natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tato nová strategie EU do roku 2020 by strukturální politiky a politiky zaměstnanosti nejlépe podpořila, zůstane-li zaměřena na prvořadé politické cíle zvyšování potenciálního růstu a vytváření vysoké úrovně zaměstnanosti.
The new EU 2020 strategy would best support structural and employment policies if it remains focused on the primary policy targets of raising potential growth and creating high levels of employment.
Strategie by měla dále zahrnovat větší vzájemnou provázanost členů eurozóny a jejich sdílenou odpovědnost za fungování eurozóny, a tudíž potřebu větší soudržnosti a koordinace hospodářských a rozpočtových politik mezi jednotlivými členy eurozóny.
Furthermore, the strategy should incorporate the greater interdependence among euro area members and their shared responsibility for the functioning of the euro area and hence the need for greater coherence and coordination of economic and fiscal policies among euro area members.
Zejména by si měla vybrat za cíl rozdíly v konkurenceschopnosti, které se objevily mezi jednotlivými členy eurozóny od zavedení jednotné měny, s využitím poznatků z nedávno provedeného průzkumu konkurenceschopnosti.
In particular, it should target the competitiveness divergences that have arisen among euro area members since the introduction of the single currency, drawing on the recently established competitiveness review.
V praktické rovině vidím hlavní úkol ve vytvoření specifičtějších hlavních směrů politik, mimo jiné specifických hlavních směrů určených výhradně členům eurozóny, jak to umožňuje nový článek 136 SFEU v Lisabonské smlouvě.
In practical terms, I see merits in defining more specific policy guidelines, including more specific guidelines addressed exclusively to euro area members, as made possible under the new Art. 136 TFEU in the Lisbon Treaty.
Očekávám v této věci sdělení Komise, které má být vydáno na jaře 2010.
I therefore look forward to the Commission’s Communication on these matters which is expected in spring 2010.
ECB může přispět k úspěchu strategie EU do roku 2020 nejúčinněji tím, že důvěryhodně zaměří svou měnovou politiku na cenovou stabilitu a tím podpoří kupní sílu domácností v eurozóně.
The ECB can contribute to the success of the EU 2020 Strategy most effectively when focusing in its monetary policy on price stability in a credible manner and thereby supporting the purchasing power of euro area households.
Je třeba v této souvislosti zdůraznit, že lepší fungování evropského jednotného trhu usnadňuje měnové politice dosahovat cíle cenové stability a podporovat růst.
In this context it should be pointed out that a better functioning single European market makes it easier for monetary policy to achieve price stability and to support growth.
V návaznosti na to by strukturální reformní opatření měla být zaměřena na posílení hospodářské soutěže k urychlení restrukturalizace a investic a vytvořit podmínky pro nové příležitosti v oblasti podnikání, zejména v odvětví služeb.
Consequently, structural reform measures should be aimed at enhancing competition to speed up restructuring and investment and to give way to new business opportunities, in particular in the services sector.
To je pro vytváření udržitelného růstu produktivity podporujícího potenciální produkt a reálné příjmy a k předcházení tomu, aby současná krize měla dopad na potenciální růst eurozóny z dlouhodobého hlediska, rozhodující.
This is crucial in order to engineer sustainable productivity growth supporting potential output and real income and in order to prevent the current crisis from affecting euro area potential growth in the long term.
Na úrovni EU je pro posílení hospodářské soutěže a účinnosti důležitým mezníkem vytvoření jednotného trhu, řádné provedení společných pravidel ve vnitrostátních právních předpisech a jejich důsledné vynucování.
At the EU level, an important milestone for enhancing economic competition and efficiency is the completion of Single Market, the proper transposition of the common rules into national laws, and their rigorous enforcement.
Kromě toho je nutná vyšší flexibilita pro stanovení mezd, aby toto stanovení přispívalo k přizpůsobení nákladů na jednotku pracovní síly v eurozóně tak, že mzdy budou stanoveny s ohledem na situaci hospodářské soutěže, místní podmínky na trhu práce a vývoj produktivity, zejména v období hospodářského poklesu.
Furthermore, there is a need for higher wage flexibility so that wage setting contributes to an adjustment of unit labour costs in the euro area by aligning wages to competitiveness positions, local labour market conditions and productivity developments, in particular in downturns.
Nemá-li docházet k dalšímu růstu nezaměstnanosti, musí být mzdy na nižší úrovni, než jaká byla vyjednána v souvislosti s předchozím vývojem mezd, u těch zemí, které byly poznamenány ztrátou dřívější konkurenceschopnosti, a u odvětví, jež byla mimořádně silně zasažena krizí.
In order to avoid a further rise in unemployment, wages need to moderate beyond what has figured so far into negotiated wage developments for those countries marked by past competitiveness losses and for sectors being particularly hard hit by the crisis.
Oživení vnitřní poptávky v současném období nízkého růstu vyžaduje posílení důvěry domácností a podniků, zejména z hlediska budoucích zdrojů příjmů.
A revitalisation of internal demand in the current phase of low growth requires an improvement in households’ and business confidence, in particular about future income streams.
V této souvislosti dosud přijatá krátkodobá krizová opatření – zejména ta, která podporují úpravu pracovní doby – v některých případech úspěšně zabránila ztrátě pracovních míst.
In this respect, short-term crisis support measures taken so far – specifically those supporting an adjustment in hours worked – have been successful in some cases in reducing employment losses.
Ve střednědobém horizontu však z dočasných politik, které vedou k odkladu strukturálních změn v hospodářstvích, vyplývají zbytečné rozpočtové výdaje a neúčinné věci, což oslabuje udržitelnou zaměstnanost a růst reálných příjmů.
However, in the medium term, temporary policies delaying structural changes in the economies carry unnecessary budgetary costs and create inefficiencies, which undermine sustainable employment and real income growth.
Proto jsou pro posílení poptávky a zaměstnanosti ve střednědobém horizontu nezbytné jasné a důvěryhodné strategie pro ukončení krize.
Therefore, clear and credible exit strategies are necessary to foster demand and employment in the medium term.
Rozpočtové politiky by v tomto ohledu měly zlepšit účinnost a kvalitu veřejných výdajů a zaměřit se na podporu investic, a tím potenciálního produktu.
In this respect, fiscal policies should improve the efficiency and quality of public spending and with a view to bolster investment and thereby potential output.
Poslední oblast, kde podle mého názoru může Lisabonská strategie učinit posun, se týká energetiky.
A final area where I think that the Lisbon strategy should press forward regards the energy sector.
Nehledě na problém změny klimatu je potenciální hrozbou a možným zdrojem nestability na makroekonomické úrovni přílišná závislost na ropě a dalších vyčerpatelných zdrojích.
Besides issues related to climate change, over dependence on oil and other exhaustible resources constitutes a potential vulnerability and a possible source of macroeconomic instability.
V této souvislosti by neměla být přehlížena úloha turbulencí v cenách ropy a jejich dopad na eurozónu v době nedávné krize.
In this respect the role of the gyrations in oil prices and their impact on the euro area in the recent crisis should not be overlooked.
Pokrokové strategie zaměřené na alternativní spolehlivé zdroje energie a účinné energetické odvětví by proto měly patřit k prioritám příští strategie pro růst a zaměstnanost.
Therefore, pushing forward strategies aiming at having alternative reliable sources of energy and an efficient energy sector should figure high in the next strategy on growth and employment.
Jaký je váš názor na tempo rozšiřování eurozóny, a to jak z pohledu eurozóny, tak kandidátských zemí?
What is your opinion regarding the pace of euro area enlargement both from the euro area's and the candidate countries point of view?
Jak hodnotíte dosavadní zavádění eura v nových členských státech?
How do you evaluate the introduction of the euro by New Member States up to now?
Myslíte si, že je nutné zlepšit či změnit přístupový proces nebo období pro zavedení eura?
Do you see a need for improvement or change in the accession process and/or the euro introduction period?
Od zavedení eura v jedenácti členských státech v roce 1999 přijalo jednotnou měnu pět dalších členských států (včetně čtyř zemí, které se k EU připojily v roce 2004).
Following the introduction of the euro in 11 Member States in 1999, five additional Member States have adopted the euro in the meantime (including four countries that joined the EU in 2004).
Výhody eura se tedy dále šíří i do nových členských států, z čehož je zřejmé, že eurozóna není „uzavřenou společností“.
The benefits of the euro have thus increasingly spread also to new Member States, which shows that the euro area is not a "closed shop".
Rozšiřování eurozóny se neřídí žádným předem daným časovým plánem.
There is no predefined timetable for the enlargement of the euro area.
Předpokládá se, že všechny členské státy, které se k EU připojily po roce 2004, euro přijmou v okamžiku, kdy dosáhnou vysokého stupně udržitelné konvergence, jak to stanovuje Smlouva a Protokol.
All Member States that have joined the EU since 2004 are expected to adopt the euro once they have achieved a high degree of sustainable convergence as prescribed by the Treaty and Protocol.
To vyžaduje důkladnou přípravu a nelze to brát na lehkou váhu.
This requires thorough preparation and should not be taken lightly.
Zkušenosti členských států, které již euro zavedly, potvrzují, že musíme při přijímání nových členů do eurozóny věnovat velkou pozornost udržitelnosti konvergence.
The experience of Member States that have adopted the euro confirms that, when accepting new members into the euro area, we have to pay close attention to the sustainability of convergence.
Dosažení vysokého stupně udržitelné konvergence je zásadní v prvé řadě pro zemi samotnou (pro využití všech přínosů přijetí eura).
Achieving a high degree of sustainable convergence is essential, first and foremost for the country itself (so that it can reap the full benefits of euro adoption).
Kromě toho je to důležité i pro eurozónu (neboť dosažení udržitelné konvergence ve všech zúčastěných zemích má zásadní význam pro soudržnost eurozóny a účinné fungování jednotné měnové politiky).
In addition, it is also important for the euro area (as the achievement of the sustainable convergence of all participating countries is key for the coherence of the euro area and the efficient functioning of the single monetary policy).
Stanovení důvěryhodné strategie pro přijetí eura (provázené provedením nezbytných vhodných makroekonomických politik a strukturálních reforem) by mohlo pomoci všem zúčastněným stranám k zajišťování tohoto cíle.
Setting out a credible strategy towards euro adoption (accompanied by the implementation of the necessary sound macroeconomic policies and structural reforms) could help to foster the commitment of all relevant parties towards this goal.
Pokud jde o proces přijetí eura, stále platí základní princip zakotvený ve Smlouvě: země musí přesvědčit o tom, že provádí zdravé makroekonomické politiky.
As regards the euro adoption process, the fundamental logic of the Treaty remains correct: countries have to make sure that they pursue sound macroeconomic policies.
Institucionální rámec, kterým se řídí proces přijetí eura, jak je zakotven ve Smlouvě a Protokolu, je koncipován tak, aby zajistil, že budou splněny základní podmínky pro účast v eurozóně, která bude fungovat.
The institutional framework governing the process of euro adoption as enshrined in the Treaty and Protocol is designed to ensure that the preconditions for successful euro area participation are met.
Přísné lpění na dodržení rámce je proto klíčové.
Strict adherence to this framework is, therefore, crucial.
Dále je mimořádně důležité, aby hodnocení konvergence vycházelo z vysoce kvalitních a důvěryhodných statistických údajů.
It is also extremely important that the convergence assessment is based on high quality and trustworthy statistical data.
Co si myslíte o v současné době hojně diskutovaných daních z finančních transakcí?
What do you think about the currently lively debated issue of financial transaction taxes?
Budou tyto daně spíše jen zvyšovat výnosy z finančního sektoru, či je pravděpodobnější, že omezí sociálně nežádoucí transakce?
Would such a tax rather merely raise revenues from the financial sector or is it more likely that it would limit socially undesirable transactions?
Jakou úlohu bude ECB hrát v zavedení daně EU z finančních transakcí?
What would be the role of the ECB in the implementation of an EU financial transaction tax?
Jakou oblast působnosti by na základě existujících daní z finančních transakcí (například kolkovného ve Spojeném království) tyto daně mohly mít, aby byly účinné?
Based on currently existing financial transaction taxes (e.g. stamp duty in the UK ), which could be the scope of such taxes in order to be effective?
S jakými riziky a nevýhodami budou takové daně spojeny?
Which would be the risks and drawbacks of such taxes?
Bude možné takovou daň uplatňovat i v případě, že některé země nebudou její zásady dodržovat?
Would such a tax be feasible if some countries do not adhere to its principles?
Co by mohly být další návrhy ve smyslu toho, aby se – řečeno slovníkem G20 – „finanční sektor mohl spravedlivě a nezanedbatelně podílet“ na úhradě případného zatížení vyplývajícího z vládních zásahů na obnovu bankovního systému?
Which could be, to-put in the G-20 wording, other options “as to how the financial sector could make a fair and substantial contribution” toward paying for any burdens associated with government interventions to repair the banking system?
Dovolte mi na úvod vyjádřit svou podporu myšlence, že by se „finanční sektor mohl spravedlivě a nezanedbatelně podílet na úhradě případného zatížení spojeného s vládními zásahy na obnovu bankovního systému“.
Let me start by stating my support to the idea that «the financial sector could make a fair and substantial contribution” toward paying for any burdens associated with government interventions to repair the banking system.»
Avšak je však třeba se důkladně zabývat i úvahou, že by danému cíli lépe posloužilo zavedení obecné daně z finančních transakcí.
Nevertheless the notion that this objective would be better served by introducing a general financial transaction tax requires careful assessment.
V prvé řadě je třeba vyjasnit, co bude skutečným cílem zavedení této daně, aby zvýšila výnosy z finančního sektoru a už méně snižovala stabilitu finančních trhů či aby omezovala faktory motivující k přijímání příliš vysokých rizik.
First, it needs to be clarified what the actual purpose of introducing such a tax would be to raise revenues from the financial sector and not so much to lower volatility in financial markets or to reduce incentives of excessive risk-taking.
Kromě problémů v dosahování nezbytné mezinárodní shody na zavedení takové daně celosvětově a skutečnosti, že daň by byla placena výhradně ze zvýšených nákladů klientů finančních služeb, by měla být pečlivě vyhodnocena i schopnost daně z finančních transakcí vytvářet zisk.
Besides the difficulty in reaching the necessary international agreement to impose such a tax at worldwide level, and the fact that the tax would be paid ultimately by an increased costs to clients of financial services, even the revenue generation capacity of a financial transactions tax needs to be carefully evaluated.
Především nelze k odhadu případných zisků jen mechanicky aplikovat například daňovou sazbu 0,01 % z celkové částky transakcí na finančním trhu, bez přihlédnutí k možnému účinku této daně na i) celkový objem transakcí, ii) ceny prováděných transakcí a iii) další druhotné vlivy.
In particular, one cannot simply mechanically apply a tax rate of, for instance, 0.01 percent to the total amount of financial market transactions in order to estimate potential revenues, without taking into account its potential impact on (i) the overall volume of transactions, (ii) the prices at which transactions are executed, and (iii) other second-round effects.
Proto by vzhledem k vysoké míře nejistoty, co se týče účinnosti daně z finančních transakcí, a nejistou schopnost daně generovat výnos měla být jakákoli daň z finančních transakcí důkladně posouzena ve vztahu k možným alternativám.
Hence, given the large uncertainty with respect to the effectiveness of a financial transactions tax, and its uncertain revenue generation potential, any financial transactions tax should be carefully assessed against possible alternatives.
Takové alternativy by však, mají-li být účinným nástrojem pro podporu stability finančního trhu, musely jít nad rámec pouhých systémů na získávání finančních prostředků.
Such alternatives, however, in order to provide an efficient tool for promoting financial market stability in the future, would have to go beyond mere fund-raising schemes.
G20 a MMF ve skutečnosti pracují na řadě návrhů, které zahrnují – mimo daň z finančních transakcí – například zdanění bonusů a výplat ve finančním sektoru (což je namířeno na ochotu tržních subjektů podstupovat příliš velké riziko), ale i zdanění rozvahových položek, které má předcházet nesrovnalostem, přičemž vše lze kombinovat se systémy pojištění, aby se zabránilo socializaci budoucích ztrát ve finančním sektoru.
In fact, the G20 and the IMF are working on a number of proposals which – apart from a financial transactions tax – also include taxation of bonuses and pay in the financial sector (targeting market participants‘ willingness to take excessive risk) as well as taxation of balance sheet items in order to prevent mismatches, all of which could be combined with insurance schemes to avoid the socialisation of future losses in the financial sector.
Na rozdíl od výše uvedené daně – která je vybíraná pouze z finančních transakcí – se tato řešení zaměřují na jednotlivé instituce, s cílem posílit odolnost finančního systému jako celku a jeho schopnost absorbovat ztráty.
Contrary to the above mentioned tax - which is levied on financial transactions only - these options focus on individual institutions with the purpose of strengthening the resilience and the loss-absorbing capacity of the financial system as a whole.
V této souvislosti je například v současné době zkoumána možnost zavedení dodatečných obezřetnostních požadavků na systémové finanční instituce, u kterých je největší pravděpodobnost, že vzhledem k tomu, že se jedná o „příliš velké instituce na to, aby zkrachovaly“, budou příjemci vládní pomoci.
In this context, for instance, it is currently analysed the possibility to introduce additional prudential requirements on systemic financial institutions that due to their “too big to fail” status would most likely receive government assistance.
Tyto dodatečné obezřetnostní požadavky – ve formě kapitálových příplatků a/nebo podmíněného kapitálu – mají za cíl posilovat schopnost institucí absorbovat ztráty a dále odolnost vůči šokům v bilancích bank a tedy nepřímo snižovat očekávané výdaje daňových poplatníků v rámci budoucích záchranných opatření.
These additional prudential requirements - in the form of capital surcharges and/or contingent capital - aim to increase the loss absorption capacity and the resilience to shocks of banks balance sheets and therefore to indirectly reduce the expected cost for tax-payers in future bail-outs.
Další zvažovaná opatření jsou zaměřená na zvýšení peněžního příspěvku ze strany finančních institucí a tím přímé omezení či zmírnění (minulých i budoucích) nákladů veřejných financí vynaložených na státní zásahy.
Other measures under consideration aim to raise a monetary contribution from financial institutions thereby directly reducing or contributing to the (past or future) costs borne by public finances for government interventions.
Vynikajícím příkladem je zavedení poplatku ze závazků finančních institucí, jako je poplatek z finanční odpovědnosti používaný ve Spojených státech.
A prominent example is the introduction of a fee on financial institutions liabilities, as in the US financial responsibility fee.
S ohledem na celkový cíl, kterým je přimět bankovní sektor, aby se podílel na úhradě nákladů finanční krize, by záměr vlády Spojených států zavést „poplatek z odpovědnosti“ mohl být široce sdílen.
With its overarching objective of making the banking sector contribute to cover the costs of a financial crisis, the intention by the US administration to introduce a “responsibility fee” could be broadly shared.
V tomto rámci bych rád připomněl stanovisko – které nedávno vyjádřil Eurosystém –, totiž že krizové řízení a rozhodovací rámec by se měly zaměřovat na snížení případné zátěže daňových poplatníků způsobené jakoukoli krizí finančních institucí na nejnižší možnou míru.
In this framework, I would like to recall the position - recently expressed by the Eurosystem - that the crisis management and resolution framework should aim at reducing to the minimum the possible burden for taxpayers arising from any crisis of financial institutions.
Vítám v této souvislosti záměr Komise, aby byla prozkoumána proveditelnost mechanismu, jenž by mohl zajistit, aby byly v době krize mobilizovány prostředky soukromého sektoru (viz otázka číslo 38).
In this respect, I welcome the Commission’s intention to further explore the feasibility of mechanisms that could ensure that private sector funds would be available at the time of a crisis (see also Question 38).
Jak vnímáte v dlouhodobějším výhledu budoucnost Evropské měnové unie a jaké hlavní úkoly má podle vás před sebou?
What are your views on the future of the European monetary union in the longer term and what are the main challenges ahead?
Je klíčové, abychom – jako Evropané – i nadále pokračovali v našem mimořádně úspěšném projektu, kterým je zavedení jednotné měny na našem kontinentu.
It is crucial that as Europeans, we continue to build on the enormous success of establishing a single currency on our continent.
Evropská unie a Měnová unie nemá v dějinách obdoby a neměli bychom zapomínat, jak moc se nám toho podařilo dosáhnout.
The feat of European Union and of Monetary Union is unprecedented, and we should not forget how much we have achieved.
Budoucnost Evropské měnové unie vidím jako velmi dobrou.
I believe that the future of European monetary union in the longer-term is a bright one.
Nedávný vstup Lisabonské smlouvy v platnost dal procesu evropské integrace nový impuls, a to by mělo zlepšit prostředí, v němž měnová unie funguje.
The recent coming into force of the Lisbon Treaty has given a new impetus to the process of European integration and this should improve the environment in which monetary union operates.
Někdejší logické obavy a pochybnosti ohledně eura vystřídalo ocenění toho, jak eurozóna funguje a jak přispívá k blahobytu států eurozóny a postupem času stále více i světového hospodářství.
Initial legitimate concerns and doubts about the euro have given way to appreciation of how the euro area works and its importance for the well being of the euro area economy and also, more and more, for the global economy.
Přesto zde samozřejmě existují některé problémy, jejichž naléhavost se, zvláště v důsledku nedávné finanční krize, prohlubuje.
That said, there are of course several challenges that are going to become more pressing ahead, not least because of the recent financial crisis.
První bod souvisí s Paktem o stabilitě a růstu.
A first point is related to the Stability and Growth Pact.
Poté, co v důsledku krize došlo k narušení rozpočtových účtů a následné nezbytné politické reakci na tuto skutečnost, se vlády musí opět vrátit k udržitelnějšímu směřování veřejných financí.
After the deterioration of fiscal accounts brought about by the crisis and the necessary policy response to it, governments must again return to a more sustainable fiscal path.