natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Výkazy společnosti byly tak spletité, že závažné informace unikly pozornosti regulátorů a jejich poradců v úřadu GAD".
The Society's returns were so convoluted that material information escaped notice of regulators and their advisers in GAD."
Tento nedostatek přehlednosti výkazů by mohl být v rozporu s požadavky článku 10, který vyžaduje, aby regulátor Spojeného království prováděl důkladná šetření a vyžadoval podávání dokumentů či prováděl vyšetřování na místě.
This lack of clarity of the returns could contravene the requirements of Article 10, which requires of the UK regulator that it make detailed enquiries and require the submission of documents or carry out on-the-spot investigations.
Další dokumenty podle všeho napovídají, že regulátoři byly vždy nadměrně uctiví, a dokonce se vedení společnosti ELAS báli.
Other evidence seems to suggest that the regulators were always excessively respectful and even fearful of the ELAS management.
Penrose toho o výkazech říká více: „Kontrolní zprávy o regulačních výkazech společnosti Equitable z poloviny až konce 80. let byly relativně stručné, strohé, běžně o rozsahu stránka až stránka a půl.
Penrose has more to say on returns: "The scrutiny reports on Equitable's regulatory returns from the mid to late 1980s were relatively brief, terse documents, normally running to a page or a page and a half.
Článek 10 směrnice 3ŽP není dodržován: nedostatečné zdroje a nerespektování rozumných očekávání pojistníků.
Article 10 of the 3LD not respected: under-resourcing and non-respect of PRE
Bairdova zpráva (WE 17) rovněž vyslovuje podporu myšlence, že pojistní regulátoři měli během klíčových let, kdy se krize společnosti ELAS rozvíjela, nedostatek prostředků.
The Baird Report (WE 17) also gives support to the idea that insurance regulators were under-resourced during the crucial years when the ELAS crisis developed .
Odkazuje na výčet pracovníků, kteří byli do regulace pojištění k 1. lednu 1999 zapojeni: „…celkový počet pracovníků zapojených do obezřetnostního dohledu přibližně nad 200 pojišťovacími společnostmi (…) činil méně než 135.
It refers to the breakdown of staff involved in the insurance regulation on 1 January 1999: “...the total number of staff involved in the prudential regulation of approximately 200 insurance companies (…) was less than 135.
Pro srovnání přibližně 135 pracovníků se podílelo na regulaci 400 povolených bank ve Spojeném království, stavebních společností a poboček institucí, které nepatří do EU, ve Spojeném království“ (WE 17, bod 2.23.5).
By way of comparison, there were approximately 135 staff involved in the regulation of 400 authorised UK banks, building societies and UK branches of non-EU institutions” (paragraph 2.23.5).
Nakonec pan HOLMES (WE 84) vyslovuje důvěru Bairdově zprávě, když kritizuje nedostatek prostředků, které měli regulátoři během 90. let k dispozici.
Mr. HOLMES (WE 84) also gives credence to the Baird report when criticizing the lack of means available to regulators during the 1990’s.
Navíc konstatuje, že „ i když se povolí diskreční právo, které členské státy mají při rozhodování o vhodné úrovni regulačních zdrojů, je třeba pochybovat o tom, zda Spojené království poskytlo svým příslušným orgánům prostředky nezbytné pro dohled, standard výslovně stanovený v právních předpisech Společenství od listopadu 1992.
In addition, he states that “ even allowing for the discretion which Member States possess in deciding upon an appropriate level of regulatory resources, it must be open to doubt whether the UK provided its competent authorities with the means necessary for supervision, the standard explicitly laid down in the Community legislation since November 1992.
Pan LAKE rovněž tvrdí, že Spojené království prostě neprovedlo zákonné požadavky, aby orgánům umožnilo sledování uplatňování jeho vlastního práva v souvislosti s rozumnými očekáváními pojistníků, a to navzdory tomu, že to bylo vhodné a nezbytné, a porušilo tak právo Společenství.
Mr. LAKE also claims that the UK simply did not implement the legal requirements to enable the authorities to monitor the application of its own law in respect of PRE, despite its being appropriate and necessary, and thus breaching Community law.
Přiměřenost regulačního režimu Spojeného království, rozdílné názory
Adequacy of UK regulatory regime, differing views
Na rozdíl od jiných svědků Charles THOMSON, současný generální ředitel ELAS, ve svědectví H2 uvádí, že „mnoho let měli regulátoři ve Spojeném království velmi rozsáhlé pravomoci pokládat otázky společnostem a značné pravomoci ve výjimečných případech zasáhnout.
Contrary to other witnesses, Charles THOMSON, current CEO of ELAS states in H2 that " for many years the Regulators in the UK had very extensive powers to raise questions with companies and considerable powers to intervene in exceptional cases.
Státní tajemník měl konkrétně pravomoc zasáhnout, pokud nebyla plněna rozumná očekávání pojistníků nebo potenciálních pojistníků.
Specifically, the Secretary of State had the power to intervene if the reasonable expectations of policyholders or prospective policyholders were not being met.
Zkrátka, podle mého názoru měli příslušní regulátoři ve Spojeném království před změnami v důsledku konsolidované směrnice o životním pojištění a po nich dostatečné pravomoci regulovat efektivně“.
In short, my view is that the relevant regulators in the UK both before and after the changes made as a consequence of the consolidated life directive had sufficient powers to regulate effectively. "
Pan Clive MAXWELL z MF ve svědectví H4 uznává skutečnost, že byly „problémy s regulačním systémem, který v té době fungoval.
Mr Clive MAXWELL from HMT in H4 acknowledges the fact that there were "problems with the regulatory system in place at the time.
Není to tím, že jednotlivé směrnice – například třetí směrnice o životním pojištění – nebyly provedeny ve vnitrostátním právu náležitě; s odstupem času spíše nebyl platný systém modernizován: nebyl to nutně ten optimální systém, který měl být nastaven“.
It is not that individual directives – the Third Life Directive, for example – were not transposed properly; rather, with the benefit of hindsight, the system in place was not modernised: it was not necessarily the optimum system to be in place."
Nedostatečné prostředky regulátorů nemusejí nutně znamenat, že přístup Spojeného království byl nevhodný
Under-resourcing of regulators not necessarily means UK approach was inappropriate
Podle článku 10 směrnice 3ŽP musí mít příslušné orgány „pravomoci a prostředky k přijetí jakýchkoli opatření k předcházení nebo nápravě jakýchkoli nestandardních kroků, které by poškozovaly zájmy pojištěných osob“.
Article 10 of the 3LD states that competent authorities must have ‘the power and the means to take any measures to prevent or remedy any irregularities prejudicial to the interests of the assured persons’.
Pan MCELWEE se, pokud jde o zjištění lorda Penrosea, domnívá, že „regulátoři nebyli (…) v některých období dobře financováni“.
Mr MCELWEE believes, referring to Lord Penrose’s findings, that UK “ regulators were not (…) in some periods well-funded.”
Článek 18 – Technické rezervy; článek 25– Míra solventnosti
Article 18 – Technical provisions; Article 25 – Solvency margin
Systém Spojeného království nerespektoval záměr směrnice
UK system not respecting intention of the Directive
Pan JOSEPHS (H2) se domnívá, že záměrem směrnice bylo velmi pečlivé oceňování pojistných smluv pro účely výpočtu závazků.
Mr JOSEPHS (H2) believes that the intention of the Directive was that contracts of insurance should be very carefully valued to compute the liabilities.
Základem by mělo být přesné znění každé skupiny smluv.
This should be based on the precise wording of each class of contract.
Pan JOSEPHS se domnívá, že „systém Spojeného království to vůbec nedělal, soudě podle množství času věnovaného různým věcem – tj. co pracovníci regulátora viděli, co dělali atd.“.
Mr JOSEPHS believes that " the UK system was not doing that at all, judging by the evidence of the amount of time given to various things - i.e., what the regulator's staff saw, what they did and so on ".
Články 18 a 25 směrnice 3ŽP nebyly dodržovány?
Articles 18 and 25 of 3LD not respected?
Různé způsoby výpočtu solventnosti
Different ways to calculate solvency
Pan JOSEPHS v H2 toto stanovisko podložil tím, že článek 18 směrnice 3ŽP o technických rezervách nebyl plněn, protože „společnost Equitable trvala na tom, že se všemi pojistkami se má nakládat stejně bez ohledu na to, zda byly uzavřeny jako smlouvy „s definovaným plněním“, nebo později jako „investiční“ smlouvy“.
Mr. JOSEPHS, in H2, also reinforces this view by claiming that Article 18 of the 3LD on technical provisions was not respected given that " Equitable insisted on treating all policies alike, whether they were written as ‘defined benefit’ contracts, or in the later form as ‘investment’ contracts ."
Článek 18 zakládá povinnost, aby se toto právo odráželo ve vypočítaných závazcích pro tyto pojistky, což se podle pana JOSEPHSE tak nedělo.
Article 18 makes it an obligation that this right be reflected in the calculated liabilities for those policies, which, according to Mr. JOSEPHS, was not the case.
Dochází k závěru, že „to umožnilo pokračující převod aktiv od držitelů novějších pojistek na zvýhodněné skupiny“.
He concludes that it " enabled the continued transfer of assets from holders of the newer policies to the favoured cohorts. "
Christopher DAYKIN, vládní pojistný matematik, vedoucí úřadu GAD, však ve svědectví H4 tvrdí, že „pokud jde o rezervní základ, přijala společnost Equitable Life přístup tvorby rezerv z hrubého pojistného, který se lišil od přístupu většiny jiných společností, ale musela doložit ekvivalenci toho, co dělala, s požadavkem na rezervy z čistého pojistného.
However, Christopher DAYKIN, Government Actuary, Head of GAD, claims in H4 that "as regards the reser ving basis, Equitable Life adopted a gross premium reserving approach, which was different to the approach used by most other companies but it had to demonstrate the equivalence of what it was doing to the net premium reserve requirement.
Vždy se podařilo, aby to udělala úspěšně.
It always succeeded in doing that satisfactorily.
Její rezervy tak – alespoň do roku 1998 – byly vždy ve shodě s požadavky předpisů“.
So its reserves – at least up until 1998 – were always in line with the requirements of the regulations."
Článek 25 o požadavku na minimální solventnost vyžaduje, aby společnost měla přebytek aktiv nad závazky, alespoň ve výši požadavku na míru solventnosti.
Article 25 on the minimum solvency requirement requires a company to have an excess of assets over liabilities, at least equivalent to the solvency margin requirement.
Zdá se však, že existují různé způsoby výpočtu solventnosti.
However, it seems there are different ways of calculating solvency.
David STRACHAN z Úřadu pro finanční služby (FSA) se snaží tuto záležitost objasnit ve svědectví H4 tím, že „společnost Equitable byla vždy solventní a v jejích regulačních výkazech bylo vždy vykázáno, že v současné době splňuje své regulační požadavky na solventnost.
David STRACHAN, FSA tries to clarify the issue in H4 by saying that "Equitable has always been solvent and in its regulatory returns it has always reported that it is currently meeting its regulatory solvency requirements.
Existují ve skutečnosti minimálně tři různé základy, které se používají: přístup, který popsal Chris Daykin, který byl charakteristický pro režim po velkou část 90. let a byl konzistentní se třetí směrnicí o životním pojištění; existuje základ výpočtu, který vypracoval lord Penrose ve své zprávě a který se opírá o údaje vytvořené společností Equitable pro vlastní potřeby – tyto údaje regulátor nedostal; třetí základ, který je současným základem, jsou nové realistické požadavky FSA na solventnost“.
There are, in fact, at least three different bases that are used: the approach Chris Daykin has described which characterised the regime for much of the 1990s and was consistent with the Third Life Directive; there is a basis of calculation which was produced by Lord Penrose in his report that was based on figures produced by Equitable for its own purposes – those figures were not provided to the regulator; the third basis, which is the current basis, is the FSA’s new realistic solvency requirements".
Na otázku jednoho člena během slyšení H5 však Stuart BAYLISS, generální ředitel Annuity Direct, odpověděl, že regulátoři Spojeného království „historce společnosti Equitable o mírách solventnosti věřili velmi dlouho.
However, answering a Member's question during H5, Stuart BAYLISS, Managing Director of Annuity Direct, says that the UK regulators "had been buying Equitable’s story on solvency margins for a very long time.
Platí na to příměr o nově sjednaných pojištěních: dokud uzavíráte nové obchody, abyste jimi překlenovali, jste v pořádku.
It goes back to that illustration on new sales: as long as you are generating new sales to cope with it, then you are OK.
Pokud jsou vaše nové obchody dostatečně velké, můžete díru ucpat.
If your new business is big enough, you can backfill the hole.
Právě to oni dělali, a do určité míry to někteří z regulátorů pravděpodobně museli vidět.
That is what they were doing and, to a certain extent, some of the regulators presumably must have seen that.
Neumím si představit, že by to neviděli, protože to bylo něco, co model růstu společnosti vyžadoval pro další růst“.
I cannot imagine that they could not have done, because it was something that the growth pattern of the company required them to keep growing".
Také Alan BEVERLY z Komise staví ve svědectví H6, pokud jde o systémy pojistných záruk, na tomto bodě : „Pointou případu Equitable Life je to, že se nestala nesolventní, že nezklamala.
Alan BEVERLY, from the Commission, also builds on this point in H6, with reference to insurance guarantee schemes: "the point on the Equitable Life case is that Equitable Life did not become insolvent, it did not fail.
Přetrvávající schodek aktiv z důvodu nedostatečných rezerv
Persistent asset shortfall due to poor reserving
Na otázku o článku 18 o technických rezervách dává dokument WE 79 (zpráva o schodku aktiv od Asociace investorů) užitečným způsobem nahlédnout do toho, co podle ní byly důvody pro situaci společnosti ELAS.
On the issue of Article 18 on Technical provisions, WE 79 (Paper by Investors Association on asset shortfall) gives useful insight into what it claims were the causes for ELAS' situation.
Zpráva uvádí, že „klíčovou slabinou obezřetnostního režimu fungujícího ve Spojeném království byla skutečnost, že vytvářel rezervy na výplaty budoucích výnosů z investic lidem, kteří na ně měli nárok, totiž pojistníkům „investičních pojistek“.
The paper states that "the key weakness in the prudential regime as operated in the UK was that it made no provision for paying future investment returns to the people who were entitled to those returns, namely the policyholders of ‘investment policies’.
Předpisy byly úmyslně ponechány vágní s tím, že o rezervě na budoucí prémie rozhodne pojistný matematik.
The rules were deliberately left vague with the decision on provision for future bonuses left at the whim of the Actuary.
Důsledky neexistence takových rezerv však nebyly vůbec vágní, jelikož bez těchto rezerv by fondy s podílem na zisku téměř jistě ztroskotaly“.
However the consequences of not making such provisions were not vague at all, since in the absence of those provisions the with-profits fund would almost certainly fail."
Zpráva vyjadřuje názor, že problémem prostupujícím horizontálně celou společnost ELAS byl ohromný schodek aktiv, posuzovaný podle realistických závazků.
The report is of the opinion that the overarching problem at ELAS was a massive shortage of assets, as measured against the realistic liabilities.
Tento schodek aktiv trval minimálně od roku 1985 až do chvíle, kdy se v roce 2000 společnost Equitable uzavřela novým obchodům.
This asset shortage persisted from 1985 at the latest, up until the point when Equitable closed to new business at the end of 2000.
Byl složen z následujících prvků:
It was made up of the following elements:
„A) neexistence řádného financování budoucích garantovaných prémií, na něž měli držitelé investičních pojistek podle smlouvy nárok;
"A) Failure to allow properly for future guaranteed bonuses to which holders of investment policies were contractually entitled;
B) nevytvoření náležité rezervy na záruky ve smlouvách (například proslulé garantované anuitní sazby);
B) Failure to make proper provision for guarantees in the contracts (such as the notorious GARs);
C) nevytvoření žádné viditelné rezervy na již přiznané negarantované prémie;
C) Failure to make any visible provision for non-guaranteed bonuses already allotted;
D) příliš liberální a zištný výklad zákonných pravidel (a případně odborných pokynů)“.
D) An excessively liberal and self-serving interpretation of the Statutory Rules (and possibly the Professional Guidance)."
Na závěr zpráva uvádí, že v období 1990 až 2000 přetrvával schodek aktiv, který se pohyboval v rozmezí od 5 miliard GBP přibližně do 7 miliard GBP, nepočítaje v to „žádné rezervy na „konečné prémie“, které, jak se říkalo, byly „negarantované“, navzdory skutečnosti, že pojistníci byli vedeni k očekávání, že budou vyplaceny i tyto prémie, a to v závislosti na stavu trhů v době odchodu z fondu.
The report concludes that, throughout the period 1990 to 2000, there was a persistent asset shortage ranging from around £5 billion to around £7 billion excluding "any provision for the ‘Final Bonuses’, which it was claimed were ‘non-guaranteed’, despite the fact that policyholders had been led to expect that those bonuses would also be paid, depending only on the state of the markets at the time of leaving the Fund.
Žádné rezervy na cílové bonusy: volba možností v právu Spojeného království byla škodlivá
No reserves for terminal bonuses: choice of option in UK law was detrimental
Nicholas BELLORD ve svědectví H2 uvádí, že „ když se navrhovala třetí směrnice o životním pojištění, zjistilo se, že byly navrhovány přísnější požadavky ohledně rezerv a že delegace Spojeného království tyto přísnější požadavky podporovala.
Nicholas BELLORD states in H2 that " w hen it came to the third life directive being drafted, it was found that stricter reserving requirements were being proposed, and the UK delegation was supporting these stricter requirements.
Avšak ministerstvo financí a regulátoři si uvědomili, že pokud by tato směrnice postupovala vpřed tak, jak byla navržena, mohla by odhalit pravdu o společnosti Equitable, a tudíž nápad zmařily tím, že stanovily, že tvorba rezerv bude dobrovolná (...).
However, the Treasury, the regulators, realised that if this directive went ahead as drafted, it might reveal the truth about Equitable and therefore they scotched the idea by making the reserving optional (…).
Existovala tak možnost náležitě tvořit rezervy, ale regulátoři Spojeného království ji však úmyslně nevyužili".
So the option existed to have proper reserving but the UK regulators deliberately did not take advantage of that option."
V tomto ohledu dokument WE Conf 11 též uvádí, že směrnice 3ŽP tak, jak byla přijata, měla velkou vadu, konkrétně výše uvedenou skutečnost, že rezerva na budoucí prémie byla v konečné verzi textu volitelná (viz rovněž oddíl o článku 18 směrnice 3ŽP).
In this regard, WE Conf 11 also claims that the 3LD, as adopted, had a major flaw, namely the abovementioned fact that allowance of future bonuses was made optional in the final version of the text (see also the section on Article 18 of the 3LD).
Podle dokumentu WE Conf-11 k tomu došlo na nátlak Spojeného království během jednání o přijetí směrnice.
WE Conf-11 claims this was done under pressure from the UK throughout the negotiations to adopt the directive.
Jak bylo vysvětleno jinde, Spojené království od tohoto ustanovení skutečně následně ustoupilo.
As has been explained elsewhere, the UK did indeed subsequently opt out of this provision.
Dokument WE-Conf 11 vysvětluje, jak naopak došlo k tomu, že bylo legální, že společnost ELAS netvořila rezervy na cílové bonusy, což byla jedna z příčin, proč neměla dostatek aktiv, když ji Horní sněmovna dala příkaz vyplatit pojistníkům s garantovanými anuitními sazbami jejich slíbené prémie.
WE-Conf 11 explains how this in turn made it legal for ELAS not to make allowances for terminal bonuses, which was one of the reasons why the company did not have enough assets when the House of Lords forced them to pay GAR policyholders their promised bonuses.
Dokument WE 26 (zpráva společnosti Burgess Hodgson pro skupinu EMAG) rovněž vysvětluje, že nebyly stranou odloženy žádné rezervy na cílové bonusy, a důsledky této skutečnosti.
WE 26 (Burgess Hodgson report for EMAG) also explains how no reserves were put aside for terminal bonuses and the consequences thereof.
Vysvětluje, že účetní údaje, které společnost ELAS dodávala regulátorovi, nezahrnovaly žádnou rezervu na cílové bonusy.
It explains how the accounting figures supplied to the Regulator by ELAS did not include any provision for terminal bonuses.
Údaje byly dostatečné na to, aby pokryly požadovanou minimální míru pro účely zákonného výkaznictví (od roku 1994 do roku 1999, míra v průměru činila asi 7 %).
The figures were enough to cover the required minimum margin for statutory reporting purposes (from 1994 to 1999, the margin averaged around 7%).
Zpráva však uvádí, že „regulátorovi jako odborníkovi na pojistnou matematiku muselo být jasné, že to asi nemůže být dost na krytí cílových bonusů.
However, the report claims that "it must have been clear to the Regulator, as an actuarial expert, that it could not possibly be enough to cover terminal bonuses.
Rozumně mohl odhadnout, že pro tento účel by se míra musela blížit 20 %.
He might reasonably have estimated that for this purpose the margin would need to be nearer 20%.
Je zkrátka nutné se zeptat regulátora, zda věděl (nebo měl vědět), že nikdy po roce 1993 aktiva společnosti Equitable Life nekryla oznámení o rozdělení zisku od ředitele.
In short, the Regulator must be asked whether he knew (or should have known) that Equitable Life’s assets did not cover the Director’s bonus declarations in any year after 1993.
Regulátor by věděl, že cílové bonusy byly použity: a) k uvádění hodnot pojistek členům; b) k provádění plateb při splatnosti nebo odbytném; c) k podpoře prodeje nových pojistek pomocí výkazů o výkonech v minulosti.
The Regulator would have known that terminal bonuses were used: a) to indicate policy values to members; b) to make payments on maturity or surrender; c) to encourage new policy sales through statements of past performance.
Pokud by si byl vědom toho, že od roku 1998 smluvní závazky zahrnovaly rezervu na náklady na garantované anuitní sazby, věděl by také, že její účinek byl výrazně snížen dosti nejistou hodnotou pojistky o zajištění uzavřenou se společností Irish European Reinsurance Company Limited“.
Whilst he would be aware that from 1998 onwards the contractual liabilities included a provision for GAR cost, he would also have known that its effect was greatly reduced by the rather uncertain value of the reassurance policy with Irish European Reinsurance Company Limited."
Penrose (WE 16) rovněž podporuje myšlenku, že obezřetná tvorba rezerv by odhalila slabiny společnosti ELAS.
Penrose (WE 16) also supports the idea that prudent reserving would have exposed ELAS' weaknesses.
Tvrdí, že se regulátor Spojeného království zaměřoval výhradně na míry solventnosti a nebral žádný ohled na narostlý cílový bonus, čímž porušoval článek 18, podle kterého musí dohled zahrnovat ověření veškerých činností společnosti, a nikoli jen její solventnost.
He claims that the UK Regulator was focused exclusively on solvency margins and took no account of accrued terminal bonus, possibly breaching Article 18, which requires that supervision include verification of a company's entire business and not just its state of solvency.
Penrose říká, že směrnice „ vyžadovala obezřetnou tvorbu rezerv na konečnou prémii nebo její určité realistické zohlednění.
Penrose says that the directive "required prudent reserving for, or some realistic account to be taken of, final bonus.