natgillin/translations-raw huggingface dataset:
chce připomenout oběti krutých činů a vzdát jim čest; vyjadřuje soustrast a solidaritu rodinám obětí, z nichž mnohým se nedostalo definitivního potvrzení osudů jejich otců, synů, manželů či bratrů; uznává, že tuto neutišitelnou bolest zhoršuje skutečnost, že se nepodařilo postavit před soud osoby zodpovědné za tyto činy;
Commemorates and honours the victims of the atrocities; expresses its condolences to and solidarity with the families of the victims, many of whom are living without final confirmation of the fate of their fathers, sons, husbands or brothers; recognises that this continuing pain is aggravated by the failure to bring those responsible for these acts to justice;
vyzývá Radu a Komisi, aby náležitě uctily výročí genocidy ve Srebrenici-Potočari a podpořily návrh Evropského parlamentu, aby byl 11. červenec uznán jako den vzpomínky na genocidu spáchanou ve Srebrenici;
Calls on the Council and Commission to commemorate appropriately the anniversary of the Srebrenica-Potočari act of genocide by supporting the European Parliament's recognition of 11 July as the day of commemoration of the Srebrenica genocide;
vyzývá k pokračování úsilí s cílem postavit zbývající osoby, které jsou na útěku, před soud a vyjadřuje svou podporu práci ICTY;
Calls for further efforts to bring the remaining fugitives to justice and expresses its support for the work of the ICTY;
zdůrazňuje, že politika usmíření je důležitou součástí evropského integračního procesu; zdůrazňuje důležitou úlohu, kterou hrají náboženské orgány, sdělovací prostředky a systém vzdělávání v tomto procesu, neboť mohou civilním občanům všech etnik pomoci překonat napětí přetrvávající z minulosti a zahájit mírové a upřímné soužití v zájmu vytvoření trvalého míru, stability a hospodářského růstu; naléhá na všechny země, aby nepolevovaly v úsilí o vyrovnání se se složitou a pohnutou minulostí;
Stresses the importance of policies of reconciliation as part of the European integration process; emphasises the important role of the religious authorities, the media and the educational system in this process, so that civilians of all ethnicities may overcome the tensions of the past and begin a peaceful and sincere coexistence in the interests of enduring peace, stability and economic growth; urges all countries to make further efforts to come to terms with a difficult and troubled past;
pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě a Komisi, vládám členských států, vládě a parlamentu Bosny a Hercegoviny a jejím entitám a vládám a parlamentům zemí západního Balkánu.
Instructs its President to forward this resolution to the Council, the Commission, the governments of the Member States, the Government and Parliament of Bosnia and placecountry-regionHerzegovina and its entities, and the governments and parliaments of the countries of the western Balkans.
předkládají Hannes Swoboda a Jan Marinus Wiersma
by Hannes Swoboda and Jan Marinus Wiersma
s ohledem na své usnesení ze dne 7. července 2005 nazvané „Budoucnost Balkánu 10 let po Srebrenici“ ,
having regard to its resolution of 7 July 2005 on 'The Balkans: 10 years after Srebrenica',
vzhledem k tomu, že více než 8 000 bosenských mužů a chlapců muslimského vyznání, kteří v této oblasti hledali bezpečí pod záštitou ochranných sil OSN (UNPROFOR) pak bylo během několika dní trvajícího krveprolití po pádu Srebrenice hromadně popraveno jednotkami bosenských Srbů vedenými generálem Mladičem a polovojenskými jednotkami, včetně zvláštních srbských policejních jednotek, které na bosenské území vstoupily ze Srbska,
whereas, during several days of carnage after the fall of Srebrenica, more than 8000 Muslim men and boys, who had sought safety in this area under the protection of the United Nations Protection Force (UNPROFOR), were summarily executed by Bosnian Serb forces commanded by General Mladić and by paramilitary units, including Serbian irregular police units which had entered Bosnian territory from placecountry-regionSerbia,
vzhledem k četným případům porušení Ženevské úmluvy, jichž se dopustily jednotky bosenských Srbů na civilním obyvatelstvu Srebrenice, k nimž patřila deportace tisíců žen, dětí a starších osob a znásilnění mnohA žen,
having regard to the multiple violations of the Geneva Convention perpetrated by Bosnian Serb troops against Srebrenica's civilian population, including deportations of thousands of women, children and elderly people and the rape of a large number of women,
vzhledem k tomu, že skutečný mír není možný bez spravedlnosti a že základní podmínkou pokračování procesu integrace zemí západního Balkánu do EU je i nadále úplná a neomezená spolupráce s ICTY,
whereas there cannot be real peace without justice and whereas full and unrestricted cooperation with the ICTY remains a basic requirement for further continuation of the process of integration into the EU for the countries of the western Balkans,
vzhledem k tomu, že generál bosenskosrbské armády Radislav Krstič je první osobou, kterou ICTY shledal vinnou z podněcování ke genocidě ve Srebrenici a z její podpory, avšak nejdůležitější obviněná osoba, Ratko Mladič, je i dvanáct let od tragických událostí stále na svobodě; vzhledem k tomu, že předání Radovana Karaddžiče trestnímu tribunálu v Haagu bylo pozitivním krokem,
whereas General Radislav Krstić of the Bosnian Serb army is the first person found guilty by the ICTY of aiding and abetting the Srebrenica genocide, but the most prominent indicted person, Ratko Mladić, is still at large twelve years after the tragic events; whereas it was a very positive step to deliver Radovan Karadžić to The Hague,
vzhledem k tomu, že se na vývoji těchto událostí negativně podepsaly i nedostatky rozhodovacích mechanismů EU a neexistence skutečné společné zahraniční a bezpečnostní politiky,
whereas the shortcomings in the EU decision-making mechanisms and the lack of a genuine common foreign and security policy also played a negative role in the course of events,
chce připomenout oběti krutých činů během válek v bývalé Jugoslávii a vzdát jim čest; vyjadřuje soustrast a solidaritu rodinám obětí, z nichž mnohým se nedostalo definitivního potvrzení osudů jejich otců, synů, manželů či bratrů; uznává, že tuto neutišitelnou bolest zhoršuje skutečnost, že se nepodařilo postavit před soud osoby zodpovědné za tyto činy;
Commemorates and honours all victims of the atrocities during the wars in the former Yugoslavia; expresses its condolences to and solidarity with the families of the victims, many of whom are living without final confirmation of the fate of their fathers, sons, husbands or brothers; recognises that this continuing pain is aggravated by the failure to bring those responsible for these acts to justice;
zdůrazňuje, že je důležité zajistit na západním Balkáně mír a stabilitu a že je třeba zahájit proces směřující ke skutečnému usmíření, jenž by byl součástí evropského integračního procesu; naléhá na všechny země, aby nepolevovaly v úsilí o vyrovnání se se složitou a pohnutou minulostí;
Underlines the importance of securing peace and stability in the western Balkans and the need for a genuine reconciliation process to commence, as part of the European integration process; urges all countries to make further efforts to come to terms with a difficult and troubled past;
pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě a Komisi, vládám členských států, vládě a parlamentu Bosny a Hercegoviny a jejím entitám a vládám a parlamentům zemí západního Balkánu.
Instructs its President to forward this resolution to the Council, the Commission, the governments of the Member States, the Government and Parliament of Bosnia and country-regionplaceHerzegovina and its entities, and the governments and parliaments of the countries of the western Balkans.
předkládají Diana Wallis a Jelko Kacin
by Diana Wallis and Jelko Kacin
s ohledem na své usnesení ze dne 7. července 2005 s názvem „Budoucnost Balkánu 10 let po Srebrenici“,
having regard to its resolution of 7 July 2005 on 'The Balkans: 10 years after Srebrenica',
vzhledem k tomu, že dne 11. července 1995 se na základě pokynů tehdejšího prezidenta Republiky srbské Radovana Karadžiče zmocnily východobosenského města Srebrenica, které bylo rezolucí Rady bezpečnosti OSN ze dne 16. dubna 1993 prohlášeno za bezpečnou oblast, vojenské jednotky bosenských Srbů pod vedením generála Ratka Mladiče,
whereas on 11 July 1995 the eastern Bosnian town of Srebrenica, which had been proclaimed a safe area by the UN Security Council on 16 April 1993, fell to Bosnian Serb forces led by General Ratko Mladić and under the direction of the then President of the Republika Srpska, Radovan Karadžić,
vzhledem k tomu, že během několik dní trvajícího krveprolití po pádu Srebrenice bylo přibližně 8 000 bosenských mužů a chlapců muslimského vyznání, kteří v této oblasti hledali bezpečí pod záštitou ochranných sil OSN (UNPROFOR), hromadně popraveno jednotkami bosenských Srbů vedenými generálem Mladičem a polovojenskými jednotkami, včetně zvláštních srbských policejních jednotek, které na bosenské území vstoupily ze Srbska,
whereas, during several days of carnage after the fall of Srebrenica, more than 8000 Muslim men and boys, who had sought safety in this area under the protection of the United Nations Protection Force (UNPROFOR), were summarily executed by Bosnian Serb forces commanded by General Mladić and by paramilitary units, including Serbian irregular police units which had entered Bosnian territory from Serbia,
vzhledem k četným případům porušení Ženevské úmluvy, jichž se dopustily jednotky bosenských Srbů na civilním obyvatelstvu Srebrenice, k nimž patřila deportace tisíců žen, dětí a starších osob a znásilnění mnoha žen,
having regard to the multiple violations of the Geneva Convention perpetrated by Bosnian Serb troops against Srebrenica's civilian population, including deportations of thousands of women, children and elderly people and the rape of a large number of women,
vzhledem k tomu, že generál Radislav Krstič z bosenskosrbské armády je první osobou, kterou ICTY odsoudil za podněcování ke genocidě ve Srebrenici a za její podporu, avšak nejvýznamnější obviněná osoba, Ratko Mladič, je dvanáct let od tragických událostí stále na svobodě,
whereas General Radislav Krstić of the Bosnian Serb army is the first person found guilty by the ICTY of aiding and abetting the Srebrenica genocide, but the most prominent indicted person, Ratko Mladić, is still at large twelve years after the tragic events,
chce připomenout oběti spáchaných zvěrstev a vzdát jim čest; vyjadřuje soustrast a solidaritu rodinám obětí, z nichž se mnohým nedostalo konečného důkazu o osudech jejich otců, synů, manželů či bratrů; uznává, že tuto neutišitelnou bolest zhoršuje skutečnost, že se nepodařilo postavit před soud osoby zodpovědné za tyto činy;
Commemorates and honours the victims of the atrocities; expresses its condolences to and solidarity with the families of the victims, many of whom are living without final confirmation of the fate of their fathers, sons, husbands or brothers; recognises that this continuing pain is aggravated by the failure to bring those responsible for these acts to justice;
vyzývá k vynaložení dalšího úsilí o postavení zbývajících osob, které jsou na útěku, před soud a vyjadřuje svou podporu práci ICTY;
Calls for further efforts to bring the remaining fugitives to justice and expresses its support for the work of the ICTY;
předkládají Salvatore Tatarella, Ryszard Czarnecki, Konrad Szymański, Hanna Foltyn-Kubicka a Adam Bielan
by Salvatore Tatarella, Ryszard Czarnecki, Konrad Szymański, Hanna Foltyn-Kubicka and Adam Bielan
o stanovení 11. července dnem památky obětí masakru ve Srebrenici
on the commemoration of 11 July as a day of remembrance for the victims of the massacre in Srebrenica
Usnesení Evropského parlamentu o stanovení 11. července dnem památky obětí masakru ve Srebrenici
European Parliament resolution on the commemoration of 11 July as a day of remembrance for the victims of the massacre in Srebrenica
s ohledem na Evropskou úmluvu o ochraně lidských práv a základních svobod,
having regard to the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms,
s ohledem na Úmluvu OSN o prevenci a potrestání zločinu genocidy,
having regard to the UN Convention for the Prevention and Punishment of the Crime of Genocide,
s ohledem na rezoluce Rady bezpečnosti OSN 827 ze dne 25. května 1993, 1244 ze dne 10. června 1999, 1551 ze dne 9. července 2004 a 1575 ze dne 22. listopadu 2004,
having regard to UN Security Council Resolutions 827 of 25 May 1993, 1244 of 10 June 1999, 1551 of 9 July 2004 and 1575 of 22 November 2004,
s ohledem na zprávu hlavní žalobkyně Mezinárodního trestního tribunálu pro bývalou Jugoslávii (ICTY), Carly del Ponteové, ze dne 13. června 2005 předloženou Radě bezpečnosti OSN,
having regard to the report by the Chief Prosecutor of the International Criminal Tribunal for the former Yugoslavia (ICTY), Carla del Ponte, to the UN Security Council of 13 June 2005,
s ohledem na svá předchozí usnesení o Bosně a Hercegovině a zejména na usnesení ze dne 7. července 2005 s názvem „Budoucnost Balkánu deset let po Srebrenici“,
having regard to its previous resolutions on country-regionplaceBosnia and Herzegovina and, in particular, its resolution of 7 July 2005 on 'The Balkans: 10 years after Srebrenica',
vzhledem k tomu, že dne 11. července 1995 se na základě pokynů tehdejšího prezidenta Republiky srbské Radovana Karadžiče zmocnily východobosenského města Srebrenica, které bylo rezolucí Rady bezpečnosti OSN ze dne 16. dubna 1993 prohlášeno za bezpečnou oblast, vojenské jednotky bosenských Srbů pod vedením generála Ratka Mladiče,
whereas on 11 July 1995 the eastern Bosnian town of Srebrenica, which had been proclaimed a safe area by the UN Security Council Resolution of 16 April 1993, fell to the Bosnian Serb forces led by General Ratko Mladić and under the direction of the then president of the Republika Srpska, Radovan Karadžić,
vzhledem k tomu, že během několik dní trvajícího krveprolití po pádu Srebrenice bylo přibližně 8 000 bosenských mužů a chlapců muslimského vyznání, kteří v této oblasti hledali bezpečí pod záštitou Ochranných sil OSN (UNPROFOR), hromadně popraveno jednotkami bosenských Srbů vedených generálem Mladičem a polovojenskými jednotkami, včetně zvláštních srbských policejních jednotek, které na bosenské území vstoupily ze Srbska,
whereas, during several days of carnage after the fall of Srebrenica, around 8000 Bosnian Muslim men and boys, who had sought safety in this area under the protection of the United Nations Protection Force (UNPROFOR), were summarily executed by Bosnian Serb forces commanded by General Mladić and by paramilitary units, including Serbian irregular police units which had entered Bosnian territory from Serbia,
vzhledem k tomu, že se jednotky bosenských Srbů dopustily na civilním muslimském obyvatelstvu Srebrenice rovněž četných případů porušení Ženevské úmluvy, k nimž patřila deportace tisíců žen, dětí a starších osob a znásilnění mnoha žen,
whereas the Bosnian Serb troops also perpetrated multiple violations of the Geneva Convention against Srebrenica's Muslim civilians, including deportations of thousands of women, children and elderly people and the rape of a large number of women,
vzhledem k tomu, že tento masakr, který ICTY označil za genocidu, svědčí o neschopnosti mezinárodního společenství do konfliktu zasáhnout a ochránit nevinné a dále o nesmírné krutosti a pohrdání lidským životem, jaké se mohou projevit v ozbrojeném konfliktu,
whereas this massacre, which was declared an act of genocide by the ICTY, demonstrates the inability of the international community to intervene in the conflict and protect the innocent and furthermore demonstrates the extreme cruelty and disregard for human life that can arise in an armed conflict,
vzhledem k tomu, že ustavení památného dne se zdá být nejvhodnějším způsobem, jak uctít památku obětí masakru a jak předat jasné poselství následujícím generacím,
whereas the institutionalisation of a day of remembrance seems to be the best means of paying tribute to the victims of the massacre and sending a clear message to future generations,
ostře odsuzuje srebrenický masakr; chce si připomenout oběti spáchaných zvěrstev a vzdát jim čest; vyjadřuje soustrast a solidaritu rodinám obětí, z nichž mnohým se nedostalo konečného potvrzení osudu svých blízkých;
Condemns in the strongest possible terms the Srebrenica massacre; commemorates and honours the victims of the atrocities; expresses its condolences to and solidarity with the families of the victims, many of whom are living without final confirmation of the fate of their beloved;
zdůrazňuje, že všechny strany zapojené nějakým způsobem do této tragické události, včetně NATO, se mohou z masakru ve Srebrenici poučit a zabránit v budoucnu opakování chyb a zvěrstev spáchaných v červenci 1995;
Stresses that all parties involved in any way in this tragic event, including NATO, can learn a lesson from the Srebrenica massacre and avoid repeating in the future the mistakes and atrocities committed in July 1995;
vyzývá Radu a Komisi, aby náležitě uctily památku genocidy ve Srebrenici-Potočari a v této souvislosti navrhuje, aby byl 11. červenec v budoucnu vyhlášen dnem památky obětí srebrenického masakru;
Calls on the Council and the Commission to commemorate appropriately the Srebrenica-Potočari act of genocide and proposes that 11 July could in future be declared a day of remembrance for the victims of the Srebrenica massacre;
doufá, že zavedení tohoto vzpomínkového dne by mohlo být rovněž prospěšné z hlediska předcházení nelidským činům ve všech budoucích konfliktech a že by mohlo být v Bosně a Hercegovině chápáno jako pokus zabývat se minulostí země a dosáhnout konečného usmíření obou etnických komunit, které stále stojí proti sobě a jsou rozdělené v otázce budoucího politického uspořádání Bosny a Hercegoviny;
Hopes that the introduction of this commemoration day could also be useful to prevent acts of such extreme inhumanity in all future conflicts and that it could be interpreted in Bosnia and Herzegovina as an attempt to reflect on the past of the country and to achieve definitive reconciliation between the two ethnic communities which are still opposed and are divided on the future political configuration of Bosnia and Herzegovina;
uznává výsledky, kterých dosáhl při své nelehké práci ICTY, jenž postavil před soud některé osoby odpovědné za tyto masakry; přesto se ale domnívá, že tuto práci je třeba dokončit a vyzývá v této souvislosti nové demokratické vlády na Balkáně, a zejména srbskou a bosenskou vládu, aby plně spolupracovaly s ICTY, a připomíná, že tato spolupráce je pro všechny země regionu podmínkou pro navázání užších vztahů s EU;
Recognises the progress accomplished in its difficult work by the ICTY, which has brought to justice some of those responsible for the massacres; nevertheless considers that this work must be completed and in this respect calls on the new democratic governments in the Balkans, and in particular the Serbian and Bosnian Governments, to fully cooperate with the ICTY, recalling that such cooperation is a precondition for all the countries in the region to enjoy closer relations with the EU;
pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě a Komisi, vládě a parlamentu Bosny a Hercegoviny, parlamentům a vládám ostatních zemí západního Balkánu a generálnímu tajemníkovi OSN.
Instructs its President to forward this resolution to the Council, the Commission , the Government and Parliament of Bosnia and placecountry-regionHerzegovina, the parliaments and governments of the other western Balkan countries and the Secretary General of the UN.
předkládají Erik Meijer a André Brie
by Erik Meijer and André Brie
vzhledem k tomu, že v červenci 1995 byly v bosenském městě Srebrenica, jež v té době bylo izolovanou enklávou, kterou nebylo možné vojenskou silou ubránit a kterou OSN prohlásila za bezpečné útočiště, povražděny tisíce lidí a téměř 25 000 žen, dětí a starších osob bylo nuceně deportováno; vzhledem k tomu, že tato událost představuje největší masakr a nejhorší válečný zločin, k nimž v Evropě došlo od skončení druhé světové války,
whereas in July 1995 in the Bosnian town of Srebrenica, which was at the time an isolated and militarily indefensible enclave proclaimed a safe haven by the UN, thousands of people were massacred and nearly 25 000 women, children and elderly people were forcibly deported; whereas this was the biggest massacre and war crime to take place in Europe since the end of the Second World War,
vzhledem k tomu, že tato tragická událost byla důsledkem rozpadu Jugoslávie, jenž vyústil v páchání zvěrstev ve jménu nacionalismu, ve válku a v zásah cizích mocností v oblasti západního Balkánu; vzhledem k tomu, že tehdejší vývoj na západním Balkáně byl rovněž odrazem neschopnosti EU, jejích členských států a mezinárodního společenství jako celku vytvořit politiku, jež by byla zaměřena na předcházení krizovým situacím,
whereas this tragic event was a result of the dissolution of Yugoslavia, culminating in nationalistic atrocities, war and foreign interference in the western Balkans region; whereas the developments in the western Balkans at that time also reflected the failure of the EU, its Member States and the international community as a whole to bring about a policy aimed at preventing crises,
vzhledem k tomu, že míru nelze dosáhnout, aniž by byla zajištěna spravedlnost, je nesmírně důležité zjistit pravdu, postavit před soud osoby odpovědné za tyto činy a vyřešit otázku uprchlíků a vysídlených osob,
whereas there cannot be peace without justice and it is therefore of the utmost importance to establish the truth, to bring all those responsible to justice, and to solve the problem of refugees and displaced persons,
vzhledem k tomu, že generál bosenskosrbské armády Radislav Krstič je první osobou, kterou Mezinárodní trestní tribunál pro bývalou Jugoslávii (ICTY) shledal vinnou z podněcování ke genocidě ve Srebrenici a z její podpory, avšak nejvýznamnější obviněná osoba, Ratko Mladič, je i dvanáct let od tragických událostí stále na svobodě,
whereas General Radislav Krstić of the Bosnian Serb army is the first person found guilty by the ICTY of aiding and abetting the Srebrenica genocide, but the most prominent indicted person, Ratko Mladić, is still at large twelve years after the tragic events,
vzhledem k tomu, že je nutné zvýšit v celé Evropě informovanost o těchto tragických událostech a dosáhnout veřejného uznání odpovědnosti na západním Balkáně s cílem obnovit vzájemnou důvěru a pokračovat ve vedení stálého dialogu mezi zeměmi tohoto regionu,
whereas it is necessary to raise awareness of these tragic events all over placeEurope and to achieve public recognition of responsibilities in the western Balkans in order to rebuild mutual confidence and resume a lasting dialogue between the countries of the region,
je toho názoru, že masakr, k němuž došlo před 10 lety ve Srebrenici, zůstává otevřenou ranou v dějinách Evropy, kterou je třeba náležitým způsobem připomínat, aby se již neopakovala;
Takes the view that the massacre that took place 10 years ago in Srebrenica is a constantly open wound in the history of placeEurope that should be duly remembered in order to prevent any recurrence;
chce připomenout oběti spáchaných zvěrstev a vzdát jim čest; vyjadřuje soustrast a solidaritu rodinám obětí, z nichž mnohým se nedostalo konečného potvrzení osudu jejich otců, synů, manželů či bratrů; uznává, že tuto neutišitelnou bolest zhoršuje skutečnost, že se nepodařilo postavit před soud osoby odpovědné za tyto činy;
Commemorates and honours the victims of the atrocities; expresses its condolences to and solidarity with the families of the victims, many of whom are living without final confirmation of the fate of their fathers, sons, husbands or brothers; recognises that this continuing pain is aggravated by the failure to bring those responsible for these acts to justice;