natgillin/translations-raw huggingface dataset:
V důsledku toho se stal obezřetnostní regulátor stejnou měrou odpovědným za příslušné ztráty“.
As a result the Prudential Regulator became equally responsible for the losses in question."
Pan NASSIM rovněž tvrdil, že „regulátoři se neptali, proč společnost nevhodně rozšiřovala své chronické přílišné rozdělování používáním nevhodných vyrovnání a podřízených úvěrů, které předjímaly budoucí příjmy z pojistného a měly negativní dopad na budoucí zisky.
Mr. NASSIM also claimed that "the regulators failed to question why the Society inappropriately extended its chronic over-allocation by using inappropriate adjustments and subordinated loans which anticipated future premium income and impacted adversely upon future profits.
V důsledku toho nestrávily obezřetnostní důsledky a důsledky rozumných očekávání pojistníků.
As a result they failed to digest the prudential and PRE implications.
Regulátoři nemohli zjistit zajišťovací opatření přijatá k pokrytí situace vzniklé v souvislosti s rozsudkem ve věci Hyman a nezkoumali veřejné prohlášení společnosti ELAS z února 2000, že prohra ve věci Hyman by členy stála více než 50 milionů GBP, když se v nominální hodnotě žádalo o zajištění ve výši 800 milionů GBP pro pokrytí téže situace“.
The regulators could not detect the reinsurance arrangements made to cover the Hyman position and did not examine ELAS’ public statement in February 2000 that losing Hyman would cost members no more than £50 million, when reinsurance to the tune of £800 million was nominally being sought to cover the same situation."
Pan NASSIM končí slovy: „pokud by regulátor v té době nebo dříve trval na skutečně obezřetnostních opatřeních, všechny konečné (tj. diskreční) prémie by byly pozastaveny na dobu neurčitou až do doby, kdy by bylo možné určit finanční situaci společnosti.
He concludes saying "if the Regulator had insisted on truly prudent action at that time or earlier, all final (i.e. discretionary) bonuses would have been suspended indefinitely until the financial condition of the Society could be fully established.
Závěrem lze tedy říci, že je dostatek důkazů pro tvrzení, že provozní regulační chyba byla po dlouhou dobu kompletní a že v pozdějších stádiích byla záměrná, například měla účinek uhašení mnoha opodstatněných nároků bez možností náhrady.
In sum, therefore, there is sufficient evidence to maintain that operational regulatory failure was total over an extended period, and that in the later stages it was deliberate, such that it had the effect of extinguishing many just claims without opportunity of recompense.
Jiní chtěli dále trvat na tom, že navíc k organizačním a provozním vadám musela být regulační vada i tajně smluvená.“
Others have wished further to maintain that, over and above organisational and operational deficiencies, regulatory failure must also have been collusive."
Podle memoranda WE-CONF6 „je nepopíratelné, že čím více někdo věděl o konvenčních pojišťovacích metodách, tím méně bylo pravděpodobné, že bude oklamán tím, co společnost Equitable dělala, a tím více pravděpodobné, že bude podezřívavý vůči tomu, co se s pojistným skutečně dělo.
The memo WE-CONF6 claimed that " it is inescapable that the more someone knew about conventional assurance methods, the less likely he was to be misled by what Equitable did, and the more likely to be suspicious about what was really happening to the premiums.
Přesto regulátoři, kteří měli být vůbec největšími odborníky, nad celou záležitostí přivírali oči“.
Yet the regulators, who should have been the most expert of all, turned a blind eye to the whole matter."
Pan Colin SLATER, diplomovaný účetní a odborník na forenzní účetnictví, ve svém svědectví (H4) zdůraznil některé účetní slabiny operací společnosti Equitable Life, kterých si regulátoři mohli a měli všimnout a měli na ně zareagovat.
In his testimony (H4) Mr. Colin SLATER, chartered accountant and expert in forensic accounting, highlighted some accounting weaknesses in Equitable Life's operations which the Regulators could and should have noticed and reacted to.
Zejména připomněl, že „se v červenci 2000 odhadovalo, že prohra ve věci Hyman bude společnost stát 1 500 mil.
In particular, he reminded how "in July 2000 the Hyman case loss was estimated to cost the Society £1,500m ...
„Představenstvo podílové společnosti přiznává periodické prémie, které mají odrážet trend investičních výkonů stojící v pozadí.
"The directors of a with-profit office declare periodic bonuses intended to reflect the underlying trend of investment performance.
Takto jsou investoři s podílem na zisku do určité míry chráněni před tržními výkyvy.
In this way with-profit investors are protected to some extent from market swings.
Mnoho společností s podílem na zisku toto posiluje tím, že udržují „vlastnictví“ přebytkových aktiv, která nikomu nepatří.
Many with-profit offices reinforce this by maintaining an ‘estate’ of surplus assets, which belongs to no one.
Přístup společnosti Equitable Life byl stanoven ve zprávě „Podíl na zisku bez záhad“, kterou připravil Roy Ranson a kterou dne 20. března 1989 představil Pojistně-matematickému ústavu.
The Equitable Life approach was set out in the paper ‘With Profits Without Mystery’ prepared by Roy Ranson and presented to the Institute of Actuaries on 20 March 1989.
Koncept se nesetkal s bezvýhradnou podporou.
The concept did not meet with unqualified approval.
Jedním komentátorem byl pan Clark, pozdější předseda Pojistně-matematického ústavu (2000–2002), který pronesl, že „autoři uvádějí svou víru, že aktiva vlastní současná generace pojistníků“.
One commentator was Mr. Clark, later President of the Institute of Actuaries (2000-2002) saying ‘the authors state their belief, that the assets are owned by the current generations of policyholders'.
Věřím, že důsledek, který z toho autoři vyvozují, je ten, že při současném ignorování vyrovnávání se celková hodnota jednotlivých podílů v aktivech u jednotlivých pojistek rovná tržní hodnotě fondu.
I believe that the implication the authors draw from this is that, ignoring smoothing, the sum of individual asset shares for individual policies equals the market value of the fund.
To znamená, že vyrovnávání musí být zcela vyrovnanou koncepcí, že jakákoli přílišná výplata jedné skupině pojistníků musí být stejnou měrou a opačně vyrovnána nižší platbou jiné skupině.
This means that smoothing must be a totally balanced concept that any over-payment to one group of policyholders must be equally and oppositely balanced by an under-payment to another group.
Nesplnění tohoto požadavku musí z dlouhodobého hlediska nevyhnutelně vést k nesolventnosti, pokud zbytek teorie zůstane nedotčen“.
Failure to achieve this must inevitably lead to insolvency in the long run if the rest of the theory is left intact."
Proti obviněním z nedostatků při činnosti regulátorů vláda Spojeného království upřesnila v dokumentu WE32
Countering accusations of regulators' operational shortcomings, the UK Government detailed in WE32
Viz WE32, body 66–67. , proč podle jejího názoru byly všechny požadavky směrnice 3ŽP provedeny v praxi správně a že při dohledu nad společností Equitable Life byly uplatněny všechny obezřetnostní normy vyžadované směrnicí.
see WE32, para.66-67. why, in their opinion, all requirements of 3LD were correctly implemented in practice and that in the supervision of Equitable Life all prudential standards required by the Directive had been applied.
Zejména uvedla, že směrnice 3ŽP „ vyžadovala, aby se výpočet technických rezerv životní pojišťovny opíral o pojistně-matematické zásady společné pro všechny členské státy, a jak doporučuje Groupe Consultatif des Associations d’Actuaires dans les Pays des Communautés Européennes.
In particular they stated that 3LD " required the calculation of the technical reserves of a life insurance company to be based on actuarial principles, common to all member states, and as recommended by the 'Groupe Consultatif des Associations d’Actuaires dans les Pays des Communautés Européennes'.
Tyto zásady zahrnovaly omezení úrokových sazeb, které se mohly použít při ocenění, ale nepředepisovaly oceňovací metodu, jejíž výběr byl ponechán na rozhodnutí členských států
These principles included limiting the rates of interest that could be used in the valuation, but did not prescribe the valuation method to be used, the choice of which was left open to member states to decide
Viz článek 18 směrnice 3ŽP transponovaný oddíly 58 – 75 zákona o pojišťovacích společnostech z roku 1994. .
see Art.18 3LD, transposed by Regulations 58-75 of Insurance Companies Regulations 1994 . .
Směrnice zavedla požadavek „omezení přípustnosti“ ve vztahu k aktivům, ale bránila členským státům v tom, aby od společností požadovaly investice do konkrétních aktiv.
The Directive introduced a requirement for “admissibility limits” in relation to assets but prevented member states from requiring companies to invest in particular assets.
Změnila pravidla týkající se odpovídajících aktiv a umístění aktiv, která byla zavedena v první směrnici o životním pojištění, takže se uplatňovala ve všech členských státech
It amended the asset matching and localisation rules introduced by the First Life Directive so that these applied across all member states
Podle směrnice to nebylo podmíněno souhlasem obezřetnostního příslušného orgánu, ale takový souhlas byl ve Spojeném království přesto vyžadován a opět byl proveden pomocí příkazu, který podle oddílu 68 zákona o pojišťovacích společnostech z roku 1982 vydával orgán příslušný pro obezřetnostní dohled“.
This was not subject to the consent of the prudential competent authority under the Directive but such consent was nonetheless made a requirement in the UK , again implemented by means of the issuance by the prudential competent authority of an order under section 68 of the Insurance Companies Act 1982."
Orgány Spojeného království v dokumentu WE32 dále vysvětlily, že směrnice 3ŽP „zakázala předběžné povolení produktů nebo sazeb pojistného orgánem příslušným pro obezřetnostní dohled
The UK authorities further explained in WE32 that 3LD " prohibited the prior approval by the prudential competent authority of products or premium rates
Viz článek 18 3ŽP. ".
see Art.18 3LD. "
V dokumentu WE43 pojistník pan VINALL tvrdil, že „regulátor nesplnil svou povinnost a problém završil tím, že pojistníkům dával zavádějící informace“.
In WE43 policyholder Mr. VINALL claimed that " the regulator failed in his duty and then compounded the problem by giving policyholders misleading information."
Velmi podrobně vypráví svou frustrující zkušenost, když v roce 2001 po rostoucím počtu zpráv o společnosti Equitable Life kontaktoval FSA, aby získal nějaké spolehlivé informace a zjistil pravdu o finanční situaci společnosti.
He recalls in large detail his frustrating experience in contacting the FSA in 2001, following the increasing number of reports on Equitable Life, in order to obtain some reliable information and to establish the truth about the Company's financial position.
Poté, co mu údajně člen týmu FSA pro dohled nad společností Equitable sdělil, že pokud jde o solventnost a výše rezerv společnosti Equitable, „nevidí žádný důvod k obavám“, řekl, že pracovníci FSA nebrali jeho otázky vážně, a dokonce zavěsili telefon.
After allegedly having been told by a member of the FSA Equitable supervisory team that in relation to the solvency and reserve levels of Equitable " they could see no cause for concern ", Mr. VINALL reported that the FSA staff would not take his questions seriously and had even hung up on him.
Odpovědi na písemné stížnosti docházely k závěru, že nemá žádný důvod tvrdit, že úřad FSA jednal neprofesionálně, což bylo zjištění, které opakoval komisař FSA pro stížnosti.
Written complaints were answered concluding that he had no grounds to claim the FSA had acted unprofessionally, a finding repeated by the FSA Complaints Commissioner.
Jak tvrdí pan VINALL, odmítnutí FSA poskytnout pojistníkovi přesné informace ho vedlo k tomu, že u společnosti zůstal déle, než měl, s tím důsledkem, že při odchodu ze společnosti musel zaplatit dvacetiprocentní penále.
In his view, the FSA's refusal to provide accurate information to the policyholder led him to stay with the company longer than he should have, with the consequence of having to pay a 20% penalty when leaving the company.
V e-mailu ze dne 7. června 2006 (příloha k WE43) potvrzuje úřad parlamentní ombudsmanky Spojeného království panu VINALLOVI, že byl „informován o stížnostech mnoha osob… že je úřad FSA ujistil, že není žádného důvodu vyvolávat poplach ohledně solventnosti společnosti“.
In an e-mail of 7 June 2006 (annex to WE43) the Office of the UK Parliamentary Ombudsman confirms to Mr. VINALL they were "aware of the complaints having been made by many individuals ... that they had been reassured by the FSA that there was no reason to be alarmed as to the solvency of the Society."
Mezi řadou tvrzení, že regulátoři Spojeného království (zejména ministerstvo financí a FSA) věděli již v roce 1989 o potenciálním problému s garantovanými anuitními sazbami ve společnosti Equitable, ale nepodnikly žádné kroky, článek v časopisu SAGA
Among a number of allegations that UK regulators (in particular HM Treasury and FSA) knew already in 1998 of a potential GAR problem at Equitable but took no action, an article in SAGA magazine
Informace obdržené k dnešnímu dni nejsou přesvědčivé a vyvolávají vážné otázky ohledně solventnosti společnosti
The information received to date is unconvincing and raises serious questions about the company's solvency
Viz WE53 příloha N-1. ".
see WE53 annex N-1. ."
V dokumentu WE-FILE17 pan HARDING poukazuje konkrétně na údajnou regulační chybu následující po rozsudku Horní sněmovny (20. července 2000), protože „možná bylo příliš pozdě zachránit společnost Equitable bez finanční injekce od vlády, (ale) nebylo příliš pozdě zajistit, aby před převodem bohatství z jednoho pojistníka na druhého byla rovněž uvážena práva pojistníků bez garantovaných anuitních sazeb“.
In WE-FILE17, Mr. HARDING specifically points out alleged regulatory failure subsequent to the House of Lords ruling (20 July 2000), as "it may have been too late to save the Equitable in the absence of a cash injection from the Government, (but) it was not too late to ensure that the rights of non-GARs were also considered before transferring wealth from one policyholder to another."
Dokument WE-CONF8 komentuje kontroverzní snížení pojistek v letech 2000/2001 a uvádí, že „rozhodnutí o snížení pojistek a o tom, jak mělo být rozloženo, bylo rozhodnutí, které mělo přijmout představenstvo společnosti.
Commenting on the controversial policy cuts in 2000/2001, WE-CONF8 states that " the decision on the policy cuts, and how these were to be distributed, was one for the Society's board to make.
Pokud jde o tvrzení o předčasném posouzení možných důsledků věci Hyman, uvádí dokument WE-CONF8, že „FSA měl za to, že rozhodnutí požadovat rozsudek v případu zásadního významu pro další rozhodování u soudů je rozumné vzhledem k tomu, že společnost EL čelila rostoucímu počtu stížností od pojistníků s garantovanými anuitními sazbami.
Referring to allegations of untimely assessment of possible consequences of the Hyman litigation, WE-CONF8 states that " the FSA considered the decision to seek judgement on a test case in the courts was reasonable, given that EL was faced with an increasing number of complaints from GAR policyholders.
Společnost EL chtěla místo vyřizování těchto stížnosti individuálně jistotu precedenčního rozhodnutí“, což připomíná, jak lord Penrose rovněž zjistil „žádné důvody pro kritiku představenstva nebo výkonného vedení společnosti za to, že podnikly kroky k prověření právních otázek, které se objevily
Rather than dealing with these complaints individually, EL wanted the certainty of a precedent ", recalling how Lord Penrose had also found " no reasons to criticize the Society's board or executive management for taking steps to test the legal issues that had arisen
WE16 kapitola 1 bod 120. “ .
WE16, chapter 1, para.120. "
Skončil slovy, že představenstvo společnosti EL „provedlo pohotovostní plánování pro celou řadu možných výsledků, přičemž určilo, že v nejhorším případě by muselo hledat kupce společnosti“.
It concluded saying that the EL board had " carried out contingency planning for a wide range of possible outcomes, identifying that in the worst case it would have to seek a buyer for the business."
Na závěr dokument WE-CONF25 uvádí, s tvrzením o údajné regulační chybě regulátorů Spojeného království a s pomocí podrobných právních argumentů, že regulátoři Spojeného království „mohli a měli zasáhnout před rokem 1994 i po roce 1994 za použití pravomocí podle oddílu 45 zákona o pojišťovacích společnostech z roku 1982“, aby napravili vážné nedostatky při provozování činnosti společností EL způsobené poskytováním příliš vysokých prémií a garantovaných anuitních sazeb.
Finally, alleging regulatory failure by UK Regulators, WE-CONF25 claims, with the support of detailed legal arguments, that the UK regulators " could and should have intervened, both before and after July 1994, resorting to powers provided under Section 45 of ICA 82 ", to rectify the serious deficiencies in EL's conduct of business due to over-bonusing and provision of GARs.
Zejména po 1. červenci 1994 mohli „zaujmout stanovisko, že nedostatky v provozování činnosti společnosti jsou tak závažné, že ospravedlňují vydání nařízení podle oddílu 11 zákona (ve znění pozdějších změn a dodatků) z důvodu nedostatku obezřetného a zdravého řízení.
In particular, after 1 July 1994, they could have "taken the view that the deficiencies in the conduct of the Society’s business were so grave as to justify the giving of a direction under section 11 of the Act (as amended), on the ground of the absence of sound and prudent management.
Kdyby to regulátor udělal, mohl …využít pravomoci, kterou mu svěřuje oddíl 45 odst.
Having done this, the regulator could ... have made use of the power conferred by section 45(2)(a) to prevent or restrict the payment of final bonuses.
2 písm. a), zabránit výplatě konečných prémií nebo ji omezit.
The giving of a section 11 direction to Equitable would have been a very drastic step; but it is one the regulators might well have considered taking, on the basis that ...
Vydání nařízení podle oddílu 11 pro společnost Equitable by bylo velmi drastickým krokem; ale je to krok, jehož použití měli regulátoři dobře zvážit na základě toho, že … společnost Equitable schvalovala a vyplácela prémie hodně nad hodnotu aktiv (tj. odcházející pojistníci dostávali více, než činil poměr aktiv, které jim byly řádně připsatelné), přičemž se pro překlenutí propasti spoléhala na svou dobrou pověst a/nebo očekávaný vznik budoucích peněžních toků… Jelikož podle všeho nebyly žádné pochybnosti o tom, že garantované anuitní sazby byly příčinou vzniku právního závazku ze strany Equitable, měly být tedy zohledněny ve veškerých úvahách regulátorů o oddílu 45 odst.
Equitable was voting and paying bonuses well in excess of assets (that is, outgoing policyholders were being paid more than the proportion of the assets properly attributable to them), relying on “goodwill” and/or the expected generation of future cash-flows to bridge the gap ...
2 písm. d) a oddílu 35A… Nejzřejmějším opatřením, které regulátoři možná mohli od společnosti Equitable požadovat, aniž by zapojili zákaz podle pododdílu 45 odst.
As there seems to be no doubt that GARs gave rise to a legal liability on the part of Equitable, they would therefore have had to be taken into account in any consideration by the regulators of section 45(2)(d) and section 35A ...
2, byl požadavek, aby společnost zastavila ty činnosti, které byly příčinou rozumných očekávání pojistníků"
The most obvious action which the regulators could have required Equitable to take, not involving the prohibition in sub-section 45(2), would have been to require the Society to put a stop to the very practice that was producing the reasonable expectations on the part of policyholders."
Viz WE-CONF25, body 9–12, 18–20. .
see WE-CONF25, para.9-12, 18-20.
Dokument WE-CONF25 uzavírá, že „takový požadavek by jasně spadal
WE-CONF25 concludes by stating that "such a requirement would clearly have fallen
1b) Údajná obstrukce regulátorů Spojeného království a tajná dohoda s EL
1b) Alleged obstruction by UK regulators and collusion with EL
Ještě tvrdší postoj zaujali pojistníci pan CHASE GREY (WE9) a pan WEIR (WE6), podle jejichž názoru existovala tajná dohoda a obstrukce ze strany regulátorů, aby se skryla jejich regulační chyba a povinnosti.
An even tougher stance was taken by policyholders Mr. CHASE GREY (WE9) and Mr. WEIR (WE6), arguing that, in their opinion, there was collusion and obstruction by the regulators to conceal their regulatory failure and responsibilities.
Zejména pan CHASE GREY (WE9) tvrdil, že „zavedení negarantovaných pojistek s podílem na zisku v roce 1987 představovalo tajnou přípravu podvodu, jak ji definuje anglické obyčejové právo.
In particular, Mr. CHASE GREY (WE9) claimed that " the introduction of the non-guaranteed with-profits policy in 1987constituted a conspiracy to defraud, as defined by English Common Law.
Nedostatečnou kapitálovou situaci společnosti ELAS a tajnou přípravu podvodu mohly ministerstvo financí a/nebo FSA přiměřeným vyšetřováním odhalit.
The deficient capital position of ELAS and the conspiracy to defraud were discoverable by the Treasury and/or FSA by reasonable inquiry.
Britská vláda…důsledně zatemňovala a dělala obstrukce, aby skryla svou nedostatečnou regulaci“.
The British Government ... has consistently acted by obfuscation and obstruction to conceal its failure of regulation ."
Podle dokumentu WE-CONF6 „ jednaly společnost a regulační organizace nad ní během období trvajícího přibližně 15 let (1987–2001) důsledně způsoby, které měly pojistníky, ať už současné nebo potenciální, zmást a podvést“.
WE-CONF6 claimed that " over a period of approximately 15 years (1987-2001) both the Society and the regulatory organisations set over it, consistently acted in ways designed to confuse and deceive policyholders, whether actual or prospective."
Pan NASSIM (WE7) upřesnil, že „poté, co regulátor přimhouřil obě oči nad obrovskými riziky solventnosti v letech 1990–92, přijal politiku popírání na vlastní ochranu, aby zakryl nesprávný úřední postup, k němuž docházelo v předchozích letech, a aby se zprostil odpovědnosti, když se nakonec projevil krach fondu s podílem na zisku.
Mr. NASSIM (WE7) specified that "having turned a blind eye to gross solvency risks in 1990-92, the Regulator adopted thereafter a self-protective policy of denial, to conceal the maladministration that had taken place in previous years, and to absolve itself of responsibility when the collapse of the WP Fund eventually manifested itself.
Po celé období 1996-2002 jednal v tajné dohodě v tom, že okolnosti vedoucí k uzavření fondu s podílem na zisku připisoval spíše problémům se zárukami důchodového pojištění než dřívějšímu a daleko závažnějšímu vyplácení příliš vysokých prémií v letech 1982–87“.
It colluded throughout the period 1996-2002 in attributing the circumstances leading to the closure of the WP Fund to problems with Annuity Guarantees, rather than the earlier and far more serious over-bonusing of 1982-87."
V dokumentu WE8 pan NASSIM došel k závěru, že „když rozsudek Horní sněmovny urychlil krizi garantovaných anuitních sazeb, zasáhlo mnoho stran odpovědných v této věci obrovské ohromení.
In WE8 Mr. NASSIM concluded that "when the GAR crisis was precipitated by the House of Lords judgement, there was widespread consternation among the many parties with an interested responsibility in the matter.
Je zcela přirozené, že nikdo z nich nechtěl nést za situaci větší odpovědnost, než mohly nakonec diktovat objevující se skutečnosti.
Naturally enough, none of them can have wished to be held any more accountable for the situation than the emergent facts might ultimately dictate.