natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Strana 18. konstatuje, že „dotčený pojistník by stál před herkulovským úkolem, protože by musel prokázat přinejmenším to, že regulátor věděl o nezákonnosti a pravděpodobnosti újmy“ .
Page 18. concludes that " an aggrieved policyholder would face a Herculean task as he would have to prove, at the very least, knowledge of illegality and of probability of injury on the part of the regulator ".
Autoři dokumentu WE 71 upozorňují: „nedomníváme se, že by cokoli ... podporovalo tvrzení o zlém úmyslu.“
The authors of WE 71 point out that " we do not consider there to be anything ... to support a claim of bad faith. "
Na základě práva Spojeného království tedy zřejmě neexistuje realistická vyhlídka na úspěch dotčených pojistníků při nárokování odpovědnosti regulačních orgánů za ztráty pojistníků.
Hence, on the basis of UK law, there does not appear to be any realistic prospect for aggrieved policyholders to be successful in making the regulatory authorities liable for their losses.
Není překvapením, že ze získaných poznatků vyplývá, že proti regulátorovi dosud nebyla podána žádná žaloba.
Unsurprisingly, the evidence obtained suggests that no case has been brought against the regulator so far.
Strana 105. existují dobré důvody, proč by měla být odpovědnost regulátora uznána pouze za výjimečných okolností: „Regulace odvětví finančních služeb je velmi složitá věc ... a regulátor musí sledovat a vyvažovat řadu odchylných a někdy protichůdných cílů, včetně ochrany investora, stability trhu a efektivity trhu.
Page 105. , there are good reasons why regulatory liability should be recognised only in exceptional circumstances: " The regulation of the financial services industry is a highly complex matter ... and the regulator is called upon to pursue and balance a number of divergent and sometimes contradictory objectives, including investor protection, market stability and market efficiency.
Musí proto mít široké diskreční pravomoci při výkonu svých funkcí, aby mohl stanovit priority protikladných cílů, jak vyžaduje veřejný zájem.
It must therefore enjoy wide discretion in the exercise of its functions so as to be able to prioritize competing objectives as the public interest requires.
Jeho diskreční pravomoc by neměla být svazována strachem z toho, že pokud se volba politiky ukáže jako špatná nebo nezákonná, mohl by nést odpovědnost za náhradu škody. ...
Its discretion should not be fettered by the fear that, in case a policy choice proves wrong or unlawful, it may be liable in damages. ...
Normativně se výjimečná povaha vyjadřuje požadavky na „zlý úmysl“ (např. Irsko, Spojené království) nebo „hrubou nedbalost“ (Francie).
In normative terms, the exceptional character is expressed through requirements such as 'bad faith' (e.g. Ireland, UK) or 'gross negligence' (France).
Autoři studie ES-3 se však domnívají, že i přes výše uvedené důvody by nebyla plná regulační imunita regulátorů finančních služeb žádoucí.
The authors of ES 3, however, believe that despite the points made above, complete regulatory immunity of financial services regulators would not be desirable.
V této souvislosti ES-3 uvádí, že „pojem hrubé nedbalosti nebo zjevné a závažné nedodržení diskrečních pravomocí je lepším kritériem než pojem zlého úmyslu [který se používá podle práva Spojeného království], protože nevychází z motivů regulátora a je přístupnější objektivnímu rozhodování“ (ES-3
In this context ES 3 states that " the concept of gross negligence or manifest and grave disregard of discretionary powers provides a better criterion than the concept of bad faith [which applies under UK law] because it is not reliant on the motives of the regulator and is more susceptible to objective determination " (ES 3
Strana 106. ).
Page 106. ).
Rovněž poznamenává, že „lze rozlišit ... mezi regulačními funkcemi a dohledovými funkcemi; bylo by zřejmě snadnější činit regulátora odpovědným za rozhodnutí přijatá na provozní úrovni dohledu než za rozhodnutí obsahující volbu regulační politiky.“
He also notes that " a distinction may ... be drawn between regulatory functions and supervisory functions; it would appear easier to hold a regulator liable for decisions made at the operational level of supervision rather than for decisions involving regulatory policy choices. "
Spojené království má statutární centrální fond pro zákazníky firem poskytujících finanční služby, kterým bylo uděleno povolení, zřízený podle zákona o finančních službách a trzích (FSMA).
The UK has a statutory fund of last resort for customers of authorised financial services firms, set up by the Financial Services and Markets Act (FSMA).
Jedná se o systém pojištění vkladů (Financial Services Compensation Scheme, FSCS), který může vyplatit odškodnění, pokud je pojistitel platebně neschopný, tzn. nemá dostatečná aktiva ke splnění nároků nebo je nesolventní.
This is the Financial Services Compensation Scheme (FSCS), which can pay compensation if an insurer is in default, i.e. has insufficient assets to meet claims or is insolvent.
Systém FSCS je financován odvody firem, kterým uděluje povolení FSA.
The FSCS is funded by levies on firms authorised by the FSA.
V dokumentu WE 6
In WE 6
Strana 5. je citována tehdejší náměstkyně ministra financí Ruth Kelly: „Pokud by bylo zahájeno řízení o nesolventnosti společnosti Equitable Life, existuje zákonná záchranná síť v podobě systému pojištění vkladů, která by vyplatila 90 procent zaručené hodnoty pojistek“ .
Page 5. , the then Financial Secretary to the Treasury, Ruth Kelly, is quoted as saying: “ In the event that Equitable Life were to be subject to insolvency proceedings, there is now a statutory safety net, provided by the financial services compensation scheme, which would pay out 90 per cent of guaranteed policy values ".
Oběti společnosti Equitable Life však neměly možnost systém pojištění vkladů využít, protože společnost nebyla nikdy prohlášena za nesolventní.
However, the scheme was not available to Equitable Life victims, since the company was never declared insolvent.
Pojistníci tvrdili, že bylo záměrem britské vlády „udržet Equitable Life nad vodou za jakoukoli cenu ... a vyhnout se všem nákladům pro systém pojištění vkladů; vyhnout se všem nákladům pro zbytek odvětví finančních služeb“ , a tedy „vyhnout se nesolventnosti za jakoukoli cenu... aby se zajistilo, že ztráty ... ponesou investoři“ (pan WEIR, H2).
Policyholders alleged that it has been the intention of the UK government " to keep Equitable Life afloat at any price ... avoiding any cost to the Financial Services Compensation Scheme; avoiding any cost to the rest of the financial services industry ", and thus " avoiding insolvency at any price ... to ensure that the losses ... are borne by the investors " (Mr WEIR, H2).
Pan SEYMOUR ve svědectví H7 hovoří podobně: „Když bylo zjištěno, že společnost ELAS nemůže plnit své aktuální smluvní závazky ze svých aktiv, začaly diskuse o záchranném pojistném fondu, který by zahrnoval daň nebo povinný odvod všech ostatních pojišťoven na odškodnění pojistníků společnosti ELAS.
Mr SEYMOUR struck a similar note in H7: " When it was realised that ELAS could not match its immediate contractual liabilities to its assets, discussions started as to the insurance rescue fund, which would have entailed a tax or levy on all other insurance companies to compensate ELAS policyholders.
Britský regulátor pak schválil systém spočívající v zahrnutí pěti let teoretických budoucích zisků pro vyvážení účetnictví uzavřené společnosti (ELAS), a tím znemožnil přístup k fondu odškodnění . “
The UK regulator then approved a system of including five years of theoretical future profits to balance the books of a closed company – ELAS – thus rendering impossible access to the compensation fund ."
Společnost ELAS tato obvinění odmítá a uvádí, že fond nebyl nikdy „technicky nesolventní“ (viz WE-CONF 5
ELAS rejects these allegations, stating that the fund has never been 'technically insolvent' (see WE-CONF 5
Pan DAYKIN a pan STRACHAN (H4) rovněž zdůraznili, že společnost byla vždy solventní.
Mr DAYKIN and Mr STRACHAN (H4) also emphasised that the company has always been solvent.
Pan THOMSON poukázal na to, že „otázka nesolventnosti se týká schopnosti společnosti uhradit své záruky; jakkoli platební schopnost společnosti byla mimořádně slabá po dlouhou dobu zhruba do roku 2003, přesto se domnívám, že společnost nikdy nebyla nesolventní, a to v žádném okamžiku, který mohu určit (H8).
Mr THOMSON pointed out that " the insolvency question relates to the capacity of the company to pay its guarantees; while the solvency position of the company was extremely thin for quite a long period up until about 2003, I still believe that it was never insolvent at any point in time that I can identify (H8)."
“ Ve svědectví H2 pan THOMSON kromě toho naznačil, že existoval „společný zájem, abychom nenechali společnost upadnout do nesolventnosti“ .
In H2 Mr THOMSON furthermore suggested that there has been " a common interest that we do not want to see the company to become insolvent ".
Podle něj by v případě, že by společnost byla prohlášena za nesolventní, vypadaly by vyhlídky pojistníků podstatně hůře.
According to him, had the company become insolvent, the prospects for policyholders would have looked substantially worse.
Ve svědectví H8 tento názor zopakoval: „Naznačuje se, že by pro společnost bylo lepší, kdyby byla prohlášena za nesolventní.
In H8 he repeated this view: " There is the suggestion that it would have been better for the Society to become insolvent.
Tato možnost byla projednávána v rámci dokumentace k plánu smírného vyrovnání v roce 2001 a bylo a stále je zjevné, že likvidace by přinesla pro pojistníka o mnoho méně uspokojivý výsledek .
This option was dealt with in the documentation for the Compromise Scheme in 2001 and it was obvious then, and it remains so now, that liquidation would have produced a much less satisfactory outcome for policyholder ."
“ Pokud jde o rozhodnutí neuzavřít společnost Equitable Life, pan STRACHAN (H4) poukázal na to, že se úřad FSA domníval, že „na druhé straně bylo pro zájmy zhruba jednoho milionu stávajících pojistníků Equitable lepší umožnit společnosti ... pokračovat v novém podnikání“.
Regarding the decision not to close Equitable Life, Mr STRACHAN (H4) pointed out that the FSA considered that " on balance, the interests of the one million or so existing Equitable policyholders were better served by allowing the company ... to continue for new business ".
V tomto ohledu lord PENROSE konstatuje: „Po rozhodnutí Horní sněmovny se regulátoři při úvahách o tom, zda by se společnost měla uzavřít, potýkali s protikladnými zájmy.
In this respect, Lord PENROSE notes the following: " Following the House of Lords' decision, when considering whether the Society should close, regulators were faced with competing interests.
Zákonnou a nezbytnou součástí obezřetnostní regulace je nutnost vyvážení zájmů stávajících a potenciálních pojistníků, a na straně regulátorů neshledávám chybu v tom, že se došli k takovému závěru, k jakému došli, ačkoli mám obavy, že úřady FSA a GAD neměly dostatečně nezávislou znalost a pochopení podnikání společnosti, aby odůvodnily svou důvěru v možný prodej společnosti.
It is a legitimate and necessary part of prudential regulation that the interests of existing and potential policyholders may need to be balanced, and I do not find fault with the regulators for arriving at the conclusion that they did, although I am concerned that FSA and GAD did not have sufficient independent knowledge and understanding of the Society's business to justify their confidence that a sale could be achieved.
Stejně tak se nedomnívám, že rozhodnutí odráželo konflikt mezi obezřetnostními a podnikatelskými cíli, což je názor vycházející z nepochopení povahy obezřetnostní regulace.
Nor do I consider that the decision reflected a conflict between prudential and conduct of business objectives, a suggestion that is based on a misunderstanding of the nature of prudential regulation.
Regulátoři však pracovali s předpokladem, že pokud by kdokoli byl znevýhodněn rozhodnutím uzavřít společnost, bylo by k dispozici odškodnění.
However, the regulators proceeded on an assumption that if anyone were disadvantaged by a decision not to close the Society, compensation would be available.
Nehledali žádné právní ujištění o tom, že tomu tak skutečně bude, a nedošlo k žádnému zkoumání souvisejících právních otázek.
No legal assurance was sought that this would be so, and there was no examination of the legal issues involved.
Nebylo formálně nijak uznáno, že pokud by nároky byly potvrzeny, šly by k tíži fondu s podílem na zisku, ani nebyl zaznamenán žádný pokus o kvantifikaci rizik, kterým byli potenciální pojistníci vystaveni, ve vztahu k výhodám, které podle vedení plynuly z dalšího obchodování.
There was no recognition recorded that if compensation claims were sustained, those claims would be at the expense of the with profits fund, nor any attempt to quantify the risks to which potential policyholders were exposed relative to the benefit claimed by management for continuing to trade.
Nebyla nijak zvážena opatření, která mohla zmírnit potenciál pro následné nároky z důvodu uvedení v omyl.
No consideration was given to measures that might have mitigated the potential for subsequent claims of misrepresentation.
Společnosti bylo povoleno pokračovat v její inzerci, a tak osoby, které uzavíraly nové nebo pokračující pojistky se společností, tak činily na výzvu a nikoli jen samy od sebe, aniž by jim byla sdělena rizika jejich počínání.
The Society was permitted to continue its advertising, and so those taking new or further policies with the Society did so by invitation and not as mere volunteers without the risks of doing so being made known to them.
V průběhu tzv. maxwellizace bylo prohlášeno, že kritika jednání a rozhodování regulátorů ve věci prodeje produktů nedodává přiměřenou váhu pravomoci FSA požadovat program, ve kterém by dotčení pojistníci byli odškodněni bez nutnosti soudního řízení.
In the course of maxwellisation it has been represented that criticism of regulators' actions and decisions relating to product sales fails to give adequate weight to FSA's power to require a scheme under which affected policyholders would be compensated without need for litigation.
To je nepochopení toho, že bylo možné přijmout opatření, která mohla předem ochránit pojistníky, kteří se ke společnosti připojili později.
This misses the point that steps could have been taken to protect late joiners in advance.
Společnost požadovala, aby se vzdali jakéhokoli možného prospěchu z prodeje podnikání.
The Society required them to disclaim any potential benefit from the sale of the business.
Přiměřeným doplňkem by bylo chránit tyto pojistníky před ztrátou tím, že by jim bylo dovoleno vystoupit bez sankce v případě, že by prodej selhal.
A reasonable counterpart would have been to have protected them from loss by allowing an option to transfer out without penalty in the event of the sale process failing.
Kdyby byla ohrožené skupině věnována pozornost, zjistila by nutnost ochrany spíše než až následné odškodnění“ (WE 16
Thought for the cohort at risk would have identified the need for protection rather than ex post facto compensation " (WE 16
Strany 724 a 725. ).
Pages 724 and 725. ).
Jak bylo uvedeno výše, existuje několik tisíc obětí, které si koupily pojistky mimo Spojené království.
As mentioned above, there are several thousand victims who had purchased policies outside the UK.
Značný počet lidí si zakoupil pojistky s podílem na zisku prostřednictvím poboček Equitable Life, které společnost zřídila podle ustanovení třetí směrnice o životním pojištění v Irsku a Německu.
A significant number bought with-profits policies through Equitable Life's branches, which it had established under the provisions of the Third Life Directives in Ireland and Germany.
Podle informací získaných od německého finančního regulátora prodávala společnost ELAS pojistky ze své německé pobočky mezi 22. prosincem 1992 a 30. zářím 2001 (WE 21
According to information received from the German financial regulator, ELAS sold policies from its German branch between 22 December 1992 and 30 September 2001 (WE 21
Irský finanční regulátor uvedl, že společnost Equitable Life provozovala pobočku v Irsku od roku 1991 do roku 2001 (paní O'DEA, H4).
The Irish financial regulator indicated that that Equitable Life operated a branch in Ireland from 1991 to 2001 (Ms O'DEA, H4).
Z výměny dopisů mezi irskými a britskými regulátory však vyplývá, že irská pobočka byla formálně uzavřena dne 8. července 2002.
Exchange of correspondence between Irish and British regulators however suggests that the Irish branch formally closed on 8 July 2002.
Pan THOMSON (H2) prohlásil, že v Irsku nebyly uzavírány nové smlouvy po 8. prosinci 2000.
Mr THOMSON (H2) claimed that no new contracts were sold in Ireland after 8 December 2000.
Společnost Equitable Life nadále poskytuje služby svým zbývajícím irským a německým klientům přeshraničním způsobem podle ustanovení třetí směrnice o životním pojištění ze svého sídla ve Spojeném království (WE 61
Equitable Life is continuing to service its remaining Irish and German clients on a cross-border basis under the provisions of the Third Life Directive from its UK office (WE 61
Strana 1. a WE 85
Page 1. and WE 85
Všechny pojistky, které společnost ELAS prodala prostřednictvím svých poboček v Irsku a Německu, byly pojistky bez garantovaných anuitních sazeb (pan WEYER, H3; paní KNOWD, H2; WE 21).
All policies sold by ELAS through its branches in Ireland and Germany were non-GAR policies (Mr WEYER, H3; Ms KNOWD, H2; WE 21).
Rozsah finančních škod, které v důsledku krize celkově utrpěli pojistníci mimo Spojené království, nelze na základě dostupných informací posoudit.
The magnitude of the financial damage suffered due to the crisis by non-UK policyholders as a whole cannot be assessed on the basis of the available information.
Výbor obdržel četné dopisy od německých a irských pojistníků s informacemi o okolnostech, za kterých si pořídili pojistky, o jejich korespondenci se společností ELAS a ostatními finančními orgány, o ztrátách, které utrpěli, a opatřeních, která podnikli, aby získali odškodnění.
The committee has received numerous letters from German and Irish policyholders, with information about the circumstances under which they acquired policies, their correspondence with ELAS and the financial authorities, losses they have suffered and actions they have taken in order to obtain redress.
Jedna irská pojistnice (paní KNOWD, H2) a zástupce akční skupiny německých pojistníků (pan WEYER, H3) kromě toho podali ústní svědectví před výborem.
One Irish policyholder (Ms KNOWD, H2) and a representative of a German policyholders' action group (Mr WEYER, H3) furthermore gave oral evidence before the committee.
Kromě toho delegace výboru navštívila dne 6. října 2006 Dublin a setkala se zde s poškozenými irskými pojistníky.
Moreover, on 6 October 2006, a committee delegation visited Dublin and met with aggrieved Irish policyholders.
Po této návštěvě rozeslal výbor všem účastníkům setkání dotazník s podrobnými otázkami, které se týkaly zejména cest, jakými se pokoušeli domoci nápravy.
Following this visit, a questionnaire was sent by the committee to the participants with detailed questions, in particular concerning the avenues they pursued in trying to obtain redress.
30 irských pojistníků dotazník vyplnilo a zaslalo zpět výboru, přičemž někteří z nich přiložili kopie dokumentů a jejich korespondence se společností ELAS, finančními orgány a úřadem ombudsmana (WE-FILE 33).
30 Irish policyholders returned the questionnaire completed, some of them enclosing copies of documents and of their correspondence with ELAS, financial authorities and ombudsman schemes (WE-FILE 33).
Mnoho pojistníků zdůraznilo, že když se rozhodli investovat do pojistky s podílem na zisku u společnosti Equitable Life, spoléhali se na dlouhodobou pověst společnosti Equitable Life jako nejstarší vzájemné pojišťovny ve Spojeném království.
Many policyholders emphasised that, when they decided to invest in an Equitable Life with-profits policy, they relied on the long-standing reputation of Equitable Life as the oldest UK mutual life insurer.
Někteří rovněž naráželi na výborné hodnocení úvěruschopnosti společnosti (viz například WE-FILE 15, WE-FILE 33), které zdůrazňovaly prodejní materiály společnosti Equitable (viz příloha k WE-FILE 15).
Some also alluded to the Society's excellent credit rating (see for instance WE-FILE 15, WE-FILE 33), such as emphasised in Equitable's sales material (see annex to WE-FILE 15).
Irští pojistníci během setkání v Dublinu dne 6. října 2006 výboru řekli, že na společnosti Equitable Life je lákalo to, že mohli koupit pojistky přímo od pobočky společnosti a vyhnuli se komisním poplatkům, které účtovali prostředníci za pojistky nabízené konkurenty společnosti ELAS.
Irish policyholders told the committee during the meeting in Dublin on 6 October 2006 that they were attracted to Equitable Life by the fact that they could purchase policies directly from the Society's branch and thus avoid commission fees charged by intermediaries for policies offered by ELAS competitors.
Kromě toho zahraniční pojistníci uvedli, že když investovali, informovala je společnost ELAS o tom, že nad odvětvím vykonávají řádný dohled regulátoři (viz také pan SEYMOUR v dokumentu WE 36 a svědectví H7; pan DUGGAN v dokumentu WE-FILE 14).
In addition, international policyholders pointed out that, when they invested, they were informed by ELAS that the industry was properly supervised by regulators (see also Mr SEYMOUR in WE 36 and H7; Mr DUGGAN in WE-FILE 14).
Zahraniční pojistníci informovali výbor o tom, že jejich rozhodnutí investovat se společností Equitable bylo ovlivněno i inzercí a prodejními materiály společnosti, které zdůrazňovaly „nejvyšší výkonnost“ fondu (viz WE 53
International policyholders informed the committee that their decision to invest with Equitable was also influenced by advertisements and sales-material from the Society, which emphasised the " supreme performance " of the fund (see WE 53
C-1. ) nebo odkazovaly na „mimořádné číslo“ 10,75 % u prozatímní míry zhodnocení během roku 2000 (WE-FILE 12 a WE-FILE 15).
C-1. ) or referred to the "extraordinary figure" of 10.75% interim rate for bringing values forward during 2000 (WE-FILE 12 and WE-FILE 15).
Prodejní materiály společnosti Equitable předložené výboru rovněž narážely na „vyrovnávání výkyvů“ (WE-FILE 13; WE 53): pan SEYMOUR (H7) hovořil o „dokumentu, [který] uváděl metodu řízení, kterou společnost ELAS zajišťovala něco jako vyrovnávací fond na základě vybudovaných rezerv...
Equitable sales material submitted to the committee also alluded to " smoothing of fluctuations " (WE-FILE 13; WE 53): Mr SEYMOUR (H7) referred to " a document, [which] stated the method of management that ELAS provided something of a smoothing fund based on the build up of reserves...
Inzerce společnosti ELAS z roku 2000, která je přílohou dokumentu WE-FILE 12, uvádí: „Se společností Equitable nic neriskujete“ .
The ELAS advertisement of 2000 annexed to WE-FILE 12 states the following: " With the Equitable you are putting nothing at risk ".
Inzerce společnosti ELAS byla předmětem kritiky i v Německu.
ELAS advertising was also subject to criticism in Germany.
Pan WEYER uvádí v dokumentu WE 85
Mr WEYER indicates in WE 85
Strana 8. , že „počátkem roku 2000 společnost ELAS zahájila agresivní kampaň, aby přilákala více německých klientů, a zadala inzeráty uvádějící za rok úrokovou míru 13 %“ .
Page 8. that " in early 2000 ELAS started an aggressive campaign to attract more German clients and launched adverts referring to achieved interest rates of 13% for 1999 ".
Ve svědectví H3 tvrdil, že inzerce společnosti Equitable Life potenciálním německým kupujícím pojistek nepřímo naznačovala, že kupují pojistku, které podléhá obezřetnostnímu přezkumu ze strany německých regulačních orgánů, a přitom tomu tak nebylo.
In H3 he claimed that Equitable Life's sales adverts implicitly suggested to potential German policy buyers that they were buying a policy subject to prudential scrutiny of the German regulatory authorities, which was not the case.