natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Na úrovni ES byl odsouhlasen seznam pozic úředníků, které byly shledány neslučitelné s mandátem v Evropské parlamentu.
A list was agreed of the offices at EC level deemed incompatible with a European Parliamentary mandate.
355 mandátů (pro tehdejších 9 států) by bylo rozděleno na proporčním základě následovně: Německo 71, Spojené království 67, Itálie 66, Francie 65, Nizozemsko 27, Belgie 23, Dánsko 17, Irsko 13 a Lucembursko 6.
355 seats (for the then nine States) would be distributed on a proportional basis, as follows: Germany 71, UK 67, Italy 66, France 65, Netherlands 27, Belgium 23, Denmark 17, Ireland 13, Luxembourg 6.
Přímo zvolení poslanci EP by měli stejné výsady a imunity jako jejich vnitrostátní protějšky.
The privileges and immunities of directly-elected MEPs would be those of their national equivalents.
Vnitrostátní pravidla by byly také uplatňována ve vztahu k věku způsobilých voličů a kandidátů, k obsazování uvolněných mandátů, k pravidlům pro politické strany a funkčnímu období a podmínkám poslanců EP.
National discretion would also apply with respect to the eligible age of electors and candidates, the filling of vacancies, the rules for political parties, and MEPs’ terms and conditions.
V závislosti na době vstupu v platnost jednotného volebního postupu by Parlament rozhodl o ověření pověřovacích listin poslanců.
Pending the entry into force of the uniform electoral procedure, Parliament would rule on the verification of the credentials of Members.
Patijnova zpráva byla pro členské státy, jak se ukázalo, dostatečně pragmatická, aby mohla sloužit jako základ pro jednání v Radě.
The Patijn Report proved to be sufficiently pragmatic for Member States to take it as the basis for negotiation in the Council.
Velkou překážkou dohody bylo i nadále odmítání britské vlády přijmout volební systém poměrného typu, kdy by mandáty získané v Evropském parlamentu přibližně odpovídaly počtu hlasů vhozených do volební urny.
The big stumbling block to an agreement continued to be the British government’s refusal to adopt an electoral system of a proportional type whereby seats won in the European Parliament would broadly match the votes cast in the ballot box.
Ačkoli byl chybějící jednotný volební systém ve své době příčinou velké frustrace, při současné pohledu zpět bylo správné, že se Parlament soustředil především na zavedení prvních přímých voleb a odložil zdokonalování systému na později.
Although the lack of a uniform electoral procedure was the cause of great frustration at the time, in retrospect Parliament was surely right to concentrate on getting direct elections introduced in the first place and to postpone the perfection of the system until later.
Konečně přímé volby
Direct elections at last
Dne 20. září 1976 Rada dospěla k dohodě o Aktu o volbě zastupitelů v Evropském parlamentu ve všeobecných a přímých volbách.
On 20 September 1976 the Council reached agreement on an Act concerning the election of the representatives of the European Parliament by direct universal suffrage.
Tento akt, který má status primárního práva a který vyžadoval ratifikaci každým členským státem, byl připojen k rozhodnutí.
The Act, which has the status of primary law and which required ratification by each Member State, was annexed to a Decision.
Rada ustavila poslaneckou komoru 410 poslanců (pro tehdejších devět států), v níž čtyři největší státy měly stejný počet mandátů.
The Council established a chamber of 410 deputies (for the then nine States), with the four largest States enjoying an equal number of seats.
I když byl zopakován záměr, jehož cílem byl budoucí jednotný volební postup, nebyl stanoven žádný časový harmonogram pro jeho dosažení.
While the objective of a future uniform electoral procedure was repeated, no timetable was set for its accomplishment.
Volby se měly konat mezi čtvrtkem a nedělí.
Voting was to take place between Thursday and Sunday.
V očekávání vstupu v platnost jednotného volebního postupu při ověřování pověřovacích listin zvolených poslanců Parlamentem bylo přihlédnuto k oficiálním výsledkům vyhlášeným každým členským státem.
Pending the emergence of a uniform electoral procedure, the verification by Parliament of the credentials of those elected would take note of the official results declared in and by each Member State.
Společně s Parlamentem byl stanoven dohodovací postup k vyjasnění podrobností.
A conciliation procedure was established with the Parliament to iron out the details.
Spojené království a Dánsko připojily prohlášení ohledně svých zámořských území a Německo připojilo své prohlášení s ohledem na Berlín.
The UK and Denmark annexed declarations concerning their overseas territories; and Germany another with respect to Berlin.
Po určitém zpoždění se první volby do Evropského parlamentu konaly v červnu 1979.
After a certain delay, the first elections to the European Parliament took place in June 1979.
Nově zvolený Parlament se brzo začal zabývat otázkou přeměny aktu z roku 1976 do formy jednotného volebního postupu.
The newly elected Parliament soon addressed the matter of turning the 1976 Act into a uniform electoral procedure.
Návrh Seitlingerovy zprávy se soustředil na otázku rozšíření poměrného zastoupení.
The drafting of the Seitlinger Report focussed on the issue of extending proportional representation.
Seitlingerova zpráva přijatá dne 10. března 1982 158 hlasy pro, 77 proti, a 27 se zdrželo hlasování; Úř. věst C 87, 5.4.1982.
Seitlinger Report, adopted on 10 March 1982 by 158 votes to 77 with 27 abstentions; OJ C 87, 5.4.1982.
Nicméně viz kritické stanovisko Výboru pro právní záležitosti (navrhovatel D´Angelosante).
Yet see the critical Opinion of the Legal Affairs Committee (rapporteur D’Angelosante).
Navrhoval vytvoření mnohočlenných volebních orgánů skládajících se ze třech až patnácti poslanců EP, při čemž by byly mandáty přiděleny podle D´Hondtova systému a byly by umožněno přednostní hlasování pro individuální kandidáty v rámci listin.
It proposed multi-member constituencies of between three and fifteen MEPs, with seats allocated by the D’Hondt system, and allowed for the possibility of preferential voting for individual candidates within lists.
Návrh konstatoval, že je zde možnost odklonění se od normy na základě „zvláštních zeměpisných a etnických důvodů“.
It noted that there could be deviation from the norm on the grounds of ‘special geographical or ethnic factors’.
Seitlinger se také snažil trvat na tom, že by státní příslušníci jednoho členského státu, kteří mají bydliště v jiném členském státě po dobu delší než pět let, měli získat právo volit ve státě svého bydliště.
Seitlinger also sought to insist that nationals of one Member State resident in another for more than five years should be given the right to vote in their country of residence.
Bylo navrženo, aby volební dny byly omezeny na dva dny (neděle a pondělí).
It was proposed that polling be reduced to two days (Sunday and Monday).
Avšak s ohledem na všeobecnou politickou situaci ve Společenství ve spojení s pokračujícím odmítáním britské strany opustit svůj systém prosté většiny uplatňovaný v jednotlivých členských volebních obvodech, nebylo v Radě možné dosáhnout žádného pokroku.
However, in view of the general political situation in the Community, coupled with continuing British refusal to abandon its simple majority system in single member constituencies, no progress was possible in the Council.
Podobný osud čekal Reinholda Bockleta, zpravodaje jmenovaného pro tyto otázky v příštím funkčním období let 1984–1989.
A similar fate awaited Reinhold Bocklet, appointed rapporteur on the matter in the next mandate, 1984-89.
Jeho úsilí ztroskotalo na překážce z britské strany.
His efforts foundered on the obstacle of the British.
Nebylo možné propojit proporční a neproporční volební systémy v rámec, který by bylo možno spolehlivě nazvat jednotným a který by zároveň zajistil konsensus buď Parlamentu nebo Rady.
Ingenuity was not able to marry proportional and non-proportional electoral systems within a framework which could credibly be called ‘uniform’ and which, at the same time, would induce a consensus within either Parliament or Council.
S pádem Berlínské zdi a včleněním východního Německa do Společenství bylo nutné posoudit počet německých poslanců v Evropském parlamentu.
The fall of the Berlin Wall and the integration of East Germany into the Community necessitated a review of the number of German deputies in the European Parliament.
Po volbách v roce 1989 (v tehdejších 12 státech) byl zpravodajem v této otázce jmenován Karel De Gucht.
After the 1989 elections (in the then 12 states), Karel De Gucht was appointed rapporteur on the dossier.
Úspěšně vypracoval dvě „průběžné zprávy“, které záležitosti posunuly vpřed.
He successfully produced two ‘interim reports’ which pushed things along.
Nejdříve zopakoval dřívější návrh Parlamentu na užívání D´Hondtovy metody.
In the first, De Gucht repeated Parliament’s earlier proposal for the use of D’Hondt.
Ve své druhé zprávě De Gucht navrhl, aby se počet poslanců sjednoceného Německa zvýšil na 99, čímž by Francii, Itálii a Spojenému království zůstalo 87 mandátů na každý z těchto států.
In his second report, De Gucht proposed that the unified Germany’s number of seats should rise to 99, leaving France, Italy and the UK with 87 each.
Navzdory úsilí Parlamentu toto však byla až zvolení labouristické vlády ve Spojeném království v květnu roku 1997, kterou v této záležitosti podpořili liberální demokraté, jež konečně přineslo změnu v oblasti volebního systému.
Nevertheless, despite the efforts of Parliament, it was the election of a Labour government in the UK in May 1997, assisted on this matter by the Liberal Democrats, which finally broke the logjam over the electoral system.
Pro volby v roce 1999 byl ve Velké Británii zaveden uzavřený systém regionálního poměrného zastoupení.
For the 1999 elections a closed list system of regional proportional representation was introduced to Great Britain.
Vzhledem k nesmírné potřebě brát v úvahu názor menšin v této oblasti, užívá Severní Irsko od roku 1979 systému jednotlivých převoditelných hlasů.
Northern Ireland had enjoyed STV since 1979 because of the overwhelming need to reflect minority opinion in the province.
V roce 1999 bylo do Evropského parlamentu jako poslanci zvoleno 10 liberálních demokratů, 2 zelení, 2 členové strany Plaid Cymru a 3 členové strany UKIP a dokládají tak význam poměrného zastoupení pro legitimitu Evropského parlamentu.
In 1999 10 Liberal Democrats, 2 Greens, 2 Plaid Cymru and 3 UKIP MEPs were elected to the Parliament, witness to the importance of proportional representation to the legitimation of the European Parliament.
Podobné reformy proběhly ve Francii před volbami v roce 2004.
Similar reforms were made in France in time for the 2004 elections.
Přínosná změna Smlouvy
Helpful Treaty change
… každý občan Unie mající bydliště v členském státě, jehož není státním příslušníkem, má právo volit a být volen v volbách do Evropského parlamentu v členském státě, v němž má bydliště, za stejných podmínek jako státní příslušníci tohoto státu.
… [E]very citizen of the Union residing in a Member State of which he is not a national shall have the right to vote and to stand as a candidate in elections to the European Parliament in the Member State in which he resides, under the same conditions as nationals of that State.
Toto právo je vykonáváno v souladu s podrobnou úpravou přijatou Radou na návrh Komise a po konzultaci s Evropským parlamentem jednomyslně; tato úprava může stanovit výjimky tam, kde je to odůvodněno zvláštními obtížemi některého členského státu.
This right shall be exercised subject to detailed arrangements adopted by the Council, acting unanimously on a proposal from the Commission and after consulting the European Parliament; these arrangements may provide for derogations where warranted by problems specific to a Member State.
Toto napomohlo určit právní základ pro opatření určená ke stimulaci volební politiky a zvyšování občanské angažovanosti.
Helpfully, this provided a legal base for measures to stimulate transnational electoral politics and increase civic participation.
Zároveň Maastrichtská smlouva upravila článek 138 tak, aby poskytl Parlamentu právo vyjádřit souhlas s návrhem Rady na jednotný volební postup.
At the same time, the Treaty of Maastricht amended Article 138 to give to the Parliament the right of assent to the Council’s proposal for a uniform electoral procedure.
Politické strany na evropské úrovni jsou významným faktorem integrace uvnitř Unie.
Political parties at European level are important as a factor for integration within the Union .
Přispívají k vytváření evropského povědomí a k vyjadřování politické vůle občanů Unie.
They contribute to forming a European awareness and to expressing the political will of the citizens of the Union .
Vítězství Tonyho Blaira v květnu 1997 mělo pozitivní účinek na závěrečné fáze mezivládní konference, které vedly k podepsání Amsterdamské smlouvy.
Tony Blair’s victory in May 1997 had a beneficial effect on the closing stages of the Intergovernmental Conference which led up to the signing of the Treaty of Amsterdam.
Dále přidala novou záhadnou doložku v tomto znění:
It then added a new, cryptic clause, as follows:
Pokud bude tento odstavec měněn, musí počet zastupitelů volených v jednotlivých členských státech zajistit odpovídající zastoupení lidu států sdružených ve Společenství.
In the event of amendments to this paragraph, the number of representatives elected in each Member State must ensure appropriate representation of the peoples of the States brought together in the Community.
Za třetí, Amsterdamská smlouva vložila nový pododstavec stanovující délku funkčního období Parlamentu na pět let.
Third, the Amsterdam Treaty inserted a new sub-paragraph establishing that the term of office of the Parliament is five years.
Evropský parlament vypracuje návrh na všeobecné a přímé volby konané jednotným postupem ve všech členských státech nebo podle zásad společných všem členským státům .
The European Parliament shall draw up a proposal for elections by direct universal suffrage in accordance with a uniform electoral procedure in all Member States or in accordance with principles common to all Member States .
Zdůrazněno navrhovatelem.
Rapporteur's emphasis.
Tato revize odrážela pragmatičtější přístup Parlamentu, jak byl formulován v De Guchtově zprávě.
This revision reflected the more pragmatic approach of the Parliament as articulated in the De Gucht Report.
Tato změna umožňuje zejména Irům používat nadále jednotlivé převoditelné hlasy místo širšího průměrného systému kandidátních listin.
In particular, the change would allow the Irish to continue to use the Single Transferable Vote (STV) instead of a largest average list system.
Evropský parlament určí po vyžádání stanoviska Komise a s jednomyslným souhlasem Rady statut a obecné podmínky výkonu funkcí svých členů.
The European Parliament shall, after seeking an opinion from the Commission and with the approval of the Council acting unanimously, lay down the regulations and general conditions governing the performance of the duties of its Members.
Anastassopoulosova zpráva
The Anastassopoulos Report
Okamžitě po podpisu Amsterdamské smlouvy v roce 1997 jmenoval Výbor pro ústavní záležitosti místopředsedu EP Georgiose Anastassopoulose svým zpravodajem pro otázku volebního postupu.
Immediately after the signing of the Treaty of Amsterdam in 1997, the Committee on Institutional Affairs appointed Parliamentary Vice-President Georgios Anastassopoulos as its rapporteur on the electoral procedure.
Anastassopoulos zjistil „velmi širokou shodu“ států na řadě společných zásad včetně poměrného zastoupení.
Anastassopoulos found a ‘very broad consensus’ among States on a number of common principles, including, not least, proportional representation.
Opustil myšlenku snažit se vytvořit územní volební obvody jednotným způsobem, ale trval na jejich vytvoření ve státech s více než 20 miliony obyvatel.
He dropped the idea of trying to craft territorial constituencies in a uniform manner, but insisted on their creation in States with more than 20 million inhabitants.
Zejména vznesl otázku, zda by část mandátů – podle jeho návrhu deset procent – mohlo být od voleb v roce 2009 rozděleno proporčně z nadnárodních seznamů (při zachování rovnováhy pohlaví).
Notably, he raised the question of whether a portion of seats – he proposed ten per cent ‑ could be distributed proportionately from transnational (gender balanced) lists as from the 2009 elections.
Vnitrostátní prahy by měly zůstat nepovinné.
National thresholds should remain optional.
S cílem podpořit účast by mělo být podporováno přednostní hlasování.
Preferential voting should be encouraged as a stimulus to turnout.
Dvojí poslanecké mandáty by měly být zakázány.
Dual parliamentary mandates would be banned.
Navrhl přesunutí voleb z června na květen (s cílem vyhnout se letním prázdninám v severských státech) a zkrátit dobu pro samotné volby na maximálně dva dny.
He proposed bringing the elections forward from June to May (in order to avoid summer holidays in Northern states), and to truncate the time for polling itself to two days maximum.
Anastassopoulosova zpráva zabíhající do mnoha oblastí byla Parlamentem přijata dne 15. července 1998 a to 355 hlasy pro, 146 proti, 39 se zdrželo hlasování.
The far-reaching Anastassopoulos Report was adopted by Parliament on 15 July 1998 by 355 votes to 146 with 39 abstentions.
V roce 2002 upravila Rada akt z roku 1976 s cílem kodifikovat zavedení poměrného zastoupení všude, umožnit systém jednotlivých převoditelných hlasů a přednostní hlasování, řešit otázku územních volebních obvodů, stanovit maximální práh 5 %, postupně vyrušit dvojí mandát a uplatňovat vnitrostátní právo na zbavení mandátů a obsazení uvolněných mandátů.
In 2002 the Council modified the 1976 Act in order to codify the introduction everywhere of proportional representation, to allow explicitly STV and preferential voting, to cater for territorial constituencies, to fix a maximum threshold of 5 per cent, to phase out the dual mandate, and to let national law apply to the withdrawal of mandates and the filling of vacancies.
Rozhodnutí Rady ze dne 25. června 2002 a ze dne 23. září 2002, kterým se mění Akt o volbě zastupitelů v Evropském parlamentu ve všeobecných a přímých volbách; Úř. věst.
Council Decision of 25 June 2002 and 23 September 2002 amending the Act concerning the election of the representatives of the European Parliament by direct universal suffrage; OJ L 283, 21.10.2002.
Tsatsose, poslance EP, Atény & Brusel, 2002.
Tsatsos MEP, Athens & Brussels, 2002.
Nice, Laeken a konvent
Nice, Laeken and the Convention
Ve snaze projednat otázku svého volebního postupu na mezivládní konferenci v Nice neměl Parlament úspěch.
Parliament was unsuccessful in raising the matter of its electoral procedure at the Nice Intergovernmental Conference.
Místo toho byly závěrečné fáze mezivládní konference v prosinci 2000 ve znamení velké rozepře o přerozdělení mandátů v Parlamentu.
Instead, the closing stages of the IGC in December 2000 were marked by the bruising row over the redistribution of seats in the Parliament.
(Později při přistoupení Bulharska a Rumunska bylo dohodnuto, že od roku 2009 bude k dispozici 736 mandátů: Německu opět zůstane 99, Francie, Itálie a Spojené království sníží svůj počet na 72 a Španělsko a Polsko na 50 mandátů)
(Later, upon the accession of Bulgaria and Romania, it was agreed that from 2009 there would be 736 seats: again Germany was to retain 99, France, Italy and the UK were to fall to 72 each, Spain and Poland to 50.)
Evropský parlament určí po vyžádání stanoviska Komise a se souhlasem Rady, která rozhoduje kvalifikovanou většinou , úpravu a obecné podmínky výkonu funkcí svých členů.
The European Parliament shall, after seeking an opinion from the Commission and with the approval of the Council acting by a qualified majority , lay down the regulations and general conditions governing the performance of the duties of its Members.
Veškerá pravidla a podmínky týkající se daňového režimu jeho stávajících nebo bývalých členů vyžadují v Radě jednomyslnost .
All rules or conditions relating to the taxation of Members or former Members shall require unanimity within the Council.
Byl pozměněn článek 191 s cílem vytvořit právní základ pro vytvoření statutu evropských politických stran.
An amendment was made to Article 191 to create a legal base for the creation of a statute for European political parties.
Rada byla zmocněna, aby pomocí postupu spolurozhodování s Parlamentem stanovila pravidla pro fungování evropské strany a zejména jejich financování.
The Council was empowered to lay down regulations governing European parties and particularly their financing, in co-decision with the Parliament.
Ve snaze vyrovnat se se zklamáním z Niceské smlouvy byly v prohlášení Evropské rady ze zasedání v Laekenu v prosinci 2001 vzneseny věcné otázky týkající se budoucí role Evropského parlamentu.
On the road to recovery from the disappointment of the Nice Treaty, the Laeken Declaration, in December 2001, posed various pertinent questions about the future role of the European Parliament.
Měla by být úloha Evropského parlamentu posílena ?
‘Should the role of the European Parliament be strengthened?
Mělo by být rozšířeno právo na spolurozhodování či nikoli ?
Should we extend the right of codecision or not?
Měl by být přezkoumán způsob, jakým volíme poslance Evropského parlamentu ?
Should the way in which we elect the members of the European Parliament be reviewed?
Měl by být vytvořen evropský volební obvod, anebo by měly být volební obvody určovány i nadále vnitrostátně ?
Should a European electoral constituency be created, or should constituencies continue to be determined nationally?
Mohou se tyto dva systémy zkombinovat?
Can the two systems be combined?’
Je však třeba uznat, že když pro účely ústavy konvent diskutoval o těchto otázkách, byla otázka volebního systému při jednání menší prioritou otázka pravomocí Parlamentu a jeho místě v interinstitucionální rovnováze.
When the constitutional Convention discussed these questions, however, it must be admitted that the electoral system was of a lower order of priority to those of the powers of the Parliament and its place in the inter-institutional balance.
Zpravodaj byl členem Konventu o budoucnosti Evropy (2002–2003) a byl jedním ze tří zástupců Parlamentu na mezivládní konferenci v roce 2007.
The rapporteur was a member of the Convention on the Future of Europe (2002-03) and was one of Parliament’s three representatives to the 2007 IGC.
Konvent zcela rozumně navrhl, aby byl volební systém předmětem právního předpisu nebo rámcového právního předpisu Rady, který Rada jednomyslně na návrh Parlamentu a s jeho souhlasem schválí.
The Convention proposed, sensibly enough, that the electoral system should be subject to a law or framework law of the Council, acting unanimously on a proposal from and with the consent of the Parliament.
Článek III-232 Návrhu smlouvy zakládající Ústavu pro Evropu (2003).
Article III-232 of the Draft Treaty establishing a Constitution for Europe (2003).
Co se týče formy Parlamentu, konvent navrhl, aby o tom rozhodla Evropská rada jednomyslně na základě návrhu Parlamentu. „Zastoupení občanů je zajištěno poměrným sestupným způsobem, přičemž je stanovena minimální hranice čtyř poslanců na členský stát.“
As far as the shape of the Parliament was concerned, the Convention proposed that the European Council should take a decision, by unanimity, on a proposal from and with the consent of Parliament.
Článek I-19 odst.
The size was capped at 736.
2 Návrhu smlouvy zakládající Ústavu pro Evropu (2003).
Article I-19(2) of the Draft Treaty establishing a Constitution for Europe (2003).
Dále se závaznou měla stát Listina základních práv, jejíž článek 39 stanoví právo každého občana volit a být volen ve volbách do Evropského parlamentu v členském státě, v němž má bydliště, za stejných podmínek jako státní příslušníci tohoto státu.
Furthermore, the Charter of Fundamental Rights was to become mandatory, Article 39 of which set out the right of every citizen to vote or stand in the European Parliamentary elections in the Member State in which he or she resided, under the same conditions as nationals of that State.