natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ve svědectví H8 pan THOMSON, generální ředitel společnosti EL, tvrdil, že „možností, že by se společnost stala nesolventní, se zabývala dokumentace pro plán smírného vyrovnání v roce 2001, kde bylo tehdy jasné, a je to jasné i teď, že likvidace by pro pojistníky měla mnohem méně uspokojivý výsledek“, ale opět tento svůj postoj nijak neupřesnil.
In H8, the EL CEO Mr. THOMSON claimed that " the option for the Society to become insolvent was dealt with in the documentation for the Compromise Scheme in 2001, where it was obvious then, and remains so now, that liquidation would have produced a much less satisfactory outcome for policyholders" , but again without specifying any further the arguments supporting his position.
Nezávislý odborník pan Schneiter (švýcarský pojistný regulátor) na dotaz ohledně této záležitosti rovněž uvedl, že podle jeho názoru „na nesolventnost pojistitele by se mělo pohlížet jako na poslední řešení” (H6).
Asked on this issue as an independent expert, Mr. Schneiter (Swiss insurance regulator) also stated that in his opinion " insolvency of an insurer should only be seen as a last resort measure" (H6).
1g) Dvojí funkce generálního ředitele společnosti Equitable Life a jmenovaného pojistného matematika
1g) Double role of Equitable Life CEO and Appointed Actuary
Všeobecně akceptovaná definice „obezřetnostního dohledu“ ve Spojeném království zahrnovala „zajištění, že členové představenstva a hlavní akcionáři životní pojišťovny budou způsobilí a patřiční"
The generally accepted definition of 'prudential supervision' in the UK included "ensuring that the directors and major shareholders of a life office were fit and proper."
V této věci bylo zjištěno, že se pan Ranson stal generálním ředitelem společnosti Equitable Life v roce 1991, aniž se vzdal své úlohy jmenovaného pojistného matematika, a obě funkce vykonával až do svého odchodu do důchodu v roce 1997.
On this point, it has been established that Mr. Ranson had become Chief Executive of Equitable Life in 1991 without relinquishing his role of Appointed Actuary until his retirement in 1997.
Poukazovali na to zástupci skupiny EMAG a velký počet stížností pojistníků s tím, že tato skutečnost, jakož i nečinnost regulátorů a jejich odmítnutí zpochybnit dvojí úlohu pana Ransona poškozovaly jejich zájmy.
EMAG representatives and a large number of policyholders' complaints have referred to it, claiming that this fact, as well as the regulators' inaction and refusal to challenge Mr. Ranson's double role, had been prejudicial to their interests.
Podobné tvrzení prezentoval pan CHASE GREY (WE9), který v této věci obvinil úřad FSA z hrubé nedbalosti a chyby v jeho regulační povinnosti.
A similar allegation was presented by Mr. CHASE GREY (WE9), who accused the FSA on this issue of gross negligence and failure in their regulatory duty.
Regulátory Spojeného království obvinil za to, že v této záležitosti nevyužili svých pravomocí, které jim dává oddíl 45 zákona o pojistných společnostech z roku 1982, i dokument WE-CONF25.
WE-CONF25 equally blamed UK Regulators for not intervening on this matter by using powers provided to them by Section 45 of ICA82.
Zejména uvedl, že „alternativní kroky, které regulátoři mohli provést podle oddílu 45, zahrnují například žádost, aby společnost Equitable Life posílila své vedení a/nebo aby úlohu generálního ředitele a jmenovaného pojistného matematika, které od začátku 90. let vykonával pan Ranson, od sebe oddělila“.
In particular, it stated that " alternative steps which the regulators could have taken under section 45 include, for example, requiring Equitable to strengthen its management, and/or requiring it to split the roles of Chief Executive and Appointed Actuary, both of which were occupied by Mr. Ranson in the early 1990s."
Pan NASSIM (WE7) potvrzuje, že „regulátoři a GAD povolili následujícím generálním ředitelům/ředitelům společnosti ELAS, aby vykonávali také pozici jmenovaného pojistného matematika
Mr. NASSIM (WE7) confirms that " the regulators and GAD allowed successive chief executives/managing directors of ELAS also to hold the post of Appointed Actuary
Pan Headdon byl po určitou dobu také generálním ředitelem a jmenovaným pojistným matematikem Equitable Life. , a to navzdory uznání potenciálu pro konflikt zájmů na této pozici a skutečnosti, že byl zcela podkopán základ regulačního procesu, který se opíral o oddělení pravomocí mezi jmenovaným pojistným matematikem a zbytkem výkonné moci“.
Mr. Headdon had also been both CEO and AA of Equitable Life for some time. , despite a recognition of the potential for conflict of interest in this position, and the fact that it completely undermined the basis of the regulatory process which was founded on the separation of powers between the AA and the rest of the Executive."
Otázka, zda jmenovaný pojistný matematik mohl tuto konkrétní úlohu přijmout, není tudíž záležitostí třetí směrnice o životním pojištění.
The question of whether an Appointed Actuary could take on that particular role is therefore not a matter for the Third Life Directive.
Prověření, které by regulátor mohl provést ohledně toho, kdo je způsobilý a patřičný k výkonu úlohy generálního ředitele pojišťovny – aby řídil, aby byl ředitel -, nezohledňují úlohu těchto osob jako pojistného matematika.“
Indeed, the tests the regulator could apply as to who was fit and proper to carry out the role of a Chief Executive – to be managing, to be a director – of an insurance company did not include a reference to their role as an actuary."
Poté, co se pan Headdon rozhodl, že společnost Equitable Life dne 1. března 2001 opustí, úřad FSA „varoval před tím, aby (nový generální ředitel) pan Thomson spojil obě úlohy, a společnost Equitable Life tento názor akceptovala“.
Following Mr. Headdon's decision to leave Equitable Life on 1 March 2001 the FSA has " discouraged the suggestion that (the new CEO) Mr. Thomson should combine the two roles, and that view was accepted by Equitable ."
Změny regulačního režimu od té doby zahrnovaly „ zrušení funkce jmenovaného pojistného matematika, jehož odpovědnost za pojistně-matematické otázky převzaly představenstvo a vyšší vedení, a přivedení těchto otázek do oblasti působnosti externího auditu společnosti “.
Changes to the regulatory regime since then have included " abolishing the role of the Appointed Actuary in favour of requiring boards and senior management to take responsibility for actuarial issues and bringing these issues within the scope of the firm's external audit ."
Nezávislý odborník pan Schneiter (H6) na dotaz ohledně této záležitosti informoval, že švýcarské právo v současné době zakazuje dvojí úlohu generálního ředitele a jmenovaného pojistného matematika.
Asked on this issue as an independent expert, Mr. SCHNEITER (H6) reported that Swiss law would currently not forbid the double role of CEO and AA.
Dodal však, že švýcarský regulátor by takovou věc považoval za jasný případ „ špatné správy a řízení podniku “ vedoucí k potenciálnímu konfliktu zájmů a že by v souladu s tím jednal.
He added however that the Swiss regulator would consider such an issue as a clear case of " bad corporate governance ", leading to a potential conflict of interest, and that it would have to be addressed accordingly.
V každém případě skutečnost, že generální ředitel vykonává v téže společnosti úlohu generálního ředitele/jmenovaného pojistného matematika, by okamžitě vyvolala důkladnou kontrolu všech pojistek společnosti švýcarským pojistným regulátorem.
In any case, the fact that a chief executive covered the roles of CEO/AA in the same company would immediately trigger a detailed scrutiny of the company's overall policies by the Swiss insurance regulator.
Konečné rozhodnutí o slučitelnosti dvojí úlohy by se však řešilo případ od případu.
A final judgement on the compatibility of the double role would then, however, be dealt on a case-by-case basis.
1h) Přiměřenost prostředků, které měly regulační orgány k dispozici
1h) Adequacy of resources available to regulators
Pokud jde o otázku struktur a zdrojů pojistných regulátorů Spojeného království, lord Penrose zjistil, že „oddělení pro pojišťovnictví na MPO bylo špatně vybaveno na to, aby se mohlo účastnit regulačního procesu.
On the subject of structures and resources available to the UK insurance regulators, Lord Penrose found that " the DTI insurance division was ill-equipped to participate in the regulatory process.
Regulátoři divize pojišťovnictví v zásadě záviseli na GAD, kde dostávali rady ohledně matematických rezerv, implicitních prvků, technických záležitostí obecně a rozumných očekávání pojistníků, a sami osobně neměli konkrétní příslušné dovednosti ani zkušenosti pro nezávislé posouzení pozice společnosti v tomto ohledu“.
Insurance division regulators were fundamentally dependent on GAD for advice on the mathematical reserves, implicit items, technical matters generally, and PRE, and were not individually equipped with specific relevant skills or experience to assess independently the Society's position in these respects".
Dodal, že „ úrovně počtu pracovníků, které měli obezřetností regulátoři k dispozici, se lišily, ale počet pracovníků s přímou odpovědností za společnost a její úrovně v rámci státní služby zůstával všeobecně konstantní...
He added that " the staffing levels available to the prudential regulators varied, but the number of staff with direct responsibility for the Society and their grades within the civil service remained broadly constant ...
Pan NASSIM (WE7) tvrdil, že „ne vždy měli regulátoři dostatek prostředků a ne všichni měli potřebné dovednosti pro efektivní přínos k regulačnímu procesu a odpovědnému výkonu diskrečních pravomocí, jak Parlament od roku 1973 zamýšlel.
Mr. NASSIM (WE7) claimed that "the regulators were not always sufficiently resourced, and did not all possess the necessary skills, to make an effective contribution to the regulatory process and responsibly exercise discretionary powers as intended by Parliament from 1973 onwards.
V důsledku toho neplnili své funkce řádným způsobem.“
As a consequence they did not properly undertake their functions."
Podobně „ měly poskytnuté zdroje umožnit, aby příslušné orgány domovského členského státu vyžadovaly od každé pojišťovny, aby měla řádné administrativní a účetní postupy a odpovídající vnitřní kontrolní mechanismy .
Likewise, " resources provided had to enable that the competent authorities of the home Member State shall require every assurance undertaking to have sound administrative and accounting procedures and adequate internal control mechanisms.
Opět nebylo toto ustanovení správně splněno“.
Again, this provision was not correctly followed. "
Řešení problému garantovaných anuitních sazeb (GAR) se objevuje v jádru dokumentů a stížností předložených vyšetřovacímu výboru předkladateli peticí a pojistníky, zejména v souvislosti s tím, že regulátoři údajně nerozpoznali rizikový potenciál garantovaných anuitních sazeb pro solventnost společnosti EL a že následně náležitě neinformovali potenciální pojistníky o této expozici rizikům a/nebo že je před ní nevarovali.
The handling of the problem related to Guaranteed Annuity Rates (GAR) appears at the core of evidence and complaints put forward to this Committee of Inquiry by petitioners and policyholders, in particular regarding the alleged failure by regulators to recognize the GAR risk potential for EL's solvency and their subsequent failure to adequately inform and/or warn prospective policyholders about this risk exposure.
2a) Chronologický přehled vývoje garantovaných anuitních sazeb
2a) GAR Timeline
1957 Společnost Equitable Life začala prodávat důchodové pojištění s podílem na zisku s „garantovanými anuitními sazbami“ (GAR), které byly stanoveny podle specifických předpokladů, pokud jde o úrokové sazby a průměrnou délku života.
1957 Equitable Life began selling with-profits pension annuities with 'guaranteed rates' (GARs) fixed to specific assumptions as to interest rates and life expectancy.
Pojistky s garantovanými anuitními sazbami se prodávaly až do roku 1988; pojistky s podílem na zisku, které nabízely „garantované úrokové sazby“ (GIR), se prodávaly až do roku 1996.
GAR policies were sold until 1988 ; with-profits policies offering 'guaranteed interest rates' (GIRs) were sold until 1996
1970–1982 Roky vysoké inflace ve Spojeném království (maloobchodní míra inflace 10–22 % p.a.).
1970-1982 UK high-inflation years (retail inflation rate 10-22% p.a.)
1990 Inflace ve Spojeném království výrazně klesla a s tím klesly i výnosy z dlouhodobých státních obligací a cenných papírů.
1990 UK inflation drops significantly, with long-term gilt yields falling accordingly.
Viz rovněž problematiku „Řízené důchody/čerpání příjmů“, podrobně ve WE72. .
see also the issue of "Managed Pensions/Income Drawdown" as detailed in WE72.
1998 Společnost EL píše firmě Denton Hall, svým právníkům, s žádostí o právní radu ohledně garantovaných anuitních sazeb a pojistných smluv s diferencovaným bonusem;
7.9.1998 EL writes to Denton Hall, the Society's solicitors, seeking legal advice on the GAR and Differential Bonus Policy;
garantované anuitní sazby se oficiálně stávají problémem.
GAR formally becomes an issue
leden 1999 U nejvyššího soudu Spojeného království je zahájeno projednávání věci Hyman
Jan.1999 Hyman litigation is launched in the UK High Court
S&P snižuje rating společnosti EL z AA na A+/watch negative
S&P downgrades EL's credit rating from AA to A+/watch negative
Viz WE-FILE22.
see WE-FILE22.
WE-CONF21 potvrzuje, že EL nadále uzavírala nové obchody až do dne 8. prosince 2000, kdy byly nové obchody zakázány.
WE-CONF21 confirms that EL continued to take in new business after this date until it closed down to new business on 8 December 2000.
K podrobnostem o tomto období viz kapitola 18 Penrosovy zprávy (WE 16).
For details on this period see also Chapter 18 of the Penrose report (WE16).
2b) Základní informace
2b) Background information
Pro lepší pochopení problematiky garantovaných anuitních sazeb bude možná dobré identifikovat různé skupiny zainteresovaných pojistníků:
For a better understanding of the GAR issue, it may be useful to identify different groups of policyholders involved:
- pojistníci s garantovanými anuitními sazbami, tj. ti, kteří měli ve své pojistce variantu garantovaných plateb důchodového pojištění;
- GAR policyholders, i.e. those having a guaranteed annuity option on their policy
- pojistníci bez garantovaných anuitních sazeb, tj. ti, kteří měli pojistky bez této varianty;
- non-GAR policyholders, i.e. those holding policies lacking this option
- pozdní příchozí (LJ), tj. pojistníci, kteří pojistky u společnosti EL uzavřeli až po 30. září 1998.
- Late-Joiners (LJ), i.e. policyholders who bought EL policies after 30 September 1998
Tržní síly, které vedly k problému s garantovanými anuitními sazbami, byly důkladně prozkoumány a jasně identifikovány: souvisejí hlavně s rychlým a neočekávaným pádem úrokových sazeb Spojeného království na počátku 90. let.
The market forces leading to the GAR problem have been extensively researched and clearly identified: they mainly relate to the rapid and unexpected fall in UK interest rates in the early 1990s.
Dokument WE29 připomíná, že „na konci roku 1993 a v roce 1995 otevřené tržní sazby klesly pod garantované anuitní sazby a od té doby zůstaly dole.
WE29 recalls how "in late 1993 and in 1995, open market rates fell below GARS and have remained below ever since.
Předpoklady týkající se průměrné délky života používané k určení výše důchodových plateb s garantovanými anuitními sazbami navíc nebyly revidovány ve světle snížení úmrtnosti, k němuž došlo od doby, kdy byly stanoveny, a náklady na důchody se dále zvyšovaly.
In addition, the assumptions concerning life expectancy used to determine the size of the GAR pension payments were not revised in the light of improvements in mortality that had taken place since they had been set, further raising the cost of the pensions.
Představenstvo v té době nebralo tyto náklady navíc v úvahu, když přiznávalo roční prémie, a hodnoty pojistek všech členů (s garantovanými anuitními sazbami i bez garantovaných anuitních sazeb) současně s tím rostly“.
The Board at the time did not take these extra costs into account when it awarded annual bonuses and all members’ policy values (both GAR and non-GAR) increased at the same rate."
Ve snaze tento nepříznivý pohyb na trhu napravit „napravilo představenstvo náklady na garantované anuitní sazby navíc pomocí pojistných smluv s diferencovaným cílovým bonusem, které představilo poprvé v roce 1993 a které, jak se domnívalo, spadaly do diskrečního práva, které mělo
In an effort to correct this adverse market movement, " the Board corrected for the extra cost of the GARs through a ‘differential final bonus policy’ first introduced in 1993, which it considered was within the discretion it had
Diskreční pravomoc, které se vedení společnosti EL dovolává podle článku 65 zakládající smlouvy a stanov společnosti ELAS. .
discretion power claimed by EL management under Art.65 of the Memorandum and Articles of Association of ELAS. .
Představenstvo si myslelo, že tato strategie je legální; Pojistně-matematický ústav a ředitelství pro pojišťovnictví na ministerstvu financí s tím souhlasily“.
The Board thought that this strategy was legal; the Institute of Actuaries and Treasury Insurance Directorate agreed."
Ti pojistníci s garantovanými anuitními sazbami, kteří svou opci s garantovanými anuitními sazbami uplatnili v období od ledna 1994 do 20. července 2000, měli dostat stejnou konečnou prémii jako pojistníci s garantovanými anuitními sazbami, kteří této opce nevyužili, a pak se měly garantované anuitní sazby uplatňovat na revidovanou cílovou hodnotu pojistky.
Those GAR policyholders who had exercised their GAR option between January 1994 and 20 July 2000 had to be given the same final bonus as the GAR policyholders who had not taken the GAR option and then the GAR had to be applied to the revised terminal policy value.
Horní sněmovna také učinila významné rozhodnutí, že náklady na splnění závazků s garantovanými anuitními sazbami nelze v rámci skupiny pojistníků s garantovanými anuitními sazbami „oddělit“."
Crucially the House of Lords also ruled that the cost of meeting the GAR liabilities could not be ‘ring fenced’ within the class of GAR policyholders."
Po tomto rozhodnutí byly celkové náklady pro společnost EL odhadnuty na 25 % hodnoty pojistek s garantovanými anuitními sazbami, čili 1,5 miliardy GBP
Following this ruling, the total cost to EL was estimated to be 25% of GAR policy values, or £1.5 billion
Tato částka zahrnuje 200 milionů GBP na pokrytí nižších důchodových plateb s GAR v období od ledna 1994 do 20. července 2000 a 1,2 miliardy GBP na opravu budoucích schodků. .
this sum comprising £200m to cover the lower GAR pension payouts between January 1994 and 20 July 2000 and £1.3bn for correcting future shortfalls. .
Rozsudek Horní sněmovny tak znamenal, že musel být proveden „ekonomický převod“ nároků ve výši 1,1 mld. GBP (75 % z částky 1,5 mld. GBP) od pojistníků bez garantovaných anuitních sazeb na pojistníky s garantovanými anuitními sazbami.“ (WE29)
So the House of Lords ruling meant that an ‘economic transfer’ of claims of £1.1 bn (75% of £1.5bn) from non-GAR to GAR policyholders had to be implemented."(WE29)
Dokument WE-CONF2 podtrhl, že „byl problém garantovaných anuitních sazeb dovršen skutečností, že z historického hlediska společnost realizovala politiku maximalizace prémií a nevytváření rezerv.
WE-CONF2 underlined how "the GAR problem was compounded by the fact that historically the Society had operated a policy of maximizing bonuses and not building up a reserve.
GBP, a to na základě skutečnosti, že …svou opci s garantovanými anuitními sazbami uplatnilo pouze zanedbatelné procento pojistníků s garantovanými anuitními sazbami.
The Society's argument was that commercially a reserve of only £50m was required, based on the fact that... only a trivial percentage of GAR policyholders exercised their GAR option.
Teoretická expozice činila podle výpočtů 170 mil.
The theoretical exposure was calculated at £170m."
Je důležité mít na paměti, že tyto rezervy nebyly vytvořeny proti prohře ve věci Hyman, byly proti očekávaným závazkům, i kdyby společnost v tomto sporu plně vyhrála“.
It is important to bear in mind that these reserves were not made against failure in the Hyman litigation, they were against liabilities expected even if the Society was wholly successful in that litigation."
Zdá se, že společnost EL nezareagovala na vývoj na trhu tím, že nezajistila žádnou konzistentní ochranu či krytí před riziky zvolených garantovaných anuitních sazeb nebo před porážkou ve věci Hyman.
It appears that EL failed to react to market developments by not providing any consistent hedging or cover against the risk of GAR optioned being taken or against defeat in the Hyman litigation.
V roce 1999 společnost EL uzavřela finanční zajištění převyšující 700 milionů GBP na krytí okamžitých plateb vyžadovaných při uplatnění opcí s garantovanými anuitními sazbami, „ale nikdy neměla v úmyslu toto zajištění nárokovat.
In 1999 EL took out a financial reinsurance over £700 million to cover immediate payments required on the exercise of GAR options, "but this reinsurance was never intended to be claimed on.
Podle svých podmínek mohla zajišťovna odpovědět pouze v případě, že se pojistné smlouvy s diferencovaným cílovým bonusem společnosti nezmění.
By its terms the reinsurance could only respond if the Society's bonus policy remained unchanged.
Jakmile bylo rozhodnuto, že pojistné smlouvy s diferencovaným cílovým bonusem (DBP) jsou nezákonné, pojistka byla neplatná.
Once the differential bonus policy (DBP) was ruled to be unlawful, the policy would be void.
Jinými slovy, zajištění se nedotklo otázky nákladů společnosti na poskytování plnění pojistníkům s garantovanými anuitními sazbami v případě, že DBP bude nezákonná“.
In other words, the reinsurance did not touch the question of the cost to the Society of providing benefits for GAR policyholders in the event the DBP being held unlawful. "
2c) Tvrzení o nekompetentnosti regulátorů z důvodu nerozpoznání rizik spojených s garantovanými anuitními sazbami
2c) Claims of Regulators' incompetence in failing to recognize the GAR risk
Dokument WE58 přednesl technickou analýzu problematiky garantovaných anuitních sazeb a zdůraznil, že „v období od roku 1997 do roku 1998 výnosy z dlouhodobých státních obligací a cenných papírů klesly skutečně velmi prudce, což způsobilo, že došlo k prudkému růstu míry, do jaké pojistníci „byli při penězích“ (a životní pojišťovny byly v potížích), pokud jde o garantované anuitní sazby .
Delivering a technical analysis of the GAR issue, WE58 highlighted how " between 1997 and end 1998, long gilt yields fell very sharply indeed, causing there to be a sharp increase in the extent to which policyholders were "in the money" (and life offices were in trouble) with regard to GARs.
Je to zcela jednoduché, společnost věděla, že si nemůže dovolit vyplácet své sliby spojené s garantovanými platbami důchodového pojištění, a podle toho se snažila sestavit svůj režim sazby prémií tak, aby záruky byly bezcenné“.
Quite simply, the Society knew it could not afford to honour its guaranteed annuity promises and, accordingly, sought to construct its bonus rate regime so that the guarantees would be worthless."
Agitace pana Baylisse a dalších vedla ke sporu, který společnost nakonec v Horní sněmovně prohrála.
The agitation of Mr Bayliss and others led to the litigation that eventually saw the Society defeated in the House of Lords.
Zdánlivě sofistikovaný přístup společnosti EL a její odmítnutí problematiky garantovaných anuitních sazeb jako relativně bezvýznamné věci, která má dopad maximálně 50 milionů GBP,… způsobily, že se pojistníci se značným znepokojením dozvěděli, že „maličkost 50 milionů GBP“ byla vlastně konečnou katastrofou ve výši 1,5 miliard GBP.“
Thus, EL's seemingly sophisticated approach and its dismissal of the GAR issue as being relatively trivial and having an impact of no more than £50 million ... caused (policyholders) to be mightily concerned to learn that a "£50m bagatelle" was, in fact, a £1.5 billion terminal disaster. "
WE58, strana 7–10.
WE58, page 7-10.