natgillin/translations-raw huggingface dataset:
e) ministr zahraničních věcí , kterého jmenuje Evropská rada po dohodě s předsedou Komise, se bude zodpovídat Evropskému parlamentu a Evropské radě;
(e) the Foreign Minister, appointed by the European Council in agreement with the Commission's President, will be accountable both to the European Parliament and to the European Council;
f) nový rozpočtový proces bude vyžadovat schválení všech výdajů Evropské unie Radou i Parlamentem bez jakýchkoli výjimek, čímž se dostanou všechny výdaje pod plnou demokratickou kontrolu ;
(f) a new budgetary procedure will require the approval of both the Council and the European Parliament for all European Union expenditure, without exception, thus bringing all expenditure under full democratic control;
g) uplatňování legislativních pravomocí Komise bude podléhat novému systému společné kontroly Evropského parlamentu a Rady, který umožní těmto orgánům zamítnout rozhodnutí Komise, se kterými nesouhlasí;
(g) the exercise of delegated legislative powers by the Commission will be brought under a new system of supervision by the European Parliament and the Council, enabling each of them to call back Commission decisions to which they object;
h) agentury, zejména Europol, budou pod větší parlamentní kontrolou;
(h) agencies, notably Europol, will be subject to greater parliamentary scrutiny;
i) při projednávání a přijímání právních předpisů Unie budou schůze Rady veřejné ;
(i) the Council will meet in public when debating and adopting Union legislation;
j) je posílena role Výboru regionů;
(j) the role of the Committee of the Regions is reinforced;
k) pokud jde o budoucí revize Ústavy, bude mít také Evropské parlament pravomoc předkládat návrhy a Konvent bude projednávat všechny návrhy na revizi, pokud Parlament nerozhodne, že tento krok není nutný;
(k) with regard to future revisions of the Constitution, the European Parliament too will have the power to submit proposals, and the scrutiny of any proposed revision must be carried out by a Convention unless Parliament agrees that this is not necessary;
Více práv občanům
More rights for citizens
a) začlenění Charty základních práv do části II Ústavy, jež znamená, že všechna ustanovení právních předpisů EU a veškerá opatření orgánů EU nebo opatření založená na právních předpisech EU musí být v souladu s těmito normami;
(a) the incorporation of the EU Charter of Fundamental Rights in part II of the Constitution, which means that all provisions of European Union law and all action taken by the EU institutions or based on EU law will have to comply with those standards;
b) Evropská unie má přistoupit k Evropské úmluvě o lidských právech, díky čemuž bude Unie podléhat stejné vnější kontrole jako členské státy;
(b) the Union is to accede to the European Convention on Human Rights, thereby making the Union subject to the same external review as its Member States;
c) nová ustanovení zjednoduší účast občanů, sociálních partnerů, reprezentativních sdružení a občanské společnosti na projednávání záležitostí týkajících se Unie;
(c) new provisions will facilitate participation by citizens, the social partners, representative associations and civil society in the deliberations of the Union;
d) zavedením evropské občanské iniciativy budou mít občané možnost předkládat návrhy k některým otázkám, pokud se domnívají, že uplatňování Ústavy vyžaduje právní akt Unie ;
(d) the introduction of a European citizens' initiative, which will enable citizens to submit proposals on matters where they consider that a legal act of the Union is required in order to implement the Constitution;
e) jednotlivci budou mít lepší přístup ke spravedlnosti, pokud jde o právo Evropské unie;
(e) individuals will have greater access to justice in connection with European Union law;
8. doufá, že se všem členským státům Unie podaří úspěšně dokončit ratifikaci do poloviny roku 2006;
Hopes that all Member States of the European Union will be in a position to achieve ratification by mid-2006;
10. pověřuje předsedu Parlamentu, aby předal toto usnesení spolu se zprávou Výboru pro ústavní záležitosti národním parlamentům členských států, Radě, Evropské komisi a bývalým členům Konventu o budoucnosti Evropy a aby zajistil, že oddělení Parlamentu, a zejména jeho externí kanceláře, budou podávat podrobné informace o Ústavě a o postoji Parlamentu k Ústavě.
Instructs its President to forward this resolution and the report of the Committee on Constitutional Affairs to the national parliaments of the Member States, the Council, the European Commission and the former Members of the Convention on the Future of Europe, and to ensure that Parliament's services, including its external offices, provide ample information about the Constitution and Parliament's position on it.
„Nejsem zastáncem častých změn zákonů a ústav, ale zákony a instituce musejí jít ruku v ruce s vývojem lidského ducha.
‘I am not an advocate of frequent changes in laws and constitutions, but laws and institutions must go hand in hand with the progress of the human mind.
Ten se stává vyvinutějším a osvícenějším, dochází k novým objevům, jsou odhalovány nové pravdy, mění se chování a názory, a proto se se změnou okolností musejí vyvíjet také instituce, aby držely krok s dobou.
As that becomes more developed, more enlightened, as new discoveries are made, new truths discovered, and manners and opinions change, with change of circumstances, institutions must advance also to keep pace with the times.
Chtít, aby civilizovaná společnost zachovala systém vlády svých předků, je totéž, jako požadovat, aby muž nosil kabát, který mu seděl jako chlapci.“
We might as well require a man to wear still the coat which fitted him when a boy, as civilised society to remain ever under the regime of their ancestors.’
Thomas Jefferson
Thomas Jefferson
Před více než půl stoletím Schumanova deklarace uvedla do pohybu ambiciózní podnik, jehož cílem bylo sjednotit na základě společného projektu Evropany, kteří byli po staletí rozděleni bratrovražednými konflikty.
More than half a century ago, the Schuman Declaration set in train an ambitious undertaking: that of uniting Europeans, who had been divided for centuries by fratricidal conflicts, around a common project.
Úspěch tohoto projektu závisel na vyřešení třech základních problémů, kterým Evropa po skončení druhé světové války čelila: jak překonat vnitřní zlo, které bylo základní příčinou nejvážnějších neštěstí, která náš kontinent postihla, jak znovu získat při řešení světových záležitostí místo v popředí a jak vytvořit hospodářské podmínky, které by byly zárukou udržení stabilního demokratického systému.
Success was dependent on a resolution of the three crucial issues facing Europe at the end of the Second World War: how to overcome the internal demons which were the root cause of the most serious disasters to have affected our continent, how to regain a place at the forefront of world affairs, and how to develop economic conditions which would guarantee the survival of a stable democratic order.
Historie posledních pěti desetiletí je kronikou úspěchu.
The history of the last five decades is the chronicle of a success.
Evropě se podařilo upevnit politický systém založený na principu svobody, plurality a tolerance; dosáhnout usmíření zemí, které byly ještě donedávna nepřáteli, a tím zahájit nejdelší období míru v moderních dějinách; zajistit Evropanům vysokou úroveň materiálního blahobytu a sociálního pokroku; přispět k odstranění železné opony, která oddělovala Evropu svobodných od Evropy utiskovaných.
Europe has managed to consolidate a political system based on the principles of freedom, pluralism and tolerance; has reconciled countries which had been enemies only just before, ushering in the longest period of peace in modern times; has secured for Europeans high levels of material well-being and social progress; has helped to bring about the dismantling of the Iron Curtain which divided the Europe of the free from the Europe of the oppressed.
Všechny tyto úspěchy procesu evropské integrace nás nesmějí vést k zapomenutí skutečných cílů: zabránit existenci nacionalistických krutostí, skutečné rakoviny moderní Evropy, v současnosti; bránit demokracii jako systém, který může usměrňovat rozdílné názory v pluralitní společnosti; a dát Evropě mocný a vlivný hlas na obranu jejích myšlenek, hodnot a zájmů.
All these achievements of the European integration process should not lead us to forget its true objectives: making nationalist excesses, the real cancer affecting modern Europe, a thing of the past; defending democracy as a system which can channel divergent opinions in a pluralist society; and giving Europe a strong, influential voice to defend its ideas, its values and its interests.
Evropa však nesmí usnout na vavřínech: musí se zabývat novými úkoly, které před ní na počátku 21. století stojí, tj. úlohou Unie v mezinárodní politice, globalizací, rozšířením Unie, eurem, vnitřní a vnější bezpečností na našem kontinentu, terorizmem, migračními vlnami, vzděláváním, technickým pokrokem, rasizmem, xenofobií nebo sociálním vyloučením.
However, Europe must not rest on its laurels: it must deal with the new challenges facing it at the start of the 21st century, i.e. the Union’s role in international politics, globalisation, enlargement, the euro, the internal and external security of our continent, terrorism, migratory flows, education, technological progress, racism, xenophobia or social exclusion.
Od založení prvního Evropského společenství (Uhlí a ocel: Pařížská smlouva ze dne 18. dubna 1951
Since the first European Community (Coal and Steel: Paris Treaty of 18 April 1951
Vstoupila v platnost dne 23. července 1952. ), které sdružilo šest západoevropských zemí
Entry into force: 23 July 1951. ), which brought together six Western European countries
Belgie, Německo, Francie, Itálie, Lucembursko a Nizozemsko. se proces evropské integrace rozšířil na 25 evropských států
Belgium, Germany, France, Italy, Luxembourg and the Netherlands. , was established, the European integration process has been extended to embrace 25 European States
K původní šestce se přidaly tyto země: Dánsko, Irsko a Spojené království v roce 1973, Řecko v roce 1981, Španělsko a Portugalsko v roce 1986, Rakousko, Finsko a Švédsko v roce 1995 a Česká republika, Estonsko, Kypr, Lotyšsko, Litva, Maďarsko, Malta, Polsko, Slovinsko a Slovensko v roce 2004. a jeho působnost se rozšířila na nové oblasti prostřednictvím založení Hospodářského společenství a Společenství o atomové energii (Euratom) (Římské smlouvy ze dne 25. března 1957
The following countries have joined the first six: Denmark, Ireland and the United Kingdom in 1973, Greece in 1981, Spain and Portugal in 1986, Austria, Finland and Sweden in 1995, and the Czech Republic, Estonia, Cyprus, Latvia, Lithuania, Hungary, Malta, Poland, Slovenia and Slovakia in 2004. and has seen its scope expand to cover new areas through the establishment of the Economic Community and the Atomic Energy (Euratom) Community (Treaties of Rome of 25 March 1957
Od té doby, co v roce 1979 proběhly všeobecné volby do Evropského parlamentu, Parlament vytrvale usiloval o demokratizaci a větší efektivitu a transparentnost činnosti budoucí Evropské unie.
Ever since the first European elections by universal suffrage in 1979, Parliament has consistently sought to democratise and make more effective and transparent the workings of what was to become the European Union.
Přijetím prvního návrhu Smlouvy o Evropské unii (známého podle zpravodaje jako „Spinelliho“ návrh) dne 14. února 1984 Parlament zahájil reformní proces, který pokračoval následujících 20 let a vedl k návrhu Jednotného evropského aktu
By adopting, on 14 February 1984, the first draft Treaty establishing the European Union (known as the ‘Spinelli’ draft, after its rapporteur), Parliament initiated a reform process which was to continue for the following 20 years and lead to the drafting of the Single European Act
5 Lucemburská smlouva ze dne 17. února 1986, která vstoupila v platnost 1. července 1987.
Luxembourg Treaty of 17 February 1986, which came into force on 1 July 1987. , the Maastricht Treaty
9 Podepsána v Římě dne 29. října 2004, měla by vstoupit v platnost dne 1. listopadu 2006 (viz článek IV-447), pokud budou do tohoto data uloženy všechny ratifikační listiny.
Signed in Rome on 29 October 2004 and should enter into force on 1 November 2006 if allthe instruments of ratification have been deposited by that date. .
10 Usnesení k přípravě mezivládních konferencí a posuzování jejich výsledků:
Resolutions on the preparations for the IGCs and assessing their outcomes:
‑ Jednotný evropský akt
- Single European Act
‑ Maastrichtská smlouva
- Maastricht Treaty
. usnesení ze dne 17. května 1995: D.
- Treaty of Amsterdam
‑ Niceská smlouva
- Treaty of Nice
Již od začátku tohoto procesu Parlament hájil vyjasnění a posílení ústavního základu Evropské unie, potřebu, která se stávala stále akutnější pod tlakem postupného rozšiřování, které mohlo ohrozit politickou dimenzi integračního procesu.
Right from the start of this process, it advocated clarifying and enhancing the constitutional basis for the European Union, a need which became more and more acute under the pressure of successive enlargements, given their capacity to jeopardise the political dimension of the integration process.
V této souvislosti sledoval Evropský parlament tři samostatné, ale související cíle:
Three distinct but related objectives have been pursued by Parliament to this end:
Za prvé se snažil vyjasnit a pokud to bylo nutné posílit pravomoci a odpovědnost samotné Evropské unie.
First, it has sought to clarify and where necessary strengthen the competences and responsibilities of the European Union itself.
Vytrvale prosazoval, že pravomoci má Unie získat a vykonávat na základě „zásady subsidiarity“, tj. měla by jednat tehdy – ale pouze tehdy – když lze účinněji působit na úrovni společné politiky než zásahy jednotlivých členských států.
Parliament has consistently argued that powers should be attributed to, and exercised by, the Union on the basis of the ‘principle of subsidiarity’, i.e. it should exercise those responsibilities - but only those responsibilities - that can be carried out more effectively by common policies than by the Member States acting separately.
Za druhé Parlament prosazoval, aby pravomoci na úrovni EU byly vykonávány účinněji.
Second, it has argued that responsibilities exercised at European level should be carried out more effectively.
Kritizoval především postup jednomyslnosti v Radě a argumentoval tím, že pokud bylo schváleno společné provádění politiky, nedává smysl udělovat kterémukoli ze členů Unie pravomoc zablokovat rozhodnutí.
Parliament was particularly critical of the practice of unanimity in the Council, arguing that, where it has been agreed to run a policy jointly, it makes no sense to give a blocking power to each of the component States of the Union.
Hájil také posílení role Komise při provádění politik, pokud byly jednou schváleny a jsou předmětem řádného dohledu a kontroly.
It has also pleaded for a stronger role to be given to the Commission in carrying out policies once they have been agreed, subject to proper scrutiny and control.
Za třetí obhajoval lepší demokratickou kontrolu a odpovědnost na úrovni EU.
Third, it has made the case for better democratic control and accountability at European level.
Ty pravomoci, které národní parlamenty ratifikací Smluv přenechaly Unii, by neměly být uskutečňovány pouze Radou samotnou (tj. ministry jednotlivých zemí).
Those responsibilities which national parliaments, in ratifying the Treaties, have transferred to the Union should not be exercised by the Council (i.e. national ministers) alone.
Úbytek pravomocí parlamentů na národní úrovni by měl být kompenzován nárůstem pravomocí Evropského parlamentu.
The loss of parliamentary powers at the national level should be offset by an increase in parliamentary power at European level.
Vzhledem ke smíšeným a jasně neadekvátním výsledkům dosaženým Amsterodamskou smlouvou a Niceskou smlouvou, které byly postaveny proti úkolům způsobeným zdvojnásobením počtu členských států, ale také dalším prohlubováním Unie, bylo čím dál tím víc zřejmé, že stávající způsob revize Smluv již nebyl schopen poskytnout skutečnou odpověď na otázky vyplývající z dalšího vývoje Evropy.
In the light of the mixed and clearly inadequate results achieved by the Treaties of Amsterdam and Nice, when set against the challenge posed by the doubling in the number of Member States, but also that of the further deepening of the Union, it became more and more apparent that the established method of revising the Treaties was no longer able to provide genuine responses to the issues raised by the development of Europe.
Parlament již dospěl k závěru a jasně ho představil ve svém usnesení ze dne 19. listopadu 1997 (založeném na zprávě Ínigo Méndeze de Viga a Dimitrise Tsatsose, viz poznámku 10 výše ), které znamenalo skutečný začátek procesu politické revize, který na podnět německého předsednictví v Radě vyvrcholil v roce 1999 vytvořením vzoru ústavy, poprvé použitém v souvislosti s návrhem Charty základních práv Evropské unie.
Parliament had already reached that conclusion, and outlined it clearly, in its resolution of 19 November 1997 (based on the report by Íñigo Méndez de Vigo and Dimitris Tsatsos, see footnote 10 above ) which marked the real starting point of the political review process which was to culminate, in 1999, in the establishment, at the instigation of the German Council Presidency, of the Convention model, one first employed in connection with the drafting of the Charter of Fundamental Rights of the European Union.
Signatáři Niceské smlouvy, vědomi si do nedokonalostí této smlouvy, připojili ještě prohlášení č. 23 „o budoucnosti Unie“
The signatories to the Treaty of Nice, being aware of its imperfections, in fact annexed to it a Declaration No 23 'on the future of the Union'
Tato reforma měla být připravena na základě „široké diskuse všech zúčastněných stran: zástupců národních parlamentů a celé veřejnosti (...) zástupců občanské společnosti atd.“, která měla probíhat v roce 2001 a měla vést k přijetí prohlášení „obsahujícího vhodné podněty k pokračování tohoto procesu“ na zasedání Evropské rady v Laeken.
This reform was to be prepared for by 'wide-ranging discussions with all interested parties: representatives of national parliaments and all those reflecting public opinion (...) representatives of civil society, etc.', which was to take place in 2001 with a view to the adoption of a declaration 'containing appropriate initiatives for the continuation of this process' at the European Council in Laeken.
Poté co během přípravy následných mezivládních konferencí
Parliament, for its part, after having sought to work in partnership with the national parliaments, during the preparations for successive IGCs
14 Myšlenka přijmout podobnou Chartu, jaká dnes tvoří část II návrhu Ústavy, byla poprvé představena německým předsednictvím v Radě, které zajistilo její přijetí na zasedání Evropské rady v Kolíně nad Rýnem ve dnech 3. a 4. června 1999.
The idea of adopting such a Charter, which today forms Part II of the Constitution, was first put forward by the German Council Presidency, which secured its acceptance by the Cologne European Council of 3 and 4 June 1999.
Způsob navržení nové charty byl také stanoven na tomto zasedání Evropské rady a poté upřesněn na následujícím zasedání, které se konalo v Tampere ve dnech 15. a 16. října 1999.
The method of drafting the Charter was also laid down at that European Council meeting, then clarified at the following meeting held in Tampere on 15 and 16 October 1999.
Konvent o Chartě základních práv totiž prokázal, že takový orgán je schopen vypracovat návrh, který může získat podporů hlav států a předsedů vlád.
The Convention on the Charter of Fundamental Rights demonstrated that a body of this kind was able to prepare a draft text likely to secure the approval of the Heads of State or Government.
Jeho otevřený a transparentní charakter a vysoká úroveň výměny názorů také přispěly k dosažení konsenzu, na jehož počátku byla skutečnost, že každý měl možnost vyjádřit svůj názor a podrobně se seznámit s názory ostatních.
The open and transparent nature of the Convention and the quality of its debates had also facilitated efforts to achieve a consensus by giving every representative the opportunity, first of all, to express his or her own views, and, subsequently, to understand those of the other representatives.
Evropská rada na svém zasedání v Laeken ve dnech 14. a 15. prosince 2001 přijala „Laekenské prohlášení o budoucnosti Evropské unie“
The Laeken European Council of 14 and 15 December 2001, by adopting the 'Laeken declaration on the future of European Union'
15 Dokument SN 300/1/01 REV 1, příloha 1, s. 19.
SN 300/1/01 REV 1, Annex 1, p.
15 a navázala na výše uvedený podnět tím, že vymezila způsoby organizace a činnosti Konventu a zejména určila podmínky jeho mandátu a otázky, které na něm budou předloženy k diskusi.
19. followed up this initiative by setting out the organisational arrangements for the work of the Convention and, above all, defining its terms of reference and the issues that it would be called upon to discuss.
Tak byl Konvent o budoucnosti Evropy, jemuž předsedal Valéry Giscard d'Estaing a jehož místopředsedy byli Giuliano Amato a Jean-Luc Dehaene, pověřen úkolem vypracovat předběžný návrh Ústavy jako základ pro práci následné mezivládní konference.
Thus, the Convention on the Future of Europe (chairman: Valéry Giscard d’Estaing; vice-chairmen: Giuliano Amato and Jean-Luc Dehaene) was given the task of drawing up a preliminary draft Constitution to serve as the basis for the work of the IGC which was to follow.
Výsledek, kterého Konvent dosáhl, potvrdil, že výběr tohoto způsobu byl moudrý, vzhledem k tomu, že po 16 měsících práce se Konventu podařilo předložit text vzniklý na základě dohody a formovaný intenzivními diskusemi, které čerpaly také z bezprostředního dialogu s občanskou společností.
The outcome of the Convention confirmed that the choice of this method had been a wise one, since the latter succeeded in presenting, after 16 months’ work, a consensus-based text informed by intense debates which also drew on close dialogue with civil society.
Rozhodnutí ze dne 14. listopadu 2000: Duffova/Voggenhuberova zpráva o schválení návrhu Charty základních práv Evropské unie (Úř. věst.
Decision of 14 November 2000: Duff/Voggenhuber report on approval of the draft Charter of Fundamental Rights of the European Union (OJ C 223, 8.8.2001, p.
16 , z něhož bylo mezivládní konferencí pozměněno jen velmi málo ustanovení.
255). , only a very few provisions of which would be modified by the IGC.
Na této mezivládní konferenci byl Parlament poprvé plně zapojen do samotného jednání, a to prostřednictvím svého předsedy Pata Coxe a jeho dvou zástupců Ínigo Méndeze de Viga, kterého později nahradil Elmar Brok, a Klause Hänsche.
At that IGC, for the first time Parliament was fully involved in the proceedings, in the persons of its President, Pat Cox, and its two representatives, Íñigo Méndez de Vigo, subsequently replaced by Elmar Brok, and Klaus Hänsch.
Co přináší Ústava ve vztahu k platným Smlouvám a stávajícímu acquis ?
How does the Constitution represent a step forward by comparison with the Treaties in force and, hence, the existing acquis ?
Nová ústava navržená pro Evropskou unii obsahuje velké množství zásadních reforem a zlepšení stávající ústavy (tj. sady překrývajících se Smluv, které v současné době de facto plní funkci ústavy).
The new Constitution proposed for the European Union includes a high number of significant reforms and improvements to the current Constitution (i.e. the set of overlapping treaties that currently serve as the de facto constitution).
Je samozřejmě kompromisem, který je v mnoha směrech opatrný.
It is, of course, a compromise that is cautious in a number of respects.