natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Zpravodaj se domnívá, že kvalifikované subjekty by mělo být určeny podle článku 3 směrnice 98/27/ES o žalobách na zdržení se jednání.
The rapporteur takes the view that a qualified entity should be defined in the light of Article 3 of Directive 98/27/EC on injunctions for the protection of consumer interests.
To je nutné proto, aby byly vyloučeny neoprávněné právní postihy.
This is necessary in order to exclude the possibility of improper prosecutions.
Zmocnění ad hoc připadá v úvahu především v případě sdružení, která se zabývají právním uplatňováním nároků na náhradu škody pro podniky, které byly poškozeny při porušení pravidel hospodářské soutěže.
Authorisations to pursue such actions should primarily be considered for associations which arrange for actions in law for damages for companies which have been victims of violations of competition law.
Právě malé a střední podniky jsou porušením pravidel v oblasti hospodářské soutěže ES postiženy stejnou měrou jako spotřebitelé.
Small and medium-sized businesses in particular are just as much affected by violations of EC competition law as consumers.
Zpravodaj však požaduje, aby se žaloby v zastoupení mohl účastnit pouze jasně vymezený okruh osob, avšak pouhé vymezení okruhu není dostačující.
However, the rapporteur calls for only a clearly identified group of people to be able to take part in a representative action; identifiability is not enough.
Je nutno také objasnit, že v okamžiku podání žaloby musí být vymezení okruhu ukončeno.
It must also be made clear that identification must be complete when the claim is brought.
Bílá kniha podsouvá, že žaloba v zastoupení má být vytvořena jako typ opt-out, což by však bylo z ústavněprávních důvodů v mnoha členských státech nepřípustné.
The White Paper suggests that representative action should take the form of an opt-out model, which would be impossible in many Member States for constitutional reasons.
Vymezení okruhu je nezbytné s ohledem na požadovanou výši náhrady škody a její rozdělení.
Identification is inadmissible in view of the level of damages to be asserted and the apportionment thereof.
Nahrazeny musí být skutečně vzniklé škody.
The damage actually suffered must be compensated for.
Doktrina cy-pres (co nejbližší rozdělení) odvozená z obecného práva této zásadě odporuje, protože se nehradí skutečně vzniklá škoda.
The doctrine of cy-pres derived from common law (apportionment that is as accurate as possible) contradicts this principle, since the damages actually incurred are not paid out.
Část náhrady, jež je předmětem žaloby, si nemůže ponechat ani sdružení, neboť to by eventuálně zvyšovalo podněty pro podávání neoprávněných žalob a odporovalo by to myšlence kompenzace.
Neither must portions of the damages sued for be left in the hands of the representative association, since this would raise the incentive for the association to lodge possibly unfounded claims and since it runs counter to the concept of compensation.
Nahradit lze náklady vzniklé z důvodu vymáhání práva.
Costs incurred in bringing the claim can be reimbursed.
Zpravodaj se vyslovuje pro přípustnost kolektivní žaloby typu opt-in.
The rapporteur is also in favour of the admissibility of an opt-in collective action.
Komise musí ještě stanovit přesná kritéria, pokud se týká toho, co je nutno v případě žaloby typu opt-in provést do okamžiku jejího podání.
The Commission still has to lay down exact criteria, for example that the opt-in must take place before the time when the claim is brought.
Volba nástroje pro podání žaloby musí navíc znemožnit přístup k ostatním nástrojům, aby se tak vyloučilo vícenásobné odškodnění téže škody.
In addition, opting for one claim instrument must exclude the remaining ones, so that multiple claims cannot be brought against the defendant.
Svým návrhem by se Komise také chtěla odklonit od zásady stanovené také v článku 2 nařízení 1/2003, podle níž strana, která podává žalobu, musí obvinění dokázat.
With its proposal, the Commission would like to move away from the principle, also set out in Article 2 of Regulation 1/2003, whereby the party alleging an infringement must prove the infringement.
Žalovaný však nesmí být povinen poskytovat žalobci důkazní materiál.
However, a defendant cannot be required to provide evidence for the plaintiff.
Nepoměr informací mezi žalobcem a žalovaným sice nelze popřít, avšak v případě procesně-právních vztahů je právě toto typické.
While it cannot be denied that there is an information asymmetry between plaintiff and defendant, this is nevertheless entirely typical in procedural law relationships.
Právě v otázce přístupu k důkazním prostředkům je rozhodující, aby kolektivní žalobci nebyli oproti individuálním žalobcům zvýhodněni.
Precisely in the question of access to evidence it is of decisive importance that collective claimants should not be in a better position than individual claimants.
Namísto toho, aby se na evropské úrovni zaváděly nové povinnosti zpřístupňování důkazů, mělo by se stanovit, že členské státy určí přístup k důkazním prostředkům podle vnitrostátních právních předpisů.
Instead of introducing unfamiliar disclosure requirements at European level, the Member States should continue to regulate access to evidence in accordance with the principles of national law.
Takový přístup nezadává příčinu ani k žádnému spekulativnímu výběru jurisdikce („forum shopping“), neboť rozsáhlé povinnosti zpřístupňování důkazů enormně zvyšují náklady právního sporu a odrazují od podávání žalob.
This approach also avoids the danger of forum shopping, since extensive disclosure requirements raise the cost of litigation enormously and act as a deterrent to bringing claims.
V případě následných žalob musí být navíc dána žalovanému možnost nahlédnout do spisu v dokumentaci Komise, pokud tím nebudou vážně ohroženy zákonem chráněné zájmy.
In the case of subsequent cases, victims must also be allowed access to Commission documents, unless interests pressingly in need of protection are endangered in the process.
Zpravodaj se domnívá, že toto právo vyplývá z článku 255 Smlouvy o ES a z nařízení 1049/2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům a že není omezeno pozměňovacím návrhem KOM (2008) 229.
The rapporteur takes the view that this right derives from Article 255 EC and the Transparency Regulation 1049/2001, and that it is not limited by amending proposal (2008) 229.
Zpravodaj poukazuje na to, že závaznost rozhodnutí vnitrostátního orgánu pro ochranu hospodářské soutěže (NCA) se týká pouze zjištění porušení pravidel v oblasti hospodářské soutěže ES.
The rapporteur points out that the binding effect of decisions of national competition authorities (NCAs) relates only to the determination of an infringement of EC competition law.
Kauzalitu atd. musí uznat příslušný soud.
The existence of causality, etc. must be recognised by the court appealed to.
Závaznost rozhodnutí Komise se stanoví v článku 16 nařízení 1/2003.
The binding effect of decisions by the Commission is laid down in Article 16 of Regulation 1/2003.
Komise v návrhu nařízení 1/2003 (KOM 2000 (582)) také uznává, že „ rozhodnutí vnitrostátních orgánů pro ochranu hospodářské soutěže … nemají v jiném než dotčeném členském státě právní účinnost “.
The Commission too recognised in draft of Regulation 1/2003 (COM 2000 (582)) that ‘ decisions adopted by national competition authorities do not have legal effects outside the territory of their Member State ’.
Nepředpokládá se, že by existovaly důvody pro výjimku ze zásady, podle níž administrativní rozhodnutí platí pouze na území státu, ve kterém bylo učiněno.
There are no obvious grounds for deviating from the principle that an administrative decision by a State can only be valid within its sovereign territory.
Rozhodnutí NCA mohou být tedy závazná pouze na vnitrostátní úrovni.
Decisions by NCAs can therefore only acquire legally binding status internally.
Členským státům se však nebrání v tom, aby uznaly závaznost rozhodnutí učiněných NCA v jiných státech.
Member States can, however, continue to recognise the legally binding effects of decisions by foreign NCAs.
Zpravodaj požaduje, aby bylo projednáváno přinejmenším porušení pravidel hospodářské soutěže z nedbalosti.
The rapporteur calls for at least negligent competition violation.
Neexistuje žádný důvod ke zrušení požadavku prokázání viny, a navíc je prokázání viny předpokladem k uložení pokuty podle článku 23 nařízení 1/2003.
There are no grounds to depart from the negligence requirement, which is, in addition, cause for a fine to be imposed under Article 23 of Regulation 1/2003.
Zpravodaj sdílí názor Komise, že se musí poskytnout náhrada ztrát a ušlého zisku včetně úroků.
The rapporteur shares the Commission’s view that losses such as lost profits should be reimbursed with interest.
Soudní dvůr sice ve věci Manfredi uznal přípustnost vnitrostátních právních předpisů pro náhradu škody, tento výrok však platí pouze v případě „ nedostatku příslušných právních předpisů Společenství “.
It is true that the Court of Justice, in the Manfredi Case, recognised the admissibility of internal provisions on punitive damages, but this judgment applies only in the absence of Community rules governing the matter .
Zákonodárné orgány Společenství proto mohou vyloučit náhrady škod za porušení pravidel v oblasti hospodářské soutěže ES.
The Community legislators can thus exclude the possibility of payment of punitive damages for violations of EC competition law.
Pro výpočet náhrady škody by napomohl nezávazný orientační rámec.
For the calculation of damages, a non-binding guidance framework would be helpful.
Přesto však výpočet v praxi způsobí značné problémy, neboť je nutné použít souhrnné hospodářsko-ekonomické modely.
Nonetheless, calculating damages in practice will give rise to considerable problems, since complex economic models will have to be used as references.
Otázku přípustnosti přesouvání škody nelze posuzovat všeobecně, neboť z důvodu nedostatku znalostí/informací o struktuře jednotlivých stran v soudním sporu lze pouze stěží podat důkaz o rozsahu škody.
The issue of the admissibility of passing on overcharges cannot be given a single all-embracing answer, since inadequate knowledge of the distribution chain means that the parties in the case will be able to provide proof of passing on of damage only with difficulty.
Zpravodaj se sice vyslovuje pro přípustnost námitky, odmítá však Komisí navrženou vyvratitelnou právní domněnku, podle níž se má škoda v plném rozsahu přesunout na nepřímé účastníky.
The rapporteur agrees that invoking this defence is admissible, but rejects the rule of rebuttable presumption proposed by the Commission, whereby the harm is to have been passed on in its entirety to the indirect purchaser.
Se zmírněním důkazního břemena se počítá pouze ve výjimečných případech, proto Komise nemůže stanovit, za jakých předpokladů by k němu došlo.
Lightening of the burden of proof can only be provided for in exceptional circumstances, which the Commission has not so far been able to demonstrate.
Neexistuje však žádná hodnověrná interpretace toho, že se škoda zpravidla přesouvá na nepřímé účastníky.
On the contrary, there is no scientific evidence to suggest that the harm is as a general rule passed on to the indirect purchaser.
Navíc hrozí v případě nemožnosti prokázat přesunování škody nebezpečí vícenásobného odškodnění téže škody, neboť na základě právní domněnky a nedostatečné dokazatelnosti přesouvání škody na nepřímé účastníky musí být odškodnění vyplaceno.
Furthermore, if passing on of overcharges turns out to be unprovable, there is a risk that the defendant will be held liable on a number of counts, since he will be obliged to pay damages to the indirect purchaser on the basis of the presumption rule and to the direct purchaser in the absence of provability of passing on of overcharges.
Avšak alespoň dvojité odškodnění je sankce, kterou může uložit jen orgán veřejné moci.
However, double (at the least) damages are a sanction that only the public authorities can impose.
Proto je nutné zachovat zásadu, že ten, kdo nárok vznáší, musí předložit důkazy, které jej k jeho nároku opravňují.
The principle must therefore be maintained that the claimant must fulfil the conditions for justifying the claim.
Takové řešení zohledňuje judikaturu Evropského soudního dvora, podle níž musí mít každý nárok na náhradu škody.
This approach is in line with the Court of Justice case-law according to which everyone must have the right to compensation for damages.
Formulace „v zásadě“ zajistí, že vnitrostátním soudům zůstává prostor, aby v konkrétních případech mohly vycházet ze skutečného přesouvání škody (např. při tzv. zakázkách s nákladově kalkulovanou cenou).
The words ‘in principle’ ensure that the national courts retain the option in individual cases of acting on the assumption that charges really are passed on (for example in the case of ‘cost-plus’ contracts).
Zpravodaj souhlasí s Komisí, že promlčecí lhůta v případě trvalého nebo pokračujícího porušování pravidel hospodářské soutěže začíná dnem, kdy bylo porušování ukončeno a patřičným způsobem oznámeno.
The rapporteur agrees with the Commission that in the case of continuous or repeated infringement limitation periods begin on the day when the infringement ceases or when the victim can reasonably be expected to have knowledge of the infringement.
Je však nutné zvážit, že bez toho, aniž by byla informace oznámena, nemůže být nárok nikdy promlčen.
It must, however, be borne in mind that a claim can never lapse if there has been no knowledge of it.
Promlčení nároku, aniž by byl tento nárok oznámen, nelze požadovat, neboť promlčení má vytvořit právní jistotu.
This cannot be the intention, since the limitation period is intended to create legal certainty.
Proto je nutné stanovit absolutní promlčecí lhůtu v délce 10 let.
For this reason an absolute limitation period of ten years must be laid down.
Zpravodaj se přiklání k tomu, aby se promlčecí lhůta řídila v případě samostatných žalob vnitrostátními právními předpisy.
The rapporteur approves the principle of the limitation period for stand-alone claims being based on national law.
V případě následných žalob nejsou patrné žádné důvody pro stanovení minimálně dvouleté lhůty, takže se i tato lhůta musí řídit vnitrostátními právními předpisy.
In the case of follow‑on claims there are no obvious grounds for laying down a limitation period of at least two years, so this limitation period should also be based on national law.
Zpravodaj si stejně jako Komise nepřeje, aby se měnila vnitrostátní ustanovení o úhradě nákladů, neboť zásada, která se ve členských státech osvědčila, pode níž hradí náklady poražená strana, odrazuje od podávání neoprávněných žalob.
The rapporteur, like the Commission, does not wish to change the national rules on allocation of costs, since the well established principle in the Member States that the loser pays is an incentive not to bring unwarranted claims.
Proto by Komise neměla členské státy ani povzbuzovat k tomu, aby využíváním nástrojů právně nevynutitelných předpisů (soft-law) přizpůsobily svá ustanovení o úhradě nákladů.
Neither should the Commission, therefore, use soft-law instruments to encourage the Member States to adjust their cost allocation rules.
Komise by také neměla stanovit žádné pravidla pro financování žalob o náhradu škody, neboť to by podporovalo nežádoucí rozmach podávání žalob.
And the Commission should not set out any guidelines on funding of damages claims, since this would give rise to an unwanted claims industry.
Zpravodaj uznává, že program shovívavosti ve značné míře přispívá k odhalování porušení pravidel hospodářské soutěže a tím umožňuje soukromoprávní vymáhání.
The rapporteur acknowledges that the application for leniency programme makes a major contribution to uncovering cartel law violations, thus making private prosecutions possible in the first place.
Proto je nutné vypracovat kritéria, jak lze na základě zásady kompenzace zajistit atraktivnost programu shovívavosti.
For this reason ways should be examined of maintaining the attractiveness of the application for leniency programme against the background of the compensation principle.
Komplexnost této otázky však neopravňuje k vytváření rychlých řešení.
The complexity of this issue precludes reaching any hasty conclusions.
Nezodpovězeno také zůstává, jak se budou návrhy uvedené v bílé knize uvádět do souladu s návrhem nového vyrovnávacího řízení.
It also remains to be seen how the White Paper’s proposals will fit in with the proposed new conciliation procedure.
3. podporuje názor, že zástupné žaloby a kolektivní žaloby typu opt-in by se měly doplňovat takovým způsobem, aby byla dosažena jasná rovnováha mezi ochranou zájmů jednotlivých spotřebitelů a skupin spotřebitelů;
Supports the view that representative actions and opt-in collective actions should complement each other in such a way as to achieve a clear balance between protecting the interests of individual consumers and groups of consumers;
5. vyzývá Komisi, aby poskytla další pokyny na úrovni Společenství pro vyčíslení škod; odmítá takzvanou exemplární náhradu škody, neboť přiznané náhrady škody by neměly být vyšší než skutečně vzniklá škoda;
Calls on the Commission to provide further guidance at Community level as regards the quantification of damages; rejects so-called punitive damages, since damages awarded should not be higher than the damage actually incurred;
(a) měla by existovat určitá forma hodnocení nebo ověření odůvodněnosti provedené příslušným vnitrostátním schvalovacím subjektem, kterým by mohl být vnitrostátní soudce, veřejný ochránce práv nebo jiná podobná osoba;
(a) there should be some form of assessment or merits test applied by an appropriate national authorising body, which could be a national judge, ombudsman or similar figure;
(b) měl by být učiněný nějaký předchozí pokus o urovnání sporu s pomocí alternativního řešení sporů (ADR) nebo doporučení zúčastněným stranám, aby se snažily spor urovnat tímto způsobem;
(b) there should be some preliminary attempt or recommendation to the parties to reach settlement through ADR;
je toho názoru, že žádná z těchto podmínek by neměla nepřiměřeně prodlužovat řízení nebo poškodit zúčastněné strany;
is of the opinion that neither of these conditions should unduly delay proceedings nor prejudice the parties;
9. domnívá se, že Komise by měla podpořit možnosti mimosoudního urovnání za účelem urychlení arbitrážního řízení a snížení nákladů;
Considers that the Commission should encourage arrangements for out-of-court settlements, with a view to speeding up arbitration proceedings and cutting costs;
o bílé knize o žalobách o náhradu škody způsobené porušením antimonopolních pravidel ES
on the White Paper on damages actions for breach of the EC anti-trust rules
a) umožnit subjektům poškozeným v důsledku porušení těchto pravidel získat náhradu škody;
(a) allow for victims of infringements of those rules to be awarded compensation for the resulting damage suffered by them;
b) doplňovat, nikoli nahrazovat alternativní formy ochrany, které již existují v členských státech (např. zástupné žaloby a precedentní případy);
(b) accompany, and not replace, the alternative forms of protection which already exist in some Member States (such as representative actions and test cases);
c) být založen na zásadách, které bude možné v obdobných situacích uplatnit v zájmu právní ochrany spotřebitelů i na jiné druhy sporů; v této souvislosti se domnívá, že by Komise měla přezkoumat, zda by měl být zvolen horizontální přístup s cílem usnadnit uplatňování právního nároku na náhradu škody;
(c) be based on a model which can also be applied to other kinds of dispute so as to provide judicial protection for consumers in similar cases; considers in this regard that the Commission should examine whether a horizontal approach should be chosen in order to make it easier to assert legal claims for compensation;
d) obsahovat pravidla, která zamezí negativním dopadům, jež v této souvislosti vznikly v jiných právních systémech, zejména ve Spojených státech amerických;
(d) contain rules designed to avoid the negative effects which have resulted in other legal systems, particularly the United States;
a) vyloučily jakoukoli možnost ukládat náhrady škod plnící represivní funkci nebo náhrady, které jsou neúměrné skutečně způsobené újmě;
(a) exclude the possibility of awarding punitive damages or damages that are disproportionate to the harm actually suffered;
b) zejména v případě takového typu kolektivních žalob, který uvádí Komise, vyžadovaly, aby vnitrostátní schvalovací subjekty (jako je např. soudce či veřejný ochránce práv daného státu) před zahájením řízení ověřily, zda je tato žaloba opodstatněná, aniž by tím přílišně zdržovaly řízení;
(b) particularly in the case of collective actions of the type suggested by the Commission, and without unduly delaying proceedings, require that the merits of actions be tested by a national authorising body (such as a national judge, ombudsman or similar) before they may be commenced;
c) zejména v případě typu kolektivních žalob, který uvádí Komise, vyžadovaly nebo doporučovaly, aby se strany před vznesením žaloby pokusily spor urovnat alternativními způsoby, aniž by tím přílišně zdržovaly řízení a aniž by byly poškozeny jednotlivé strany;
(c) particularly in the case of collective actions of the type suggested by the Commission, and without unduly delaying proceedings or prejudicing the parties, require or recommend that parties attempt to reach a settlement through alternative dispute resolution before commencing an action;
d) dodržovaly zásadu, že strana, která podává žalobu, musí předložit důkazy prokazující opodstatněnost žaloby, aby se zabránilo „lovení“ údajů, s výjimkou případů, kdy členské státy zmírní důkazní břemeno;
(d) uphold the principle that the party bringing the infringement claim must provide evidence in support of its claim in order to avoid “fishing expeditions” unless Member States provide for the burden of proof to be eased;
e) dodržovaly základní zásadu, podle níž nese náklady strana, která spor prohraje, pokud členský stát nestanovil odlišná pravidla pro úhradu nákladů;
(e) maintain the fundamental principle that the loser should pay the costs unless a Member State has established different rules on the allocation of costs;
f) po advokátech obhajujících své klienty na základě dohody o podílu na vysouzené částce požadovaly, aby své klienty jasně informovali o způsobu účtování nákladů v případě neúspěchu, je-li žaloba podána v členských státech, které umožňují takové dohody uzavírat;
(f) oblige those who undertake the defence on a contingency fee basis to give their clients clear information about the charging of costs in the event of the action being unsuccessful, where the Member State in which the action is brought provides for the possibility of contingency fee arrangements;
g) umožňovaly podávat kolektivní žaloby typu „opt-in“ a zástupné žaloby, které předkládají oprávněné subjekty;
(g) allow for “opt-in” actions and representative actions to be brought by qualified entities;
o kvalitnějším školství – agenda pro evropskou spolupráci
on Better Schools: an agenda for European cooperation
– s ohledem na články 149 a 150 Smlouvy o ES týkající se vzdělávání, odborné přípravy a mládeže,
– having regard to Articles 149 and 150 of the EC Treaty on education, vocational training and youth,
– s ohledem na článek 14 Listiny základních práv Evropské unie týkající se práva na vzdělání,
– having regard to Article 14 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union on the right to education,
– s ohledem na sdělení Komise ze dne 3. července 2008 nazvané „Zlepšování schopností pro 21. století: agenda pro evropskou spolupráci v oblasti školství“ ( KOM(2008)0425 ),
– having regard to the Commission Communication of 3 July 2008 entitled 'Improving competences for the 21st Century: An Agenda for European Cooperation on Schools' ( COM(2008)0425 ),
– s ohledem na sdělení Evropské komise ze dne 16. prosince 2008 nazvané „Aktualizovaný strategický rámec evropské spolupráce v oblasti vzdělávání a odborné přípravy“ ( KOM(2008)0865 ),
– having regard to the Commission Communication of 16 December 2008 entitled 'An updated strategic framework for European cooperation on education and training' ( COM(2008)0865 ),