natgillin/translations-raw huggingface dataset:
q) domnívá se, že rámcová dohoda by měla obsahovat pomoc v oblasti budování institucionálních kapacit, které je prostředkem posílení občanské společnosti, podpory modernizace, demokratických reforem, nezávislých sdělovacích prostředků a nezávislého soudnictví, a podporovat další úsilí za účelem otevření nových možností v oblasti obchodu, v akademické sféře, pro nevládní organizace a jiné libyjské subjekty;
(q) Considers that the Framework Agreement should include assistance on institutional capacity building, as a means to strengthen civil society, support modernisation, encourage democratic reforms, independent media and an independent judiciary, and encourage other efforts to open up space for business, academia, NGOs and other Libyan stakeholders;
r) vyzývá Radu a Komisi, aby zajistily, že programy určené pro obchod se zaměří na poskytování skutečné pomoci podnikům, zejména malým a středním podnikům, s cílem maximalizovat jejich vývozní potenciál;
(r) Calls on the Council and Commission to ensure that the programmes designed for trade focus on provision of actual support to enterprises, particularly small and medium-sized businesses, in order to maximise their export potential;
s) vyzývá Radu a Komisi, aby Libyi vybízely k úplnému dodržování závazků, které přijala při přistoupení k UNHCR, a naléhavě vyzývá Libyi, aby vydala trvalé pozvání pro osoby jmenované na základě zvláštního postupu OSN, jako je zvláštní zpravodaj OSN pro otázky mimosoudních, sumárních a svévolných poprav, zvláštní zpravodaj pro otázky mučení, zvláštní zpravodaj pro svobodu projevu a zvláštní zpravodaj pro současné formy rasismu, rasové diskriminace, xenofobie a s tím spojenou intoleranci a také pracovní skupina pro vynucená a nedobrovolná zmizení a pracovní skupina pro otázky svévolného zadržování, jak se požaduje v nedávném univerzálním periodickém přezkumu o Libyi; ve stejném duchu požaduje neomezený přístup do země za účelem provedení nezávislé kontroly celkové situace v oblasti lidských práv;
(s) Calls on the Council and Commission to encourage Libya to fully respect its pledges given when acceding to the UNHRC and thus urges Libya to issue standing invitations to those appointed under UN special procedures such as the UN Special Rapporteur on extrajudicial, summary or arbitrary executions, the Special Rapporteur on torture, the Special Rapporteur on freedom of expression and the Special Rapporteur on contemporary forms of racism, racial discrimination, xenophobia and related intolerance as well as the Working Group on enforced and involuntary disappearances and the Working Group on arbitrary detentions, as requested in the recent Universal Periodic Review on Libya; calls in the same spirit for unfettered access to the country for independent scrutiny of the overall human rights situation;
t) vyzývá Radu, aby zajistila vydávání schengenských víz pro Libyjce bez zbytečných prodlev, aby přezkoumala další zjednodušení vízového režimu a aby libyjské orgány přiměla k usnadnění udělování víz pro Evropany, kteří v Libyi pobývají nebo v ní vykonávají profesní činnost;
(t) Calls on the Council to ensure that Schengen visas for Libyans are issued without unnecessary delays, to examine other facilitation procedures and to persuade Libyan authorities to facilitate visas for Europeans residing or conducting professional activities in Libya;
u) doporučuje zřídit v Tripolisu co nejdříve delegaci EU;
(u) Recommends the establishment of an EU Delegation in Tripoli as soon as possible;
Evropa nemůže Libyi pomíjet, ani být lhostejná k tomu, jak se vyvíjí.
Europe cannot ignore Libya, nor be indifferent to the country’s evolution.
Libye se svou polohou na jižním pobřeží Středozemního moře a vzhledem k tomu, že se účastní dialogu zemí 5+5, je pro EU strategicky důležitá.
Libya is strategically important for the EU, located on the southern shore of the Mediterranean and participating in the 5+5 dialogue.
Jakožto člen Africké unie sdílí Libye s EU zájem o provádění společného strategického partnerství EU-Afrika a o podporu udržitelného rozvoje v Africe.
As a member of the African Union, Libya shares with the EU an interest in implementing the Joint Africa-EU Strategic Partnership and in promoting sustainable development in Africa.
Libye se podílí na regionální a celosvětové bezpečnosti, včetně boje proti šíření extremismu a v rámci námořní správy.
Libya plays a role in regional and global security, including in countering the spread of extremism and in maritime governance.
Libye, která má 6 milionů obyvatel, vlastní nejrozsáhlejší prokázané zásoby ropy v Africe a je třetím největším dodavatelem z hlediska celkového dovozu energie do EU (ropa a plyn).
With 6 million nationals, Libya holds the largest proven oil reserves in Africa and is Europe’s third largest supplier of total EU imports of energy (oil and gas).
Nesporná je vzájemná hospodářská provázanost: EU je pro Libyi nejdůležitějším obchodním partnerem, přičemž za rok 2009 pokryla 70 % celkového objemu obchodu Libye.
Economic interdependence is a fact: the EU is the first trading partner for Libya, covering almost 70% of its total trade in 2009.
Libye je také klíčovou tranzitní zemí pro migranty a uprchlíky, kteří se snaží dostat do Evropy.
Libya is also a key country of transit for migrants and refugees seeking to reach Europe.
Evropa a Libye mají obě zájem na zachování společného kulturního dědictví.
Europe and Libya share an interest to preserve the common cultural heritage.
Některé členské státy EU udržují s Libyí intenzivní vztahy, přičemž mnoho společností a bank slouží jako zprostředkovatelé libyjských finančních zájmů v Evropě.
Several EU Member States have intense relations with Libya, with many companies and banks serving as vehicles for Libyan financial interests in Europe.
Nejméně dva členské státy EU s Libyí v nedávné době podepsaly dohody: Francie podepsala v roce 2008 dohodu o spolupráci ve věci civilního využívání jaderné energie a v roce 2009 podepsala Itálie dohodu o přátelství, partnerství a spolupráci.
At least two EU Member States have recently signed agreements with Libya: France, in 2008, on cooperation on civil use of nuclear power; Italy, in 2009, a Friendship, Partnership and Cooperation Treaty.
V roce 2007 podepsala EU a Libye memorandum o porozumění, kterým bylo zpečetěno propuštění 5 bulharských zdravotních sester a jednoho palestinského lékaře zadržovaných v Libyi a zároveň spuštěn akční plán pro Benghází, jenž má Libyi pomoci řešit otázky HIV a AIDS.
In 2007 EU and Libya signed a Memorandum of Understanding which sealed the release of 5 Bulgarian nurses and one Palestinian doctor in detention in Libya and launched the Benghazi Action Plan to assist Libya in dealing with HIV-AIDS.
Na základě mandátu, který udělila Rada EU Komisi, začala v roce 2008 jednání ohledně rámcové dohody.
Negotiations for a Framework Agreement started in 2008, on the basis of a mandate given by the EU Council to the Commission.
Evropskému parlamentu i navzdory pravomocím, které mu byly uděleny Lisabonskou smlouvou, dosud nebylo umožněno se s obsahem tohoto mandátu seznámit.
The European Parliament, despite the powers conferred to it in the Lisbon Treaty, was not yet given access to the contents of such a mandate.
Skutečnost, že Libye v prosinci 2003 upustila od svého jaderného programu a že souhlasila s vyplacením náhrad obětem teroristických útoků v Lockerbie a na let společnosti UTA, měla rozhodující vliv na to, že Libye ztrácí status zavržené země podporující terorismus, který ji přivedl do izolace a byl příčinou sankcí OSN (embarga v oblasti obchodu, zbraní a civilního letectví) a amerického bombardování Tripolisu a Benghází v roce 1986.
The shedding by Libya of its nuclear programme in December 2003 and its acceptance to pay reparation for victims of the Lockerbie and UTA terrorist attacks had a decisive impact in bringing the country back from the pariah and sponsor of terrorism status which had led it into isolation, UN sanctions (trade, arms and civil aviation embargos) and American bombing of Tripoli and Benghazi in 1986.
Vzhledem k tomu, že je Libye závislá na vývozu ropy a plynu, usiluje o rozvoj svých mezinárodních vztahů, kdy se výrazně angažuje v Africe (její vztahy s arabským světem jsou plné rozporů) a v mezinárodních organizacích.
Because of its dependency on oil and gas exports, Libya is seeking to develop its international relations, having invested heavily in Africa (its relations with the Arab world are fraught with contradictions) and in international organisations.
Modernizace a diverzifikace jejího hospodářství bude vyžadovat příznivější obchodní a investiční prostředí.
Modernising and diversifying its economy will demand a more favourable business and investment environment.
Je však nepravděpodobné, že by v Libyi došlo k zásadním politickým reformám, které jsou pro takové prostředí nezbytné, neboť v Libyi je státní moc i nadále vykonávána autokraticky.
However, the major political reforms that such an environment will require are unlikely, while autocratic exercise of the State power persists in Libya.
Již více než čtyřicet let panuje v Libyi diktátorský režim, v němž se moc soustředí do rukou jediného muže, plukovníka Kaddáfího, který je v africkém a arabském světě nejdéle vládnoucím čelním představitelem státu.
For over forty years, Libya has been ruled by a dictatorial regime in which power is concentrated in one man, Colonel Khadafy, the longest serving African and Arab leader.
Díky příjmům z ropy, které do jisté míry plynou na potřeby libyjské společnosti, mají Libyjci k dispozici bezplatné vzdělávání a zdravotní péči a dotované bydlení.
Libyans enjoy free education and healthcare and subsidised housing, benefitting from some degree of social distribution of the oil income.
Navzdory míře růstu HDP však rozvoj za ostatními zeměmi bohatými na ropu zaostává a hospodářství Libye je v rámci regionu méně diverzifikované, přičemž zahraniční investice nadále podléhají libovůli vládce.
But, despite the GDP growth rates, development falls behind other oil-rich countries and Libya is one of the less diversified economies in the region, foreign investment remaining at the mercy of the unpredictable decisions of the ruler.
I přesto, že má Libye zvláštní mezinárodní závazky týkající se dodržování lidských práv vzhledem k tomu, že byla nedávno zvolena do Rady OSN pro lidská práva a že ratifikovala několik právně závazných mezinárodních nástrojů, nepožívají Libyjci základních lidských práv a svobod.
The Libyan people do not enjoy basic human rights and freedoms, despite the fact that their State has specific international obligations to respect human rights, having been recently elected to the United Nations Human Rights Council and having ratified a number of legally binding international instruments.
Pravidelně je vykonáván rozsudek trestu smrti.
Capital punishment is regularly carried out.
V posledních letech bylo k trestu smrti odsouzeno nejméně pět evropských občanů (bulharských zdravotních sester).
At least five European nationals (the Bulgarian nurses) were on death row in recent years.
V roce 2010 bylo 18 osob popraveno, z nichž někteří byli cizinci, avšak jejich totožnost, státní příslušnost a důvody obvinění libyjské úřady nezveřejnily.
18 people were executed in 2010, several being foreigners, but their identities, nationalities and charges were not disclosed by the Libyan authorities.
Státní moc v Libyi, která není zakotvena v právním státě ani demokraticky odpovědných orgánech, působí tak, že dochází k svévolnému a nepředvídatelnému jednání, pokud jde o zahraniční občany a zájmy v Libyi, jak se nedávno stalo v případě švýcarského obchodníka.
State power not anchored in the rule of the law, nor on democratically accountable institutions, has led to arbitrary and unpredictable behaviour regarding foreign persons and interests in Libya, such as recently occurred with a Swiss businessman.
Libyjcům a cizincům žijícím v Libyi je upřena většina občanských a politických práv, zejména svoboda projevu, shromažďování a sdružování, právo na spravedlivý proces, pracovní práva, práva žen a právo na svobodné a spravedlivé pravidelné a všeobecné volby a často dochází k případům svévolného zadržování, mučení a nedobrovolného zmizení.
Libyans and foreigners living in Libya do not enjoy most civil and political rights, namely freedom of expression, assembly and association, fair trial, labour rights, women’s rights, free and fair periodical and universal elections, with cases of arbitrary detention, torture and involuntary disappearances often occurring.
Libye potřebuje zahraniční pracovní sílu.
Libya needs foreign labour.
V Libyi pracují téměř 2 miliony cizinců, což odpovídá jedné třetině jejích státních příslušníků.
Almost 2 million foreigners – i.e. equivalent to one third of nationals – work in Libya.
Běžně rozšířená je však diskriminace zaměřená na migranty, neboť Libye nepřiznává osobám legálně pracujícím na jejím území zvláštní status, ani neusnadňuje převod jejich peněžních prostředků.
However, discrimination targeted against migrants is widespread, Libya not recognising a particular status to people legally working in the country, nor facilitating their remittances.
Zejména migrantky se často stávají oběťmi diskriminace, vykořisťování a obchodování s lidmi.
Women migrants are particularly often victims of discrimination, exploitation and human trafficking.
Libye rovněž nemá zákon o poskytování azylu, takže právně neuznává potřebu chránit osoby, které utíkají před pronásledováním.
Libya also does not have an asylum law, therefore not legally recognising the need to protect people escaping persecution.
Tato skutečnost budí v Evropském parlamentu vážné obavy, jak uvedl ve svém usnesení ze dne 17. června 2010.
This is a source of major concern for the European Parliament, as per its resolution of 17 June 2010.
V libyjské ústavě je uvedeno, že „je zakázáno vydání politických uprchlíků“.
Libya’s Constitution states that ‘the extradition of political refugees is prohibited’.
Libye i přesto opakovaně vrátila osoby nezákonně pobývající na jejím území do zemí jejich původu bez ohledu na to, že jejich život mohl být vážně ohrožen.
However Libya has repeatedly returned people found illegally in the country to their countries of origin, disregarding serious risks to their lives.
Před uzavřením kanceláře úřadu UNHCR v Tripolisu bylo v Libyi registrováno 8950 uprchlíků a 3680 žadatelů o azyl.
Prior to the closure of the UNHCR office in Tripoli, there were 8950 refugees and 3680 asylum-seekers registered in Libya.
Většina jich pochází z Eritreje, Iráku, Somálska, Súdánu, Etiopie a Čadu.
Most originate from Eritrea, Iraq, Somalia, Sudan, Ethiopia and Chad.
Asi 3700 činí palestinští uprchlíci.
Around 3700 are Palestinian refugees.
EU požadovala, aby součástí rámcové dohody byla „dohoda o zpětném přebírání osob“, ale Tripolis nemá nejmenší zájem na tento požadavek přistoupit.
The EU has requested a ‘readmission agreement’ as part of the Framework Agreement, but Tripoli has no intention to accept it.
Uvážíme-li systematické přehlížení lidských práv v Libyi a přetrvávající praktiky mučení a uplatňování trestu smrti, je hanebné, že Rada i Komise usilují o uzavření dohody, na jejímž základě by mohli být lidé nuceně vraceni do Libye.
Given the systematic disregard for human rights in Libya and the persistence of torture and death penalty, it is unconscionable that the Council and the Commission seek such an agreement to return people forcibly to Libya.
K tomu nicméně již dochází ze strany Itálie řídící se dohodou o přátelství, která je v rozporu s právními závazky EU.
Such is, however, the practice of Italy under the Friendship Agreement, in breach of EU legal obligations.
Libyjské hlídky v oblasti Středozemního moře podporované Itálií v boji proti ilegální migraci snížily počet migrantů přijíždějících do Itálie, ovšem na úkor lidských práv: v roce 2009 vrátila Itálie do Libye téměř 1000 osob poté, co byly zachráněny nebo zadrženy na moři, a podle italského ministra vnitra došlo v prvních 3 měsících roku 2010 oproti roku 2009 k 96% snížení počtu takových osob přijíždějících do Itálie.
Italian supported Libyan patrols in the Mediterranean fighting clandestine migration have reduced the number of migrants arriving in Italy, at the cost of human rights: in 2009 nearly 1000 persons were returned to Libya by Italy, after being rescued or intercepted at sea; according to the Italian Interior Minister, in the first 3 months of 2010 there was a 96% drop in arrivals compared with 2009.
Událost z poslední doby (12. září 2010) ilustruje, v jakém riziku se ocitají životy migrantů: libyjská hlídka na plavidle věnovaném Itálií ostřelovala italské rybářské plavidlo plavící se v blízkosti libyjského pobřeží.
A recent incident (September 12, 2010) illustrated how migrants’ lives are put at risk: an Italian fishing boat off the Libyan coast was shot at by a Libyan patrol using a vessel donated by Italy.
Libye se za tento incident omluvila, ale italský ministr vnitra naznačil, že Libyjci „si možná... spletli rybářskou loď s lodí vezoucí ilegální migranty...“, jako by v takovém případě byla střelba oprávněná.
Libya apologised, but the Italian Interior Minister suggested that the Libyans ‘perhaps...mistook the fishing boat for a boat with illegal migrants...’ as if, in that case, it would be justified to shoot.
V návaznosti na mezinárodní protesty z loňského června namířené proti možnosti, aby Libye vrátila stovky uprchlíků/migrantů do Eritreje, rozhodly se libyjské orgány propustit všechny osoby nelegálně pobývající na území Libye (čítající tisíce), soustředěné ve všech18 libyjských střediscích pro zadržování migrantů, v nichž vládnou obecně otřesné životní a hygienické podmínky, a udělily jim tříměsíční lhůtu na to, aby zlegalizovali svůj pobyt v zemi.
Following international protests over the prospect that Libya was returning hundreds of refugees/migrants to Eritrea last June, the Libyan authorities decided to release all illegal persons (numbering in the thousands) in the country’s 18 migrants detention centres – where living and health conditions were generally appalling - giving them a 3 months deadline to legalise their presence in the country.
Vzhledem k nedostatku pracovních míst a právních možností však většina těchto osob na ulici sotva přežívá a mnohé z nich usilují o návrat do země původu.
Given, however, the shortage of jobs and legal avenues, most of these people are barely surviving in the streets, many seeking repatriation.
Správa věcí veřejných v Libyi je neuspokojivá a státní a občanské orgány jsou krajně nedostatečné.
Governance in Libya is poor and state and civil institutions are extremely weak.
Soudnictví a sdělovací prostředky nejsou nezávislé.
The judiciary and media are not independent.
Přesto došlo v posledních letech k několika pokusům o posílení správních kapacit, vytvoření příznivějšího obchodního prostředí a uvolnění určitého politického prostoru pro občanskou společnost.
However, in the last years there were attempts to strengthen administrative capacities, create a more favourable environment for business and open up some political space for civil society.
Spolupráce mezi EU a Libyí může posilování libyjských kapacit zásadně pomoci.
EU-Libya cooperation can make a difference in helping strengthen Libyan capacities.
Příkladem úspěchu je akční plán pro Benghází, jehož prostřednictvím dosáhla Libye výrazného zlepšení lékařských a vědeckých kapacit pro řešení problematiky HIV a AIDS a podařilo se zachránit postižené děti a dospělé.
A successful example is the Benghazi Action Plan, through which Libya achieved remarkable improvement in medical and scientific capacities to deal with HIV-AIDS, saving children and adults affected.
Libyjci si výsledků váží a vyjádřili přání rozšířit tuto spolupráci s EU na léčbu dalších infekčních onemocnění a na další lékařská zařízení.
Libyans appreciate the results and expressed the wish to extend such cooperation with the EU to the treatment of other infectious diseases and other medical centres.
Členské státy EU by měly být podporovány v tom, aby poskytovaly zdravotnickou pomoc libyjským pacientům, včetně zajištění dočasné léčby ve specializovaných institucích v Evropě.
EU Member States should be encouraged to provide healthcare assistance to Libyan patients, including facilitating temporary treatment in specialised institutions in Europe.
Většinu překážek, které stojí v cestě rozvoje Libye, lze vzhledem k tomu, jak je provázáno řízení migrace a boj proti klimatu a dezertifikaci, překonat pouze v kontextu regionální spolupráce.
Most of the challenges faced by Libyan development can only be addressed in a context of regional cooperation, given the interdependence of managing migration and fighting climate change and desertification.
Jednáním v izolaci Libye některé tyto problémy ještě prohloubila, jak se stalo v případě Velké umělé řeky, která vyčerpává nenahraditelné zvodně.
By acting in isolation, Libya has aggravated some of these problems, as with the Great Man Made River, which is depleting irreplaceable aquifers.
EU musí Libyi podporovat ve vytváření regionálních synergií, aby bylo možné rozptýlit hrozby, které mají vážné dopady přesahující hranice Libye.
The EU must encourage Libya to establish regional synergies to tackle threats which have serious implications beyond Libya.
Rámcová dohoda, o které momentálně EU a Libye jedná, může být užitečná v tom, že dá strategický směr a strukturu rozvoji stávajících vztahů a současně zajistí, že se budou realizovat v plném souladu s evropskými hodnotami a zásadami a že posílí společné zájmy EU.
The Framework Agreement currently under negotiation between the EU and Libya may be useful to give strategic direction and structure the development of existing relations, while ensuring that they are conducted in full respect for European values and principles and will foster EU common interests.
Bilaterální dohodu o francouzsko-libyjské spolupráci v oblasti civilního využívání jaderné energie je nezbytné posoudit a zjistit, zda je v souladu se závazky EU a zásadami Mezinárodní agentury pro atomovou energii pro boj proti šíření jaderných zbraní a zajištění bezpečnosti.
The bilateral agreement for French-Libyan cooperation in civilian nuclear power must be assessed to ensure that it complies with EU commitments and IAEA principles to fight nuclear proliferation and guarantee security.
Ve věci italsko-libyjské dohody o přátelství požádal italský parlament dne 9. listopadu 2010 o její revizi, aby se zajistil soulad s mezinárodními závazky Itálie a italskou ústavou, zejména pokud jde o právo na azyl a právo na život.
And as for the Italian-Libyan Friendship Treaty, the Italian Parliament has on November 9, 2010, called for its revision to ensure that it complies with Italian international obligations and Constitution, namely in what concerns the right to asylum and the right to life.
Evropský parlament by měl doporučit, aby Rada a Komise provedly revizi jednání s Libyí, a to zejména v souladu s těmito cíli:
The European Parliament should recommend that negotiations with Libya be reviewed by Council and Commission, essentially along the following lines:
- zajistit, aby Libye podepsala s úřadem UNHCR tzv. dohodu o sídle , a trvat na tom, aby Libye ratifikovala Ženevskou úmluvu z roku 1951 ;
- Ensure that Libya will sign with the UNHCR an ‘ accord de siege ’ and insist on Libya’s ratification of the 1951 Geneva Convention .
- trvat na tom, aby Libye přijala moratorium na trest smrti ;
- Insist that Libya adopts a moratorium on the death penalty .
- získat libyjské orgány pro možnost přijetí jurisdikce Mezinárodního trestního soudu ;
- Engage Libyan authorities on the prospect of accepting jurisdiction of the International Criminal Court.
- je naprosto nepřijatelné, aby Rada a Komise dále usilovaly o uzavření „ dohody o zpětném přebírání osob “ s Libyí.
- It is absolutely unacceptable that Council and Commission go on seeking a ‘ readmission agreement ’ with Libya.
Odporuje to základním hodnotám EU a Listině základních práv EU.
This goes against EU cores values and the EU Charter of Fundamental Rights.