natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Obecně se právo Společenství před většinou soudců uplatňuje „zřídka“, kromě Dánska, Finska a Švédska, kde je uplatňováno častěji.
Generally speaking, Community law was "rarely" raised before a majority of judges, except in Denmark, Finland and Sweden, where it was raised more frequently.
Z průzkumu je rovněž patrné, že právo Společenství bylo nejvíce uplatňováno u soudů zaměřených na finanční věci, věci týkající se duševního vlastnictví a na správní věci.
Using the same weighted indicator, it also appears that Community law was pleaded most in courts specialised in financial, intellectual property, and administrative matters.
9 % všech respondentů uvedlo, že právo Společenství před nimi bylo uplatňováno „často“ nebo „velmi často“.
9% of all respondents noted that Community law was pleaded "often" or "very often" before them.
Nicméně tento podíl byl až 41 % u finančních soudů, 28 % u správních soudů a 25 % u soudů ve věcech duševního vlastnictví.
However, this figure went up to 41% for financial courts, 28% for administrative courts, and 25% for intellectual property courts.
Mimo to odpovědi rovněž jasně ukazují, že čím vyšší je soud, tím je pravděpodobnější, že před ním bude právo Společenství uplatňováno.
Furthermore, responses also clearly indicate that the higher the court, the more likely Community law is likely to be pleaded before it.
Tento trend je obzvláště patrný u nejvyšších a kasačních soudů (jak ukazuje graf níže).
This trend becomes particularly clear for supreme courts and courts of cassation, as can be seen in the chart below).
533 analyzovaných odpovědí odráží skutečnost, že právo Společenství prostupuje bezpočet různých oblastí na vnitrostátní úrovni.
The 533 responses analysed reflect the fact that Community law permeates numerous and diverse areas of activity at national level.
Dvě velmi často uváděné oblasti jsou ochrana spotřebitele (9 %) a občanské a procesní právo (11 %).
Two very frequently cited areas are consumer protection (9%) and civil and procedural law (11%).
Politika hospodářské soutěže (9 %), diskriminace na základě pohlaví (8 %), zaměstnanost (7 %), základní svobody (6 %), životní prostředí (5 %), clo (4 %) a DPH (2 %) figurovaly v odpovědích poměrně často.
Competition policy (9%), sex discrimination (8%), employment (7%), fundamental freedoms (6%), the environment (5%), customs (4%) and VAT (2%) featured quite prominently in the responses.
Je rovněž zajímavé, že mnozí soudci zmiňovali otázky azylu (3 %).
It is also notable that many judges referred to questions of asylum (3%).
Respondenti, kteří zmiňovali zemědělství, nejčastěji popisovali společnou organizaci trhů včetně mléčných výrobků.
Respondents who cited agriculture mainly referred to the common organisation of markets, including milk products.
Soudci dotazující se ohledně základních svobod nejčastěji zmiňovali případy týkající se volného pohybu osob (volného pohybu pracovníků a směrnice o občan ství
Judges referring to the fundamental freedoms predominantly cited issues relating to the free movement of persons (free movement of workers and the Citizenship Directive
Směrnice 2004/38/ES Evropského parlamentu a Rady z 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, Úř. věst.
Directive 2004/38/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States, OJ L 229, 29.6.2004, p.
Respondenti jmenovali mnoho souvisejících problémů, jako například vysílání pracovníků, přenositelnost důchodů a sociálního pojištění.
A number of related issues were raised, such as the posting of workers, the portability of pensions and social security.
Rovněž byl zmíněn volný pohyb zboží, konkrétně léčiv, a volný pohyb služeb, obzvláště zdravotních a služeb, které mohou b ýt poskytovány bez překročení hranic (např. on-line hry).
Reference was also made to free movement of goods, in particular pharmaceuticals, and free movement of services, especially health services and services which can be provided without crossing a border (eg. online gambling).
Svoboda usazování byla převážně zmiňována v souvislosti s přemisťováním podniků.
Freedom of establishment was overwhelmingly referred to in the context of transfers of undertakings.
Byly zmíněny některé aspekty hospodářské soutěže: kartely, vertikální omezení, fúze a státní dotace.
Several aspects of competition policy were mentioned: cartels, vertical restraints, mergers and state aids.
Totéž lze říci o právech duševního vlastnictví (vzory, autorské právo, ochranné známky, patenty, směrnice o dodržování práv duševního vlastnictví
The same can be said with regard to intellectual property rights (designs, copyright, trademarks, patents, Enforcement Directive
Dotazovaní se dotkli velmi širokého spektra oblastí vztahujících se k ochraně spotřebitele včetně souborných služeb pro cesty, podomního prodeje, nezákonných „výherních“ zásilek a odškodňování.
A very wide variety of areas relating to consumer protection were touched upon, including package travel, doorstep selling, abusive "prize-winning" mailings and redress.
V oblasti občanského a procesního práva soudci zmiňovali uznávání, příslušnost a vykonávání soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech
In the area of civil and procedural law, judges referred to the recognition, jurisdiction and enforcement of judgments in civil and commercial matters
Směrnice Rady 2003/8/ES Rady o zlepšení přístupu ke spravedlnosti v přeshraničních sporech vytvořením minimálních společných pravidel pro právní pomoc v takových sporech , Úř. věst.L 26, 31.1.2003, s. 41. a dokazování.
Council Directive 2003/8/EC of the Council on improving access to justice in cross-border disputes by establishing minimum common rules relating to legal aid for such disputes, OJL 26, 31.1.2003, p.41. and the taking of evidence.
Tento občanský aspekt byl rovněž zřejmý z častých zmínek o nařízení Brusel IIa
This civil aspect was also apparent in the frequent references to the Brussels II "bis" Regulation
Malá část soudců, zejména z Rumunska a Bulharska, se dotýkala Evropského výboru pro lidská práva a 6. článku Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod (ECHR).
A small number of judges, mainly from Romania and Bulgaria, referred to the European Court of Human Rights and Article 6 of the ECHR.
43 soudců udalo důvod, proč od nich účastníci vyžadovali užití některých oblastí práva Společenství.
43 judges gave reasons as to why certain areas of Community law were raised by the parties before them.
Vůbec nejčastěji (42 % odpovědí) se jednalo o zřejmý nebo potenciální nesoulad mezi směrnicemi a vnitrostátními prováděcími pravidly.
By far the most frequent answer given (42%) related to apparent or potential incompatibility between directives and national implementing measures.
Jeden rumunský soudce uvedl, že tato justiční funkce je důležitá při uplatňování práva Společenství v praxi.
A Romanian judge commented that this judicial function was important for the application of Community law on the ground.
Často byly v této souvislosti zmiňovány směrnice v oblasti ochrany spotřebitele včetně směrnice o prodeji na dálku
Directives in the area of consumer protection were often referred to in this respect, including the Distance Selling Directive
Několikrát bylo v této souvislosti zmíněno také pracovní právo a diskriminace.
Employment law and discrimination were also mentioned by several judges in this context.
Jeden finský soudce uvedl, že právo Společenství se v případech diskriminace na základě pohlaví uplatňuje proto, že účastníci se často domnívají, že jim poskytne lepší právní ochranu než vnitrostátní právo.
A Finnish judge stated that the reason Community law was raised in the case of sex discrimination was because the parties often assumed that it would grant them broader rights than domestic law.
Právo Společenství bylo také často popisováno jako podpora při výkladu vnitrostátního práva, které bylo buď neúplné, nebo nedostačující.
Community law was also referred to as an aid to interpret national law which was either incomplete or lacking.
Jeden soudce prvního stupně z Německa se domníval, že přestože směrnice jsou často převáděny uspokojivě, lidé si často neuvědomují, že určitý předpis je založen na právu Společenství, takže si nepovšimnou jeho nesprávného provedení.
A first instance judge in Germany considered that, although Directives were generally transposed satisfactorily, people often did not realise that Community law was behind a national measure, and therefore would fail to notice cases of incorrect transposition.
Další německý soudce, tentokrát z vyššího zemského soudu, poznamenal, že vnitrostátní právo je často oproti právu Společenství opožděné.
Another German judge, this time from a higher regional court, commented that national law often lagged behind Community law.
Častým názorem respondentů (14 %) bylo, že užití práva Společenství požadují účastníci ve věcech, které ze své podstaty implikují zahraniční aktivity nebo vzájemnou závislost mezi členskými státy (např. cla, doprava, obchodní právo, platební neschopnost, volný pohyb osob).
A point often made by respondents (14%) was that Community law was raised by parties in areas which by nature implied a cross-border activity or interdependence between Member States (eg. customs, transport, commercial law, insolvency, free movement of persons).
Mnoho soudců (14 %) zdůraznilo skutečnost, že v oblastech, v nichž Společenství vydalo více právních předpisů, bylo pravděpodobnější, že je účastníci budou znát a uplatňovat je.
A number of judges (14%) highlighted the fact that where the Community had legislated intensively in a given area, parties were more likely to know about it and refer to it.
V tomto ohledu byly zmiňovány zákony z oblasti životního prostředí a telekomunikací.
The areas of environment law and telecoms were cited in this respect.
Podobná tvrzení se objevila také v souvislosti s existencí rozsáhlé judikatury ESD v konkrétní oblasti, na niž je možné se snadno odvolat, například v oblasti hospodářské soutěže, občanského či obchodního práva.
A similar point was made in relation to the existence of abundant ECJ case-law in a given area which could readily be referred to, for instance, concerning competition law, or civil and commercial law.
Pro některé respondenty (12 %) byl hlavním důvodem k užití práva Společenství nezvykle mezinárodní postoj některých účastníků a finanční zájmy, které byly v sázce.
For several respondents (12%), the main reason why Community law was invoked was because of the unusually international outlook of certain litigants and the financial interests at stake.
Tento názor se objevil v souvislosti s volným pohybem zboží, právy duševního vlastnictví, hospodářskou soutěží a právem týkajícím se společností.
The point was made in relation to free movement of goods, intellectual property rights, competition and company law.
Co se týče konkrétně občanského procesního práva, 9 % respondentů se domnívalo, že na úrovni Společenství byly provedeny kroky k usnadnění přístupu k právnímu systému a zjednodušení práce soudců, a proto se účastníci raději spolehli přímo na nástroje Společenství.
Concerning civil procedural law in particular, 9% of respondents considered that action had been taken at Community level to facilitate access to justice and simplify the work of judges, and therefore that parties preferred to rely directly on Community instruments.
Dva slovinští soudci uvedli, že tyto nástroje zvyšují právní jistotu a transparentnost.
Two Slovenian judges stated that such instruments increased legal certainty and transparency.
Jiní soudci došli ke stejnému názoru zvláště v souvislosti s doložkou vykonatelnosti a platební neschopností.
Other judges made the same point specifically in relation to exequatur and insolvency.
A konečně několik soudců vysvětlilo, proč zúčastněné strany nevyžadovaly užití práva Společenství nebo proč se zdráhaly jej použít.
Finally, several judges explained why Community law was not raised by the parties, or why parties were in fact very reticent to refer to it.
Veřejné orgány tak činily pouze tehdy, pokud se zaměřovaly na určitou oblast.
Public authorities only did so when they were specialised in a particular area.
Totéž bylo řečeno o dalších účastnících, například z oblasti hospodářské soutěže, kde byly v sázce důležité ekonomické zájmy.
The same was said of other parties, for example, in the area of competition law where important economic interests were at stake.
Právníci si byli jistější vnitrostátní judikaturou, která, jak poznamenal jeden soudce, je lépe známá a právně jistá.
Lawyers were said to be more secure with national case-law which, one judge commented, was more well-known and legally certain.
Další soudce z vyššího německého soudu v pohraniční oblasti poznamenal, že úroveň obeznámenosti s právem Společenství se mezi jednotlivými účastníky velmi lišila.
Another judge from a higher German court in a border area commented that the level of knowledge of Community law varied very widely among parties.
To byl hlavní činitel, který určoval, jak často bylo vyžadováno užití práva Společenství.
This was the main factor determining the frequency with which Community law was raised.
Na tuto otázku odpovědělo 853 soudců.
853 judges responded to this question.
Vzhledem k tomu, že se odpovědi výrazně obsahově lišily, budou nejprve analyzovány podle některých ukazatelů a poté formou tematického přehledu.
As the answers varied very widely in content, they will be analysed firstly according to certain indicators, and secondly in the form of a thematic overview.
První ukazatel má poskytnout představu o postoji soudců k jejich úloze v právním systému Společenství.
The first indicator aims to give some impression of the judges’ attitude towards playing a part in the Community legal order.
Nejčastější odpovědi vyjadřovaly vážný zájem a silný pocit odpovědnosti vůči právu Společenství, které je nyní nedílnou součástí vnitrostátního právního systému a musí se uplatňovat tam, kde je třeba (48 %).
The most frequent answer expressed serious engagement and a strong sense of responsibility that Community law was now an integral part of the national legal order and had to be applied where relevant (48%).
Značné množství soudců (17 %) vyjádřilo vůči této roli lhostejnost.
A large number of judges (17%) expressed indifference to this role.
Mnozí respondenti (13 %) byli právem Společenství znepokojeni a malé procento (2 %) se ho dokonce obávalo.
A number of respondents (13%) were apprehensive of Community law and a small number (2%) were actually fearful of it.
Na druhou stranu 8 % dotazovaných vyjádřilo zájem dozvědět se o něm více a stejná část byla ze své role nadšena.
On the other hand, 8% of respondents expressed curiosity to learn more about it, and an identical proportion was enthusiastic about their role.
Malá část soudců (4 %), včetně jednoho dánského soudce, který získal titul Ph.D. v evropském právu, se v tomto ohledu cítila sebejistá.
A small minority of judges (4%), including one Danish judge who had obtained a PhD in European law, was very self-confident in this respect.
Jeden bulharský soudce ze zemského soudu byl dokonce „hrdý“, že dokáže uplatňovat právo Společenství, i když je to mimořádná výzva.
Indeed, one Bulgarian judge from a regional court was actually “proud” to be able to apply Community law, even though this was an extra challenge.
Druhý ukazatel se pokouší změřit, jakou náročnost soudci členských států této úloze přisuzují.
The second indicator attempts to measure the perceived difficulty of this role for national judges.
Naprostá většina soudců členských států vidí tuto práci buď jako náročnou (52 %), nebo velmi náročnou (23 %).
The overwhelming majority of national judges found this task either difficult (52%) or very difficult (23%).
Naproti tomu menší část respondentů ji má buď za poměrně jednoduchou (7 %), nebo dokonce snadnou (18 %).
On the other hand, a minority of respondents found the task either relatively straightforward (7%) or actually easy (18%).
Třetí a poslední ukazatel se pokouší zjistit, jak důležitá je tato úloha pro respondenty.
The third and final indicator tries to ascertain how relevant this role is to respondents.
V tomto případě byly odpovědi také velice jasné, přičemž valná většina soudců pokládá svou roli prvního soudce práva Společenství za buď naprosto nepodstatnou v rámci své každodenní práce (27 %), téměř nepodstatnou (26 %), nebo málo podstatnou (25 %).
In this case, the answers were also particularly clear, with a vast majority of judges considering their role as first judge of Community law to be either totally irrelevant in their daily work (27%), nearly irrelevant (26%) or minor (25%).
Další 4 % se momentálně právem Společenství nezaobírala, ale doufala, že se to časem změní vzhledem k tomu, že jejich stát nedávno přistoupil k Unii.
A further 4% currently felt unconcerned by Community law, but hoped that this would change with time, given the recent accession of their Member State.
A nakonec menšina (14 %) považovala tuto úlohu za důležitou a někteří (4 %) za klíčovou ve svých denních aktivitách.
Finally, a minority (14%) considered this role to be important and some (4%) considered it crucial to their daily activities.
Pokud bychom tedy měli sestavit profil charakteristického soudce prvního stupně na základě odpovědí na tuto otázku, mohli bychom jej shrnout takto:
Thus, if we were to present a profile of a typical first instance judge, based on the answers to this question, it could be summarised in this way:
„Vnímám se v první řadě jako soudce členského státu.
"I see myself primarily as a national judge.
Beru právo Společenství vážně, i když zabývat se tak složitým souborem právních předpisů je velká zodpovědnost.
I take Community law seriously, although it is a big responsibility to deal with such a complex body of law.
Zároveň s ním při své každodenní práci zřídka přijdu do styku, protože účastníci ho zřídka kdy uplatňují.“
Also, I rarely come across it in my daily work because the parties hardly ever raise it."
(i) Právo Společenství jako nedílná součást vnitrostátního práva a soudci jednotlivých států jako pasivní arbitři
(i) Community law as an integral part of national law and the national judge as a passive arbiter
Velké množství soudců odpovědělo, že sebe samé nechápou jako první soudce práva Společenství, ani tak nesmýšlejí o své každodenní práci, protože vnitrostátní právo již obsahuje právo Společenství.
A very large number of judges responded that they did not perceive themselves as first judges of Community law, nor did they think of their daily work in that way, because national law already incorporated Community law.
Mnozí respondenti, převážně z Polska, uvedli, že vnitrostátní právo, které správně provádí právo Společenství, zcela odstranilo potřebu užívat zásadu přímého účinku směrnic.
Indeed, many respondents, particularly from Poland, stated that national law correctly implementing Community law entirely removed the need to make use of the principle of direct effect of Directives.
Proto většina soudců uvedla, že hodlají uplatňovat právo Společenství přímo a nezávisle na jakémkoli prováděcím opatření pouze tehdy, pokud jej uplatní účastníci řízení.
Therefore, most judges stated that they would only apply Community law directly and independently of any implementing measure if the parties specifically raised it.
Jeden německý správní soudce viděl svoji úlohu tak, že „otevírá dveře“ do ESD těm účastníkům, kteří chtějí jít tak daleko.
One German administrative judge saw himself as a "door opener" to the ECJ for those parties who wanted to go that far.
Jeden polský soudce popsal svůj postoj v tomto ohledu jako „spíše pasivní“.
One Polish judge described this attitude as being "rather passive" in this respect.
Obvyklý postřeh, který často následoval, byl, že účastníci ani právníci nikdy nespoléhají na právo Společenství ve významnější míře.
A common observation which often followed was that neither the parties, nor the lawyers ever relied on Community law to any meaningful extent.
Proto jeden polský soudce podotkl, že vstup do Evropské unie nezpůsobil v jeho každodenní práci žádnou výraznou změnu.
As a result, one Polish judge observed that accession to the European Union had not resulted in any tangible change in his daily work.
Jeden francouzský soudce odvolacího soudu poznamenal, že mnoho soudců si stále neuvědomuje, že právo Společenství se nemusí týkat jen mezinárodních případů.
A French appeal court judge commented that many judges still did not realise that Community law applied beyond cross-border cases.
Jeden francouzský soudce uvedl, že k právu Společenství přistupuje „se strachem“, protože je to neznámý soubor předpisů, k němuž se těžko získává přístup, a že právníci se k jeho zdrojům dostávají ještě hůře než soudci.
A French judge commented that he perceived Community law "with fear" because it was an unknown body of law which was difficult to access and that lawyers had even more trouble accessing it than judges.
Tuto obavu sdílel také jeden německý soudce soudu druhého stupně, který označil terminologii práva Společenství za „cizí“ a „neznámou“.
This apprehension was echoed by a German second instance court judge who considered the terminology used in Community law to be “foreign” or “alien”.
Opakovaně se objevovala obava z prostého rozsahu sekundárních předpisů Společenství a z představy, že se neustále rozšiřuje a narůstá co do množství i složitosti.
A further recurring worry was the sheer extent of Community secondary legislation, and the impression that it is continually evolving and increasing in quantity and complexity.
Několik soudců, včetně některých, kteří projevili značné nadšení a zájem o právo Společenství, se domnívali, že vstřebávat stále nové aktuální informace je velmi obtížné.
Several judges, including some who showed considerable enthusiasm and interest in Community law, considered that keeping up to date in specific areas was particularly challenging.
Respondenti často vyjadřovali znepokojení nad tím, že jejich pracovní vytížení jim jakékoli hlubší proniknutí do problematiky práva Společenství značně ztěžuje, ne-li znemožňuje.
Respondents regularly expressed concern at the fact that their workload made any in-depth examination of Community law issue very difficult indeed, if not impossible.
Tento fakt podporovala představa, že aby člověk uspokojivě pochopil problematiku práva Společenství, musel by investovat mnohem více času, než by potřeboval pro srovnatelné pochopení vnitrostátního práva.
This point was reinforced by the perception that one needed to invest significantly more time to gain a satisfactory understanding of a point of Community law than the time needed for a similar examination of domestic law.
Několik soudců zaujalo odmítavý postoj k vlivu práva Společenství na právo vnitrostátní.
Several judges were hostile to the influence of Community law over national law.
Jeden německý soudce z finančního soudu zastával názor, že vliv práva Společenství zvyšuje riziko „špatných“ rozsudků a že podrývá právní jistotu.
One German judge from a financial court was of the opinion that the influence of Community law increased the risk of "bad" judgments and undermined legal certainty.
A konečně, jeden soudce z pracovního soudu se cítil „pobouřen“ tím, že by měl hrát úlohu v systému práva Společenství.
Finally one labour court judge felt rather “provoked” at being brought into playing a role in the Community legal order.
Jeden německý soudce kritizoval skutečnost, že soudci prvního stupně málokdy disponují technickými prostředky, které by jim umožnily se právem Společenství zabývat, takže tato iniciativa je nejčastěji výsadou vysoce kvalifikovaných právníků.
One German judge criticised the fact that first instance judges rarely had the technical means to get to grips with Community law, and the initiative rests most often with highly qualified lawyers.
(vii) Generační problémy
(vii) Generational challenges