natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Lord NEILL to považuje za „ zásadní příklad porušení přirozené spravedlnosti ze strany FOS “ (WE 83
Lord NEILL regards this as " the major example of the breach of natural justice by the FOS " (WE 83
Za druhé, pokud jde o samo rozhodnutí ombudsmana, lord NEILL připomíná, že jedním z důvodů, které uvedl pro zamítnutí stížností, bylo to, že „ existovala možnost, že pokud by mělo být přiznáno odškodnění “, mohlo by to vést k „ patu “ protože „by byl nezbytný určitý velký program úpravy hodnot fondu “, který „ by musel realizovat neochotný FSA “ (WE 83
Secondly, as regards the Ombudsman's decision itself, Lord NEILL recalls that one of the reasons he stated for dismissing the complaints was that " there was a possibility that if relief were to be granted " it could result in a " stalemate " because "some major scheme of rearrangement of fund values would be necessary " which " would have to be implemented by an unwilling FSA " (WE 83
Strana 41. ).
Page 41. ).
Lord NEILL naznačuje, že „ není známo, na základě jakých důkazů “ učinil ombudsman tato rozhodnutí, protože „ je nezveřejnil “ (WE 83
Lord NEILL suggests that " it is not known upon what evidence " the Ombudsman made these decisions because " he did not disclose it " (WE 83
Strany 72 a 73. ).
Pages 72 and 73. ).
Stěžovatelé proto „ zjevně ... nemohli připomínkovat neznámá stanoviska, které vyjádřil FSA “ (lord NEILL, H11).
Complainants therefore " obviously ... could not comment on unknown opinions expressed by the FSA " (Lord NEILL, H11).
Lord NEILL tvrdí, že rozhodnutí FOS „ je nejkřiklavějším příkladem absence nezávislosti “ úřadu FOS (WE 83
He contends that the FOS's decision " is the most striking example of an absence of independence " of the FOS (WE 83
Strana 74. ).
Page 74. ).
Na důkaz toho lord NEILL cituje z interní e-mailové zprávy ministerstva financí, která se týkala prohlášení FSA, jehož „ hlavním účelem “ bylo „ poskytnout FOS základ pro posuzování stížností na nepřiměřené připisování “ (WE 86
Corroborating this point, Lord NEILL quotes from an internal Treasury e-mail which referred to a statement by the FSA " the main purpose " of which would be " to provide the FOS with a basis for considering complaints relating to over-allocation " (WE 86
Konstatuje, že „ rozhodnutí [FOS] by mohli pojistníci důvodně považovat za rozhodnutí, které úřadu FOS nařídil FSA, a to za rozhodnutí se zničujícími finančními důsledky pro tisíce obyčejných lidí, kteří čekali na to, jak úřad věc vyřeší “ (WE 86
He concludes that " the decision [by the FOS] could reasonably be regarded by policyholders as one dictated to the FOS by the FSA and as one with disastrous financial consequences for thousands of ordinary people who were waiting upon his ruling " (WE 86
Lord NEILL rovněž zdůraznil, že rozhodnutí FOS nebylo v souladu s prohlášeními učiněnými v den zveřejnění Penroseovy zprávy a i později finanční náměstkyní ministra financí Ruth Kelly
Lord NEILL also emphasised that the FOS's decision was inconsistent with statements made on the day of the publication of the Penrose report and afterwards by the then Financial Secretary to the Treasury, Ruth Kelly
Prohlášení ministerstva ohledně připravenosti FOS k vyřízení stížností vyplývajících z Penroseovy zprávy viz E 83, strany 25–29. , která „ opakovaně ujistila poslance, že FOS je připraven vyřídit stížnosti založené na Penroseově zprávě a má k tomu nezbytné prostředky “ (WE 86
For ministerial statements concerning the availability of the FOS to handle complaints arising out of the Penrose report, see WE 83, pages 25-29. , who " repeatedly assured MPs that the FOS was standing ready to handle complaints based on the Penrose report and had the necessary resources to do so " (WE 86
Celkově činí lord NEILL tento závěr: „ Pojistníci, jejichž případy jsem prostudoval, mohli důvodně dojít k závěru, že služba poskytovaná úřadem finančního ombudsmana nedosahovala standardů, které byli oprávněni očekávat (jednalo se o standardy, které úřad sám proklamoval a propagoval). ...
Overall, Lord NEILL concluded in the following way: " The policyholders whose cases I have studied could reasonably conclude that the service provided by the Financial Ombudsman Service fell short of the standards which they were entitled to expect (these being the standards which the Service had itself proclaimed and advertised). ...
Pojistníci, kteří měli nároky související s Penroseovou zprávou (ohledně připisování a vyplácení nepřiměřených prémií ), měli dobrý důvod být ohromeni tím, že hlavní ombudsman jejich nároky zamítl, aniž posoudil jejich skutkovou podstatu, a to jak z hlediska postupu, kterým došel ke svému rozhodnutí, tak z hlediska jeho obsahu “ (WE 83
Policyholders who had Penrose-related claims (concerning the allocation and payment of excessive bonuses) had good reason to be dismayed by the Chief Ombudsman's dismissal of their claims without considering their merits, both as regards the process by which he reached his decision and as to its content " (WE 83
Strana 84. ).
Page 84. ).
Hlavní ombudsman pan MERRICKS ve své první reakci na zprávu lorda NEILLA uvedl (WE 87): „ Lord Neill zkoumal pouze 30 případů z 8 000, které jsme dokončili.
Chief Ombudsman Mr MERRICKS had the following to say in his initial reaction to Lord NEILL's report (WE 87): " Lord Neill examined only 30 cases of the 8,000 that we have completed.
Těchto 30 případů si vyžádala akční skupina, která požádala své členy o příklady, o kterých se domnívali, že měly neuspokojivé výsledky.
These 30 cases were solicited by the Action Group which asked its members for instances where they believed they had had unsatisfactory outcomes.
Proto to byl zcela nereprezentativní vzorek, ze kterého nelze odvozovat žádná zobecnění.
This was therefore an entirely unrepresentative sample from which to draw any generalisations.
Mohli bychom stejně poukázat na velice mnoho spotřebitelů, kteří vyjádřili vděčnost za to, jak jsme jejich stížnosti na společnost Equitable vyřídili. ...
We could equally point to the very many consumers who have expressed gratitude for the way we have handled their complaints about Equitable. ...
U události, při níž velice mnoho lidí ztratilo peníze nikoli svou vlastní vinou, budou vždy takoví, kteří zůstanou neuspokojeni a pravděpodobně budou zveličovat a překrucovat své zkušenosti s veřejnými institucemi, aby si zajistili odškodnění z jakéhokoli možného zdroje.
In an episode in which very many people have lost money not through their own fault, there will always be those who remain dissatisfied, and they are likely to magnify and distort their concerns about public institutions in order to secure redress for themselves from whatever source they can.
Může je to lákat i k neodůvodněné kritice, aby přitáhli pozornost ke svým problémům.
They may even be tempted to launch unjustified criticisms in order to draw attention to their plight.
V tomto kontextu by měla být posuzována zpráva lorda Neilla, kterou zaplatila a zadala akční skupina a která se zaměřuje na malý nereprezentativní vzorek případů.“
Lord Neill's report, paid for and commissioned by the Action Group and focussing on a tiny unrepresentative sample of cases, should be seen in this context."
Výbor později obdržel další reakci FOS, ve které úřad „ odmítá hlavní závěry, které lord Neill ve svém posudku a ústních prohlášeních uvedl “ (WE 90).
The committee later received another response by the FOS in which it " rejects the main points which Lord Neill made in his opinion and oral evidence " (WE 90).
Kromě toho úřad kritizuje to, že „ lord Neill odmítl přijmout informace od FOS nebo umožnit FOS, aby připomínkoval „fakta“ v jeho zprávě před jejím zveřejněním “,
Furthermore, it criticises the fact that " Lord Neill declined to receive information from FOS or to allow FOS to comment on the 'facts' in his report before it was published "
V tomto ohledu zpráva lorda Neilla uvádí: „ Pokud jde o FSA a FOS, nijak jsem s těmito úřady nekomunikoval, kromě toho, že dne 11. ledna 2007 mi hlavní ombudsman napsal a nabídl pomoc, kterou bych potřeboval k pochopení postupů FOS nebo jiných aspektů způsobu jejich práce.
In this respect Lord Neill's report states the following: " As regards the FSA and the FOS, I have had no communications with these authorities save that on 11 January 2007 the Chief Ombudsman wrote to offer me any assistance I needed in understanding the procedures of the FOS or other aspects of the way they work.
Dne 18. ledna 2007 jsem odpověděl poděkováním za jeho nabídku, ale uvedl jsem, že žádnou pomoc k uvedeným tématům nepotřebuji“ (WE 83, strany 84 a 85). a tvrdí, že závěry a kritika lorda Neilla jsou „ založeny na chybných předpokladech “.
I replied on 18 January 2007 thanking him for his offer but saying that I needed no assistance on the topics mentioned " (WE 83, pages 84 and 85). and claims that Lord Neill's conclusions and criticisms are " based on false assumptions ".
Dva „ nesprávné předpoklady “ uvádí FOS příkladem
Two " incorrect assumptions " are mentioned by the FOS as examples
V odstavci 85 lord Neill uvádí – „je pravděpodobné, že [hlavní ombudsman] dostal kopii [Penroseovy] zprávy poté, co ji získalo ministerstvo financí dne 23. prosince 2003“.
" In paragraph 85 Lord Neill says - “it is likely that [the chief ombudsman] will have been supplied with a copy of the [Penrose] Report shortly after it came into the hands of the Treasury on 23 December 2003”.
Ve skutečnosti ani hlavní ombudsman, ani kdokoli z FOS neviděl Penroseovu zprávu až do března 2004.
In fact, neither the chief ombudsman nor anyone at FOS saw the Penrose Report until March 2004.
V odstavci 98(7) lord Neill uvádí, že hlavní ombudsman nedal stěžovatelům k dispozici dokument FSA „Informace o maxwellizaci pro lorda Penrosea”, které dle předpokladu lorda Neilla hlavní ombudsman obdržel.
In paragraph 98(7) Lord Neill says that the chief ombudsman failed to make available to complainants the FSA’s “Maxwellisation submission to Lord Penrose”, which Lord Neill assumed the chief ombudsman had received.
Ve skutečnosti ani hlavní ombudsman ani kdokoli z FOS tento dokument nikdy neviděl “ (WE 90). .
In fact, neither the chief ombudsman nor anyone at FOS has ever seen this document " (WE 90). .
Lze však předpokládat, že pokud by nedošlo k těmto dvěma údajným chybám, hlavní závěry lorda Neilla by to zásadně nezměnilo.
It can be assumed, however, that if the two supposed errors had not occurred this would not have fundamentally altered Lord Neill's main conclusions.
FOS rovněž zdůraznil, že je skutečně nezávislý a že lord Neill nepředložil důkazy o opaku, „ protože žádné neexistují “ (WE 90).
The FOS also underlined that it is truly independent and that Lord Neill failed to produce evidence to the contrary, " because there is none " (WE 90).
Konečně FOS poukázal na to, že „ pokud by postup ombudsmana byl tak chybný, jak lord Neill a skupina EMAG nesprávně tvrdí, bylo by to pro EMAG důvodem pro zahájení soudního přezkumu a žádost k Nejvyšší mu soudu o změnu rozhodnutí ombudsmana.
Finally, the FOS pointed out that " if the ombudsman process had been as flawed as Lord Neill and EMAG have wrongly suggested, that would have been grounds for EMAG to take judicial review proceedings and ask the High Court to overturn the ombudsman’s decisions.
Skupina EMAG to příznačně neučinila “ (WE 90).
Significantly, EMAG did not do so " (WE 90).
Stručně řečeno, dokumentace ukazuje, že někteří pojistníci, kteří tvrdili, že jim byly pojistky prodány nesprávným prodejním postupem, mohli získat odškodnění prostřednictvím FOS, zatímco jiní ne.
In summary, evidence shows that some policyholders who alleged that they were mis-sold policies were able to obtain redress through the FOS, while others were not.
Existují rozporné názory na to, zda byly přiznané částky odškodnění přiměřené a spravedlivé a zda odrážely skutečné ztráty, které pojistníci utrpěli v důsledku událostí ve společnosti Equitable.
There are conflicting views about whether the amounts of compensation awarded were appropriate and just in that they reflected the real losses policyholders had suffered due to the events at Equitable.
Zdá se, že FOS nebyl schopen ani ochoten ve všech případech zajistit, aby byly částky odškodnění vypočteny dostatečně transparentním způsobem, aby je mohli stěžovatelé ověřit.
It appears that the FOS has not been able or willing to ensure in all cases that the amounts of compensation were calculated in a manner transparent enough to enable them to be verified by complainants.
Rozhodnutí FOS zamítnout stížnosti založené na zjištěních lorda Penrosea bez posouzení jejich skutkové podstaty odhalilo značnou mezeru v soudní ochraně a zviditelnilo omezení FOS při vyřizování stížností v případech, kdy by rozhodnutí úřadu mohla mít regulační důsledky.
The FOS's decision to dismiss, without considering their merits, complaints based on the findings of Lord Penrose revealed a significant gap in judicial protection and made apparent the limitations of the FOS, when dealing with complaints, where his adjudications might have regulatory implications.
Dokumenty naznačují, že FOS toto rozhodnutí neučinil nezávisle na britském regulátorovi, který zjevně vyjádřil názor, že Penroseova zpráva nezakládala nároky z titulu nesprávného prodeje.
Evidence suggests that the FOS did not take this decision independently from the UK regulator, who had apparently expressed the view that the Penrose report did not give rise to mis-selling claims.
Existují přesvědčivé dokumenty o tom, že pojistníci byli rozhodnutím hluboce zklamáni, zejména z toho důvodu, že prohlášení ministerstva je vedla k tomu, aby věřili, že FOS bude moci vyřídit stížnosti vzniklé na základě Penroseovy zprávy.
There is overwhelming evidence that policyholders were deeply disappointed by the decision, not least because they had been led to believe by ministerial statements that the FOS would be available to handle complaints arising out of the Penrose report.
V důsledku rozhodnutí FOS byla celá kategorie stěžovatelů, kteří měli potenciálně platné nároky kvůli vyplácení nepřiměřených prémií, ponechána bez jiné alternativy k možnosti nákladného a rizikového soudního řízení.
As a consequence of the FOS's decision, a whole category of complainants who had potentially valid claims in relation to over-bonusing was left without alternative to costly and risky litigation.
Některé dokumenty naznačují, že při vyřizování stížností FOS nezakládal svá rozhodnutí na příslušné skutkové podstatě každé stížnosti, ale přihlížel k jiným politickým cílům než k ochraně investorů.
There is some evidence to suggest that, in dealing with complaints, the FOS did not only base its decisions on the respective merits of each complaint but also took into account policy objectives other than investor protection.
Ze získaných dokumentů je jasné, že FOS se obával o dopad svých rozhodnutí na zbývající pojistníky vzájemného fondu.
It is clear from the evidence received that the FOS has been concerned about the impact of its decisions on remaining policyholders of the mutual fund.
Jeho rozhodnutí (zda stížnost posoudit či nikoli, zda stížnost uznat jako důvodnou či nikoli a případně rozhodnout o výši splatného odškodnění) byla zřejmě uvedenými úvahami ovlivněna.
Its decisions (on whether or not to consider a complaint, on whether or not to uphold a complaint and, if applicable, on the amount of compensation due) appear to have been influenced by these considerations.
Cíl, kterým byla ochrana jednotlivých pojistníků prostřednictvím přiznání přiměřeného odškodnění, mohl tedy být v některých případech oslaben protichůdnými cíli.
Hence, the objective of protecting individual policyholders by rewarding appropriate redress may have been compromised in some instances by competing objectives.
Konečně existují přesvědčivé dokumenty o tom, že řada stěžovatelů byla obecně nespokojena se službou, kterou jim FOS poskytoval, a mimo jiné tvrdili, že jeho jednání stranilo společnosti ELAS.
Finally, there is strong evidence that a number of complainants were dissatisfied with the service provided to them by the FOS in general, claiming, among other things, that it displayed partial behaviour towards ELAS.
Existuje zřejmě shoda na tom, že někteří dotčení pojistníci byli různým způsobem poškozeni prodlením ve vyřizování jejich stížností úřadem FOS.
There seems to be consensus that some aggrieved policyholders have suffered in various ways from the delays, which occurred in the treatment of their complaints through the FOS.
V některých případech takto byla promlčena možnost stěžovatelů podat žalobu.
In some cases, complainants became time barred form taking legal action as a consequence.
Bez ohledu na důvod, který k nim vedl, představovala prodlení překážku v úsilí pojistníků o získání odškodnění.
Whichever reason there was for the delays, they constituted an obstacle in policyholders' efforts to obtain redress.
Celkově, ačkoli přiznal odškodnění určitému počtu pojistníků, nelze obecně říci, že by FOS byl pro pojistníky Equitable Life, kteří byli poškozeni krizí této společnosti, vhodným způsobem, jak dosáhnout kladného vyřízení svých stížností.
Overall, although it awarded compensation to a limited number of policyholders, the FOS cannot be said, in general, to have constituted an appropriate means of redress for the grievances of those Equitable Life policyholders who suffered injustice as a consequence of Equitable Life's crisis.
Jakkoli je sporné, zda by FOS měl kapacitu nebo skutečně byl vhodnou institucí pro obecně použitelné řešení, nedostatek mimosoudních alternativ ponechal mnoho dotčených pojistníků ve zcela neuspokojivé situaci.
While it is questionable whether the FOS would have the capacity, or indeed be the appropriate institution, to seek a generic solution, the lack of out-of-court alternatives left many aggrieved policyholders in an entirely unsatisfactory situation.
Soudní nároky – občanskoprávní řízení u soudů Spojeného království
Judicial - civil proceedings before UK courts
Pojistníci měli možnost žalovat společnost u anglických soudů, pokud nebyl jejich nárok promlčen podle britského zákona o promlčení (viz níže).
Policyholders had the possibility of pursuing the Society through the English courts, provided that they are not time barred under the UK Limitations Act (see below).
Kromě toho nesměli spadat do plánu smírného vyrovnání či jinak přijmout nabídku na odškodnění od společnosti, která vylučovala žalobu.
Furthermore, they were required not to be covered by the Compromise Scheme or otherwise have accepted an offer of compensation from the Society that ruled out legal action.
Strany 54 až 64. uvádí přehled právních předpisů Spojeného království, na kterých mohli pojistníci založit případné nároky vůči společnosti ELAS.
Pages 54 to 64. provides an overview of UK legislation, on which policyholders might base possible claims against ELAS.
Právní pozadí lze shrnout takto:
The legal background may be summarised as follows:
· oddíl 62 zákona o finančních službách z roku 1986 stanoví občanskoprávní žalobní právo v případě, že investor utrpěl ztrátu v důsledku toho, že povolený subjekt porušil určité předpisy.
· Section 62 of the Financial Services Act 1986 provides a civil right of action where an investor has suffered loss as a result of a breach by an authorised person of certain rules.
V rozhodnou dobu byla společnost Equitable povolena úřadem LAUTRO a podléhala jeho předpisům.
At the material time, Equitable was authorised by LAUTRO and subject to its rules.
Pojistník bez garantovaných anuitních sazeb by měl žalobní důvod, pokud 1) byla podle předpisů LAUTRO společnost povinna informovat případné pojistníky o existenci rizika garantovaných anuitních sazeb, 2) společnost o riziku neinformovala a 3) pojistník se na toto neinformování spolehl.
A non-GAR policyholder would have a cause of action if (1) under LAUTRO rules, the Society was required to disclose the existence of the GAR risk to prospective policyholders, (2) the Society failed to disclose the risk and (3) the policyholder relied on the non-disclosure.
Konečně 4) pojistník musí prokázat, že by odmítl uzavřít pojistku, kterou nabízela společnost Equitable Life, kdyby mu bylo riziko sděleno.
Finally (4), the policyholder must show that he or she would have declined to take the policy offered by Equitable Life if the risk had been disclosed.
Strany 55 a 60. tvrdí, že „ společnost ELAS byla povinna [podle předpisů LAUTRO] informovat případné pojistníky o existenci rizika garantovaných anuitních sazeb “.
Pages 55 and 60. contends that " ELAS was required [under LAUTRO rules] to disclose the existence of the GAR risk to prospective policyholders ".
Kromě toho uvádí, že „ je velmi prokazatelné, že společnost o riziku neinformovala, protože v materiálech, které společnost dávala do oběhu, nebyla o riziku žádná konkrétní zmínka “.
It furthermore states that " it is highly arguable that the Society failed to disclose the risk since in material circulated by the Society, there was no specific reference to it ".
Klíčovou otázkou v tomto ohledu by však bylo určit okamžik v čase, kdy se riziko garantovaných anuitních sazeb stalo podstatným, a proto zakládalo povinnost informovat.
A key question, however, in this respect would be to determine the point in time when the GAR risk became material and therefore gave rise to an obligation to disclose.
Otázky spolehnutí se a příčinného vztahu by se určovaly obtížněji a důkazní břemeno nese pojistník (ES 3
Issues of reliance and causation would be more difficult to establish and the onus lies with the policyholder (ES 3
Strany 54 až 60. ).
Pages 54 to 60. ).
· Pojistník bez garantovaných anuitních sazeb mohl najít i opravný prostředek z titulu uvedení v omyl podle zákona o uvedení v omyl z r. 1967 nebo podle obyčejového práva.
· A non-GAR policyholder could also have a remedy for misrepresentation arising under the Misrepresentation Act 1967 or under common law.
Pojistky společnosti neměly žádné zvláštní podmínky upravující existenci pojistek s garantovanými anuitními sazbami a jejich případný vliv na výnosy pojistníků bez garantovaných anuitních sazeb.
The Society's policies did not have any express terms dealing with the existence and possible effect of the GAR policies on the returns of non-GAR policyholders.
Strana 61. ).
Page 61. ).
Není výslovně stanovena a ani nemůže být stanovena jako implikovaná podmínka nebo záruka.
It is not expressly laid down nor may be established as an implied term or warranty.
Informace a prohlášení obsažené v dokumentu o hlavních charakteristikách nejsou součástí pojistky.
The information and representation contained in the Key Features document do not form part of the policy.
Prohlášení v něm uvedená smluvní strany nepovažují za smluvní závazek daný společností “ (ES-3
The statements made therein are not intended by the parties to be contractual promises given by the Society " (ES 3
Strana 62. ).
Page 62. ).
Strana 17. ).
Page 17. ).
Jak uvádí ES-3
As outlined in ES 3
Strany 62 a 63. , níže popsaná žaloba podléhá určitým promlčecím lhůtám podle oddílu 2 zákona o promlčení z r. 1980 : promlčecí lhůta u nároků na základě občanskoprávního deliktu činí šest let ode dne, kdy vznikl žalobní důvod.
Pages 62 and 63. , legal action as described above is subject to certain limitation periods under the Section 2 of the Limitation Act 1980 : The limitation period for claims based on tort is six years from the date when the cause of action arose.
Žalobní důvod vzniká, když pojistník poprvé utrpí škodu.
The cause of action arises where a policyholder first sustains loss.
Žalobu na nedbalost podle obyčejového práva (nedbalé poradenství nebo uvedení v omyl) lze podat šest let od okamžiku vzniku žalobního důvodu nebo tři roky od data, kdy žalující strana poprvé získala znalosti nutné pro podání žaloby na náhradu příslušné škody a právo na podání takové žaloby (pokud k tomuto získání znalosti došlo později).
An action in negligence in common law (negligent advice or misstatement) is six years from when the cause of action accrued or, if later, three years from the date on which the plaintiff first had both the knowledge required for bringing an action for damages in respect of the relevant damage and a right to bring such an action.