natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Nároky vůči britskému regulátorovi se tudíž řídí anglickým právem, které musí určit, zda a za jakých podmínek může pojistník ze země mimo Spojené království získat náhradu škody .
Thus, claims against the UK regulatory authorities are governed by English law which is responsible for determining whether and under which conditions a non-UK policyholder can recover losses.
V této souvislosti je však třeba poznamenat, že členské státy jsou vázány základní zásadou nediskriminace na základě státní příslušnosti, kterou stanoví článek 12 Smlouvy o ES, a tudíž by odlišný režim pro pojistníky, kteří nemají bydliště ve Spojeném království, byl považován za nepřímou diskriminaci na základě státní příslušnosti“ (ES-3).
It should be noted however in this context that Member States are bound by the fundamental principle of non-discrimination on grounds of nationality laid down in Article 12 EC and thus, differential treatment against policy holders who are not resident in the UK would be liable to be indirect discrimination on grounds of nationality " (ES 3).
Jak bylo uvedeno, několik svědků upozornilo na právní překážky a finanční rizika spojená s vymáháním nároků vůči britskému regulátorovi, i pro občany Spojeného království.
As stated above, several witnesses highlighted the legal hurdles and financial risks involved in pursuing claims against the UK regulator, even for UK citizens.
Ohledně občanů zemí mimo Spojené království bylo vysloveno tvrzení, že „právní prostředí ve Spojeném království je většině [z nich] nejen neznámé, ale je i značně rizikovější, než jejich domovské právní prostředí“ (viz pan LAKE, H1).
In respect of non-UK citizens it was stated that " the legal environment in the UK is not only unfamiliar to most [of them] but also considerably riskier than their home legal environment " (see Mr LAKE, H1).
Z dokumentů vyplývá, že z pojistníků ze zemí mimo Spojené království nepodal žaloby na britského regulátora nikdo.
Evidence suggests that no non-UK policyholders have taken legal action against the UK regulator.
X Možné opravné prostředky pro oběti společnosti ELAS podle právních předpisů EU
X Potential remedies for ELAS victims under EU law
Tato část se zabývá opravnými prostředky, které mají pojistníci k dispozici podle práva EU.
This part deals with remedies available to policyholders under EU law.
Za prvé šetří, zda sekundární právo, například třetí směrnice o životním pojištění sama, stanoví mechanismy nápravy.
Firstly, it investigates, whether secondary law, such as for instance the Third Life Directives itself, provide for redress mechanisms.
Za druhé se zpráva zaměřuje na systém soudní ochrany podle primárního práva EU ve věci ztráty a škody způsobené jednotlivcům porušením práva Společenství.
Secondly, the report focuses on the system of judicial protection under primary EU law with regard to loss and damage caused to individuals by breaches of Community law.
Konečně výbor zkoumá koordinační mechanismy na úrovni EU, například FIN-NET, který byl zřízen, aby usnadnil vyřizování přeshraničních stížností spotřebitelů.
Finally, the committee looks at coordination mechanisms at EU level, such as FIN-NET, which was established to facilitate the treatment of cross-border consumer complaints.
Jak již bylo uvedeno, článek 36 (článek 31 směrnice 92/96/EHS) vyžaduje, aby členské státy stanovily podrobná pravidla, která zajistí, aby pojistníci před uzavřením pojistné smlouvy dostali vhodné informace.
As stated previously, Article 36 (Article 31 of Directive 92/96/EEC) requires Member States to lay down detailed rules in order to ensure that policyholders receive adequate information before the assurance contract is concluded.
Po uzavření smlouvy mají pojistníci právo být informováni po celou dobu trvání smlouvy o všech změnách příslušných informací týkajících se smlouvy.
After the conclusion of the contract, policyholders have the right to be kept informed throughout the term of the contract of any change concerning relevant information related to the contract.
Tento článek musí být vykládán ve spojení s přílohou III směrnice (příloha II směrnice 92/96/EHS).
This Article should be read in combination with Annex III of the Directive (Annex II of Directive 92/96/EEC).
Příloha stanoví, že informace pro pojistníka musí být poskytnuty jasně a přesně, písemně a v úředním jazyce členského státu.
The Annex states that the information to be communicated to the policyholder must be provided in a clear and accurate manner, in writing, in an official language of the Member State of the commitment.
Strana 88. tvrdí, že minimální požadavky na zveřejnění stanovené ve směrnici jsou dostatečně přesné a poskytují tedy jednotlivcům vůči pojišťovnám práva, která lze vymáhat, jakmile jsou provedena ve vnitrostátním právu.
Page 88. contends that the minimum disclosure requirements laid down in the Directive are sufficiently precise and thus grant rights to individuals vis-à-vis insurance companies, which may be enforced once implemented into national law.
Směrnice 2002/83/ES však sama nestanoví smluvní opravné prostředky ve prospěch pojistníků.
However, Directive 2002/83/EC does not itself provide for any contractual remedies in favour of policyholders.
Tudíž jsou „opravnými prostředky v případě porušení článku 36 opravné prostředky stanovené vnitrostátním právem“ (ES-3
Hence, " the remedies available for breach of Article 36 are those provided by national law " (ES 3
Strana 89. ).
Page 89. ).
Jak bylo ukázáno v bodu VI 2 a.), britské požadavky na sdělování informací jsou rozsáhlejší a konkrétnější než článek 36 směrnice.
As was shown under point VI 2 a.), UK disclosure requirements are more extensive and specific than Article 36 of the Directive.
Článek například není dostatečně konkrétní, aby zakládal právo pojistníka společnosti Equitable bez garantovaných anuitních sazeb, aby byl informován o riziku garantovaných anuitních sazeb, zatímco podle práva Spojeného království tato rizika musí být sdělena.
The latter for instance appears in itself insufficiently specific to serve as a basis for a right on the part of a non-GAR Equitable policyholder to have the GAR risk disclosed, whereas under UK law such risks ought to have been disclosed.
Studie však objasňuje, že teoreticky, pokud by Spojené království nepožadovalo na pojišťovně sdělení údajů podle směrnice, mohl by mít pojistník právo na odškodnění od státu, kdyby v důsledku tohoto nesdělení utrpěl ztrátu.
However, ES 3 makes clear that in theory, had the UK failed to require an insurance company to make a disclosure required under the Directive, the policyholder may have a right to reparation against the state, if he/she has suffered loss as a consequence of that failure.
Podmínky odpovědnosti orgánu dohledu podle práva EU budou dále zkoumány níže.
The conditions for supervisory liability under EU law will be further explored below.
Je třeba poznamenat, že informace, které mají být poskytnuty, zahrnují „ opatření pro vyřizování stížností pojistníků, pojištěných osob nebo osob oprávněných podle smluv, včetně případně existence orgánu pro vyřizování stížností, aniž je dotčeno právo zahájit soudní řízení “ (příloha III oddíl A písm. a) bod 15 směrnice 2002/83/ES).
It is worthwhile noting that the information to be provided includes " the arrangements for handling complaints concerning contracts by policyholders, lives assured or beneficiaries under contracts including, where appropriate, the existence of a complaints body without prejudice to the right to take legal actions " (Annex III, Section A, point (a)15 of Directive 2002/83/EC).
Podle těchto ustanovení měla být společnost Equitable Life povinna informovat pojistníky včetně zákazníků německé a irské pobočky o opatřeních a orgánech odpovědných za vyřizování jejich stížností.
Hence, according to these provisions, Equitable Life should have been obliged to inform policyholders, including customers of German and Irish branches, of arrangements and bodies responsible for handling their complaints.
Výbor se snažil zkoumat, zda společnost ELAS tento požadavek vždy dodržela.
The committee has sought to examine whether ELAS complied with this requirement in all instances.
Pan LLOYD, bývalý prodejce společnosti ELAS ve Spojeném království, ve svědectví H5 uvedl, že „[britští prodejci byli] dobře školení ve věci dodržování požadavků regulátora, ve smyslu – když mluvíte s klientem, musíte mu dát základní informace, musíte je informovat o hlavních rysech.
Mr LLOYD former ELAS salesman in the UK said in H5 that " [ UK sales staff was] well briefed on compliance with regulatory requirements, as in ‘when you see a client you must give them a fact-find; you must give them the key features’.
V dokumentaci jistě byly odkazy na ombudsmana a způsob podávání stížností a určité standardní prodejní informace.
Certainly within the documentation there would have been references to the ombudsman and how to complain and the sort of standard sales information.
Vždy jsem měl za to, a skutečně jsem tomu věřil, že společnost Equitable byla v řádném informování svých klientů stejně dobrá jako prodejci kterékoli jiné britské životní pojišťovny“ .
I always understood, and in fact I believe it to be true, that Equitable was as good as any UK life office sales force in giving the right information to our clients ".
Avšak vzhledem k nejasnostem pojistníků z Irska a Německa ohledně toho, na jaký orgán se mají obrátit se svou stížností, se výbor snažil získat informace o tom, zda jim společnost ELAS řádně podala všechny příslušné informace.
However, given the confusion among policyholders from Ireland and Germany about which body they could turn to with their complaints, the committee sought information as to whether they have been given all relevant information by ELAS.
Pan THOMSON ve svědectví H8 odpověděl takto: „Společnost postupovala ve vztahu k irským stěžovatelům tak, že jim v konečné odpovědi podala informace o irském ombudsmanovi pro oblast pojištění.
Mr THOMSON in H8 gave the following reply: " The Society’s procedure as regards Irish complainants was to provide details of the Insurance Ombudsman of Ireland when the Society issued its final response to the complainant.
Pokud jde o německé pojistníky, společnost si není vědoma, že by existovala rovnocenná služba ombudsmana, stížnosti tedy byly projednány společností“ .
As regards German policyholders, the Society is not aware of there being any equivalent ombudsman service, so complaints were dealt with by the society ".
Dokument WE-CONF 21 informuje o tom, že v Německu „podmínky pojistné smlouvy rovněž uvádějí, že pojistníci se mohou obrátit na místní soudy, pokud chtějí vznést nárok“ .
WE-CONF 21 informs that in Germany, " policy terms also state that policyholders may have recourse to the local courts should they wish to bring a claim ".
Naproti tomu však paní KNOWD (H3) tvrdila, že „společnost Equitable informovala irské členy, že nemohou využít služeb úřadu FOS“ , zatímco se prokázalo, že to není pravda (přinejmenším v jejím případě).
By contrast, Ms KNOWD (H3) claimed that " Equitable informed Irish members that [they] could not avail of the services of the FOS " while it proved that this was not true (at least in her case).
Provádění požadavků na informace stanovených v článku 36 ve spojení s přílohou III směrnice spadá do pravomoci a odpovědnosti členského státu závazku.
The implementation of the information requirements laid down in Article 36 in connection with Annex III of the Directive falls within the competence and responsibility of the Member State of the commitment.
Úřad IFSRA informuje výbor v dokumentu WE 80, že „Příloha III směrnice 2002/83/ES byla provedena v irském právu zákonným aktem 360 z roku 1994.
IFSRA informs the committee in WE 80 that " Annex III of Directive 2002/83/EC was transposed into Irish legislation by way of Statutory Instrument 360 of 1994.
Článek 45 části 5 vyžaduje, aby pojistitel poskytl pojistníkovi před uzavřením smlouvy určité informace, podrobněji specifikované v příloze III předpisů.
Article 45 of Part 5, requires that an insurer should provide to a policyholder before the conclusion of a contract certain information, specified in greater detail in Annex III of the Regulations.
Informace o vyřizování stížností ... jsou zařazeny v bodě 15 přílohy III.
The complaints handling information ... is included at point 15 of Annex III.
Praktický dopad německých právních předpisů upravujících uzavírání pojistných smluv – tzv. „Policenmodell“ – spočívá v tom, že pojistná smlouva se považuje za uzavřenou i v případě, že pojistník dosud neobdržel všechny informace, které požaduje směrnice EU o životním pojištění.
The practical impact of the German legislation governing the conclusion of insurance contracts - the so-called Policenmodell - is that the insurance contract is deemed concluded even if the policyholder has not yet received all the information required by the EU Life Directive.
To by bylo v rozporu se zásadou stanovenou ve směrnici, která uvádí, že pojistníci musí být před uzavřením smluvního závazku řádně informováni.
This would be contrary to the principle laid down in the Directive stating that policyholders must be duly informed before they enter into a contractual obligation.
Podle pana WESTPHALA proto německé sdružení spotřebitelů podalo v roce 1994 stížnost Komisi, v níž se podle jeho slov dále nepokračovalo.
According to Mr WESTPHAL, the German consumer association therefore lodged a complaint to the Commission in 1994, which he claimed was not pursued further.
Pan WESTPHAL informoval výbor, že Komise zahájila řízení o nesplnění povinnosti stanovené právem Společenství
Mr WESTPHAL informed the committee that the Commission has started infringement procedures
Tisková zpráva Komise ze dne 12. října 2006 uvádí, že Komise zaslala německé vládě dopis s formálním oznámením. proti Německu až po podání další stížnosti ze stejných důvodů o 11 let později v roce 2005.
A Commission press release of 12 October 2006 indicates that the Commission sent a letter of formal notice to the German Government. against Germany only after another complaint was lodged for the same reasons 11 years later in 2005.
Komise v říjnu 2006 zaslala německé vládě odůvodněné stanovisko.
The Commission sent a reasoned opinion to the German Government in October 2006.
Pan WESTPHAL uvedl, že německé právní předpisy budou nyní uvedeny do souladu s požadavky směrnice o životním pojištění.
Mr WESTPHAL indicated that German legislation will now be brought into compliance with the requirements of the Life Directive.
Protože požadavky na zveřejnění uvedené v příloze III směrnice nejsou významné z hlediska hlavních obvinění z nesprávného prodeje proti společnosti ELAS, otázka se v této části zprávy dále nezkoumá.
Since the disclosure requirements in Annex III of the Directive are not relevant in connection with the main mis-selling allegations against ELAS, this point is not examined further in this part of the report.
Jakkoli měli být pojistníci informováni o postupech a orgánech pro vyřizování stížností, pokud existují, ani směrnice o životním pojištění, ani jiný právní předpis EU nepožaduje, aby členské státy zajistily mechanismy nápravy pro zákazníky domácí pobočky nebo pobočky v EU.
While policyholders have to be informed about complaints procedures and bodies, where they exist, neither the Life Directives nor any other piece of EU legislation requires Member States to provide for redress mechanisms, be it for domestic or EU branch customers.
Pan TERTÁK to zdůraznil ve svém prohlášení před výborem: „V současné době podle evropského práva neexistuje povinnost mít úřad ombudsmana pro finanční služby, který by mohl požadovat vyplacení odškodnění, nebo systém pojištění vkladů pro úhradu nároků v případě pádu pojišťovny“ (H1).
Mr TERTÁK underlined this in his statement before the committee: " There is currently no obligation under European law to have either a financial services ombudsman service that can require the payment of compensation or a guarantee scheme to pay claims in the event of the failure of an insurance undertaking " (H1).
Proto britské orgány před výborem zdůraznily, že Spojené království „bylo na čele v zajištění mechanismů nápravy pro pojistníky a trvale plnilo více, než stanovily evropské požadavky v oblasti zajištění systému ombudsmana a pojištění vkladů“ (pan MAXWELL, H4), ačkoli se zdá, že tyto mechanismy nebyly k dispozici zákazníkům poboček zřízených v jiných členských státech.
Therefore, the UK authorities stressed before the committee that the UK " has been at the forefront of providing redress mechanisms for policyholders and has consistently gone beyond European requirements in providing ombudsmen and compensation schemes " (Mr MAXWELL, H4), even though they do not seem to be available to customers of branches established in other Member States.
Jak již bylo řečeno, systémy ombudsmana existují i v Irsku a Německu.
As stated previously, Ombudsman schemes also exist in Ireland and Germany.
Pan MERRICKS zdůrazňuje v dokumentu WE 56, že současné systémy ombudsmana ve Spojeném království a Irsku jsou rozsáhlejší a mají větší rozhodovací pravomoci než většina srovnatelných systémů v jiných členských státech EU, včetně Německa.
Mr MERRICKS emphasises in WE 56 that current Ombudsmen schemes in the UK and Ireland are more comprehensive and have more extensive powers to adjudicate than most comparable schemes in other EU Member States, including Germany.
Jak bylo uvedeno výše, systémy pojištění vkladů existují nyní ve Spojeném království a v Německu, ale nikoli v Irsku.
As mentioned above, compensation schemes currently exist in the UK and Germany but not in Ireland.
Podle pana SEYMOURA to je „závažné porušení třetí a čtvrté směrnice o životním pojištění“ .
According to Mr SEYMOUR this " is a serious violation of the Third and Fourth Life Directives ".
V reakci na to pan BEVERLY z Komise vysvětlil, že zmínka o „nápravě“ v uvedeném článku neznamená platbu odškodnění: „dotčený článek se zabývá pravomocemi orgánů dohledu.
Responding on this point, Mr BEVERLY from the Commission made it clear that the reference to 'remedy' in this Article does not mean the payment of compensation: " The Article in question deals with powers of the supervisors.
Příslušné orgány musí mít pravomoc zabránit veškerým závadám ohrožujícím zájmy pojištěných osob nebo je ukončit či napravit.
The competent authorities must have the power to prevent, stop, or put right any irregularities prejudicial to the interest of the assured persons.
Zjednodušeně řečeno, toto ustanovení se nezabývá platbou odškodnění.
Put simply, that provision does not deal with the payment of compensation.
Pokud vím, neexistují žádná jiná ustanovení zabývající se platbou náhrady škody nebo odškodnění.
To my knowledge, there are no provisions in any of the Life Directives that are concerned with the payment of damages or compensation.
To je v současné době věc vnitrostátního práva“ (H7).
That is currently a matter for national law " (H7).
Komisař McCREEVY to zopakoval ve svědectví H8: „Směrnice o pojištění se nezabývají otázkou odškodnění ani ji nijak nezmiňují.“
Commissioner McCREEVY reiterated this point in H8: " The insurance Directives do not deal with or make any reference to the question of compensation. "
Pan ALEXANDER vyjadřuje názor, že „evropské právo by mělo hrát úlohu v dalším definování opravných prostředků, které mají k dispozici pojistníci pro vznášení nároků za ztráty vzniklé z porušení právních předpisů EU proti firmám“ .
Mr ALEXANDER expresses the view that " European law should have a role to play in further defining the remedies available to policyholders to bring claims for losses arising from breach of EU legislation against third party firms ".
Takové opravné prostředky by nenahradily, ale doplnily stávající opravné prostředky podle vnitrostátního práva (WE-FILE 31
Such remedies would not replace but complement existing remedies under national law.(WE-FILE 31
Podle něj by mělo být přesně definováno, jaké ztráty by měly být odškodňovány a jak se odškodnění vypočítá.
According to him, it should be defined exactly what losses should be compensated and how compensation is calculated.
Právní předpisy by se rovněž měly „zabývat prvky, které pojistník potřebuje k podání nároku, nebo definovat požadavky na pojistníka pro podání ... občanskoprávní žaloby proti firmě nebo osobě, která porušila právní předpisy EU“ (WE-FILE 31).
Legislation should also " address the elements required for a policyholder to bring a claim or define requirements for a policyholder to bring ... civil action against a firm or an individual in breach of EU law " (WE-FILE 31).
Pan KERN naznačuje, že „evropská legislativa by měla pozměnit stávající směrnice tak, aby zajišťovaly opravné prostředky pro soukromé osoby k podávání občanskoprávních žalob u soudů členského státu...
Mr KERN suggests that " European legislation could amend existing directives to provide remedies for private individuals to bring civil claims in Member State courts ...
Alternativně by bylo možné přijmout samostatnou směrnici stanovující opravné prostředky za ztráty utrpěné v důsledku porušení řady stávajících směrnic EU, ... které upravují životní pojištění a finanční služby obecněji“ (WE-FILE 31
Alternatively, a separate directive could be adopted that provides for remedies for losses suffered from violations of any number of existing EU directives ... that govern life assurance and financial services more generally " (WE-FILE 31
Právo podávat petice a stížnosti k Evropské komisi
The right to petition and complaints to the European Commission
Podle článku 194 Smlouvy o ES má každý občan Evropské unie nebo osoba s bydlištěm v některém členském státě právo předložit samostatně či společně s dalšími petici Evropskému parlamentu ve věci, která spadá do oblasti činnosti Evropské unie a která se jich přímo dotýká.
Under Article 194 of the EC Treaty, any citizen of the European Union, or resident in a Member State, may, individually or in association with others, submit a petition to the European Parliament on a subject which comes within the European Union's fields of activity and which affects them directly.
Petice může uvádět samostatnou žádost, stížnost nebo zjištění ohledně uplatňování práva EU nebo žádost k Evropskému parlamentu, aby přijal stanovisko ke konkrétní věci.
The petition may present an individual request, a complaint or observation concerning the application of EU law or an appeal to the European Parliament to adopt a position on a specific matter.
Tyto petice dávají Evropskému parlamentu možnost upozornit na jakékoli porušování práv evropských občanů ze strany členského státu nebo místních orgánů či jiné instituce.
Such petitions give the European Parliament the opportunity of calling attention to any infringement of a European citizen's rights by a Member State or local authorities or other institution.
Podle okolností může Petiční výbor například požádat Evropskou komisi, aby zahájila předběžné vyšetřování a poskytla informace o dodržování příslušných právních předpisů Společenství.
Depending on the circumstances, the Committee on Petitions may, for instance, ask the European Commission to conduct a preliminary investigation and provide information regarding compliance with relevant Community legislation.
V některých výjimečných případech může výbor předložit Parlamentu zprávu, o které bude hlasováno v plénu, nebo uskutečnit vyšetřovací návštěvu.
In some exceptional cases, the committee may submit a report to Parliament to be voted upon in plenary or conduct a fact-finding visit.
Může se rovněž snažit o spolupráci s vnitrostátními nebo místními orgány v členských státech, aby vyřešil problém nastolený předkladatelem petice.
It may also seek to cooperate with national or local authorities in Member States to resolve an issue raised by a petitioner.
Petiční výbor však nemůže zrušit rozhodnutí příslušných orgánů v členských státech.
The Petitions Committee cannot, however, override decisions taken by competent authorities within Member States.
Protože Evropský parlament není soudní orgán, nemůže vydávat rozsudky nebo rušit rozhodnutí přijatá soudy v členských státech.
As the European Parliament is not a judicial authority, it cannot pass judgement on, nor revoke decisions taken by the Courts of law in Member States.