého mandátu prezidenta Evropské centrální banky zaměřil?
What would be the guiding objectives you will pursue during your eight-year mandate as President of the European Central Bank?
Především budu plně respektovat mandát, který stanoví Smlouva.
First and foremost, I shall fully respect the Treaty mandate.
Pevně věřím, že činnost budoucího prezidenta Evropské centrální banky by se měla stále řídit třemi základními zásadami, přičemž je třeba brát v potaz cíl cenové stability, jak je zakotven ve Smlouvě.
I firmly believe that three principles remain fundamental in guiding the action of the future President of the European Central Bank, taking into account the objective of price stability as enshrined in the Treaty.
Zaprvé se jedná o nejvyšší možnou úroveň věrohodnosti při plnění právě tohoto cíle cenové stability.
First, the highest level of credibility in the pursuit of the very same price stability objective.
Zadruhé se jedná o naprosto nezávislé vystupování v obecném zájmu eurozóny, EU jako celku a jejích občanů.
Second, acting with full independence in the general interest of the euro area, the EU as a whole and of their citizens.
Zatřetí se jedná o střednědobě zaměřené – a doplněné o konstantně zdravou dávku pragmatismu – hodnocení neustále se rozvíjejícího finančního a hospodářského prostředí.
Third, medium-term orientation – coupled with retained healthy dose of pragmatism – in the assessment of the permanently evolving financial and economic environment.
Dovolte, abych dodal, že bezúhonnost, transparentnost a odpovědnost považuji za zásadní hodnoty pro výkon významných povinností, jež jsou svěřeny ECB.
Let me add that I regard integrity, transparency and accountability as crucial values for the exercise of the important responsibilities entrusted to the ECB
Jak hodnotíte měnovou politiku, kterou Evropský systém centrálních bank (ESCB) prosazoval v posledních dvanácti letech?
What is your assessment of the monetary policy as it has been implemented by the European System of Central Banks (ESCB) for 12 years?
Jaké změny byste v roli prezidenta případně navrhl?
What changes, if any, would you promote when becoming President?
V souladu s naším mandátem, který je zakotven ve Smlouvě, se očekává, že ve střednědobém horizontu zajistíme cenovou stabilitu v celé eurozóně.
In line with our mandate under the Treaty, we are expected to deliver price stability over the medium term for the euro area as a whole.
V tomto ohledu ECB velmi úspěšně zajišťuje cenovou stabilitu pro všechny občany v eurozóně.
In this respect, the ECB has been very successful in delivering price stability to all citizens in the euro area.
Dokazuje to průměrná míra inflace v eurozóně, která byla v minulých dvanácti letech nižší než 2 %, ale pohybuje se blízko této úrovně, což je v souladu s definicí cenové stability, kterou stanovila ECB.
This is evidenced by an average inflation rate in the euro area of below, but close to 2%, over the past 12 years, in line with the ECB’s definition of price stability.
Tento úspěch je o to významnější, vezmeme-li v úvahu četné problémy, jimž musí eurozóna čelit, jako je podstatné a téměř trvalé zvyšování cen ropy a cen jiných komodit a finanční krize, když vyjmenuji jen některé.
This achievement is even more noteworthy when considering the numerous headwinds the euro area has had to weather, such as substantial increases in oil prices, almost on a continuous basis, and other commodity prices, and the financial crisis, to name only a few.
Odrazem spolehlivého zajištění stabilních cen v minulých dvanácti letech je navíc to, že inflační očekávání zůstala pevně ukotvena na úrovni, která je v souladu s naším cílem zachovat ve střednědobém horizontu míry inflace v eurozóně pod 2 %, ale blízko této úrovně.
In addition, and as a reflection of the credible delivery of stable prices over the past 12 years, inflation expectations have remained firmly anchored at a level consistent with our aim to maintain inflation rates in the euro area below, but close to, 2% over the medium term.
Takové ukotvení je významné pro účinnost měnové politiky, tj. zajištění cenové stability také výhledově.
Such anchoring is important for the effectiveness of monetary policy, i.e. the delivery of price stability also in a forward looking manner.
Podle mého názoru je toto ukotvení jasným signálem, že finanční trhy a veřejnost obecně velmi důvěřují našemu závazku a schopnosti vést naši jednotnou měnovou politiku způsobem, který umožňuje dosažení cenové stability.
In my opinion, this anchoring is a clear signal that financial markets and the public at large attach great credibility to our commitment and capacity to conduct our single monetary policy in a way that allows for the achievement of price stability.
Skutečnost, že inflační očekávání zůstala i v průběhu finanční krize poměrně stabilní, přestože někteří komentátoři předpovídali deflační scénáře, a i když inflace po několik měsíců dosahovala záporných hodnot, lze vnímat jako znamení věrohodnosti měnové politiky ECB.
The fact that inflation expectations remained broadly stable even during the financial crisis, when some commentators were painting deflation scenarios, and when inflation was negative for several months, can be seen as an indication of the credibility of ECB’s monetary policy.
S ohledem na to nevidím důvod, proč měnit způsob, jakým jsme měnovou politiku vedli v průběhu minulých dvanácti let.
In light of this, I see no reason for introducing changes to the way we have conducted monetary policy in the past 12 years.
Před finanční krizí bylo jedním z témat, o nichž pozorovatelé, akademičtí pracovníci a tvůrci politik nejvíce diskutovali, tzv. Great Moderation (velké zklidnění).
Before the financial crisis one of the main themes debated by observers, academics and policymakers was the so-called 'Great Moderation’.
V předchozích 30 letech docházelo k trendovému poklesu inflace a její nestálosti, což bylo vykládáno jako důsledek lepších měnových a fiskálních politik a také důsledek strukturálních změn, jako je globalizace (nejpravděpodobnější je kombinace obou faktorů).
A trend decline of inflation and its volatility had occurred over the previous 30 years, and it has been interpreted as the consequence of better monetary and fiscal policies, as well as of structural changes like globalisation (most likely, a combination of both factors).
S finanční krizí se pozornost přesunula od reálné ekonomiky k finančním trhům; tvrdí se, že i když centrální banky úspěšně zvítězily nad inflací v cenách zboží a služeb, nyní čelí novému problému, který představuje inflace v cenách aktiv.
With the financial crisis the attention has shifted from the real economy to the financial markets; it has been argued that central banks, while having been successful in defeating goods and service inflation are now facing a new challenge posed by asset price inflation.
To není úplná pravda, protože trvalé zachování cenové stability je vždy velkou výzvou.
This is not entirely true, because maintaining price stability on a lasting basis always remains a challenge.
Centrální banky jsou dobře poučené o tom, že nesmí považovat za samozřejmé, že boj proti inflaci v cenách zboží a služeb je definitivně vyhraný.
Central banks are well advised not to take it for granted that the fight against goods and service price inflation has been definitely won.
Centrální banky si musí chránit vlastní, za posledních 30 let pracně získanou věrohodnost a nadále se musí soustředit na cíl cenové stability.
Central banks must preserve their own hard gained credibility over the past 30 years and remain focused on their price stability objective.
Zároveň nelze popřít, že rozvoj finančních trhů a jejich integrace na globální úrovni pravděpodobně způsobil, že dynamika cen aktiv má pro měnovou politiku větší význam než před 30 lety.
At the same time, one cannot deny that the development of financial markets and their integration at the global level has probably made asset price dynamics more relevant for monetary policy than 30 years ago.
Paradoxně je možné argumentovat, že úspěch měnové politiky v usměrňování vývoje v dynamice inflace by sám o sobě mohl být jedním z faktorů, které snížením rizikových prémií, jež vyžadují finanční trhy, mohou přispět k podpoře neudržitelného vývoje v cenách některých aktiv.
Paradoxically, it can be argued that the success of monetary policy in taming developments in inflation dynamics could itself be one of the factors that, by reducing the risk premium demanded by financial markets, may have contributed to fostering unsustainable developments in some asset prices.
Do budoucna je pro centrální banky výzvou to, aby řádně zohlednily důsledky vývoje cen aktiv v souvislosti se střednědobými až dlouhodobými riziky, která mohou ohrozit cenovou stabilitu.
Looking forward, the challenge for central banks is to take due account of the implications of asset price developments for medium to longer term risks to price stability.
Měnová politika ovšem není nutně nejvhodnějším nástrojem na řešení cenového boomu úvěrů nebo aktiv.
To be sure, monetary policy is not necessarily the most appropriate instrument to deal with credit/asset price booms.
Centrální banky ale musí investovat do vlastního porozumění dynamice finančního trhu a měnícím se vztahům mezi reálným a finančním sektorem ekonomiky.
However, central banks must invest in their understanding of financial market dynamics and the changing relationships between the real and the financial sector of the economy.
Monitorování zacílené na vznik měnové a úvěrové nerovnováhy a na vývoj v cenách aktiv je z tohoto hlediska významným prvkem strategie silné měnové politiky; střednědobá orientace je rovněž zásadní.
In this perspective, monitoring the building up of monetary and credit imbalances and asset price developments is one important element in a robust monetary policy strategy; a medium-term orientation is also crucial.
Strategie ECB je navržena tak, aby do pravidelného posuzování rizik, jež se vztahují na cenovou stabilitu, náležitě začleňovala ta rizika, která vznikají z neudržitelné měnové a úvěrové dynamiky a neudržitelné dynamiky cen aktiv a která se mohou v dlouhodobém horizontu materializovat a často jsou znamením nepříjemných a náhlých změn i poté, co uplyne nějaký čas od vzniku a nárůstu cenových bublin na trzích aktiv.
The ECB’s strategy is designed to duly incorporate in the routine assessment of the risks to price stability those risks originating in unsustainable monetary, credit and asset price dynamics, that could materialise over a longer horizon and often herald painful and abrupt adjustments, even after some time that asset price bubbles have developed and grown.
Měnová analýza tedy hraje důležitou úlohu při modelování střednědobého a dlouhodobého výhledu vývoje cen; náležité zohlednění hodnocení peněžního a úvěrového vývoje umožňuje sledovat vzájemné působení mezi tvorbou cen na trzích aktiv a tvorbou úvěru a likvidity ve finančním sektoru.
Monetary analysis therefore plays an important role in shaping the medium to longer-term outlook for price developments; due consideration to the assessment of money and credit developments makes it possible to follow the interactions between price formation in asset markets and credit and liquidity creation in the financial sector.
Tento přístup je důležitý, protože měnové politice pomáhá zaujímat preventivní postoj vůči počínající nerovnováze cen aktiv, která se odráží v dynamice měnových a úvěrových agregátů.
This approach is important, since it helps monetary policy to adopt a pre-emptive attitude towards incipient asset price imbalances that are reflected in the dynamics of monetary and credit aggregates.
Působením proti neudržitelné peněžní a úvěrové dynamice a neudržitelné dynamice cen aktiv může měnová politika lépe omezit tvorbu cenových bublin u aktiv, což je lepší než pouhé následné zásahy, když daná bublina praskne, a náklady, pokud jde o makroekonomickou nestabilitu, mohou být mimořádně vysoké.
By “leaning-against-the-wind” of unsustainable money, credit and asset price dynamics, monetary policy can better limit the build-up of asset price bubbles, rather than simply intervening ex-post, when the bubble bursts, and the costs in terms of macroeconomic instability can be extremely high.
Existuje rozpor mezi bojem proti recesi a stálou ostražitostí týkající se inflace (očekávání), pokud jde o měnovou politiku?
Is there a conflict in terms of monetary policy between fighting the recession and remaining vigilant about inflation (expectations)?
Jak jsem již naznačil, měnová politika ECB se orientuje na zachování cenové stability ve střednědobém horizontu.
As I already indicated, the ECB’s monetary policy is geared to maintain price stability over the medium term.
Zásadní je tedy posoudit, zda jsou nárůsty cen komodit dočasné nebo trvalé a zda v jejich důsledku hrozí vyvolání druhotných účinků.
Therefore, a crucial assessment is whether commodity price increases are of a transitory or a permanent nature and whether they risk triggering second round effects.
Jsou-li změny v cenách komodit dočasné, v podstatě je možné kolísání inflace vyvolané prvotními účinky přehlížet.
In principle, if commodity price changes are of a temporary nature, one can look through the volatility in inflation triggered by their first-round effects.
Riziko druhotných účinků ale musí být odlišeno, aby se tak zabránilo jejich trvalému dopadu na střednědobé inflační očekávání a střednědobý inflační vývoj.
However, the risk of second round effects must be contrasted, in order to prevent that they have a lasting impact on medium-term inflation expectations and developments.
Měnová politika musí zabránit zejména tomu, aby dočasná zvýšení inflace vedla ke vzniku druhotných účinků ve způsobech stanovování mezd a cen např. kvůli indexaci mezd a cen podle inflace, nebo obecněji ke zhoršení inflačních očekávání.
In particular, monetary policy needs to avoid that temporary increases in inflation lead to the emergence of second-round effects in the wage and price-setting behaviour, for instance due to the indexation of wages and prices to past inflation, or more generally to a worsening of inflation expectations.
V případě, že trvale vzestupný trend v cenách komodit systematicky ovlivňuje inflaci, pak je ještě naléhavější preventivně odlišit riziko, kdy tato trvale rostoucí odchylka od cíle cenové stability porušuje pevné ukotvení inflačních očekávání.
In addition, in case that a persistent upward trend in commodity prices systematically affects inflation, there is an even more pressing need to pre-emptively contrast the risk that such a sustained upside deviation from the price stability objective undermines the firm anchoring of inflation expectations.
V takových případech by byla nutná úprava orientace měnové politiky, aby tak byla chráněna cenová stabilita a inflační očekávání byla i nadále dobře ukotvena.
In such cases, an adjustment of the monetary policy stance would be required to preserve price stability and keep inflation expectations well-anchored.