natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Značná část dotazovaných pocházela z členských států, které přistoupily v letech 2004 a 2007 (37 %), takže poměr mezi jejich příspěvky a odpověďmi respondentů z ostatních členských států (63 %) je vcelku vyvážený.
A substantial number of respondents came from Member States having acceded in 2004 and 2007 (37%) and thus there is a fair balance between these answers and those from other Member States (63%).
Průzkum obsáhl širokou škálu soudů, přičemž nejvýznamněji byly zastoupeny správní soudy, soudy pro otázky zaměstnanosti, finanční, sociální a pracovní soudy.
The survey covered a wide variety of courts, with the largest contingents being administrative, employment, financial, social and labour courts.
Menšinová část respondentů (8 %) uvedla, že vůbec neví, jak se dostat k pramenům o právu Společenství.
A small minority of respondents (8%) claimed they did not know how to access Community law sources at all.
Z těch, kteří věděli, jak si zajistit přístup k právu Společenství, 18 % čerpalo z judikatury Soudního dvora (dále ESD
Of those who did know how to access Community law, 18% accessed case-law of the Court of Justice (hereinafter, ECJ
Tento výraz je zde chápán ve svém nejširším smyslu – spojujue Soud prvního stupně a Soud pro veřejnou službu. ) často, převážná většina (65 %) tak činila zřídka a 17 % nikdy.
This expression is understood in the widest sense, comprising the Court of First Instance and Civil Service Tribunal. ) regularly whilst a large majority (65%) only did so rarely, and 17% never did so.
Mezi jednotlivými členskými státy EU se v těchto znalostech projevovaly určité rozdíly.
Certain discrepancies in knowledge were apparent throughout the EU.
Neznalost způsobů přístupu k právu Společenství byla častější mezi „starými“ členskými státy (10 %) než mezi „novými“ (5 %).
Knowledge of access to Community law was more likely to be unknown in "old" Member States (10%) than in "new" ones (5%).
Nicméně mezi soudci, kteří věděli, jak se k pramenům práva Společenství dostat, využívali častěji judikaturu ESD soudci ze „starých“ členských států (viz graf níže).
However, amongst those judges who did know how to access Community law, judges from the "old" Member States consulted ECJ case-law more regularly (see chart below).
Odpovědi se také lišily podle oblasti působení vnitrostátního soudu.
The answers varied also widely in relation to the subject area of the national court.
Například soudci ve věcech duševního vlastnictví (75 %), soudci zabývající se zejména finančními či daňovými záležitostmi (60 %) a soudci ve správních věcech (46 %) využívali judikaturu ESD mnohem častěji než jejich kolegové u soudů zabývajících se pracovními otázkami / otázkami zaměstnanosti (20 %) nebo sociálním právem (25 %).
For example, intellectual property judges, judges dealing mainly with financial or taxation matters, and administrative judges (75%, 60% and 46% respectively) were much more likely to consult ECJ case-law regularly than their colleagues in courts dealing with labour/employment issues or social law (20% and 25% respectively).
A konečně ani jeden ze soudců zabývajících se rodinným nebo trestním právem neodpověděl, že užívá judikaturu ESD často.
Finally, not a single responding judge dealing with family or criminal law claimed to consult ECJ case-law regularly.
39 % respondentů uvedlo, že cizí jazyky tvoří překážku v přístupu k dostatečným informacím o právu Společenství.
39% of respondents considered that foreign languages constituted a barrier to adequate information on Community law.
Nejčastější stížnosti se týkaly přístupu k zahraničním rozsudkům, včetně např. těch, které vydaly nejvyšší soudy jednotlivých členských států.
The main complaint concerned access to foreign judgments, including for example those of the supreme courts of each Member State.
Několik soudců uvedlo, že obzvláště obtížné je porozumět technickým termínům v cizím jazyce.
Several judges mentioned the fact that technical terms were particularly difficult to understand in a foreign language.
Jeden německý soudce zaměřující se na finanční záležitosti napsal, že číst rozhodnutí soudů v jiných členských státech je důležité, ale natolik časově náročné, že je to vzhledem k omezeným časovým možnostem téměř nemožné.
One German judge specialised in financial matters considered that reading the decisions of courts in other Member States was important but so time-consuming it was almost impossible, given judicial time-constraints.
Jistý francouzský soudce nechce čerpat ze zahraničních právních zdrojů kvůli riziku nepřesnosti či nesprávného porozumění, což by mohlo mít velmi neblahé důsledky pro jednotlivce.
A French judge would not refer to foreign jurisprudence or commentary because of the risk of imprecision or misunderstanding which could have very serious consequences for individuals.
A konečně další soudce měl vážné potíže s uplatněním zahraničního práva, když bylo toto právo uvedeno v pravidlech pro řešení kompetenčních sporů.
Finally, another judge had real difficulties in applying foreign law when that law was designated by the relevant conflict rules.
Mnoho soudců z „nových“ členských států, zejména z Polska, Slovinska a Maďarska, si stěžovalo, že ne vše z judikatury ESD bylo před jejich přistoupením přeloženo do jejich jazyka.
Many judges from "new" Member States, in particular Poland, Slovenia and Hungary, complained that not all ECJ case-law prior to accession had been translated into their language.
Několik soudců z „nových“ členských států si nebylo vědomo, že acquis , a zejména judikatura ESD, existují v jejich jazyce.
Several judges from "new" Member States were not aware that any of the acquis , and in particular that ECJ case-law existed in their own language.
Značný počet soudců z různých členských států se vyjádřil k otázce překladů rozsudků.
A substantial number of judges from a wide variety of Member States commented on the question of translation of judgments.
Mnozí soudci vyjádřili znepokojení nad tím, jak dlouho trvá, než jsou k dispozici všechny jazykové verze rozsudků ESD nebo stanovisek generálních advokátů.
Many judges expressed concern at the time it took for all linguistic versions of an ECJ judgment or Advocate General Opinion to be available.
Mnoho soudců se domnívalo, že kvalita a spolehlivost překladů aktů Společenství nebo judikatury do jejich jazyků jsou nedostatečné.
Numerous judges considered the quality or reliability of translations of Community acts or case-law into their language to be inadequate.
Jeden německý soudce také zaznamenal jisté rozdíly mezi jazykovými verzemi téhož aktu Společenství.
A German judge also noted certain discrepancies between linguistic versions of a same Community act.
(iii) Sr ovnání různých jazykových verzí aktů Společenství
(iii) Comparing different linguistic versions of Community acts
Několik soudců mělo potíže se srovnáváním různých jazykových verzí aktů Společenství pro účely výkladu a zjištění, zda je třeba podat žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
Several judges had substantial difficulties in comparing different language versions of a Community act for interpretation purposes, to see whether there existed a need to make a preliminary reference.
Rozsah a kvalita tohoto srovnávacího úkonu závisí na jazykové vybavenosti soudce.
The breadth and quality of this comparative exercise will depend on the judge's linguistic capacity.
Někteří soudci tento úkon popisovali a uznali, že není v jejich silách ho rádně provést (viz rovněž oddíl 4 písm. g) bod ix na související téma).
Several judges referred to this exercise, concluding that they were unable to carry it out meaningfully (see also section 4(g)( ix ) on a related point).
Několik soudců zmínilo, že jako problém vidí nedostupnost odborných výkladů práva Společenství ve svém jazyce.
A few judges mentioned the unavailability of academic commentaries on Community law in their language to be problematic.
Nakonec zmínili některé konkrétní body, jako např. věstník jedné evropské agentury (OHIM
Several specific items of information were finally referred to, such as the newsletter of an EU agency (the OHMI
Věstník je k dispozici na stránkách
The newsletter is available at
http://oami.europa.eu/en/office/press/default.htm . ) nebo některé výklady legislativních návrhů poskytované Komisí.
http://oami.europa.eu/en/office/press/default.htm . ) or certain explanations provided by the Commission of legislative proposals.
Vedle otázek překladů mnozí soudci tvrdili, že přístupnost práva Společenství nejvíce stěžuje způsob jeho formulace.
Setting aside the issue of translation, many judges considered that what made access to Community law the most difficult was the way it was framed.
Jeden soudce poznamenal, že nesrozumitelnost práva Společenství způsobuje potíže s jeho uplatňováním u vnitrostátních soudů.
One judge commented that the obscurity of Community law in general made it difficult to apply in national courts.
Podobná poznámka zazněla s ohledem na styl rozsudků ESD a obzvláště argumentace a odůvodnění, kterým soudci jednotlivých států vždy zcela jasně neporozuměli (viz oddíl 7 níže).
A similar comment was made more insistently in respect of the style of the ECJ's judgments, and in particular the reasoning or justification which was not always clearly understood by national judges (see section 7 below).
V průměru se pouhých 20 % respondentů účastnilo alespoň jednoho jazykového kurzu zahrnujícího právní problematiku.
On average, only 20% of respondents had participated in at least one language course covering legal issues.
V tomto počtu se mohou ukrývat jisté rozdíly mezi členskými státy, jak je patrné z grafu níže.
This figure would seem to hide certain discrepancies between Member States, as can be seen in the chart below.
Do výše uvedeného grafu bylo zahrnuto jedenáct členských států, neboť množství odpovědí z ostatních členských států nebylo dostatečné pro zajištění dostatečně spolehlivých údajů.
Eleven Member States were taken into account in the above chart, as the number of responses from the remaining Member States was not considered sufficient to provide reliable data.
Z dostupných údajů vyplývá, že míra účasti na takovýchto právně-jazykových kurzech je ve všech členských státech stále relativně omezená (méně než 40 %), že je nízká ve většině, ale ne všech členských státech přistoupivších v roce 2004 a že je velmi nízká (méně než 10 %) v Rumunsku a Bulharsku.
It appears from the data available that participation rates at such legal linguistic courses remains relatively limited in all Member States (below 40%), that it is low for most but not all Member States having acceded in 2004, and that it is very low (less than 10%) for Romania and Bulgaria.
(ii) Poskytovatelé právně-jazykové ho vzdělání
(ii) Legal linguistic training providers
Výše uvedený graf ukazuje, že velká většina respondentů, kteří studovali zahraniční právní terminologii, tak činili na univerzitách, většinou během svých právnických studií.
The above chart shows that a large majority of respondents who studied foreign legal terminology did so at university, generally during their law studies.
Značná část těchto lidí absolvovala kurzy během studií na univerzitě v jiném členském státě, než je jejich rodný, například v rámci programu Erasmus nebo LLM.
A substantial proportion of these people studied such courses whilst at a university in a Member State other than their own, for example, as part of the Erasmus programme or on an LLM programme.
Nejmenší část účastníků (6 %) navštěvovala kurzy, které nezajišťovala ani univerzita, ani vnitrostátní ministerstvo či instituce justičního vzdělávání.
A small minority (6%) attended courses which were not provided by a University, their national ministry or a judicial training body.
Tyto „jiné“ kurzy pořádaly Britská rada, Goethe Institut, Akademie evropského práva, Evropská síť pro justiční vzdělávání, PHARE a v jednom případě respondent využil služeb soukromého učitele.
Such "other" courses were provided by the British Council, the Goethe Institute, the European Law Academy, the European Judicial Training Network, PHARE, and in one case, by a private teacher.
Nejvyhledávanějším jazykem byla angličtina (53 %), druhým nejčastějším byla francouzština (37 %).
English was the most sought-after language (53%), with French being the other major language (37%).
61 % respondentů nikdy nenavštěvovalo evropský vzdělávací program nebo jakýkoli vnitrostátní výukový program zabývající se právem Společenství.
61% of respondents had never attended a European training programme or any national training programme concerning Community law.
33 % účastníků absolvovalo vnitrostátní výukový program zabývající se právem Společenství.
33% of respondents had attended a national training programme concerning Community law.
14 % respondentů se účastnilo programu pořádaného evropskou institucí.
14% of respondents had attended a programme organised by a European body.
A konečně 10 % účastníků absolvovalo oba druhy programů.
Finally, 10% of respondents had attended courses organised both by national authorities and courses organised by a European body.
Mezi navštěvováním vnitrostátních a evropských kurzů byla zřejmá souvislost.
A clear link existed between the attendance of national and European training courses.
Soudci, kteří absolvovali kurz pořádaný vnitrostátními orgány, se s větší pravděpodobností účastnili také kurzů pořádaných evropskými institucemi.
Judges that had attended a course organised by a national authority were more likely to also have attended courses organised by European bodies.
Respondenti nejčastěji uváděli semináře a vzdělávací kurzy pořádané Akademií evropského práva v Trevíru.
Seminars and training courses organised by the European Law Academy in Trier were most cited.
Často se objevovaly výměnné programy pro soudce Evropské sítě pro justiční vzdělávání a několik soudců z „nových“ členských států navštěvovalo programy TAIEX a PHARE (viz níže).
The European Judicial Training Network and its exchange programme for judges came up often, whilst several judges from "new" Member States attended TAIEX and PHARE programmes (see below).
Někteří soudci nadnesli otázku nákladů a většina z nich se domnívala, že takové kurzy nemají představovat žádnou osobní finanční zátěž pro zúčastněné soudce.
Several judges raised the question of cost, and a large majority considered that such courses must not entail any personal financial burden for the judges concerned.
Jeden německý soudce poznamenal, že vzhledem k vysoké ceně samotného kurzu nestačilo hradit cestovní a ubytovací náklady.
One German judge considered that covering travel and accommodation costs alone was insufficient as the training course itself was expensive.
Poznámka: toto třídění je pouze informativní, vzhledem k tomu, že například Akademie evropského práva pořádá pro „nové“ členské státy mnoho seminářů v zastoupení za TAIEX a PHARE.
Note: this classification is purely indicative, given that ERA has organised a large number of seminars on behalf of TAIEX and PHARE for the “new” Member States, for example.
(a) Obeznámenos t s problematikou řízení
(a) Familiarity with the procedure
Převážná většina zúčastněných soudců (54 %) se považovala za obeznámenou s řízením před Evropským soudním dvorem.
A clear majority of responding judges (54%) considered themselves familiar with the procedure to refer to the European Court of Justice.
Nicméně zároveň se ukázalo, že za neobeznámené se považuje dvakrát více respondentů (32 %) než za velmi dobře obeznámené (14 %).
However, it also appears that respondents were twice as likely to consider themselves unfamiliar with the procedure (32%), as they were to consider themselves very familiar with it (14%).
Ukazuje se, že existují podstatné rozdíly mezi různými členskými státy.
There would appear to exist wide discrepancies between the different Member States.
Například v Bulharsku (84 %), Belgii (87 %) a Francii (94 %) se naprostá většina respondentů považuje za neobeznámené s řízením o předběžné otázce.
In Bulgaria, Belgium and France for instance, the vast majority of respondents (84%, 87% and 94% respectively) considered themselves unfamiliar with the preliminary ruling procedure.
Nejméně účastníků se považovalo za neobeznámené v Rakousku (12 %), České republice (13 %) a Německu (18 %).
Austrian, Czech and German respondents considered themselves the least unfamiliar with the procedure (12%, 13% and 18% of "unfamiliar" responses respectively).
(b) Praktické zkušenosti se žádostmi
(b) Practical Experience with References
123 zúčastněných soudců odpovědělo, že během své kariéry alespoň jednou podávali žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
123 responding judges claimed to have made at least one reference for a preliminary ruling in the course of their professional career.
To je mírně přes 5 % z celkového počtu odpovědí.
This equates to slightly more than 5% of the total number of responses.
Tento počet je nerovnoměrně rozdělen mezi členské státy, přičemž jediným zástupcem „nových“ členských států je Maďarsko se šesti žádostmi.
This figure was divided unequally amongst the Member States, with Hungary being the only "new" Member State represented, with six references.
Několik soudců podání žádosti zvažovalo a jeden soudce od jejího podání upustil, protože zúčastněné strany se obávaly, že by tím došlo ke zbytečným průtahům v procesu.
Several judges had considered making a reference, and one judge in a social court had refrained from doing so because the parties were concerned that this would unduly lengthen the proceedings.
Jiní dva soudci u soudu prvního stupně byli rozhodnuti podat žádost k ESD, ale nemohli kvůli omezení příslušnosti ESD uvedenému v hlavě IV Smlouvy o ES, zejména pokud jde o otázky přistěhovalectví.
Two other judges in a first instance court were keen to make a reference to the ECJ, but could not do so because of the limitations on the ECJ's jurisdiction under Title IV EC, in particular concerning questions of immigration.
Většina respondentů odpovídala na otázky o tomto tématu poměrně podrobně, jak je patrné z grafu níže.
Most respondents were relatively detailed in their answers on this point, as can be seen in the chart below.
Průměrná délka řízení o předběžné otázce byla 18,5 měsíce.
The average length of the preliminary ruling procedure was 18,5 months.
Tento údaj není možné srovnávat se statistikou ESD obsaženou v jeho výroční zprávě, protože některé žádosti, které soudci zahrnuli do svých odpovědí, pocházejí z 80. let i z dřívější doby.
This figure is impossible to compare to the ECJ's own statistics, as contained in its annual reports, because some of the references taken into account by judges in their responses to the present survey date back to the 1980s and beyond.
Průměrná doba získaná z tohoto průzkumu je zhruba o jeden a půl měsíce kratší než poslední dostupný průměr u uzavřených případů, který zveřejnil ESD (19,8 měsíce v roce 2006).
The average obtained here is about one and a half months less than the latest available average for completed cases from the ECJ (19,8 months in 2006).
Soudní dvůr, výroční zpráva za rok 2006, tabulka 8 na str.
Court of Justice, Annual report 2006, table 8 at p.87.
Na otázku, zda považují některou část řízení o předběžné otázce za nepřiměřeně dlouhou, většina soudců (43 %) odpověděla negativně.
When asked whether they considered any specific part of the preliminary reference procedure to be excessively long, most judges (43%) responded negatively.
Značná část soudců (36 %) měla za to, že celý proces je příliš zdlouhavý, jeden soudce ze Spojeného království uvedl, že důvodem by mohlo být, že ESD je zavalen prací.
A substantial number of judges (36%) considered that the procedure as a whole was too lengthy, one judge from the United Kingdom stating that this could be explained by the fact that the ECJ was overworked.
Jeden švédský i jeden německý soudce se domnívali, že vyřízení žádosti je zdlouhavé proto, že samotné postupované otázky jsou velmi dlouhé a složité.
Both a Swedish and a German judge expected the reference to be lengthy because the questions asked were themselves very long and complex.
A konečně, dva soudci pokládali proces ve svých případech za rychlý, přičemž jeden z rozsudků byl ESD vyhlášen bez ústního jednání nebo stanoviska generálního advokáta.
Finally, two judges considered the procedure in their case to be fast, one of the judgments having been handed down by the ECJ without oral proceedings or an Advocate General Opinion.
Co se týče odpovědí týkajících se konkrétních částí procesu, nejkritizovanější částí bylo ústní jednání, na které poukazoval jak jeden finský, tak jeden německý soudce.
Turning to the answers relating to specific parts of the procedure, the most criticised part was the oral procedure, highlighted both by a Finnish and by a German judge.
Jeden německý správní soudce kritizoval délku doby, během níž mohou členské státy předkládat písemné připomínky.
One German administrative judge criticised the length of the period within which Member States can present their written observations.
A konečně, žádost jednoho respondenta se zpozdila proto, že jeho případ byl dvakrát za sebou přesunut mezi senáty Soudního dvora.
Finally, one respondent's reference was delayed by two successive changes in the allocation of his case within the Court of Justice's chamber structure.
Čtyři další žádosti byly přeformulovány jen mírně.
Four further references were only slightly reformulated.
V jednom případě se soudce domníval, že smysl otázky byl přeformulováním ze strany ESD zdůrazněn.
In one case, the judge considered that the meaning of the question was further highlighted by the ECJ's reformulation.
V jiném případě ESD spojil dvě otázky v jednu.
In another case, the ECJ combined two questions into one.
60 % zúčastněných soudců uvedlo, že využili k formulaci svých žádostí nějakého poradenství, kdežto 40 % žádné pomoci nevyužilo.
60% of referring judges considered that they had guidance to formulate their reference whereas 40% did not.
Z těch, kteří neměli žádného rádce, měli čtyři soudci za to, že poradenství nebylo nutné ani vhodné.
Among those who had no guidance, four judges considered that guidance was neither necessary nor appropriate.
Respondenti, kteří vyhledali pomoc, tak činili různými způsoby.
Those respondents who did seek guidance did so in a number of ways.
Nejoblíbenějším zdrojem pomoci byli kolegové ze soudního dvora (29 %).
The most popular source of guidance was other colleagues within the judge's court (29%).
Relativně oblíbenými zdroji byly také: webová stránka Soudního dvora a příslušná vyhláška Soudního dvora (15 %), školení (13 %), učebnice a odborné publikace (13 %).
The Court of Justice's website and the Court's notice on the matter (15%), training (13%), textbooks and academic writings (13%) were all relatively popular.
Další uváděné zdroje byly judikatura ESD (10 %), podklady od zúčastněných stran (6 %), judikatura vnitrostátních nejvyšších soudů (4 %), vlastní dřívější zkušenosti (4 %), specializovaný soudce nebo poradce (4 %) a konečně ministerstvo spravedlnosti (2 %).
Further sources cited were the ECJ's own case-law (10%), the parties' submissions (6%), case-law from national supreme courts (4%), past personal experience (4%), a specialised judge or advisor in the court (4%), and finally the justice ministry (2%).
Mnoho soudců zmíněné možnosti kombinovalo.
A substantial number of judges sought guidance from a combination of the above sources.
Podle valné většiny respondentů (89 %) jsou rozhodnutí ESD snadno použitelná na okolnosti případu a umožňují vcelku bezproblémové uzavření řízení o předběžné otázce.
A large majority of respondents (89%) found the ECJ's ruling readily applicable to the facts of the case, thus enabling a reasonably unproblematic conclusion to the preliminary reference procedure.
Jeden soudce uvedl, že rozsudek byl natolik jasný, že na vnitrostátní úrovni se již rozhodovalo pouze o nákladech řízení.
One judge considered that the judgment was so clear that only the costs were left to be decided at national level.
Menšina (11 %) měla pocit, že rozhodnutí ESD nepodporovalo jednoznačné rozhodnutí na vnitrostátní úrovni.
A minority (11%) did not feel that the judgment enabled a clear decision at national level.