natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Jeden soudce shledal odpověď naprosto nepoužitelnou a jiný tvrdil, že ESD jednu klíčovou a explicitní otázku nechal nezodpovězenou.
One judge considered the answer completely unusable, and another stated that a crucial and explicit question had specifically been left aside by the ECJ.
Další soudce konstatoval, že nejlepší je pokládat ESD jednoznačně formulované otázky (na něž lze odpovědět pouze ano či ne), aby se předešlo víceznačným odpovědím, které se budou obtížně uplatňovat na okolnosti případu.
Another judge considered that it was best to ask straightforward questions to the ECJ ("yes/no" questions) in order to avoid ambiguous answers which would be difficult to apply to the facts of the case.
Ve třech případech vedlo rozhodnutí ke změně nebo zrušení vnitrostátního právního předpisu, zatímco v jiných dvou případech se soudci jednotlivých států domnívali, že rozhodnutí o předběžné otázce použili správně a jejich rozhodnutí bylo poté v odvolacím řízení zrušeno.
In three cases, the ruling led to a change in, or abolition of, national legislation, whereas in two other cases, the national judges considered that their correct application of the preliminary ruling was later overturned on appeal.
Jeden soudce uvedl jako „generační problém“, že odvolací nebo nejvyšší soudy dostatečně neuznávají nadřazenost práva Společenství.
One judge considered this to be a "generational problem", with appeal or supreme courts not giving sufficient recognition to the primacy of Community law.
V dalším případě došlo k mimosoudnímu urovnání, takže použití předběžného rozsudku nebylo zapotřebí.
One further case saw an out-of-court settlement which removed any need to apply the preliminary ruling.
A konečně, v dalších dvou případech strany poté, co bylo vydáno rozhodnutí o předběžné otázce, předložily nová fakta, čímž použití rozsudku znemožnily.
Finally, the parties in two further cases submitted further facts after the ECJ's ruling, making it inapplicable on the facts.
Tento oddíl je třeba od předchozích (oddíl 4 písm. b)–f)) odlišit.
This section must be distinguished from the sections above (4(b)-(f)).
Návrhy na zlepšení řízení byly samozřejmě vyžadovány ode všech respondentů, bez ohledu na to, jestli někdy podávali žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
Indeed here, suggestions for improvement to the procedure were sought from all responding judges, irrespective of whether they had made a reference or not.
210 přijatých odpovědí bylo vyhodnoceno z různých hledisek, která jsou dále rozvinuta níže.
The 210 answers received have been classified in different themes which are further developed below.
Velká část respondentů (24 %) kritizovala zdlouhavost celého procesu.
A very large number of respondents (24%) criticised the length of the procedure.
Styl a argumentaci rozsudků ESD kritizovalo 10 % dotazovaných.
The style and reasoning of ECJ judgments was criticised by 10% of respondents.
Kromě toho někteří soudci (6 %) navrhovali různé interní změny týkající se ESD.
Furthermore, a number of judges (6%) suggested various internal reforms concerning the ECJ.
Stejné procento soudců navrhlo, aby se předkládající soudci více zapojovali do řízení o předběžné otázce.
Finally, an equal number of judges proposed to involve referring judges more closely in the preliminary reference procedure.
Nejčastěji navrhované zlepšení v řízení o předběžné otázce (42 %) se vztahovalo ke vzdělávání soudců jednotlivých států a lepšímu přístupu k informacím o řízení.
The most frequently recommended improvement to the preliminary ruling procedure (42%) was related to the training of national judges and better access to information on the procedure.
Jeden francouzský soudce uvedl, že základním předpokladem k tomu, aby soudce vůbec mohl uvažovat o podání žádosti, je jistá míra odbornosti v dané problematice a znalost řízení.
A French judge stated that a certain amount of expertise on the subject-matter and the procedure was an essential precondition to be able even to consider making a reference.
První skupina návrhů proto hledala řešení „strachu z neznámého“, jak to vyjádřil jeden německý soudce.
The first series of suggestions therefore sought to remedy the “fear of the unknown”, as expressed by one German judge.
Jedná se o situace, kdy se soudci obávali vůbec uvažovat o podání žádosti kvůli nedostatku znalostí nebo žádost nepodali z obavy, že by ji ESD prohlásil za nepřípustnou.
This would include situations in which judges were deterred from even considering making a reference because of a lack of expertise, but also where a reference is not made for fear of the ECJ declaring it inadmissible.
Někteří respondenti se dožadovali základních aktuálních informací nebo pravidelného elektronického věstníku s přehledem nevyřízených a vyřízených řízení o předběžné otázce.
Some respondents asked for basic up-to-date information or a regular e-newsletter on pending and completed preliminary rulings.
Mnozí volali po oficiálním formuláři, vzoru nebo doporučených postupech, které by mohli použít při podávání žádosti.
Many called for an official form, template or good practice guidelines which they could use to make a reference.
Soudce prvního stupně z Německa doporučil navrhnout ve spolupráci s vnitrostátními orgány příručku pro podávání předběžných žádostí, podobnou praktickému průvodci použitému pro směrnici o dokazování.
A first instance judge in Germany recommended the drafting of a guide on preliminary references, in cooperation with national authorities, along the lines of the practice guide used for the Directive on the Taking of Evidence.
Nařízení Rady (ES) č. 1206/2001 ze dne 28. května 2001 o spolupráci mezi soudy členských států v dokazování v občanských nebo obchodních záležitostech; průvodce je k dispozici na adrese:
Council Regulation (EC) No 1206/2001 of 28 May 2001 on cooperation between the courts of the Member States in the taking of evidence in civil or commercial matters; the guide is available at:
http://ec.europa.eu/civiljustice/evidence/docs/evidence_ec_guide_en.pdf Jeden soudce poznamenal, že by mu řízení vyhovovalo více, kdyby existovaly jasnější instrukce ohledně toho, jakým způsobem by v žádosti měla být shrnuta fakta.
http://ec.europa.eu/civiljustice/evidence/docs/evidence_ec_guide_en.pdf One judge commented that he or she would be more comfortable with the procedure if there were clearer indications as to how the facts should be summarised in the reference.
Na druhou stranu dva soudci, z Francie a Polska, uvedli, že byli plně spokojeni s oficiální podporou, kterou jim v roce 2005 poskytla jejich příslušná ministerstva a která byla k dispozici on-line.
On the other hand, two judges, from France and Poland commented however that they were entirely satisfied with the official guidance provided in 2005 by their respective ministries and available online.
Druhým velmi častým tématem byla obava z položení otázky, která již byla ESD jednou zodpovězena.
A second very common theme was the fear of duplicating a question referred previously to the ECJ.
V tomto ohledu jeden soudce přišel s nápadem, vytvořit atlas již položených otázek uspořádaný podle oblastí zájmu v souladu s modelem vyvinutým v oblasti soudní spolupráce v občanských věcech.
In this respect, a judge suggested the idea of an atlas of questions already referred, organised by subject-area along the lines of the model developed in the area of judicial cooperation in civil matters.
Soudní atlas ve věcech občanských je k dispozici na:
The Judicial Atlas in Civil Matters is accessible at:
http://ec.europa.eu/justice_home/judicialatlascivil/html/index_en.htm Další byl návrh na horizontální mechanismus, který by soudce v EU systematicky informoval o žádostech podaných v oblasti jejich zájmu.
http://ec.europa.eu/justice_home/judicialatlascivil/html/index_en.htm Another idea was a horizontal mechanism to make all EU judges systematically aware of references made in their subject area.
Jeden bulharský soudce uvedl, že postup ověřování, zda zamýšlená otázka byla již položena, by měl být v každém případě zjednodušen.
A Bulgarian judge commented that the procedure for checking whether the intended questions had already been referred should in any event be simplified.
Německý patentový soudce uvažoval, že jednotlivé žádosti zveřejňované v Úředním věstníku Evropské unie jsou nedostačující a měly by být zkompletovány.
A German patent judge considered that the information on individual references published in the Official Journal of the European Union was insufficient and should be completed.
Třetí opakující se téma bylo přání mít k dispozici všechny relevantní informace o předběžných žádostech na internetu.
A third recurring theme was the desire to be able to obtain all relevant information on preliminary references via the internet.
Jeden polský respondent zašel ještě dále a navrhl, že by mělo být možné podat žádost elektronicky.
One Polish respondent went further and suggested that it should be possible to make a reference electronically.
Nepřiměřená zdlouhavost řízení figurovala velmi často v komentářích soudců z šestnácti členských států.
The perceived excessive length of the procedure featured very prominently in judges' comments from sixteen Member States.
Za důsledek této zdlouhavosti považovali nevalný zájem o žádosti.
The consequence of this length was considered to be a chilling effect on references.
Mnoho soudců tvrdilo, že jsou o řízení informováni, ale vyhýbají se mu kvůli zdržení, které přináší.
Many judges claimed to know the procedure but refrain from using it because of the delay involved.
Například jeden rakouský soudce se domníval, že taková zdržení jsou naprosto nepřípustná v oblasti sociálního práva.
For instance, an Austrian judge considered that such delays were totally unacceptable in the area of social law.
Jistý německý soudce z vyššího soudu obzvláště nemohl pochopit důvod prodlení mezi skončením ústního jednání a vynesením rozhodnutí o předběžné otázce a tvrdil, že podobná zpoždění by v čistě vnitrostátním kontextu byla pravděpodobně považována za urážlivá a nezákonná.
One German judge from a higher court had particular difficulty in understanding the reason for the delay between the end of the oral procedure and the handing down of the preliminary ruling, and that similar delays in a purely domestic context would probably be considered abusive or illegal.
Několik soudců také argument otočilo a došlo k závěru, že nevyužití potenciálu soudců jednotlivých států znamená, že ESD riskuje zavalení žádostmi v případě, že by se snížila doba trvání řízení.
Several judges also reversed the reasoning to conclude that the existing untapped potential among national judges would mean that the ECJ risked being swamped with references should the duration of the procedure decrease.
Několik soudců volalo po mimořádném zkrácení řízení v určitých naléhavých věcech, jako např. v oblasti poskytování azylu.
Several judges called for the particular acceleration of the procedure in certain urgent cases, such as in the area of asylum.
Jeden soudce se domníval, že žádosti o řízení o předběžné otázce by měly u ESD mít přednost před jinými druhy případů, zatímco jiný si přál častější používání existujícího zkráceného postupu.
One judge considered that references for a preliminary ruling should be given priority over other types of cases before the ECJ, whilst another wanted to see the existing accelerated procedure used more frequently.
Zkrácený postup je stanoven článkem 104a jednacího řádu ESD, zatímco nově vložený článek 104b zavádí naléhavé řízení a navíc stanoví příslušná pravidla.
The accelerated procedure is provided for in Article 104a of the ECJ's Rules of Procedure whilst the newly inserted Article 104b introduce an urgent procedure and sets out the rules applicable thereto.
Někteří soudci dokonce navrhovali, jak dlouhý by měl být průměrný postup.
Few judges actually made suggestions as to how long the average procedure should last.
Nicméně jeden finský soudce navrhl 3–4 měsíce a jeden švédský 7–8 měsíců.
However, one Finnish judge proposed 3-4 months and a Swedish judge suggested 7-8 months.
Stylem a obsahem rozsudků ESD se konkrétně zabývali mnozí soudci, především, ale ne výhradně z Německa.
The style and content of ECJ judgments was of particular concern to many judges, particularly but not exclusively from Germany.
Nejčastější výtky se soustředily na jazykovou srozumitelnost rozsudků.
The most frequent complaint related to the linguistic clarity of judgments.
Další skupina odpovědí se zaobírala přílišnou délkou rozsudků.
Another series of answers related to the excessive length of judgments.
Jeden finský soudce by například rád viděl kratší rozsudky podobné rozsudkům finského nejvyššího správního soudu.
One Finnish judge, for instance, wanted to see shorter judgments more akin to judgments of the Finnish supreme administrative court.
Několik soudců se domnívalo, že zdůvodnění ESD jsou často příliš obecná a abstraktní na to, aby se dala použít na okolnosti vnitrostátních případů.
Several judges considered that the reasoning of the ECJ was often too general or abstract to be able to be properly applied to the facts of national cases.
Několika jiným soudcům se nelíbilo, jak ESD nakládá s precedentem.
Some other judges were uncomfortable with the way in which the ECJ deals with precedent.
Jeden soudce by uvítal, aby rozsudky byly konkrétnější v definování svého vztahu k předchozím věcem, zatímco jiný soudce by upřednostnil systém založený především na právních předpisech a nikoli na precedentech.
One judge would have liked judgments to be more explicit on how they relate to previous case-law whilst another preferred a system predominantly based on principles rather than precedent.
A konečně jeden soudce navrhl, aby ESD více využíval obiter dicta .
Finally, one judge suggested that the ECJ make more use of obiter dicta .
Nicméně tato kapitola neobsahovala pouze stížnosti.
However, not all responses under this heading were complaints.
Jeden soudce označil komunikaci ESD s vnitrostátními soudy za „osvěžujícím způsobem odlišnou“ od způsobu, jakým se soudci jednají domácí ústavní soudy.
One judge found the ECJ's dialogue with national courts "refreshingly different" from the way referring judges were treated by her domestic constitutional court.
Podstatná část soudců by ráda ve všech stadiích řízení viděla užší zapojení předkládajícího soudu.
A substantial number of judges wanted to see closer involvement of the referring judge in all stages of the procedure.
Jedna finanční soudkyně z Německa uvedla, že po rozšíření Unie mnohem více než kdy předtím hrozí riziko, že soudci, generální advokáti nebo zaměstnanci ESD zainteresovaní v jakémkoli konkrétním řízení o předběžné otázce nebudou dostatečně obeznámeni s vnitrostátními právními systémy.
One financial judge from Germany stated that following enlargement, the risk of judges, Advocates General or ECJ staff involved in any particular preliminary ruling being unfamiliar with any given domestic legal system was even greater than before.
Zdůraznila, že tento fakt se často projevil až po vydání stanoviska generálního advokáta, kdy už bylo pozdě na jakýkoli zásah ze strany soudce členského státu.
She highlighted the fact that this often became clear only after the Advocate General’s Opinion, and it was then too late for the national judge to do anything.
Proto doporučila dát oficiálně prostor poznámkám od postupujícího soudce, přestože si je vědoma, že to odporuje snahám o urychlení řízení, tudíž by se mělo jednat o striktně časově omezený prostor.
She therefore recommended a formal opportunity for comments from the referring judge even though she realised this went against the speeding up of the procedure and should therefore be kept within a very short time-frame.
Na tomto se obecně shodlo několik respondentů.
Several respondents concurred in more general terms.
Jistý soudce pracovního soudu doporučil povinnou konzultaci předkládajícího soudce před ESD, při níž by mohl přeformulovat kteroukoli část žádosti.
A labour court judge recommended a mandatory consultation of the referring judge before the ECJ could reformulate any part of the reference.
Jiný soudce žádal „dialog“, který by pomohl k vhodnému přeformulování dotazů.
Another judge called for a "dialogue" to reformulate the questions as appropriate.
Další dva respondenti navrhli pozvat předkládajícího soudce k ústnímu jednání, aby se zajistilo, že rozsudek ESD bude relevantní k projednávané vnitrostátní kauze.
A further proposal made by two respondents consisted in inviting the referring judge to participate in the oral procedure, in order to ensure that the ECJ ruling remained relevant to the pending domestic case.
Jeden soudce specializovaný na finanční záležitosti by schvaloval, aby se předkládajícím soudcům, kteří budou chtít být přítomni slyšení ESD, „vyhradilo křeslo“ a byla jim dána příležitost odpovědět na otázky od všech stran a pozdravit soudce zpravodaje .
One judge specialising in financial matters would have liked to see a "special chair" for referring judges who make the effort to be present at the ECJ for the hearing, and the possibility for them to answer questions from all sides and to greet the juge rapporteur .
Respondenti z mnoha členských států navrhovali strukturální změny ESD.
Respondents from a wide range of Member States proposed structural changes to the ECJ.
Nejčastějším návrhem bylo podporovat specializaci soudců ESD, a za tím účelem vytvořit specializované senáty.
The most frequent proposal was to encourage the specialisation of ECJ judges and to create specialised chambers to that effect.
Tyto změny by měly zajistit lepší využitelnost rozsudků ESD specializovanými soudci členských států.
This was said to make ECJ judgments more acceptable to specialised national judges.
Dánský soudce doporučil předat pravomoc k rozhodování o předběžných otázkách do rukou Soudu prvního stupně v oblastech, v nichž je již judikatura ESD propracovaná.
A Danish judge suggested transferring competence to hand down preliminary rulings to the Court of First Instance in certain areas where the ECJ's case-law was already well-developed.
Německý soudce ze zemského nejvyššího správního soudu navrhl, aby se do vnitrostátních postupů při formulování předmětu žádosti více zapojovali generální advokáti.
A German judge from a regional supreme administrative court proposed involving the Advocates General more closely in the national proceedings forming the subject of the reference.
Jeden rakouský soudce šel ještě dále a navrhl, aby byly soudy prvního stupně Společenství v každém členském státě.
One Austrian judge went further and proposed Community first instance courts based in all Member States.
A konečně, dva soudci nejvyšších soudů z různých členských států se domnívali, že ESD by se měl zabývat pouze rozsudky v případech nejtěsněji se vážících k právnímu řádu Společenství, tedy by šlo o určitou formu volby příslušnosti.
Finally, two supreme court judges from different Member States were of the opinion that the ECJ should only consider ruling on the most relevant cases for the Community legal order, ie. a form of optional jurisdiction.
(vi) Omezení práva podat žádost
(vi) Limiting the right to refer
Malý počet německých a dánských soudců, zejména ze soudů druhého stupně, navrhoval omezit právo soudů prvního stupně podávat žádosti k ESD.
A small number of German and Danish judges, mainly from second instance courts, proposed limitations to the right of first instance courts to refer questions to the ECJ.
Jeden soudce se domníval, že nižší soudy by se měly před podáním žádosti EDS poradit se soudy vyššího stupně.
One judge considered that lower courts should consult the relevant higher court before being allowed to refer a question to the ECJ.
Další uvedl, že soudci prvního stupně spoléhají na mechanismus žádostí o rozhodnutí o předběžné otázce jako na způsob, jak se zbavit povinnosti rozhodovat ve složitých případech.
Another stated that first instance judges relied on the preliminary reference mechanism as a way to avoid having to decide on difficult cases.
Jeden respondent doporučil udělit stranám pravomoc zabránit soudci v rozhodnutí o podání žádosti.
One respondent proposed to grant to the parties the power to block a judge’s decision to make a reference.
Několik soudců z Německa by uvítalo, kdyby se příslušnost ESD plně rozšířila i na oblasti obsažené v hlavě IV Smlouvy o ES a hlavě VI Smlouvy o EU, obzvláště na oblast azylu a přistěhovalectví.
Several judges from Germany were keen to see the ECJ's jurisdiction fully expanded to the areas covered by Titles IV EC and VI EU, in particular asylum and immigration.
Mnozí soudci, obzvláště z „nových“ členských států, žádali posílení vnitrostátních orgánů nebo asistenčních služeb, jež by poskytovaly pomoc soudcům chystajícím se podat žádost.
A number of answers, mainly from "new" Member States, called for the creation or reinforcement of national bodies or helpdesks designed to assist judges intending to make a reference.
Jiní upřednostňovali představu specializovaného asistenta v rámci každého soudního dvora nebo v rámci vyšších soudů.
Others preferred the idea of having specialised assistants within each court, or within higher courts.
A konečně, jeden státní zástupce pracující u kasačního soudu navrhoval zřídit v rámci Soudního dvora službu, kterou by soudci členských států mohli přímo kontaktovat a která by jim pomohla efektivněji vyhledávat informace.
Finally a magistrate working in a court of cassation called for the setting up of a service within the Court of Justice which national judges could contact directly to better direct their research efforts.
Několik respondentů se domnívalo, že kritéria pro aplikování teorie acte clair by měla být volnější vzhledem k tomu, že právo Společenství se používá stále častěji.
Several respondents considered that the criteria for applying acte clair should be loosened, given the ever wider and more frequent application of Community law.
Jeden soudce prvního stupně se domníval, že koncept soudu, „proti jehož rozhodnutím neexistuje žádný opravný prostředek v rámci vnitrostátního práva“, je nejasný.
A first instance judge found that the concept of a court "against whose decisions there is no judicial remedy under national law" was unclear.
Jednoho soudce znepokojovalo, že německé procesní právo povoluje zjišťovat okolnosti podruhé, pokud by žádost o předběžnou otázku zaslal soud prvního stupně.
One judge was concerned that German procedural law would allow the facts to be ascertained a second time, once a reference for a preliminary ruling had potentially been sent by the first instance court.
Toto přezkoumání faktů může ohrozit použití rozhodnutí ESD vzhledem k tomu, že je založen na zastaralých faktech.
This re-examination of the facts would jeopardise the usefulness of the ECJ's ruling, given that it would be based on an obsolete set of facts.
Z více než tisíce odpovědí na tuto otázku (1109) je zřejmé, že účastníci uplatňují právo Společenství před soudci jednotlivých členských států zřídka.
With more than a thousand answers to this question (1109) it appears quite clearly that Community law is rarely raised by the parties before national judges (see chart below).
Na grafu níže jsou zleva doprava vzestupně znázorněny členské státy, jejichž soudci se setkávají s právem Společenství ze strany účastníků nejčastěji.
Using a weighted indicator, the chart below indicates from left to right in ascending order the Member States in which the parties are perceived by responding judges to raise Community law the most frequently.
Některé členské státy nemohly být do grafu zařazeny, neboť od nich není k dispozici dostatečné množství odpovědí.
Certain Member States could not be included in this chart for lack of sufficient responses.
Kromě Belgie a Portugalska se ukazuje, že právo Společenství zcela jasně častěji uplatňují zúčastněné strany ve „starých“ členských státech.
Except for Belgium and Portugal, it appears that there is a relatively clear trend, with Community law being raised more frequently in "old" Member States.
Je pozoruhodné, že například v Bulharsku, Polsku a České republice před většinou soudců právo Společenství nebylo uplatněno „nikdy“.
It is notable, for instance, in Bulgaria, Poland and the Czech Republic that Community law was "never" raised before a majority of judges.