natgillin/translations-raw huggingface dataset:
5 prováděcích pravidel k nařízení (ES) č. 1049/2001 připojených k rozhodnutí Komise 2001/937/ES se stanoví, že: „Konzultovaná třetí osoba, která je původcem dokumentu, má na odpověď lhůtu nejméně pět pracovních dnů, jejíž délka však musí Komisi umožnit dodržovat její vlastní lhůty pro odpověď ...“. ;
Recalls the relevant case-law concerning the principle of sincere cooperation (Article 4(3) TEU), according to which the Union institutions have a duty to cooperate in good faith in their relations with each other, and notes that this obligation is clearly stipulated in the new Article 13(2) TEU;
3 Smlouvy o EU), a sice že orgány Unie jsou povinny navzájem spolupracovat v dobré víře, a konstatuje, že tato zásada je jasně uvedena v novém čl.
Considers that the Commission’s uncooperative attitude in this and other cases risks eroding citizens’ trust in the Commission and undermining the ability of the European Ombudsman and the European Parliament to adequately and effectively supervise the Commission, and that it as such, runs counter to the very principle of the rule of law upon which the European Union is founded;
7. žádá, aby Komise Evropskému parlamentu zaručila, že v budoucnu dostojí svým povinnostem, pokud jde o loajální spolupráci s evropským veřejným ochráncem práv;
Demands that the Commission give an undertaking to the European Parliament that it will fulfil its duty of sincere cooperation with the European Ombudsman in future;
Evropský veřejný ochránce práv byl zatím nucen Evropskému parlamentu předložit velmi malý počet zvláštních zpráv, což svědčí o tom, že orgány EU spolu v naprosté většině případů spolupracují.
The very small number of special reports that the European Ombudsman had to present to the European Parliament (17 since 1995) is evidence of the co-operative approach adopted by the EU Institutions in the overwhelming majority of cases.
Tato spolupráce je však částečně zaručena zmíněnou pravomocí předkládat Evropskému parlamentu zvláštní zprávy.
Part of the background to that co-operation, however, is the existence of the power to make a special report to the European Parliament.
Zejména vědomí, že po vypracování návrhu doporučení by mohla následovat zvláštní zpráva, často pomáhá daný orgán nebo instituci přimět k přehodnocení jejich stanoviska.
Especially when a draft recommendation is made, the knowledge that the next step could be a special report often helps to persuade the institution or body concerned to alter its position.
Zvláštní zprávy by proto měly být předkládány pouze v souvislosti s významnými otázkami, může-li Parlament dotčený orgán či instituci pomoci přesvědčit ke změně jejich postoje.
Special reports should, therefore only be presented in relation to important matters, on which the Parliament could help persuade the institution or body concerned to alter its position.
Evropský parlament jako politický orgán nakládá se zvláštními zprávami evropského veřejného ochránce práv nezávisle, ať se jedná o zvolené postupy či podstatu jeho přístupu a činnosti.
As a political body, the European Parliament is sovereign in dealing with the Ombudsman’s special reports, as regards both its procedures and the substance of its approach and actions.
Při projednávání zvláštních zpráv má Parlament vždy na zřeteli právo obracet se na veřejného ochránce práv a právo na předkládání petic Evropskému parlamentu, která jsou jakožto základní občanská práva pevně zakotvena v Listině základních práv a podle Lisabonské smlouvy nyní mají právní váhu.
When considering a special report, the Parliament always takes into account that the right to apply to the Ombudsman, alongside the right to petition the European Parliament, is a fundamental right of citizenship that is firmly enshrined in the Charter of Fundamental Rights, which now, under the Treaty of Lisbon, has legal value.
V březnu 2007 jedna nevládní organizace, která se zasazuje o ochranu životního prostředí, požádala v souladu s nařízením 1049/2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise o přístup k určitým materiálům.
In March 2007 a non-governmental organisation acting in the field of environmental protection, asked for access to certain documents under Regulation 1049/2001 regarding public access to European Parliament, Council and Commission documents.
Tyto dokumenty se týkaly schůzí zástupců Evropské komise a automobilového průmyslu, na nichž se projednávala strategie Komise v oblasti emisí CO 2 z automobilů.
The documents related to meetings between the European Commission and car manufacturers at which the issue of the Commission’s approach to carbon dioxide emissions from cars was discussed.
V listopadu 2007 Evropská komise zpřístupnila 15 z 18 dopisů zaslaných tehdejšímu komisaři Günteru Verheugenovi.
In November 2007, the European Commission granted access to 15 out of 18 letters sent to the then Commissioner Günter Verheugen.
Odmítla však poskytnout tři dopisy zaslané německou automobilkou Porsche s vysvětlením, že by jejich zveřejnění narušilo ochranu obchodních zájmů této společnosti.
However, in the case of 3 letters sent by the German car manufacturer Porsche, it refused access on the grounds that their disclosure would undermine the protection of the company’s commercial interests.
Dne 27. října 2008 veřejný ochránce práv došel na základě této inspekce k závěru, že Komise odmítla plný přístup k těmto třem dopisům neoprávněně.
On the basis of this inspection, the Ombudsman concluded on 27 October 2008 that the Commission had wrongly refused access to the three letters.
Lhůta tedy Komisi skončila 31. lednem 2009.
The deadline for the Commission to respond was, therefore, 31 January 2009.
Komise na uvedené doporučení neodpověděla a 30. ledna 2009 požádala o prodloužení lhůty.
The Commission did not reply and asked for an extension to this deadline on 30 January 2009.
O její prodloužení požádala ještě několikrát – 23. února 2009, 26. března 2009, 29. dubna 2009, 29. května 2009 a 26. června 2009.
It subsequently asked for further extensions to this deadline on 23 February 2009, on 26 March 2009, on 29 April 2009, on 29 May 2009 and on 26 June 2009.
Komise odpověděla dne 17. července, a sice že nemůže předložit definitivní stanovisko, protože stále vede konzultace s třetí stranou (Porsche).
The Commission responded on 17 July, stating that it was not in a position to give a substantive reply because it was still consulting with the third party (Porsche).
Dne 30. září 2009, tj. deset měsíců po vypracování návrhu doporučení, Evropská komise veřejného ochránce práv informovala o svém rozhodnutí částečně zpřístupnit dotčené dopisy a pro tento účel vytvořila jejich upravenou verzi.
On 30 September 2009, 10 months after the draft recommendation, the European Commission informed the Ombudsman that it had decided to grant partial access to these letters and had created edited versions for the purpose.
Dále uvedla, že má v úmyslu o svém rozhodnutí informovat společnost Porsche.
It also indicated its intention to inform Porsche of its decision.
Dne 27. října 2007 Komise poskytla vysvětlení, že dopis informující společnost Porsche o jejím rozhodnutí zadala na překlad do němčiny a že jí bude zaslán počátkem listopadu.
On 27 October 2009, the Commission explained that the decision to inform Porsche had been sent for translation into German and would be sent to the company in early November.
Dne 9. listopadu 2009 se evropský veřejný ochránce práv znovu písemně obrátil na Komisi se žádostí o kopii dopisu adresovaného společnosti Porsche a žádal, aby byl informován o ukončení postupu pro zpřístupnění těchto dopisů.
On 9 November 2009, the European Ombudsman sent another letter to the Commission, in which he requested a copy of the notification letter sent to Porsche and asked to be informed about the conclusion of the procedure for granting access to these letters.
Dne 4. prosince 2009 útvary Komise telefonicky informovaly kancelář veřejného ochránce práv, že v brzké době zašle společnosti Porsche dopis informující o jejím rozhodnutí.
On 4 December 2009, the Commission’s services informed the Ombudsman’s office by telephone that the notification letter would be sent shortly to Porsche.
Až do data předání zvláštní zprávy Evropskému parlamentu dne 24. února 2010 nebyl evropský veřejný ochránce práv informován ani o písemném vyrozumění Porsche ani o zpřístupnění dotčených dopisů.
Until the date of the submission of his Special Report to the European Parliament on 24 February 2010, the European Ombudsman had not been informed of either the notification letter, or of the act of granting access to the letters.
Jakmile Komise zahájila činnost v novém složení, tyto dopisy skutečně zpřístupnila poté, co evropský veřejný ochránce práv předložil svou zvláštní zprávu Parlamentu.
Once the new Commission had taken office, and the Ombudsman had submitted his Special Report, the Commission did indeed grant access to the letters.
Učinila tak ale více než 15 měsíců po vydání návrhu doporučení, a nikoli v tříměsíční lhůtě stanovené Evropským parlamentem ve statutu evropského veřejného ochránce práv a v článku 228 SFEU.
This, however, occurred more than 15 months after the draft recommendation had been made rather than the three months prescribed by the European Parliament in the Ombudsman’s Statute and by Article 228 of the TFEU.
Evropská komise v několika sděleních vysvětlila, že nemohla splnit svou povinnost a odpovědět na návrh doporučení kvůli stále probíhajícím konzultacím se společností Porsche o navrženém zveřejnění dotčených dokumentů.
In its various communications on the matter, the European Commission explained that it could not comply with its obligation to reply to the draft recommendation because of ongoing consultations with Porsche concerning the proposed disclosure of the documents in question.
Délku těchto konzultací obhajovala dvěma argumenty: zaprvé uvedla, že jednání s Porsche dávala naději na slibný výsledek, pokud jde o navržené zveřejnění dopisů, a zadruhé bylo nutné poskytnout společnosti Porsche dostatek času na to, aby mohla přijmout právní kroky v reakci na rozhodnutí Komise zpřístupnit dotčené dokumenty.
The Commission justified the length of the said consultations by putting forward two arguments: firstly, that there was a prospect of achieving a positive outcome in the negotiations with Porsche as regards the proposed disclosure, and secondly, that there was a need to give Porsche a reasonable period of time to take legal action against the Commission’s decision to disclose the documents in question.
Co se týče prvního argumentu Evropské komise, je nutné připomenout, že v rámci konzultací vedených v nařízení 1049/2001 je Komise povinna stanovit lhůtu, během níž musí třetí osoba, která je autorem dokumentu, poskytnout odpověď.
As regards the European Commission’s first argument, it has to be recalled, that in the framework of the consultations provided for in Regulation 1049/2001, the Commission must establish a deadline for the third party author of a document to reply.
Komise by měla každopádně tuto pravomoc uplatňovat tak, aby byla s to dodržovat vlastní lhůty.
The Commission should certainly exercise this power in a way that enables it to abide by its own deadlines.
Další informace
Further Information
V článku 41 Listiny základních práv Evropské unie se stanoví, že „každý má právo na to, aby jeho záležitosti byly orgány, institucemi a jinými subjekty Unie řešeny nestranně, spravedlivě a v přiměřené lhůtě “ .
According to Article 41 of the Charter of Fundamental Rights, ‘ Every person has the right to have his or her affairs handled impartially, fairly and within a reasonable time by the institutions, bodies, offices and agencies of the Union ’ .
Veřejný ochránce práv však bohužel na základě vlastní zkušenosti shledal, že Komise příliš často nedodržuje lhůty stanovené v nařízení 1049/2001 pro vyřizování žádostí veřejnosti o přístup k dokumentům.
Unfortunately, it is the experience of the Ombudsman that the Commission too often fails to respect the deadlines established by Regulation 1049/2001 for dealing with public access requests.
Komise postupuje ještě liknavěji v případech, kdy občané podali veřejnému ochránci práv stížnost v případech týkajících se přístupu k dokumentům.
Even worse is the Commission’s performance when citizens complain to the Ombudsman in access to documents cases.
Komise dodržela původní lhůty stanovené pro vypracování odpovědi na stížnosti pouze ve čtyřech z 22 případů (tj. méně než v jedné pětině), jimiž se veřejný ochránce práv zabýval v roce 2009.
Out of 22 such cases dealt with by the Ombudsman in 2009, the Commission respected the original deadline for reply to the complaint in only 4, i.e. less than one fifth.
Dne 4. května 2010 se veřejný ochránce práv dostavil na schůzi Petičního výboru, aby blíže představil zvláštní zprávu.
On 4 May 2010, the Ombudsman attended a meeting of the Committee on Petitions and explained the special report.
Během svého vystoupení zmínil, že existuje ještě jeden případ týkající se zpřístupnění dokumentů (355/2007(TN)FOR), v němž Komise třikrát odložila vypracování zevrubného stanoviska k návrhu doporučení.
During his speech, he mentioned that there was another access to documents case (355/2007(TN)FOR) in which the Commission had delayed its detailed opinion on a draft recommendation three times.
Jedná se o stížnost podanou Evropským úřadem pro životní prostředí, jenž má status nevládní organizace.
This is a complaint submitted by an NGO - the European Environmental Bureau.
Veřejný ochránce práv k tomuto případu předložil dne 29. června 2009 návrh doporučení.
The Ombudsman made a draft recommendation in this case on 29 June 2009.
Komise měla své stanovisko předložit dne 31. října 2009.
The Commission should have sent its opinion on 31 October 2009.
Dne 27. května 2010 oznámila, že na zaslání podrobného stanoviska potřebuje čas do 31. července 2010 kvůli „stále nejasnému právnímu stavu”.
On 27 May 2010, the Commission announced that it needed until 31 July 2010 to send its detailed opinion because ‘an unclear legal situation still prevails’.
Skutečnost, že Komise zpřístupnila dopisy týkající se případu 676/2008/RT poté, co veřejný ochránce práv vypracoval zvláštní zprávu, bychom měli chápat jako úspěšné završení parlamentního dohledu nad prací Komise prostřednictvím šetření vedených veřejným ochráncem práv.
The fact that the Commission did indeed grant access to the letters in case 676/2008/RT after the Ombudsman submitted his special report should be considered a success for the Parliamentary process of supervising the work of the Commission through the operation of the Ombudsman’s inquiries.
Evropský parlament musí nicméně konstatovat, že Evropská komise tím, že patnáct měsíců odkládala svou odpověď na návrh doporučení a nesplnila své předsevzetí informovat společnost Porsche o zveřejnění dokumentů, porušila povinnost loajálně a v dobré víře spolupracovat s evropským veřejným ochráncem práv a že takový přístup ze strany Komise nejen narušuje interinstitucionální dialog, ale rovněž poškozuje EU v očích veřejnosti.
Nevertheless the European Parliament can only conclude that, by delaying its reply to the draft recommendation for 15 months and by failing to implement its undertaking to notify Porsche of its intention to disclose, the European Commission infringed its obligation to cooperate with the European Ombudsman sincerely and in good faith, and that this attitude on the part of the Commission is detrimental not only to inter-institutional dialogue, but also to the public image of the EU.
Evropský veřejný ochránce práv během šetření zjistil, že se jedná o nesprávný úřední postup, a Evropské komisi umožnil ve všech ohledech tuto situaci napravit.
In the course of his inquiry, the European Ombudsman established an instance of maladministration and gave the European Commission every possibility to remedy it.
Neochota Komise ke spolupráci může podrývat důvěru občanů v Komisi a oslabovat schopnost evropského veřejného ochránce práv a Evropského parlamentu náležitě a účinně dohlížet na činnost Komise.
The Commission’s uncooperative attitude in this regard risks eroding citizens’ trust in the Commission and undermining the capacity of the European Ombudsman and the European Parliament to supervise the Commission in an adequate and effective way.
Takový postoj je v rozporu s nejdůležitější právní zásadou, na níž je založena Evropská unie.
As such, it runs counter to the very principle of the rule of law upon which the European Union is founded.
Dále je zřejmé, že Komise příliš často reaguje na žádosti o přístup k dokumentům se zpožděním.
Furthermore, it is clear that the Commission too often incurs delays in responding to requests for access.
Většinu odpovědí v případech, které se týkají přístupu k dokumentům, zasílá veřejnému ochránci práv opožděně, přičemž někdy jsou tyto prodlevy velmi dlouhé.
It is substantially late in replying to the Ombudsman in the majority of access to documents cases and, in some cases, the delays are very lengthy.
Tato situace vytváří systémový problém.
This situation creates a systemic problem.
Občané tak přicházejí o jednu z hlavních výhod spojených s uplatňováním jejich základního práva stěžovat si veřejnému ochránci práv – tj. o rychlejší výsledek, než kdyby byl případ projednáván u Soudního dvora.
It deprives citizens of one of the key benefits that can expect from using their fundamental right to complain to the Ombudsman; that is to say, a quicker outcome than is available by going to Court.
Margrete Auken, Victor Boştinaru, Pascale Gruny, Peter Jahr, Mariya Nedelcheva, Chrysoula Paliadeli, Nikolaos Salavrakos, Jarosław Leszek Wałęsa, Angelika Werthmann
Margrete Auken, Victor Boştinaru, Pascale Gruny, Peter Jahr, Mariya Nedelcheva, Chrysoula Paliadeli, Nikolaos Salavrakos, Jarosław Leszek Wałęsa, Angelika Werthmann
STANOVISKO Výboru pro zahraniční věci ...........................................................12
OPINION of the Committee on Foreign Affairs .................................................11
– s ohledem na zprávu Výboru pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci a stanovisko Výboru pro zahraniční věci ( A7‑0294/2010 ),
– having regard to the report of the Committee on Civil Liberties, Justice and Home Affairs and the opinion of the Committee on Foreign Affairs ( A7‑0294/2010 ),
Příloha II – část 4 (nová)
Annex II – part 4 (new)
ÚZEMNÍ A SAMOSPRÁVNÉ JEDNOTKY, KTERÉ NEJSOU UZNÁVÁNY ZA STÁT NEJMÉNĚ JEDNÍM Z ČLENSKÝCH STÁTŮ:
ENTITIES AND TERRITORIAL AUTHORITIES THAT ARE NOT RECOGNISED AS STATES BY AT LEAST ONE MEMBER STATE:
(*) Osvobození od vízové povinnosti se nevztahuje na držitele tchajwanských pasů, které neobsahují číslo průkazu totožnosti.
(*) The exemption from the visa requirement does not apply to holders of passports issued by Taiwan which do not include an identity card number.
I ­– OBECNÉ OTÁZKY
I – GENERAL ISSUES
Nařízení (ES) č. 539/2001 stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic Unie vízum, jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni.
Regulation (EC) No 539/2001 lists the third countries whose nationals must be in possession of visas when crossing the Union’s external borders and those whose nationals are exempt from that requirement.
Rozhodnutí vztahující se na třetí země, jejichž státní příslušníci podléhají vízové povinnosti, bylo přijato na základě posouzení situace v každé jednotlivé dotčené zemi, přičemž bylo zohledněno nedovolené přistěhovalectví, veřejný pořádek a otázky bezpečnosti, vnější vztahy EU, územní soudržnost a zásada vzájemnosti.
The decision on which third countries to whose nationals this visa requirement applies is taken on the basis of a case-by-case assessment of the situation in the country concerned, taking into account illegal immigration, public order and security issues, the EU’s external relations, territorial coherence and the principle of reciprocity.
Vzhledem k tomu, že tato kritéria s velkou pravděpodobností v průběhu času podléhají změnám, právní rámec Společenství počítá s přezkumem tak, aby mohla být zrušena vízová povinnost v zemích, ve kterých dochází k pozitivnímu vývoji, pokud jde o výše zmíněné aspekty.
Given that these criteria are likely to change over time, Community legislation provides for a review procedure so that the visa requirement can be lifted in countries in which there have been positive developments in relation to the issues mentioned above.
Posouzení může fungovat také opačným směrem a vést k zavedení vízové povinnosti pro země, kde dochází ve vztahu k výše zmíněným skutečnostem k nepříznivému vývoji, nebo pro země, které zavedou vízovou povinnost pro státní příslušníky jednoho nebo více členských států.
The assessment procedure can also work the other way around, reinstating the visa requirement for countries in which there are negative developments in relation to the aspects mentioned above, or for countries that introduce visa requirements for nationals of one or more Member States.
Členské státy poskytují Evropské komisi pomoc s přezkumem seznamů.
The Member States assist the Commission in reviewing the lists.
Jsou rovněž odpovědné za určení třetích zemí, které by měly být zahrnuty na pozitivním seznamu a které na seznamu negativním.
They are also responsible for establishing which third countries should be included on the positive list and which should be included on the negative list.
Komise vydává svá zjištění na základě informací předložených členskými státy a na základě hodnotných údajů, které poskytlo Středisko pro informace a diskusi v oblasti hranic a přistěhovalectví (CIREFI).
The Commission issues its findings on the basis of information submitted by the Member States and useful data supplied by the Centre for Information, Discussion and Exchange on the Crossing of Frontiers and Immigration (CIREFI).
II – PŘEVEDENÍ TCHAJ-WANU NA POZITIVNÍ SEZNAM (ZRUŠENÍ VÍZOVÉ POVINNOSTI)
II – TRANSFERRING TAIWAN TO THE POSITIVE LIST (VISA WAIVER)
Návrh nařízení, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001, nepředstavuje precedens a nejsou jím dotčeny jiné situace v rámci evropského kontinentu.
The proposal for a regulation amending Regulation (EC) No 539/2001 does not constitute a precedent and is without prejudice to other situations within Europe as a continent.
Cílem návrhu je vytvořit společnou přistěhovaleckou politiku a zároveň pomoci zlepšit obchodní vztahy mezi Evropskou unií a Tchaj-wanem.
The aim of the proposal is to develop a common immigration policy, at the same time helping to enhance trade relations between the European Union and Taiwan.
Politický a hospodářský kontext
Political and economic context
V průběhu několika posledních desetiletí prochází Tchaj-wan důležitým procesem demokratizace.
Over the last few decades, Taiwan has been going through a major process of democratisation.
Politické změny zavedené během 80. let 20. století vyvrcholily prvními přímými prezidentskými volbami, které se konaly roku 1996.
The political changes introduced during the 1980s culminated in the first direct presidential elections being held in 1996.
Institucionální reformy, dynamická občanská společnost a dodržování občanských svobod a práv od té doby přispívají k podpoře politické stability na Tchaj-wanu.
Ever since, institutional reform, a dynamic civil society and respect for civil liberties and citizens’ rights have combined to help shore up political stability in Taiwan.
Prezident jmenuje premiéra, jehož úkolem je sestavit tchajwanskou vládu a jmenovat ministry, kteří vytvoří vládní kabinet.
The President appoints the Premier, who then puts together Taiwan’s government and appoints the ministers who will make up the Executive Yuan Council, or Cabinet.
V současnosti představuje zákonodárnou moc ostrova Legislativní dvůr (Yuan), který se skládá ze 133 zákonodárců.
Legislative power in Taiwan currently lies with the Legislative Yuan, which has 113 members.
Ti jsou vybíráni prostřednictvím volebního systému podle jednotlivých volebních obvodů o dvou hlasech, jedním z nichž se volí kandidát za obvod a druhým politická strana.
The members of the Legislative Yuan are elected via a single-member constituency electoral system with two votes, one for the candidate and one for the political party.