natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Obzvláště důležité pro řízení změn v očekávání v rámci soukromého sektoru je v tomto ohledu jasné a důsledné sdělování informací o rozhodnutích v měnové politice.
In this context, a clear and consistent communication of monetary policy decisions is particularly important for controlling the private sector’s expectation formation.
Aniž je dotčen cíl cenové stability, jak by měla ECB podle vašeho názoru plnit podpůrné povinnosti podle Smlouvy (tj. přispívat k hospodářskému růstu a plné zaměstnanosti) a jaké nástroje by k tomu měla používat?
Without prejudice to the objective of price stability, how in your view should the ECB fulfil its secondary obligations under the Treaty (to contribute to economic growth and full employment) and what instruments could the ECB use to do so?
Smlouva o fungování EU (článek 127) stanoví, že prvořadým cílem ECB/Eurosystému je udržovat cenovou stabilitu.
The Treaty on the Functioning of the EU (Art. 127) stipulates that the primary objective of the ECB/Eurosystem shall be to maintain price stability.
Pojem podpůrné povinnosti ECB se uvádí v druhé části znění článku 127, ve které je stanoveno, že aniž je dotčen cíl cenové stability, podporuje ECB/Eurosystém obecné hospodářské politiky v Unii se záměrem přispět k dosahování cílů Unie, jak jsou vymezeny v článku 3 Smlouvy o Evropské unii.
The notion of secondary obligations of the ECB refers to the second passage in Art. 127, which states that without prejudice to the objective of price stability, the ECB/Eurosystem shall support the general economic policies in the Union with a view to contributing to the achievement of the objectives of the Union as laid down in Article 3 of the Treaty on European Union.
Článek 3 v tomto ohledu uvádí, že cíle Unie jsou mimo jiné založeny na vyváženém hospodářském růstu a plné zaměstnanosti.
In this respect, Article 3 mentions as objectives of the Union, inter alia, balanced economic growth and full employment.
O smyslu a operativních důsledcích tohoto podpůrného cíle se hodně diskutovalo.
The meaning and operational consequences of this secondary objective have been much discussed.
Existuje obecná shoda o tom, že dlouhodobě neexistuje žádná spojitost mezi inflací a růstem, či jinak řečeno nejlepší způsob, jak má měnová politika podporovat dlouhodobé tempo růstu, je udržovat cenovou stabilitu, neboť tato stabilita podporuje účinnost v decentralizovaném tržním hospodářství.
There is general agreement that in the long run there is no trade-off between inflation and growth or, to put it better, the best way for monetary policy to support the long-run growth rate is to maintain price stability, as this promotes efficiency in a decentralized market economy.
Měnová politika, která je důvěryhodně zaměřena na cenovou stabilitu, je nejúčinnějším příspěvkem k trvalému hospodářskému růstu a vysokým mírám zaměstnanosti.
A monetary policy which is credibly focused on price stability is the most effective contribution to permanent economic growth and high levels of employment.
Toto tvrzení je založeno na poznatcích získaných z dějinné zkušenosti a z akademických výzkumů, totiž že kromě důvěryhodného udržování cenové stability nemůže být měnová politika trvalým podnětem pro jiné skutečné hodnoty.
This statement is based on the insight gained from historical experience and academic research that monetary policy cannot give a permanent impulse to real values beyond the credible maintenance of price stability.
Cenová stabilita přispívá k hospodářské prosperitě a růstu tím, že eliminuje narušení trhu související s inflací.
Price stability contributes to economic welfare and growth by eliminating inflation-related distortions.
Prostředí stabilních cen umožňuje, aby se lidé soustředili na výrobní aktivity spíše než na strategie na ochranu svého zdraví a příjmů, které by mohla ohrozit inflace.
An environment of stable prices allows people to concentrate on productive activities rather than on strategies to protect their wealth and income against inflation.
Těží z něj zejména nejslabší skupiny společnosti, jež mají jen omezené možnosti k ochraně sebe sama před účinky inflace.
This is in particular to the benefit of the weakest groups of society, which have only limited possibilities to protect themselves against the effects of inflation.
Další důležitý přínos cenové stability spočívá v tom, že snižuje inflační rizikovou prémii v dlouhodobých úrokových sazbách.
Another important benefit of price stability is that it reduces inflation risk premia in long-term interest rates.
Na rozdíl od názoru, který můžeme občas slýchat, že skutečnost, že se tato měnová politika zaměřila na cenovou stabilitu, bude mít za následek neúměrně vysoké skutečné úrokové sazby, tak povede měnová politika zaměřená na cenovou stabilitu ve skutečnosti k nižším skutečným úrokovým sazbám, a tím ke zvýšení pobídek pro investice.
Thus, contrary to the view, heard occasionally, that a monetary policy geared to price stability will result in excessively high real interest rates, a price stability-oriented monetary policy will actually lead to lower real interest rates and thus increase the incentives to invest.
Cenová stabilita zamezí i tomu, aby rozpětí dané pro progresivní nominální daň časem zvyšovalo skutečné daňové zatížení a příspěvky na sociální zabezpečení, což by vyvolalo nižší pobídku pro nabídku pracovní síly a kapitálu, a tím ohrožení hospodářských vyhlídek na dlouhodobý růst.
Also, price stability avoids that progressive nominal tax brackets increase over time the real incidence of taxes and social security contributions, which would induce a diminished incentive to supply labour and capital and thereby curtail the economy’s long-run growth perspectives.
Všechny tyto argumenty naznačují, proč neexistuje dlouhodobá spojitost mezi cenovou stabilitou a růstem, situace je však odlišná v krátkodobém horizontu, což je skutečnost, která je vcelku jasná, pokud existuje šok na straně dodávky nebo tlaku na náklady, na který by měnová politika neměla reagovat okamžitě, i když dojde k dočasnému nárůstu celkové inflace.
All the previous arguments indicate why there is no long term trade-off between price stability and growth, but the situation is different in the short term, a fact which is clear when there is a supply or cost-push shock to which monetary policy should not respond immediately in spite of the temporary increase in headline inflation.
Důvěryhodné dosahování cenové stability dále posiluje celkovou makroekonomickou stabilitu, neboť inflační očekávání je pevně ukotveno.
The credible achievement of price stability further fosters overall macroeconomic stability since inflation expectations are firmly anchored.
Negativní šoky na straně dodávky, jako je nárůst cen ropy, mají v důsledku toho menší účinek na inflaci, a měnová politika si může dovolit mírnější a klidnější vývoj politiky vůči těmto šokům.
As a result, adverse supply shocks, such as an increase in oil prices, have less effect on inflation and monetary policy can afford a more moderate and steady course of policy in face of such shocks.
Obecněji – přestože někdo podporuje názor, že hospodářství má samovolnou tendenci navracet se na svou dlouhodobou dráhu – existuje určitá spojitost v krátkodobém horizontu, neboť makroekonomická politika ovlivňuje rychlost tohoto navracení a může zabraňovat vyšší nestabilitě výstupů, a zvyšovat tedy všeobecný blahobyt.
More generally, even if one accepts the notion that the economy has a spontaneous tendency to go back to its long-term path, there is a short term trade-off because macroeconomic policy affects the speed of that convergence and may avoid higher output volatility, thus increasing the general welfare.
Je nicméně obtížné využívat tuto spojitost v rámci hierarchického mandátu.
Nonetheless, it is difficult to exploit this trade-off in a hierarchical mandate.
Podpůrný cíl stanovený Smlouvou, kterým se ECB jednoznačně zabývala v současné krizi, považuji za velmi důležitý.
I take seriously the secondary objective defined by the Treaty, which the ECB has been clearly addressing in the present crisis.
Po vypuknutí krize ve společnosti Lehman jsme například jednali rychle a účinně v zájmu toho, abychom zabránili zhroucení bankovního systému a předešli jeho důsledkům pro hospodářský pokles a deflaci.
For instance, after the outbreak of the Lehman crisis, we acted quickly and forcefully to avoid the collapse of the banking system and to prevent its recessionary and deflationary consequences.
Kromě výrazného snížení úrokových sazeb sehrál Eurosystém rovněž svou úlohu v rozšíření úvěrové pomoci, především v poskytování rozsáhlé likvidity bankovnímu systému, nakupování dluhopisů, čímž přispěl k oživení tohoto významného trhu, a přijetím Evropské investiční banky jako protistrany, která je využívána k operacím v oblasti měnové politiky.
Beyond dramatically lowering interest rates, the Eurosystem has also done its fair part in the enhanced credit support, namely in providing ample liquidity to the banking system, buying covered bonds thereby contributing to a revival of this important market and by accepting the European Investment Bank as counterparty to the monetary policy operations.
Myslím si, že téměř nikdo nepochybuje o tom, že tyto akce napomohly minimalizovat hloubku recese.
I think there are few doubts that these actions have helped minimise the depth of the recession.
Jak hodnotíte strategii ECB pro ukončení krize?
How do you assess the ECB’s exit-strategy?
Měly by být měnové strategie pro ukončení krize celosvětově koordinovány?
Should monetary exit strategies be concerted globally?
Je podle vás nutná koordinace měnových a rozpočtových strategií?
Should there be concertation between monetary and fiscal exit strategies?
Strategie ECB pro ukončení krize obsahuje postupné vyřazování nestandardních opatření zavedených v souvislosti s finanční krizí.
The ECB’s exit strategy comprises a gradual phasing-out of the non-standard measures introduced in response to the financial crisis.
Vzhledem ke zranitelnosti skutečné ekonomiky a finančního systému je nutný postupný přístup k ukončení krize.
The gradual approach to the exit is necessary given the vulnerabilities of the real economy and of the financial system.
První kroky ECB pro vyřazování nestandardních opatření, které byly oznámeny v prosinci 2009, se právě na tuto otázku zaměřují.
The ECB announcement on the first steps of the phasing out of non-standard measures made in December 2009 precisely aims at this.
Plně tuto strategii podporuji.
I fully support this strategy.
Postupné vyřazování umožní všem zúčastněným stranám přizpůsobit se novým podmínkám a ECB umožňuje získat podněty v souvislosti s vyřazováním před svým rozhodnutím o tom, jaké další kroky budou následovat.
A gradual phasing-out allows all parties involved to adjust to the new conditions, while giving the ECB the possibility of receiving feedback on the phasing-out before deciding on the next steps.
Dovolte mi zdůraznit, že vyřazování bude zcela jistě čerpat z fáze plánování nestandardních opatření, což usnadní jeho hladký průběh.
Let me underline that the phasing-out will certainly benefit from the design of the non-standard measures, which facilitates a smooth phasing out.
Prohlášení přijaté na setkání ministrů financí a guvernérů centrálních bank skupiny G20 dne 7. listopadu 2009 (v St Andrews) hovoří o stažení mimořádných makroekonomických opatření a opatření finanční podpory jednoznačně: „dohodli jsme se, že budeme spolupracovat a koordinovat náš postup, aby byly zohledněny veškeré vedlejší účinky způsobené našimi strategiemi, a kde je to možné, konzultovány a sdíleny informace.“
The Communiqué of the G20 Meeting of Finance Ministers and Central Bank Governors from 7 November 2009 (St Andrews) speaks a clear language as concerns the withdrawal from the extraordinary macroeconomic and financial support measures: “We agreed to cooperate and coordinate, taking into account any spillovers caused by our strategies, and consulting and sharing information where possible.”
Podstata tohoto prohlášení je v souladu se strategií ECB.
The spirit of this statement is in line with the ECB’s strategy.
Jak bylo Radou guvernérů opakovaně zdůrazněno, klíčovým prvkem strategie ECB pro ukončení krize je zajistit jasnou vazbu na prvořadý cíl ECB, kterým je cenová stabilita.
As repeatedly stressed by the Governing Council, the cornerstone of the ECB’s exit strategy is the clear link to the primary objective of price stability.
Veškerá opatření po dobu krize byla přijata důsledně s ohledem na tento cíl.
All actions throughout the crisis have been taken resolutely with this primary objective in mind.
Při posuzování rizik pro cenovou stabilitu v reálném čase jsou zohledňována opatření přijatá ostatními centrálními bankami.
When forming the real-time assessment of the risks to price stability, actions by other central banks are taken into account.
Ačkoli by tedy mohly být sdílení informací a další operativní podpora užitečné, zjevně není dojednána žádná koordinace měnové politiky.
Thus, while sharing information and other operational assistance may be desirable, no concertation of monetary policy appears warranted.
Kromě toho přestože byla krize na globální úrovni synchronizovaná, obnova bude pravděpodobně spíše heterogenní, což by si samo o sobě žádalo, aby bylo možné různě rychlé odstraňování míry finanční výpomoci v jednotlivých zemích.
In addition, while the crisis was synchronised at a global level, the recovery is likely to be more heterogeneous which by itself would call for different speeds in removing the degree of monetary accommodation.
Existuje široká shoda na tom, že všechny hlavní centrální banky by měly postup pro vyřazování mimořádných politických opatření sestavit na míru konkrétním podmínkám, které platí pro příslušné hospodářství.
There exists a broad consensus that all major central banks should tailor the exit from the extraordinary policy measures to the specific conditions that apply to the respective economy.
Zároveň byla a i nadále bude velmi užitečná mezinárodní spolupráce například ve formě konzultací skupiny G20 či v rámci setkání organizovaných Bankou pro mezinárodní platby.
At the same time, it is clear that international cooperation, such as in the form of the G20 consultations or regular Governors’ meetings organised by the Bank for International Settlements, has been very useful in the past and will remain so in the future.
Co se týče koordinace s rozpočtovou politikou, je třeba uvést, že by neměla existovat koordinace předem.
Regarding coordination with fiscal policy, it should be mentioned that there should not be ex ante coordination.
Každý tvůrce politik by se měl zaměřovat na vlastní oblast odpovědnosti, a toto vymezení by mělo vést k vhodným politikám.
Each policy maker should concentrate on its own area of responsibility and this should deliver the right policies.
Samozřejmě je při posuzování rizik pro cenovou stabilitu v reálném čase věnována pozornost i snahám o fiskální konsolidaci ze strany vlád eurozóny.
Of course, fiscal consolidation efforts by euro area governments are taken into account when forming the real-time assessment of the risks to price stability.
Vlády na druhé straně při rozhodování o postoji k rozpočtové politice vědí, že Eurosystém reaguje na veškerá rizika, pokud jde o míru inflace, jež přesahuje oficiální cíl v oblasti měnové politiky.
On the other hand, when deciding on the fiscal policy stance Governments know that the Eurosystem reacts to any risk to the inflation rate exceeding the official objective for monetary policy.
V moderních ekonomických modelech hrají v objasnění krátkodobých rizik pro cenovou stabilitu rozhodující úlohu proměnné jako mezera výstupu, a tyto poznatky by měly být nástrojem, který umožní spontánně a nezávisle uplatňovat vhodný politický balíček.
In modern economic models variables such as the output gap play a pivotal role to explain short term risks to price stability and this knowledge should act as a vehicle for spontaneous and autonomous implementation of the appropriate policy mix.
Není a nebude však možné, aby existoval předběžný závazek konkrétního směřování měnové politiky.
But there cannot and will not be any pre-commitment to a particular course of monetary policy action.
Probíhá pravidelná výměna informací mezi ECB a vládami zemí eurozóny.
There is a regular exchange of information between the ECB and the governments of the euro area countries.
Avšak koordinace mezi ECB a vládami eurozóny by neměla jít nad rámec toho, co je stanoveno ve Smlouvě.
Yet, coordination between the ECB and euro area governments should not go beyond what is foreseen in the Treaty.
Jaký je váš názor na to, že v některých členských státech bude strategie ECB pro ukončení krize uplatňována odlišně?
What is your perspective on the asymmetrical exposure of Member States to an ECB exit strategy?
Co by mělo být učiněno pro to, aby byly tyto rozdíly co nejmenší?
What should be done in order to mitigate it?
Různorodost je nevyhnutelným rysem mechanismu zásahů v oblasti eurozóny.
Heterogeneity is an integral feature of the mechanics of adjustment in the euro area.
Od zavedení jednotné měny, a v rozporu s některými populárními představami, se nicméně rozdíly v růstu HDP a inflace v rámci zemí eurozóny udržely na historicky nízké úrovni.
Nevertheless, since the beginning of the euro, and contrary to some popular perceptions, GDP growth and inflation differentials across euro area countries have stood at historically low levels.
Cílem samotné měnové politiky přirozeně není, a ani by nemělo být, snížení těchto rozdílů.
Naturally, monetary policy per se cannot and should not aim at reducing these differentials.
Hospodářská a měnová unie předpokládá jasné rozdělení povinností mezi tvůrci politiky; závazek jak od tvůrců politik v měnové oblasti, tak i v jiných oblastech (mimo jiné zejména fiskálních orgánů), aby dali své finance do pořádku; a soubor záruk, jimiž bude zajištěno, že všechny strany budou ctít pravidla.
The premise of Economic and Monetary Union is a clear allocation of responsibilities among policy-makers; a commitment of both monetary and non-monetary policy-makers (including, in particular, fiscal authorities) to keep their own houses in order; and a set of safeguards to ensure that all parties abides by the rules.
Makroekonomické politiky eurozóny by se těmito základními zásadami, na nichž bylo založeno uzavření smlouvy o Hospodářské a měnové unii, měly řídit.
Euro area macroeconomic policies should be guided by these basic principles on which the EMU contract was signed.
S ohledem na tyto zásady je a mělo by být ústřední otázkou strategie ECB pro ukončení krize udržovat cenovou stabilitu v eurozóně jako celku.
In view of these principles, the overriding concern for the ECB’s monetary exit considerations is and should be to maintain price stability in the euro area as a whole.
Tento závazek Eurosystému je nominální ukotvení, které je samo o sobě vnímáno jako klíčový nepřímý prostředek koordinace pro všechny další aktéry, mimo jiné tvůrce rozpočtové politiky, kteří mají stanoveny jednoznačné povinnosti, a to zejména při formulování jejich vlastních politik pro ukončení krize a politik strukturálních změn.
This commitment of the Eurosystem provides the nominal anchor which acts as the single most important implicit coordination device for all other actors, including fiscal policy-makers, with their various responsibilities, in particular when forming their own exit and adjustment policies.
Toto ukotvení nesmí být ohroženo, zejména pokud jde o rizika pro finanční stabilitu.
This anchor must not be put at risk, especially not in a context of financial stability risk.
Vlády v době krize správně umožnily nárůst schodků tak, aby z krátkodobého hlediska rozpočtová politika hospodářství podpořila.
During the crisis, governments were right to allow deficits to expand so that fiscal policy provided support to the economy in the short run.
Nyní jsou však schodky veřejných financí vysoké – a v řadě zemí skutečně velmi vysoké – poměr veřejného zadlužení k HDP je většinou velký a dále roste; a pozornost finančních trhů se stále více upírá k problému platební schopnosti vlád.
But now, government deficits are high – and indeed very high in many countries - government debt-to-GDP ratios are mostly high and rising; and the attention of financial markets is increasingly turning to issues of government solvency.
Jsou tedy nutné okamžité kroky, aby byly veřejné finance uvedeny do pořádku.
Hence, prompt action to bring the fiscal house in order is necessary.
Klíčovou otázkou rozpočtové politiky v současnosti není „zda“, nýbrž „jakou měrou“ a „za jak dlouho“ zahájit rozpočtovou konsolidaci.
The key issue for fiscal policy at this juncture is not “whether” but “how much” and “how soon” to start fiscal tightening.
Správné provádění politiky bude v každém případě záviset na tempu obnovy hospodářství v soukromém sektoru.
The proper conduct of policy will depend in each case on the speed of the recovery of the private sector economy.
Pokud se bude rozpočtová politika dále vyvíjet tímto neudržitelným směrem, kdy trvale narůstá poměr veřejného dluhu, náklady na další odklady strukturálních změn přesáhnou náklady včasného zásahu.
As long as fiscal policy is on an unsustainable course with government debt ratios still rising, the costs of further delaying adjustment will exceed the costs of acting sooner.
Nejedná se jen o rozpočtovou politiku, i další důležitá politika – politika strukturálních změn – naznačuje, že by orgány finančního dohledu měly sledovat situaci ve svém finančním systému a zabývat se na decentralizované úrovni případnými problémy.
In addition to fiscal policy, other important policy of adjustment implies that financial supervisory authorities should monitor the situation in their financial system and deal, in a decentralised way, with occasional problems they may encounter.
Obecně jsem přesvědčen, že lze dosáhnout hladkého ukončení krize.
All in all, I am confident that a smooth exit will be achieved.
Jaká opatření by ECB měla přijmout, aby zabránila skryté podpoře a narušení trhu v souvislosti s přijetím širšího souboru zajištění prostřednictvím zvýšené podpory úvěrů v období po říjnu 2008?
“What measures should be taken by the ECB in order to avoid implicit subsidies and distortions related to the acceptance of a wider set of collateral through the enhanced credit support after October 2008?”
Rozsáhlý systém zajištění je třeba kombinovat s vhodnými opatřeními, jimiž se zajistí v prvé řadě to, aby Eurosystém byl chráněn před finančními riziky, a dále aby byly bankám poskytnuty pobídky pro obezřetné řízení jejich rizika likvidity.
A broad collateral framework needs to be combined with appropriate measures to ensure, first and foremost, that the Eurosystem is protected from financial risks and also that incentives are preserved for banks to manage prudently their liquidity risk.
Prvním opatřením, které má k dispozici centrální banka, je zajistit přesné ocenění nelikvidních aktiv a uplatnění příslušných srážek v případě nelikvidních aktiv.
The first measure, at the disposal of the central bank, is to ensure an accurate valuation of illiquid assets and the application of appropriate haircuts to account for the asset’s illiquidity.
To vyžaduje trvalé zlepšování opatření pro usměrňování rizik – Eurosystém tak činil na finančním trhu již před nástupem krize a od té doby své úsilí jen prohloubil.
This requires a constant refinement of risk control measures, an avenue the Eurosystem has followed already before the outbreak of the financial market crisis, and with a heightened pace since then.
Druhé opatření se vztahuje k postupům zadávání veřejných zakázek, které se uplatňují při operacích měnové politiky.
The second measure relates to tender procedures applied in monetary policy operations.
Zadávání veřejných zakázek v souladu s pravidly hospodářské soutěže, jak bylo v rámci Eurosystému uplatňováno již v době před vznikem krize, zajišťuje, aby bylo správně oceněno, jak je centrální banka schopna refinancování aktiv.
Competitive tender procedures, as applied by the Eurosystem before the outbreak of the crisis, ensure that the ability to refinance an asset with the central bank is appropriately priced.