natgillin/translations-raw huggingface dataset:
- 415 000 jednotlivých pojistníků bez garantovaných anuitních sazeb dostane zvýšení hodnoty svých pojistek o 2,5 % výměnou za to, že se vzdají svého práva na žalobu proti společnosti Equitable Life pro nesprávný prodej.
- 415.000 non-GAR individual policyholders would get an increase of 2,5% in their policy value , in exchange for giving up their right to sue Equitable Life for mis-selling.
V dokumentu WE29 profesor David BLAKE uvedl, že „dokumentace návrhu plánu smírného vyrovnání z prosince 2001 (a předběžné účetní výkazy za rok 2001) naznačovala pojistníkům, že fond s podílem na zisku bude čelit nejisté budoucnosti pouze v případě, že pojistníci neschválí návrh plánu smírného vyrovnání, který by odstranil problém s garantovanými anuitními sazbami (GAR).
In WE29 Professor David BLAKE claimed that " the compromise scheme proposal documentation of December 2001 (and the 2001 interim accounts) indicated to policyholders that the with-profits fund would face an uncertain future only if policyholders failed to vote for the compromise scheme proposal that removed the problem with guaranteed annuities (GARs).
Tyto dokumenty nenaznačovaly, že i když bude plán smírného vyrovnání schválen, bude fond s podílem na zisku blízko technické nesolventnosti“.
These documents gave no indication that, even if the CSP was approved, the with-profits fund would be close to technical insolvency."
Jako doporučení pro pojistky dodal: „v budoucnosti by investoři měli mít povolení podílet se na stejném společném investičním fondu, pokud všichni dostávají stejnou očekávanou (nebo ex ante) návratnost“.
He added as a policy recommendation: " in future, investors should only be permitted to participate in the same pooled investment fund if they all get the same expected (or ex ante) return."
WE29, body5 a 7.
WE29, para.5 and 7.
Pokud jde o obsah návrhu plánu smírného vyrovnání, dokument WE29 informoval, že představenstvo společnosti EL tvrdilo, že „ jím navržené řešení se opíralo o čtyři zásady.
Referring to the content of the Compromise Scheme proposition, WE29 reported that the EL board had argued that "four principles underpinned its proposed solution.
Plán musí být spravedlivý pro všechny skupiny pojistníků s podílem na zisku, musí být snadno pochopitelný a realizovatelný a přijatelný pro Nejvyšší soud“.
It must be fair to all with-profits policyholder groups, easily understandable and implementable, as well as acceptable to the High Court."
Představenstvo tvrdilo, že plán tyto zásady v souvislosti s pojistkami s garantovanými anuitními sazbami splňoval, protože zahrnoval „náhradu o poctivé hodnotě pro pojistníky s garantovanými anuitními sazbami opírající se o „realistický odhad“ hodnoty jejich zákonných práv, od nichž odstoupili…, náhradu rozděloval mezi různé pojistníky s garantovanými anuitními sazbami v souladu s jejich právy; snižoval tuto náhradu o hodnotu případného nároku na náhradu, kterého se vzdali pojistníci bez garantovaných anuitních sazeb; náhrada měla formu poměrného růstu hodnoty pojistek pojistníků s garantovanými anuitními sazbami jak v garantované, tak i v negarantované formě“.
The Board claimed that the Scheme satisfied these principles in respect of GAR policyholders since it involved "fair value compensation to GAR policyholders based on a ‘realistic estimate’ of the value of their legal rights given up ..., it apportions the compensation to different GAR policyholders in accordance with their rights; it reduces that compensation by the value of any possible claim for compensation given up by the non-GAR policyholders; the compensation takes the form of a proportionate increase in GAR policyholders’ policy values in both guaranteed and non-guaranteed form."
Pro případ, že by pojistníci plán smírného vyrovnání neschválili, zvažovalo představenstvo společnosti následující varianty
In the event that the Compromise Scheme were not approved at the policyholders' vote, the EL had board considered the following options
Například převod podle dodatku 2C zákona o pojišťovacích společnostech z roku 1982 a převod podniků s podílem na zisku na třetí stranu podle dodatku 112 v souladu se zákonem o finančních službách a trzích z roku 2000“ (WE29).
For instance a 'Schedule 2C transfer' under ICA 1982 or a 'Section 112 transfer' of the with-profits business to a third party under FSMA 2000 " (WE29).
Představenstvo se rozhodlo, že z nich nedoporučí žádnou konkrétní variantu, jelikož tvrdilo, že každá z nich má nevýhody.
The Board decided not to recommend any particular one of these options, as it argued that each of them had disadvantages.
3c) Zpráva nezávislého pojistného matematika
3c) The independent actuary's report
Společnost Equitable Life jmenovala nezávislého pojistného matematika, pana Michaela Arnolda
Equitable Life had appointed an independent actuary, Mr. Michael Arnold
Pro více podrobností viz WE-CONF9. , který měl posoudit podmínky plánu smírného vyrovnání.
for more details, see WE-CONF9. , to assess the compromise terms.
Uvedl však, že jeho povinností bylo „informovat pouze společnost … a že neměl žádnou povinnost vůči kterémukoli pojistníkovi společnosti.
He stated however that it was his duty "to report to the Society alone ... and no duty is owed to any policyholder of the Society.
Zejména není cílem, aby tato zpráva představovala radu pro kteréhokoli pojistníka“.
In particular, it is not intended that this report constitutes advice to any policyholder ."
(WE-CONF9) Dále upřesnil, že „tato úprava účinně izolovala specifikované německé pojistky od problémů s garantovanými anuitními sazbami, kterým čelily všechny ostatní pojistky s podílem na zisku.
(WE-CONF9) He further specified that " this arrangement has effectively isolated the specified German policies from the GAR problems confronting all other with-profits policies.
Tyto německé pojistky nebudou do plánu zahrnuty, ani jím nebudou dotčeny“.
These German policies will not be party to or affected by the Scheme."
Faktická nezávislost pana Arnolda byla zpochybněna ve WE75 (písmeno f), kde si stěžoval, že představenstvo společnosti EL nad ním „uplatňovalo kontrolu tím, že omezovalo jeho pokyny a povolilo mu sdělit pojistníkům jakoukoli povinnost péče a následně mu poskytlo vysoce odměňovanou práci“.
The factual independence of Mr. Arnold was put in doubt in WE75 (point f), complaining that the EL board had " exercised control over him by restricting his instructions and permitting him to disclaim any duty of care to policyholders, and subsequently provided him with highly remunerative work."
FSA následně poznamenal, že „pro toto jmenování neexistoval žádný právní závazek“.
The FSA subsequently noted that " there had been no legal obligation for this appointment".
Ve shrnutí své zprávy vyjádřil pan Arnold názor, že podmínky plánu smírného vyrovnání byly vypracovány „z pojistně-matematického hlediska spravedlivým a rozumným způsobem“ (WE67) a že „společnost stanovila náklady na garantované anuitní sazby na realistickém základě…“.
In the report's summary, Mr. Arnold considered the terms of the Compromise to have been established " in a fair and reasonable way from an actuarial point of view " (WE67) and that " the Society has established the GAR cost on a realistic estimate basis ..."
Dodal, že „v případě, že by plán nebyl realizován, bylo by nutné úplné přehodnocení mixu aktiv, aby vznikl dlouhodobý stabilní mix investic, který by uznal, že problém garantovaných anuitních sazeb bude přetrvávat po celou dobu životnosti zbývajících pojistek, a v důsledku toho bude způsobovat, že ve společnosti bude přetrvávat neuspokojivá solventnost“.
He added that " in the event that the Scheme is not implemented, a full reappraisal of the asset mix would be required to establish a long-term stable investment mix which recognises that the GAR problem will be likely to persist throughout the lifetimes of remaining policies and as a result will cause an unsatisfactory solvency position to persist for the Society ."
Rovněž varoval, že „ plán neeliminuje všechna potenciální rizika související s garantovaným plněním“, a dodal, že „se uznává, že plán může být nevýhodný pro jednotlivé pojistníky s garantovanými anuitními sazbami..., kteří budou odcházet do důchodu a budou chtít uplatnit svá práva na garantované anuitní sazby“.
He also warned that " the Scheme does not eliminate all potential risks related to guaranteed benefits", adding that "it is recognized that the Scheme may be disadvantageous for individual GAR policyholders ... close to retirement who may intend to exercise their GAR rights."
Jeho závěr zněl: „Základní výhodou plánu pro pojistníky bez garantovaných anuitních sazeb je fakt, že náklady na práva na garantované anuitní sazby jsou průzračné… a že odstranění takové nejistoty bude mít výhody pro všechny pojistníky s podílem na zisku a pro budoucí řízení společnosti“.
His conclusion was: " The principal advantage of the Scheme for non-GAR policyholders is that the cost of the GAR rights is crystallized ... and the removal of such uncertainty will have advantages to all with-profits policyholders and for the future management of the Society."
3d) Úloha FSA v plánu smírného vyrovnání
3d) FSA's role in 'Compromise Scheme'
Jelikož plán smírného vyrovnání byl navržen podle oddílu 425 zákona o pojišťovacích společnostech z roku 1985, neměl úřad FSA v procesu žádnou formální úlohu, ale jako regulátor měl podle zákona o finančních službách a trzích z roku 2000 pravomoc přijmout opatření, pokud by to pokládal za vhodné pro účely ochrany zájmů pojistníků.
As the Compromise Scheme was proposed under Section 425 of the ICA 1985, the FSA had no formal role in the process but, as a regulator, it had, under the FSMA 2000 , the power to take action if it considered it appropriate, in order to protect the policyholders' interests.
FSA mohl rovněž usilovat o to, aby byl vyslyšen, když byl plán přednesen soudu k oficiálnímu schválení poté, co ho schválili pojistníci.
The FSA could also seek to be heard if the scheme was taken to court for formal approval after the policyholders' vote.
Ve svém hodnocení plánu smírného vyrovnání zveřejněném dne 7. prosince 2001 (WE67) potvrdil úřad FSA podmínky návrhu s tím, že „nemá žádný důvod zasahovat a vznášet námitky proti návrhům, které jsou předkládány pojistníkům“ a že „je spokojen s tím, že ve vztahu k příslušným skupinám pojistníků s garantovanými anuitními sazbami i bez těchto sazeb je míra zvýšení hodnot pojistek poctivou nabídkou výměnou za práva spojená s garantovanými anuitními sazbami a potenciální nároky za nesprávný prodej, od nichž bude upouštěno.
In its assessment of the Compromise Scheme published on 7 December 2001 (WE67), the FSA endorsed the terms of the deal, stating that " it had no reason to intervene to object to the proposals being put to policyholders" and specifying that " the FSA is content that, in relation to the relevant groups of GAR and non-GAR policyholders, the level of increase to policy values is a fair offer in exchange for the GAR rights and potential mis-selling claims that would be given up.
I když existují různé variace u jednotlivých osob v rámci každé příslušné skupiny, jsme spokojeni, že v těchto skupinách nejsou žádné kategorie pojistníků, kteří by dostali nepřiměřeně vyšší nebo nižší plnění…“.
While there are variations from person to person, within each relevant group, we are content that there are no categories of policyholder within the groups who would receive disproportionately greater or lesser benefits ..."
Došel k závěru, že FSA „pevně věří, že úspěšný kompromis nabídne v zásadě nejlepší vyhlídky na nastolení stability ve fondu s podílem na zisku a na zlepšení vyhlídek pro příslušné pojistníky“.
It concluded that the FSA " firmly believes that a successful compromise would, in principle, offer the best prospect of bringing stability to the with-profits fund and improving the outlook for concerned policyholders ."
Pokud jde o složitost navrženého plánu, úřad FSA uvedl, že „věří, že je důležité, aby plán předložený pojistníkům byl jasný a aby jim poskytoval informace, které potřebují pro svůj vlastní úsudek o tom, jak hlasovat o návrzích, které jim jsou předkládány“.
As far as the complexity of the proposed compromise is concerned, the FSA said it " believed it was important that the Compromise put to policyholders should be clear and should provide them with the information they need to form their own judgement about how to vote on the proposals put to them."
FSA dále specifikoval, že pojistníkům nemůže poskytovat osobní poradenství, a dodal, že „pokud si pojistníci společnosti Equitable Life myslí, že potřebují při rozhodování o tom, jak hlasovat, pomoc, budou muset vyhledat nezávislého finančního poradce“.
The FSA further specified that it could not provide personal advice to policyholders, adding that "where Equitable Life policyholders believe they require assistance in deciding how to vote, they will need to seek independent financial advice ."
3e) Stížnosti pojistníků
3e) Complaints by policyholders
Velký počet pojistníků bez garantovaných anuitních sazeb a zástupců akčních skupin pojistníků předložil dokumenty a stížnosti na plán smírného vyrovnání.
A large number of non-GAR policyholders and representatives of policyholders' action groups have submitted evidence and complaints about the Compromise Scheme.
Podle jejich tvrzení byl plán vymyšlen takovým způsobem, aby pojistníky poškozoval už od začátku, a naznačili, že vedení společnosti EL předvídalo, pokud dokonce záměrně neplánovalo, následné snížení pojistek v dubnu a červenci 2002, které rychle sprovodilo ze světa mírné zvýšení, které jim plán umožnil
According to their claims, the Scheme had been devised in such a way as to harm policyholders from the beginning, suggesting that the subsequent policy cuts in April and July 2002 that promptly annihilated the modest uplift the Scheme had awarded them
Viz WE6, WE7, WE-CONF16, WE-CONF. , již v době, když v září 2001 navrhovalo plán poprvé.
see WE6, WE7, WE-CONF16, WE-CONF. , had been foreseen, if not deliberately planned, by the EL management already when first proposing the Scheme in September 2001.
Navíc by si byl regulátor vědom skutečnosti, že navrhované zvýšení je fikce, protože nebylo kryto dostatečnými aktivy.
Additionally, the regulator would have been aware of the fact that the proposed uplifts were fictitious, because they were not covered by sufficient assets.
Pojistníci si rovněž stěžovali, že byli vedeni k víře, že plán smírného vyrovnání stabilizuje fond s podílem na zisku, což, jak se ukázalo, nebyla pravda, protože fond zůstal vystaven výkyvům na trhu a následnému pádu trhu s cennými papíry během roku 2002.
Policyholders also complained that they had been led to believe that the with-profits fund would have been stabilized by the Compromise Scheme, a fact which proved to be untrue, as the fund remained subject to market fluctuations and the subsequent stock market fall during 2002.
V důsledku toho poškození pojistníci tvrdili, že poté, co byl plán v únoru 2002 přijat, byli na tom pojistníci bez garantovaných anuitních sazeb rozhodně hůř než předtím, protože se vzdali svého práva na vznesení nároku na nápravu od společnosti, aniž za to skutečně něco získali.
As a result, aggrieved policyholders claimed that after the Scheme was adopted in February 2002, non-GAR policyholders were definitely worse off than before, having signed away their right to claim redress from the Society, without having obtained any factual counterpart.
Společnost Equitable Life a úřad FSA (H4) opakovaně argumentovaly, že následné snížení hodnoty pojistek nemělo nic společného s podmínkami plánu smírného vyrovnání jako takovými z důvodu drastického pádu trhu s cennými papíry v roce 2002, který oslabil základnu aktiv fondu s podílem na zisku, a tvrdili, že takto ohromný pád trhu nebylo možné v době práce na plánu v září 2001 předvídat
Equitable Life and the FSA (H4) have repeatedly argued that the subsequent policy cuts had nothing to do with the terms of the Compromise as such but were due to the drastic stock market fall in 2002 that weakened the asset base of the with-profits fund, and claimed that a market downturn of that magnitude could not have been foreseen at the moment the Scheme was devised in September 2001
V období od září 2001 do září 2002 klesl index trhu s cennými papíry FTSE-100 o 29 %, ale od prosince 2001 do dubna 2002 se prakticky nezměnil. .
Between September 2001 and September 2002 the FTSE-100 stock market index fell by 29%, but between December 2001 and April 2002 it remained basically unchanged. .
Skutečnou výhodou by nebylo skromné zlepšení solventnosti společnosti Equitable, ale skutečnost, že by se eliminoval problém v zásadě nestabilních garantovaných anuitních sazeb“ (WE58, strana 14).
The real benefit would not be the modest improvement in Equitable's solvency position, but the fact that the fundamentally unstable GAO problem would be eliminated" (WE58, page 14)
S odvoláním na plán smírného vyrovnání pojistník pan WEIR (WE6) uvedl, že „když společnost Equitable Life navrhla (s účastí FSA) plán smírného vyrovnání, v němž by se pojistníci vzdali svých zákonných práv na žalobu výměnou za velmi malé zvýšení hodnot pojistek, slíbila společnost větší stabilitu a naději do budoucnosti a to, že 4 miliardy GBP vloží zpátky do kapitálových investic, pokud plán smírného vyrovnání projde.
Referring to the Compromise Scheme, policyholder Mr. WEIR (WE6) claimed that " when Equitable Life proposed (with the participation of the FSA) a Compromise scheme in which policyholders would give up all their legal rights to sue in return for a very small increase in policy values, Equitable promised greater stability and hope for the future and that the Society would be putting £4 billion back into equity investments if the Compromise was voted through.
Ale zvýšení hodnot pojistek nebylo garantováno – ve skutečnosti jen za několik týdnů se 2,5% růst zázračně změnil na 4% snížení fondu! ...
But the increases in policy values were not guaranteed – indeed within just a matter of weeks the 2.5% increases had magically turned into 4% fund reductions! ...
Stěží lze uvěřit tomu, že v době, když se pracovalo na plánu smírného vyrovnání, vedení společnosti Equitable Life ještě zcela nevědělo, že přimějí lidi, aby podepsali, že se vzdávají svých práv na základě zcela falešných vyhlídek a s plným vědomím úřadu FSA.
It is difficult to believe that at the time the Compromise was devised the management of Equitable Life didn’t already know full well that they were going to get people to sign away their rights based on a totally false prospectus, with the full knowledge of the FSA.
Bez finanční „úplaty“ (i když malé) nabídnuté pojistníkům výměnou za to, že se vzdají svých práv na žalobu, by byl plán smírného vyrovnání z právního hlediska neplatný.
Without a financial 'consideration' (however small) being offered to policyholders in return for giving up their rights to take legal action, the Compromise scheme would have been legally invalid.
Přesto lidé ve skutečnosti hlasovali (ačkoli to nevěděli) pro snížení svých finančních prostředků a zrušení svého práva na žalobu proti společnosti.
Yet in effect people were voting (although they didn’t know it) for a reduction in their funds and the removal of their right to sue the Society.
A FSA to povolil“.
The FSA allowed this to happen."
Pan BELLORD (H2) rovněž zdůraznil údajnou nespravedlnost plánu smírného vyrovnání „schváleného regulátory, kde mnoho pojistníků ztratilo své právo na nápravu.
Mr. BELLORD (H2) also underlined the alleged unfairness of the Compromise Scheme "approved by the regulators, where many policyholders lost their right to redress.
Charles Thompson (generální ředitel společnosti) musel v době soudního slyšení v únoru 2002 vědět, že společnost nemá peníze, ale soudu to neřekl.
Charles Thompson (EL CEO) must have known at the time of the court hearing in February 2002 that they had not got the money, but he failed to tell the court.
Tato tvrzení byla ve WE-CONF5, popřena jako „špatná a pomlouvačná“ s tím, že „dokumenty plánu smírného vyrovnání popisovaly tehdejší situaci velmi podrobně“.
These allegations were denied as "wrong and mischievous" in WE-CONF5, claiming that " the Compromise Scheme documents set out the position at that time in full detail."
Jinou věcí, kterou je třeba prozkoumat, je to, že regulátoři přijetí tohoto plánu smírného vyrovnání doporučili“.
Another point that needs exploring is that the regulators recommended acceptance of this compromise."
Pan WEIR (WE6) tvrdil, že „úřad FSA vlastně doporučil plán smírného vyrovnání jako nejlepší možnost pro pojistníky, ale dával si pozor, aby tuto radu zveřejnil až 8 dní poté, co přestala možnost, aby byl kontrolován parlamentní ombudsmankou
Mr. WEIR (WE6) claimed that " the FSA effectively recommended the Compromise as the best option for policyholders but was very careful not to publish this advice until 8 days after it had been granted immunity from scrutiny by the Parliamentary Ombudsman
Když se FSA stal 1. prosince 2002 jediným regulátorem Spojeného království, byl formálně nezávislý na vládě, a tedy i na kontrole ze strany parlamentní ombudsmanky. !
On becoming the single UK Regulator on 1 December 2002, the FSA was formally independent from government and thus also from PO scrutiny. !
Velmi zvláštní shodou okolností v den prvního slyšení o plánu smírného vyrovnání před Nejvyšším soudem (26. listopadu 2001) si FSA zvolil ze všech dat právě toto konkrétní datum pro zveřejnění senzační tiskové zprávy, která se týkala tzv. „Headdonova vedlejšího dopisu“, čímž zcela přehlušil zprávy o podmínkách plánu – „klasický kazisvět“.
By a very strange coincidence, on the date of the first Compromise hearing in the High Court (26 November 2001) the FSA chose that particular date of all dates to put out a sensational press release concerning the so-called ‘Headdon side letter’ thereby completely drowning out news coverage of the terms of the Compromise: a 'classic spoiler'.
To je nepřímý důkaz, že FSA úzce spolupracoval se společností Equitable Life a pravděpodobně i s ministerstvem financí na prosazení plánu“.
This is circumstantial evidence that the FSA was working closely with Equitable Life and probably the Treasury to railroad the Compromise through."
Jediným cílem od dubna 2001 bylo prodat „plán smírného vyrovnání“.
The single and only focus from April 2001 was to sell their 'Compromise'."
Dále se dotkl toho, jak na jednání společnosti Equitable s pojistníky předsedu představenstva pana Trevese „zesnulý (předkladatel petice k EP) Arthur White požádal o to, aby konstatoval, že všechny záležitosti podvodného charakteru byly řešeny před soudním schválením plánu smírného vyrovnání.
He further related how at a meeting of Equitable with policyholders the ELAS Chairman Mr. Treves " was asked by the late (EP-Petitioner) Arthur White to state that all matters of a fraudulent nature had been dealt with in advance of the judicial 'Compromise' application.
Pan Treves toto prohlášení odmítl učinit a pan White ho požádal, aby byla jeho žádost zaznamenána a aby byl soudce předsedající při schvalování plánu informován o velmi reálné možnosti, že mohlo existoval podvodné chování.
Mr. Treves refused to give this undertaking and Mr. White asked him to note his request and ensure the presiding judge at the application was made aware the very real possibility of fraudulent behaviour could exist.
Pan Treves vyslovené přání nesplnil…, protože by to mohlo zpozdit nebo ohrozit udělení souhlasu s plánem.
Mr. Treves did not carry out the express wish ... because it might have delayed or obstructed the granting of approval for the 'Compromise'.
Předsedající soudce se tak nikdy nedozvěděl, že závazky garantovaných anuitních sazeb byly zakrývány a že důchodové pojištění s podílem na zisku bylo prodáváno nic netušícím pojistníkům“.
It was therefore never brought to the attention of the presiding judge that GAR liabilities had been concealed and WP annuities had been sold to unsuspecting policyholders."
FSA popřel tvrzení, že regulátor věděl, že plán smírného vyrovnání údajně postrádal doprovodná aktiva.
The FSA denied allegations that the regulator would have known that the Compromise Scheme had been allegedly lacking supporting assets.