natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Když vyzýváme Komisi, aby svou Zelenou knihu přepracovala do rámcového programu pro duševní zdraví, měli bychom tuto politiku založit na faktech o duševních poruchách a na požadavcích lisabonské agendy na větší uznání přínosu investic do oblasti duševního zdraví.
In calling for the Commission to develop its Green Paper into a Framework for Mental Health we need to base such a policy on the facts about mental disorder and the Lisbon Agenda imperative for an increased recognition of the value of investment in mental wellbeing.
Základem naší politiky jsou následující fakta:
Underlying our policy are the facts:
· Duševní poruchy jsou nejrychleji rostoucím břemenem v oblasti zdraví, přičemž nejrozšířenější poruchou je unipolární deprese.
· Mental disorders are the fastest growing health burden with unipolar depression the leading disorder.
· 450 milionů lidí na světě žije s neurologickou nebo duševní poruchou.
· 450 million people in our world live with a neurological or mental disorder.
· Každý čtvrtý člověk bude v průběhu svého života postižen duševní poruchou.
· 1 in 4 of us will be affected in our lifetime.
· 121 milionů lidí trpí depresi – 3 osoby ze 100 každý rok.
· 121 million of us have Depression – 3 in every 100 of us every year.
· 1 milion lidí na světě spáchá sebevraždu.
· 1 million people in our world commit suicide.
10 milionů se o to každoročně pokusí.
10 million try each year.
· Lidé žijí déle a celkově zdravěji, ale roste počet těch, kteří v pokročilém věku trpí fyzickými a psychickými neduhy.
· People are living longer and, on the whole healthier, lives, but in their later years a growing number of them become frail of body and mind.
· Pečovatelům o děti, dospělé nebo starší příbuzné se nedostává pomoci, aby se přizpůsobili nové komunitní péči o osoby s duševními problémy.
· Carers, of a child, an adult or an elderly relative, have not been helped to adapt to the new community care of people with mental health problems.
· Drogová závislost a zločinnost, alkoholismus, úrazy, absence, vandalismus, neukázněnost žáků, bezdomovci a mnohé další společenské „problémy“ ve skutečnosti souvisejí s duševními problémy.
· Drug addiction and crime, drunkenness, accidents, absenteeism, vandalism, disruptive pupils, rough sleepers, and many of society’s “problems” in fact link to mental health problems.
Nebudeme-li investovat do správných služeb – do ústavní, akutní a dlouhodobé péče, do péče v zařízeních s přísnými a méně přísnými bezpečnostními opatřeními, do denní a domácí péče a do školení personálu pro všechny tyto typy péče – nebudeme schopni zajistit léčbu, péči a rehabilitaci již nemocných osob.
If we do not invest in the right range of services – in-patient, acute, long-stay, secure, medium secure, day-care, domiciliary care and the trained staff for each – we shall not cure, care for or rehabilitate those who are ill now.
Nebudeme-li investovat do zajištění duševního zdraví našich občanů, bude křivka počtu nemocných a nákladů na péči nadále rychle stoupat.
If we do not invest in a mentally healthy life for our citizens, then the graph will continue rapidly to climb, in numbers and in cost.
Nebudeme-li investovat do podpory pochopení duševního zdraví a duševních poruch, rozpočty zůstanou ubohé a stigmatizace a předsudky budou narůstat.
If we do not invest in bringing understanding about mental health and mental disorders, then budgets will remain pitiful and stigma and prejudice will be rampant.
Pacienti a uživatelé služeb se oprávněně stále více přesouvají do středu zájmu.
Patients and Service Users are steadily and rightly moving centre-stage.
Budou lépe informováni, ve větší míře zapojeni do rozhodování, jež se jich týká a budou využívat svá nová práva, aby eliminovali těžkopádné služby a účinně je změnili.
They will be better informed, be more involved in decisions affecting them and will use their new rights to bypass sluggish services and effect change.
Je nutné je chápat jako partnery nejen v rámci jejich vlastních léčebních plánů ale i při plánování služeb.
They need to be seen as partners in their own treatment plans but also in service planning.
Zdravotnický personál musí dělat co, to nejlepší dělají ve většině oborů zdravotní péče – vysvětlovat a konzultovat před přijetím rozhodnutí.
Health professionals need to do what the best do in most areas of healthcare - explain and consult before decisions are taken.
Potom bude pacient nejenom respektovat jejich profesionální úsudek, ale snad také lépe pochopí problém a bude mít menší obavy z léčby.
Then the patient will not just respect their professional judgement but would also, perhaps, understand a little more what was wrong and be a little less apprehensive about what was being done to them.
To je zásada správná nejen z hlediska lidských práv, ale přispívá i k lepšímu dodržování léčebního a pečovatelského programu a k jeho lepšímu výsledku.
That is right in human rights terms; it also makes for better compliance with and outcome from the treatment and care programme.
Lze sledovat trvalý posun od izolované institucionální péče ke službám zajišťovaným komunitou.
There has been a steady move from remote institution care to community services.
Vztahuje se to jak na osoby s dlouhodobými a někdy vážnými poruchami, tak na osoby s poruchami učení.
This has applied to people with long-term and sometimes severe disorders and people with learning disability.
Úspěch takových služeb vyžaduje adekvátní prostředky a multidisciplinární týmovou práci.
To be successful such services need adequate resources and multi-disciplinary teamwork.
Rovněž je nutné přesvědčit veřejnost, že tyto metody prospějí jak pacientům, tak komunitám.
They also need to convince the public that such methods work for both patients and communities.
Senzační příběhy přinášené sdělovacími prostředky o propuštěných pacientech, kteří ublížili sobě nebo druhým, mohou zhatit léta práce na vytvoření humánnějšího systému a ukazují, jak důležité jsou řádné kontroly a revize.
Lurid media stories of patients being discharged and causing harm to themselves or others can undo years of work towards a more humane system and show how crucial proper checks and balances are.
Tak je tomu i v případě nejistoty veřejnosti, zda někdo, kdo se chová na ulici „zvláštně“, je pod náležitým dohledem.
So can public uncertainty as to whether someone who may be behaving “oddly” in the street is being adequately supervised.
V našem systému duševního zdraví je pět klíčových nedostatků:
There are five key flaws in our mental health system:
· nedostatečné služby zajišťované komunitou;
· the inadequacy of community services;
· ignorování uživatelů služeb a jejich pečovatelů;
· the failure to listen to service users and their carers;
· neschopnost či neochota různých agentur spolupracovat;
· the inability or unwillingness of different agencies to work together;
· zcela nedostatečné financování;
· serious underfunding;
· a ve většině zemí téměř úplná absence politiky podpory duševního zdraví.
· and a policy for mental health promotion that is in most countries notrable by its almost complete absence.
Osoba s duševními problémy potřebuje jedinou centrální organizaci zajišťující kontakt, přístup k lékařské péči, ubytování a další potřeby sociální péče, finanční příjem, právní služby a rehabilitaci.
Someone with mental health problems needs a one-stop shop with one organisation ensuring contact, access to medical care, housing and other social care needs, income, legal services and rehabilitation.
Jinými slovy, jednu jedinou „nákupní“ instituci zajišťující všechny potřeby dané osoby a důvěrného průvodce, který je obeznámen s organizacemi poskytujícími služby.
In other words, a single purchasing agency for all the person’s needs and a trusted friend who knew his or her way around the provider organisations.
Zřízení takové instituce musí jít ruku v ruce s kompetencí a obětavostí lékařů, terapeutů a zdravotních sester, vědců, řídících pracovníků nemocnic, klinik a komunitních skupin a s podporou poradenských nevládních organizací.
That must go hand in hand with the skills and dedication of doctors, therapists and nurses, research scientists, managers of hospitals, clinics and community teams and the support of advocacy NGOs.
Je-li někdo nemocný nebo v rekonvalescenci, potřebuje bezpečí domova, ale ne v izolaci panelových bytů na zchátralých sídlištích, ale v komunitách, kde bude stimulující prostředí součástí podpory a stability, kterou potřebuje.
But, if one is ill or recovering from illness, one needs the security of a home, not in the isolation of high-rise flats on run down estates, but in communities where the living environment will be part of the support and stability one needs.
Pro nemocného je nezbytný přístup k činnostem, které napomohou uzdravení, podporu rodiny a sousedů.
One needs access to activities that will aid recovery, support from family and neighbours.
Všechna opatření jsou právě tak důležitá jako léčba nebo terapeutická sezení, ale organizace všech těchto způsobů podpory není prozatím v silách jednotlivce.
All these are just as important as medication or therapy sessions but organising that range of support may be beyond one, at least for the time being.
Takovou chápavou péči bude potřebovat mnoho z nás.
So many of us are going to need this enlightened care.
Vědecký a společenský vývoj přinesl nové výzvy a do oblasti péče o duševní zdraví a sociální péče nové náklady.
Scientific and societal advances have brought new challenges and new costs in mental health and social care.
Ke standardním problémům jako neporozumění a nedostatečné zdroje se v důsledku změn politiky přidala ještě další nejistota, kde a kdy se má uskutečnit léčba a péče, což vede k vytváření předsudků a vytváří živnou půdu pro stigmatizaci.
And policy changes on where and when to treat and care have often added uncertainty to the standard problems of lack of understanding and inadequate resources, together leading to prejudice and the breeding grounds of stigma.
Rozhodující otázkou je, jakým způsobem přesunout více politické pozornosti a finančních zdrojů na problematiku duševního zdraví.
The crucial question is how to divert more political attention and then financial resources to mental health.
Tato problematika opravdu proniká do myslí politiků a veřejnosti pouze v případě krize.
Mental Health really only penetrates the political and public mind, when there is a crisis.
Ve Spojeném království jsme dosáhli výraznějšího pokroku v oblasti duševního zdraví, pokud jde o peníze, iniciativy a reformy, až když jeden člověk skočil mezi lvy v londýnské Zoo a další pobodal cestujícího v metru, protože si kolegové ve vládě uvědomili potřebu něco udělat a tisk, parlament, veřejnost a nevládní organizace hlasitě žádaly nějakou akci.
In the UK we achieved more progress on mental health, in terms of cash, initiatives and reforms, when one man jumped into the lion’s den at London Zoo and another stabbed a stranger on the Underground, than at any other time, because Colleagues across Government saw the need to do something and Press, Parliament, Public and NGOs clamoured for it.
Cenou za to však bylo snížení důvěry veřejnosti a nárůst stigmatizace.
But it was at a price – the price of lowered public confidence and increased stigma.
Oblast podpory duševního zdraví nemá prospěch dokonce ani z podobných negativních příběhů.
Mental Health promotion does not even benefit in that way from negative stories.
Vlády, politici a dokonce i plánovači služeb ve zdravotnictví příliš nechápou otázku podpory duševního zdraví.
There is little understanding by governments, politicians or even health service planners of mental health promotion.
Hlavní příčinou je, že nemají představu, co to znamená, ani proč by je to mělo zajímat.
The main reason is they have no idea what it is about or why they should be interested.
Problematika duševního zdraví trpí čtyřnásobným prokletím.
Mental Health suffers from a quadruple whammy.
Neexistuje stálý tlak ze strany veřejnosti, odborníků a sdělovacích prostředků na vládu a řídící pracovníky ve zdravotnictví, aby učinily více, vynaložili více prostředků a dosáhli lepších výsledků.
There is no constant public, professional and media pressure on government and health service managers to do more, spend more, achieve more.
Na rozdíl od onemocnění srdce, AIDS nebo rakoviny se málo ví o tom, co lze pro léčbu, péči a rehabilitaci při duševních nemocích podniknout.
Unlike heart disease or AIDS or cancer, there is little understanding of what can be done to treat, cure and rehabilitate.
Ještě méně se ví o možnostech prevence duševních nemocí a podpoře duševního zdraví.
There is even less understanding of what can be done to prevent mental illness and promote mental health.
Existuje málo měřítek výsledků, kterým mohou porozumět ministerstva zdravotnictví a odborníci, a tím méně veřejnost a politici.
And there are few outcome measurements that Health Departments and Managers, much less public and politicians, can understand.
Vlády, zaměstnavatelé, odbory, školy, vysoké školy, obecní rady a obce, rodiny a jednotlivci, ti všichni musí pochopit roli, jež mohou sehrát při zajištění duševní rovnováhy a zabránit tak problémům týkajícím se duševního zdraví, nebo snížit jejich počet či zmírnit jejich průběh.
Governments, employers, trade unions, schools, colleges, local councils and communities, families and individuals all need to be helped to understand the role they can play in ensuring mental wellbeing and so prevent, reduce or mitigate mental health problems.
Výzvou pro nás jako pro tvůrce politiky je pochopit, co znamená mít problém týkající se duševního zdraví.
Our challenge as policymakers is to understand what it means to have a mental health problem.
To znamená téměř určitě, že člověk získá negativní nálepku, ostatní se k němu chovají buď blahosklonně, opovržlivě nebo se ho bojí a je více či méně v rámci společnosti, rodiny, zaměstnání, ve volném čase a dokonce i v rámci zdravotnických a sociálních služeb vyloučen.
It almost certainly means that one is labelled, patronised, despised, feared and, to a greater or lesser extent, segregated – in society, within our family, at work, at play and even within our health and social services.
V tomto začarovaném kruhu se člověk může ukrýt, ale nemůže z něj utéct, nemůže nic podnikat, podílet se na společenském životě tak, jak by si přál, ani vést plnohodnotný a naplněný život, jak by chtěl.
In a perverse reversal, one can hide but one cannot run; one cannot perform; one cannot contribute to society as one would wish; one cannot lead full and fulfilling lives as one would want.
Musíme přijmout svou odpovědnost při vytváření politik.
Then we have to accept our policymaking responsibilities.
Služba bez odborné, veřejné a politické podpory selže u pacientů a jejich rodin dvojnásob.
A service, which does not gain professional, public and political support, fails patients and their families doubly.
Taková služba se mine svým cílem poskytovat přiměřenou léčbu a péči, a způsobí pokles důvěry veřejnosti a posílení stigmatu.
It fails to treat and care adequately and it prompts a downward spiral of public confidence and so reinforces stigma.
Musíme vychovávat a informovat, abychom dokázali prolomit zakořeněné předsudky v postojích veřejnosti, ve zprávách sdělovacích prostředků a ve vládních prioritách.
We need to educate and inform, so that we can break the vicious vein of prejudice that runs through public attitudes, media coverage and government priorities.
Musíme naslouchat a učit se od uživatelů těchto služeb a jednat s nimi jako s partnery a ne pouze jako s pacienty.
We need to listen and learn from service users and see and involve them as partners and not just patients.
Musíme pohlédnout na sebe a naší společnost kriticky a přiznat si, že dovolujeme, aby se institucionalizovaná stigmatizace rozšířila nejenom do našeho politického a společenského života, ale i do systému zdravotní péče.
We need to look within ourselves and within our society and acknowledge that we allow an institutionalised stigmatisation to infect our political, social and health systems.
Musíme si stanovit dva cíle: přesvědčit veřejnost k důvěře a přesvědčit Komisi a členské státy k jednání.
Our twin aims must be to convince the public to believe and to convince Commission and Member States to act.
Bude-li veřejnost věřit, vyvine tlak na Evropskou unii, aby jednala.
If the public believe, they will put pressure on the European Union to act.
Bude-li Evropská unie jednat, umožní veřejnosti věřit.
If the European Union acts, they will make public belief possible.
Musíme se podívat do očí lidem s duševními problémy.
We need to look into the eyes of people with mental health problems.
Když tak učiníme, uvidíme směsici emocí a myšlenek.
When we do, we see reflected back the confusion of emotions and thoughts.
Uvidíme strach a trápení.
We see the fear and worry.
Uvidíme slzy frustrace a zoufalství.
We see the tears of frustration and despair.
ke „zlepšení duševního zdraví populace: na cestě ke strategii týkající se duševního zdraví v Evropské unii“
on improving the mental health of the population: towards a strategy on mental health for the European Union
4. doporučuje, aby každá strategie v oblasti duševního zdraví brala v potaz sociálně-ekonomické a kulturní rozdíly studovaného obyvatelstva;
Recommends that every strategy in the field of mental health should take into account the socio-economic and cultural differences of the population under study;
6. vítá sociální iniciativy v rámci sociální politiky a politiky zaměstnanosti, které prosazují zamezení diskriminace duševně nemocných, zařazení lidí s duševním postižením do společnosti a prevenci stresu na pracovišti;
Welcomes the social initiatives within social policy and employment policy to promote the non-discriminatory treatment of individuals with mental ill health, the social integration of individuals with mental disabilities, and the prevention of stress in the workplace;
8. poznamenává, že jako první priorita při boji s duševními chorobami je v Zelené knize uvedeno poskytování účinných a vysoce kvalitních služeb v oblasti duševního zdraví a léčby formou lékařských zákroků a psychologické pomoci, což znamená, že musí být k dispozici vhodná infrastruktura a dostatečné finanční zdroje; domnívá se však, že hlavní prioritou v boji s duševními chorobami by měl být stejný přístup jako při podpoře duševního zdraví a prevenci duševních chorob; má za to, že léčba nemůže nahradit sociální faktory, které jsou obecně odpovědné za zachování zdraví ve společnosti; domnívá se, že je třeba klást větší důraz na prevenci duševních chorob prostřednictvím sociálních a environmentálních opatření přístupných jedincům s duševními nemocemi, která odpovídají opatřením popsaným v oddíle 6.1 Zelené knihy;
Notes that the Green Paper envisages that the first priority forcombating mental ill health is to provide effective and high-quality mental health and treatment services through medical and psychologically-based interventions, which means that suitable infrastructure and sufficient financial resources must be available; believes, however, that the first priority for combating mental ill health should be the same approach as for supporting mental health and preventing mental illness; considers that medical treatment cannot take the place of social factors which maintain the health of society in general; believes that there should be more emphasis on preventing mental ill health through social and environmental interventions accessible to people with mental ill health such as those described in section 6.1 of the Green Paper;
17. zdůrazňuje zásadní roli zaměstnavatelů při přijímání a zaměstnávání jedinců s duševními poruchami a roli EU v boji se stigmatizací a diskriminací jedinců s duševními poruchami; poznamenává, že rámcová směrnice 2000/78/ES o rovném zacházení v zaměstnání a ve výkonu povolání stanoví rámec pro prevenci diskriminace na základě postižení a musí být plně uplatňována; považuje za zásadní, aby bylo ve všech členských státech na duševní nemoci nahlíženo stejně jako na postižení.
Highlights the vital role that employers have in recruiting and retaining individuals with experience of mental distress and the role the EU has in combating the stigma and discrimination faced by individuals with experience of mental distress; notes that the Employment Framework Directive 2000/78/EC provides a framework to prevent discrimination on the basis of disability and must be implemented fully; considers it vital that mental illness is regarded as a disability in all Member States;
19. poznamenává, že by měly být stanoveny podmínky týkající se použití dostupných nástrojů Společenství, jako je sedmý rámcový program pro výzkum, k rozvoji možností výzkumu a podpory výzkumu v oblasti duševního zdraví v EU;
Notes, moreover, that conditions should be laid down concerning the use of the available Community instruments, such as the 7th research framework programme, for the development of research opportunities and support for research into mental health in the EU;
23. věří, že s ohledem na význam duševního zdraví pro osobní, rodinné i sociální blaho a ve shodě s doporučeními WHO a ILO musí být podpoře duševního zdraví v rámci národních zdravotních systémů přiznán větší význam;
Believes that the objective of promoting mental health must be given greater priority in national health systems, in view of its repercussions for personal, family and social wellbeing and in line with WHO and ILO recommendations;
29. v souvislosti se strategií EU v oblasti zaměstnanosti zdůrazňuje vliv duševního zdraví na zaměstnanost a současně vliv nezaměstnanosti na stav duševního zdraví občanů;
With regard to the EU employment strategy, emphasises the influence of mental health on employment as well as the influence of unemployment on people’s state of mental health;
Zlepšení duševního zdraví populace.
Improving the mental health of the population.
Na cestě ke strategii týkající se duševního zdraví v Evropské unii
Towards a strategy on mental health for the European Union
EMPL 16.3.20006
EMPL 16.3.20006
Kathy Sinnott 27.10.2005
Kathy Sinnott 27.10.2005
Jan Andersson, Roselyne Bachelot-Narquin, Milan Cabrnoch, Alejandro Cercas, Ole Christensen, Derek Roland Clark, Jean Louis Cottigny, Proinsias De Rossa, Harald Ettl, Carlo Fatuzzo, Joel Hasse Ferreira, Stephen Hughes, Karin Jöns, Jan Jerzy Kułakowski, Sepp Kusstatscher, Jean Lambert, Bernard Lehideux, Elizabeth Lynne, Thomas Mann, Mario Mantovani, Jan Tadeusz Masiel, Ana Mato Adrover, Maria Matsouka, Marie Panayotopoulos-Cassiotou, Pier Antonio Panzeri, Jacek Protasiewicz, José Albino Silva Peneda, Kathy Sinnott, Jean Spautz
Jan Andersson, Roselyne Bachelot-Narquin, Milan Cabrnoch, Alejandro Cercas, Ole Christensen, Derek Roland Clark, Jean Louis Cottigny, Proinsias De Rossa, Harald Ettl, Carlo Fatuzzo, Joel Hasse Ferreira, Stephen Hughes, Karin Jöns, Jan Jerzy Kułakowski, Sepp Kusstatscher, Jean Lambert, Bernard Lehideux, Elizabeth Lynne, Thomas Mann, Mario Mantovani, Jan Tadeusz Masiel, Ana Mato Adrover, Maria Matsouka, Marie Panayotopoulos-Cassiotou, Pier Antonio Panzeri, Jacek Protasiewicz, José Albino Silva Peneda, Kathy Sinnott, Jean Spautz
ke zlepšení duševního zdraví obyvatelstva – na cestě ke strategii duševního zdraví pro Evropskou unii
on improving the mental health of the population – towards a strategy on mental health for the European Union
Výbor pro práva žen a rovnost pohlaví vyzývá Výbor pro životní prostředí, veřejné zdraví a bezpečnost potravin jako příslušný výbor, aby do svého návrhu usnesení začlenil tyto návrhy:
The Committee on Women's Rights and Gender Equality calls on the Committee on the Environment, Public Health and Food Safety, as the committee responsible, to incorporate the following suggestions in its motion for a resolution:
A. vzhledem k tomu, že duševní zdraví umožňuje občanům intelektuální a emoční rozvoj a zapojení se do společenského, školního a profesního života; vzhledem k tomu, že duševní choroba je naopak zdrojem výdajů, společenského vyloučení a stigmatizace,
A. whereas good mental health enables citizens to be intellectually and emotionally fulfilled and integrated into social, educational and professional life; whereas, conversely, poor mental health gives rise to expense, social exclusion and stigmatisation,