natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Evropský parlament se skládá ze zástupců občanů Unie.
The European Parliament shall be composed of representatives of the Union ’s citizens.
Jejich počet nepřesahuje 750.
They shall not exceed 750 in number.
Zastoupení občanů je zajištěno poměrným sestupným způsobem, přičemž je stanovena minimální hranice šesti členů na členský stát.
Representation of citizens shall be degressively proportional, with a minimum threshold of six members per Member State .
Žádnému členskému státu nesmí být přiděleno více než 96 míst.
No Member State shall be allocated more than 96 seats.
Ta je poměrně podobná návrhu předloženého Německem v době Maastrichtské smlouvy, ale byl v té fázi zamítnut.
This was rather similar to a proposal made by Germany at the time of Maastricht, but at that stage rejected.
Bylo naznačeno, že význam změny původního znění – ze „ zástupců … lidu států sdružených ve Společenství“ na „zástupce občanů Unie “ – některým pozorovatelům unikl.
It has been suggested that the significance of the change of the historic wording – from ‘ representatives … of the peoples of the States brought together in the Community ’ to ‘ representatives of the Union ’s citizens ’ ‑ was lost on some observers.
Ačkoli výraz „lid“ nemá v současné Smlouvě mít žádný přesný právní význam, jeho změna na výraz „občané“ nebyla náhodná: „zvýraznění“ občana EU bylo zdůrazněno jinde v ústavní smlouvě.
Although the term 'peoples' is not thought to have any precise legal meaning in the current Treaty, the change to 'citizens' was not accidental: indeed, the elevation of the EU citizen was accentuated elsewhere in the constitutional treaty.
A zástupci Parlamentu v konventu a na následných mezivládních konferencí doufali, že tato změna dále podpoří další vývoj nadnárodní politiky a povede k všeobecnému uznání nadnárodního politického prostoru.
And representatives of the Parliament in the Convention and at the subsequent IGCs were hopeful that the change would encourage the further development of transnational politics, leading to a more popular recognition of the post-national political space.
Nedávné „období zamyšlení“ a jednání o Lisabonské smlouvě jsou známější epizody.
The recent story of the ‘period of reflection’ and the negotiation of the Treaty of Lisbon is more familiar.
Na mezivládní konferenci se Parlament rozhodl neprosazovat za každou cenu ani jednotný volební postup, ani, jak se o tom jednu dobu debatovalo, reformu systému výsad a imunit.
At the Intergovernmental Conference, Parliament chose neither to press the case for a uniform electoral procedure nor, as had at one time been mooted, for a reform of the privileges and immunities regime.
Kromě ústavních jednání došlo k významnému pokroku.
Away from the constitutional negotiations, there was significant progress.
První statut pro evropské politické strany byl vypracován v roce 2003 a rozšířen na politické nadace v roce 2007.
The first statute for European political parties was delivered in 2003, extended to party political foundations in 2007.
Obdobně byl schválen statut poslanců Evropského parlamentu v roce 2005.
Likewise, the Statute for Members of the European Parliament was at last agreed in 2005.
Zatímco otázka volebního postupu nebyla nastolena během opětovného projednávání Lisabonské smlouvy, vedl návrh na přerozdělení poslaneckých mandátů Parlamentu, který má být zvolen v roce 2009 k polemikám.
While the matter of the electoral procedure was not raised during the Lisbon renegotiation of the constitutional treaty, an intense controversy broke out concerning the proposal to redistribute seats for the Parliament to be elected in 2009.
Parlament splnil žádost Evropské rady z června 2007, aby předložil návrh na přerozdělení mandátů.
Parliament fulfilled the request of the European Council of June 2007 to make a proposal for the redistribution of seats.
Z odstavce 6 Lamassourovy-Severinovy zprávy přijaté dne 11. října 2007 počtem 378 hlasů pro, 154 proti a 109 se zdrželo; A6-0351/2007 (Úř. věst.
From paragraph 6 of the Lamassoure-Severin Report, adopted 11 October 2007 by 378 votes in favour to 154 against, with 109 abstentions; A6-0351/2007 (OJ C 227 E, 4.9.2008, p.
Avšak jeden členský stát, Itálie, protestovala proti výše uvedenému návrhu, z něhož vyplývá, že by získala 72 mandátů v porovnání s 73 mandáty Spojeného království a 74 Francie.
However, one State, Italy, objected to the proposal, consequent on the above, to give it 72 seats compared with the UK (73) and France (74).
V posledních minutách mezivládní konference bylo dosaženo kompromisu, který zvětšil velikost Parlamentu na 751 mandátů – tj. 750 plus jeho předseda – a tento dodatečný mandát byl přidělen Itálii.
In the last minutes of the IGC a compromise was reached which raised the size of the Parliament to 751 ‑ that is, 750 plus its President – and the extra seat was given to Italy.
Bohužel tato úprava porušovala přísné uplatňování zásady sestupné poměrnosti (stanovené Parlamentem), protože italský poslanec EP zastupuje méně občanů než jeho španělský kolega navzdory skutečnosti, že Španělsko je méně zalidněný stát než Itálie.
Unfortunately, however, this arrangement breached the strict application of the principle of degressive proportionality (as defined by Parliament), because an Italian MEP represents fewer people than a Spanish colleague, despite the fact that Spain is less populous than Italy.
Politická dohoda o přerozdělení mandátů byla potvrzena Evropskou radou dne 14. prosince 2007 (odstavec 5. závěrů předsednictví). .
The political agreement on the redistribution of seats was confirmed by the European Council on 14 December 2007 (paragraph 5 of the Presidency Conclusions). .
Navzdory této nesrovnalosti byla Lamassourova-Severinova definice sestupné poměrnosti alespoň teoreticky přijata Parlamentem a Radou.
Notwithstanding this lapse from purity, the Lamassoure-Severin definition of degressive proportionality has been accepted, at least in theory, by both Parliament and Council.
V každém případě po této malé rozepři ohledně poslaneckých mandátů byla Lisabonská smlouva konečně podepsána dne 13. prosince 2007 a vstoupila v platnost o jedenáct měsíců později dne 1. prosince 2009.
In any case, after the little drama over parliamentary seats, the Treaty of Lisbon was finally signed on 13 December 2007 and entered into force, eleven months late, on 1 December 2009.
Článek 14 nové Smlouvy o Evropské unii revidované Lisabonskou smlouvou zní následovně.
Article 14 of the new Treaty on European Union, as revised by Lisbon, reads as follows.
Evropský parlament vykonává společně s Radou legislativní a rozpočtovou funkci.
The European Parliament shall, jointly with the Council, exercise legislative and budgetary functions.
Vykonává funkce politické kontroly a konzultace v souladu s podmínkami stanovenými Smlouvami.
It shall exercise functions of political control and consultation as laid down in the Treaties.
Volí předsedu Komise.
It shall elect the President of the Commission.
Jejich počet nepřesahuje 750, plus předseda.
They shall not exceed 750 in number, plus the President.
Evropská rada přijme z podnětu Evropského parlamentu a po obdržení jeho souhlasu jednomyslně rozhodnutí, kterým stanoví složení Evropského parlamentu, při dodržení zásad uvedených v prvním pododstavci.
The European Council shall adopt by unanimity, on the initiative of the European Parliament and with its consent, a decision establishing the composition of the European Parliament, respecting the principles referred to in the first subparagraph.
Členové Evropského parlamentu jsou voleni na dobu pěti let ve všeobecných a přímých volbách svobodným a tajným hlasováním.
The members of the European Parliament shall be elected for a term of five years by direct universal suffrage in a free and secret ballot.
Evropský parlament volí ze svých členů předsedu a předsednictvo.
The European Parliament shall elect its President and its officers from among its members.
Článek 223 Smlouvy o fungování Evropské unie zní:
Article 223 of the Treaty on the Functioning of the European Union reads as follows:
Evropský parlament vypracuje návrh na přijetí ustanovení nezbytných pro volbu jeho členů ve všeobecných a přímých volbách konaných jednotným postupem ve všech členských státech nebo podle zásad společných všem členským státům.
The European Parliament shall draw up a proposal to lay down the provisions necessary for the election of its members by direct universal suffrage in accordance with a uniform procedure in all Member States or in accordance with principles common to all Member States.
Rada přijme nezbytná ustanovení zvláštním legislativním postupem jednomyslně po obdržení souhlasu Evropského parlamentu, který se usnáší většinou hlasů všech svých členů.
The Council, acting unanimously in accordance with a special legislative procedure and after obtaining the consent of the European Parliament, which shall act by a majority of its component members, shall lay down the necessary provisions.
Tato ustanovení vstupují v platnost po schválení členskými státy v souladu s jejich ústavními předpisy.
These provisions shall enter into force following their approval by the Member States in accordance with their respective constitutional requirements.
Evropský parlament z vlastního podnětu zvláštním legislativním postupem formou nařízení určí po vyžádání stanoviska Komise a se souhlasem Rady, která rozhoduje kvalifikovanou většinou, úpravu a obecné podmínky výkonu funkcí svých členů.
The European Parliament, acting by means of regulations on its own initiative in accordance with a special legislative procedure, after seeking an opinion from the Commission and with the approval of the Council acting by a qualified majority, shall lay down the regulations and general conditions governing the performance of the duties of its Members.
Veškerá pravidla a podmínky týkající se daňového režimu jeho stávajících nebo bývalých členů vyžadují v Radě jednomyslnost.
All rules or conditions relating to the taxation of Members or former Members shall require unanimity within the Council.
Paralelně s dlouhými jednáními o revizi Smlouvy EU evidentně značně pokročila při určování základních podmínek jednotných voleb do Evropského parlamentu, ačkoliv jednotný právní předpis o volbách neexistuje.
In parallel with the long negotiations on treaty revision, the EU made substantial progress in establishing the basic conditions for the uniform election of the European Parliament in spite of the absence of a single electoral law.
Některé z problémů, na které narazili předchozí zpravodajové k této otázce, už byly uspokojivě řešeny, především:
Of the problems encountered by previous rapporteurs on this dossier, several have already been dispensed with satisfactorily, notably:
· ve všech státech byl zaveden určitý způsob poměrného zastoupení;
· a form of proportional representation has been established in all States;
· byl zrušen dvojí mandát;
· the dual mandate is abolished;
· byly založeny evropské politické strany a nadace, které jsou finančně podporovány;
· European political parties and foundations have been established and financed;
· podmínky, kterými se řídí poslanci EP, jsou harmonizovány.
· terms and conditions of MEPs are harmonised.
Existuje další kategorie otázek, která se mohla na počátku snah o zavedení přímých voleb jevit jako problematická, ovšem díky zkušenostem tomu již není.
There is another category of issues that might have seemed problematical at the outset of the exercise to introduce direct elections but, with the benefit of experience, no longer do so ‑ such as the eligibility of independent candidates and control of election expenses.
Je to například způsobilost nezávislých kandidátů ke zvolení a kontrola volebních výdajů.
Here no problems seem to have arisen by the mere application of national discretion and electoral practice.
Bez ohledu na dosud učiněný pokrok je úkolem této zprávy zabývat se přezkoumáním Aktu z roku 1976 o přímých volbách do Evropského parlamentu.
Notwithstanding the progress made so far, this Report is asked to address the revision of the 1976 Act on direct elections to the European Parliament.
Jelikož naposledy se Parlament touto problematikou zabýval před dvanácti lety v Anastassopoulosově zprávě a jakákoliv proveditelná reforma volebního postupu by mohla vstoupit v platnost nejdříve za čtyři roky (v roce 2014), nyní je skutečně pravý čas na zahájení dalších reforem.
And twelve years after Parliament last visited the dossier with the Anastassopoulos Report, and a good four years before any practicable reform of the electoral procedure would be brought into force (in 2014), this indeed seems a good time to initiate further reforms.
Od roku 1979 význam Parlamentu vzrostl a jeho pravomoci podstatně posílily.
Parliament's importance and powers have grown substantially since 1979.
Spíše menší úpravy aktu z roku 1976 však tento vývoj nereflektovaly.
This has not been mirrored by the rather limited revisions to the 1976 Act since then.
Nyní konečně vstoupila Lisabonská smlouva v platnost a poslanci EP mají mnohem větší pravomoci.
Now the Treaty of Lisbon has at last entered into force, MEPs have become much more powerful.
Parlament potřebuje a současně si i zaslouží volební systém a mezinárodní uspořádání, které odpovídá jeho novým povinnostem.
Parliament both needs and deserves an electoral system and an internal organisation which is commensurate with its new duties.
Hledání sestupné poměrnosti
The quest for degressive proportionality
Protože Lisabonská smlouva ještě nevstoupila v platnost, volby v roce 2009 probíhaly podle Niceské smlouvy (736 mandátů v rozsahu 5 až 99 mandátů na členský stát).
Because the Treaty of Lisbon was not yet in force, the 2009 elections were fought on the basis of the Treaty of Nice (736 seats within a range of 5 to 99 seats per Member State).
V každém případě je proto nutné nově přerozdělit mandáty před rokem 2014 nejen s cílem zohlednit ustanovení Lisabonské smlouvy, ale i demografickou změnu a přistoupení případných nových států k Unii.
There will in any case, therefore, have to be a complete redistribution of seats before the 2014 elections to take into account the provisions of the Lisbon treaty as well as demographic change and the possible accession of new States to the Union.
V případě, že Chorvatsko vstoupí do EU během parlamentního volebního období 2009–2014, jeho mandáty budou přidány dočasně do výše 751 mandátů, jako tomu bylo v případě Bulharska a Rumunska.
In the event that Croatia joins the EU during the term of the 2009-14 Parliament, its seats will be added temporarily to the 751, as per the precedent of Bulgaria and Romania.
Stejně tak v případě Islandu.
Likewise with Iceland.
Zásada sestupné poměrnosti je elegantní federalistickou koncepcí, podle níž jsou zájmy nevelkých menšin chráněny tím, že méně lidnaté státy mají relativně větší zastoupení než lidnatější státy.
The principle of degressive proportionality is an elegant federalist concept according to which the interests of smaller minorities are protected by awarding the less populous States relatively higher representation than the more populous States.
Navzdory souhlasu Evropské rady z prosince 2007 s přijetím návrhu Evropského parlamentu je třeba zásadu sestupné poměrnosti ještě použít v praxi.
Despite the agreement of the European Council in December 2007 to accept the European Parliament’s proposal, the principle of degressive proportionality has yet to be applied in practice.
V Parlamentu z roku 2004 bylo deset států, které měly buď příliš mnoho, nebo příliš málo poslanců.
In the 2004 Parliament, there were ten states which had too many or too few MEPs.
V nynějším Parlamentu zvoleném v červnu 2009 je jich devět.
In the present Parliament, elected in June 2009, there are nine.
I po přijetí dalších 18 poslanců podle Lisabonské smlouvy bude pět států s překročeným počtem, jak ukazuje tabulka a graf v příloze II.
Even after the admission of the 18 extra ‘Lisbon’ MEPs, there will remain five 'transgressions', as the chart and graph in Annex II illustrates.
Je nutné přiznat, že nynější „systém“ přidělování mandátů není skutečně ničím jiným, než politickou zvyklostí, a to zvyklostí, která je neustále nestabilní.
It is important to recognise that the present ‘system’ for the distribution of seats is really no more than a political fix – and one that is constantly unstable.
Jedním ze zřejmých nestabilizujících faktorů je skutečnost, že v Německu rychle klesá počet obyvatel a že rozdíl mezi ním na jedné straně a Francií, Spojeným královstvím a Itálií, v nichž počet obyvatel roste, na straně druhé, se v nadcházejících desetiletích vyrovná.
One obvious destabilising factor is that Germany has a rapidly declining population and that the gap between it, on the one hand, and France, the UK and Italy, on the other, with rising populations, will narrow over the coming decades.
Zůstane-li Německu maximální počet mandátů (96) navzdory snižujícímu se počtu obyvatel, budou muset státy, které za ním následují co do počtu obyvatel, dostat větší počet mandátů, než mají dnes.
If Germany remains with the maximum number of seats (96) despite its falling population, the next most populous states will have to be given a much larger number of seats than at present.
Takový výsledek vážně ohrozí zájmy středně velkých států, a ohrozí tak i sestupnou poměrnost.
Such an outcome will severely prejudice the interests of the medium sized states, thus jeopardising degressive proportionality.
Takže demografické změny jsou skvělou výzvou k pokračování nynějšího uspořádání, a to nehovoříme o politickém handlování, které nevyhnutelně doprovází přerozdělování mandátů.
So demographic change presents a formidable challenge to the continuation of the present arrangements, to say nothing of the political bartering which inevitably accompanies a redistribution of seats.
Smlouva alespoň uvádí, že žádnému státu nesmí být přiděleno více než 96 míst, a otevírá tak možnost postupného snižování podílu Německa tak, aby odrážel snižující se počet obyvatel.
The Treaty, at least, says that no state shall be allocated more than 96 seats, opening up the option of gradually reducing Germany's tally to reflect its declining population.
Upřímně řečeno, to je podivné.
This is, frankly, bizarre.
Na spodních příčkách stupnice však takováto pružnost není: základní hranicí je šest mandátů.
At the bottom end of the scale, however, there is no such flexibility: six seats is the basic threshold.
Připomeňme si, že v dalších dvou desetiletích budou mezi přistupující státy patřit přinejmenším Chorvatsko, Island, všech šest zemí západního Balkánu a Turecko.
One recalls that over the next two decades prospective accession states include at least Croatia, Iceland, the six countries of the Western Balkans and Turkey.
Před Parlamentem, který na základě Lisabonské smlouvy získává právo (a povinnost) zahájit provádění změn ve složení sněmovny v průběhu každého volebního období, leží problém, aby se všichni pohodlně vešli pod horní hranici 751 podle zásady sestupné poměrnosti.
The problem of fitting everyone in fairly beneath the ceiling of 751 according to the principle of degressive proportionality lies directly at the door of Parliament which, under Lisbon, acquires the right (and the duty) to initiate changes in the composition of the House during each mandate.
Parlament bude rovněž odpovídat za navrhování dočasného doplňování poslanců EP z přistupujících států v průběhu pětiletého volebního období.
Parliament will also be responsible for proposing the temporary addition of MEPs from accession states during a five-year mandate.
Skutečnost, že Němci jsou v Evropském parlamentu nedostatečně poměrně zastoupeni, byla součástí motivace stěžovatelů, kteří zahájili řízení proti Lisabonské smlouvě u německého spolkového ústavního soudu.
The fact that Germans are disproportionately under-represented in the European Parliament formed part of the motivation of the plaintiffs who brought a case against the Lisbon treaty to the German Federal Constitutional Court.
V rozsudku z června 2009 soud dospěl po zábavné diskusi o výhodách sestupné poměrnosti k závěru, že systém tak, jak jej navrhuje Smlouva, je přijatelný, neboť EU zdaleka není spolkovým státem.
In its judgment of June 2009, the Court concluded, after a diverting discussion of the merits of degressive proportionality, that the system as proposed in the Treaty is acceptable because the EU falls short of being a federal state.
Soud shledal, že navzdory aspiracím Unie na evropské občanství je Evropský parlament ve skutečnosti tvořen národními kvótami.
The Court found that, in spite of the Union’s pretensions to European citizenship, the European Parliament is in fact made up of national contingents.
Na rozdíl od Bundestagu není Evropský parlament shromážděním rovnoprávných jedinců.
Unlike the Bundestag, the European Parliament is not an assembly of equals.
Není ani nejvyšším orgánem svrchovaných evropských občanů.
Nor is it the supreme authority of the European sovereign people.
Zastoupení Německa jinde ve správním systému Unie je kompenzací za to, co by za jiných okolností mohlo být považováno za nerovné zacházení v Parlamentu.
Germany’s representation elsewhere in the government system of the Union compensates for what might in other circumstances be considered its unfair treatment in the Parliament.
Smlouva navíc obsahuje nepovinné nástroje nadnárodní participativní demokracie, jako je občanská iniciativa, které výborně doplňují úlohu poslanců EP.
Moreover, the Treaty contains optional instruments of transnational participatory democracy, such as the citizens’ initiative, which usefully complement the role of MEPs.
Rozsudek spolkového ústavního soudu ze dne 30. června 2009, zejména odstavce 279-297;
Federal Constitutional Court Judgment of 30 June 2009, especially paragraphs 279-297;
Rozsudek soudu v Karlsruhe týkající se Lisabonské smlouvy je sporný.
The Lisbon judgment of the Karlsruhe Court remains controversial.
Nemusíme přijmout jeho nález, abychom si ovšem povšimli citlivosti toho, jaké by mělo být v budoucnosti složení Parlamentu.
One does not have to accept its findings, however, to take note of the sensitivity of the issue of how the Parliament is to be composed in the future.
Přinejmenším nyní, kdy je Lisabonská smlouva v platnosti, bude při rozhodování o budoucím složení Parlamentu nezbytné pečlivě použít zásadu sestupné poměrnosti, nemá-li dojít ke sporu před Evropským soudním dvorem.
At the very least, now that the Lisbon is in force, it will be essential for the decision on the future composition of the Parliament to apply scrupulously the principle of degressive proportionality if litigation in the European Court of Justice is to be avoided.
Je možné, že nadešel čas pokusit se dospět se vší vážností k matematickému vzorci pro rozdělování mandátů, který bude trvalý, transparentní a nestranný, pokud jde o politiku.
It may well be that the time has come to look more seriously at arriving at a mathematical formula for the distribution of seats which will be durable, transparent and impartial to politics.
Viz například Victoriano Ramirez et al, „Degressively Proportional Methods for the Allotment of the European Parliament Seats Amongst the EU Member States“, Mathematics and Democracy , Springer, Berlín 2006.
See, for example, Victoriano Ramirez et al, 'Degressively Proportional Methods for the Allotment of the European Parliament Seats Amongst the EU Member States' in Mathematics and Democracy , Springer, Berlin 2006.
Rozšíření volebního práva
Extending the franchise
Je jasné, že mezi jednotlivými členskými státy existují odlišnosti v přístupu k občanství EU, neboť právní předpisy týkající se státní příslušnosti jsou velmi proměnlivé.
It is clear that, because nationality laws are highly variable, there is unequal access to the rights of EU citizenship between one Member State and another.
Navíc postavení státních příslušníků jednoho státu, kteří delší dobu žijí v jiném členském státě, také není v žádném případě všude stejné.
Moreover, the position of nationals of one State who live for a prolonged period in another is also far from uniform.