natgillin/translations-raw huggingface dataset:
h) zahrnovat spolehlivé a nezávislé postupy auditu a ověřování;
(h) incorporates independent and reliable auditing and verification procedures;
i) zajišťovat nezbytně nutné šíření programu;
(i) receives the vital degree of publicity;
j) navrhovat značku, na které bude uveden konečný výsledek hodnocení výrobku v podobě, která bude pro spotřebitele jasná a srozumitelná;
(j) opts for a label that includes the final result of the product's assessment in a way that is visible and easily understood by consumers;
Nutnost stanovit základy programu pro ekoznačky v EU
The need to address the foundations for an eco-labelling scheme within the EU
Počet ekoznaček a různorodost zájmů, které s nimi souvisí, jsou tak velké, že se v budoucnu jistě objeví další problémy týkající se definice toho, co představuje nebo znamená výraz „udržitelný rybolov“.
The number of eco-labels in existence and the different interests surrounding them will inevitably lead to disagreements about the definition of the sustainable use of fisheries.
Hrozba je vážná, neboť různé etikety, které vycházejí z různých kritérií, musí spotřebitele nutně uvést v omyl.
This represents a serious danger, since these different labels will undoubtedly cause confusion for consumers as a consequence of the different criteria on which they are based.
Bude tedy nutné dohodnout alespoň na úrovni Společenství obecné požadavky na udržitelnost, které budou součástí legislativního rámce Společenství, jenž bude za tímto účelem vypracován.
It will therefore be necessary, on a Community level at least, to agree on general criteria for sustainability, which should be laid down in the Community legislation established to that end.
Je nezbytně nutné, aby se Unie této otázce v co nejbližší době věnovala, a zbrzdila tak přemnožení různých ekoznaček a zaručila zavedení jednoho nebo více systémů založených na stejných principech a základních požadavcích.
The EU must, as a matter of urgency, tackle this issue in order to curb the proliferation and spread of eco-labels and ensure that either one single or several different systems based on the same fundamental principles and requirements is/are established.
Při tom bude nutné vzít v úvahu zejména následující body:
In order to achieve this, the following points, amongst others, must be taken into consideration:
Informace jsou v současnosti velice roztříštěné a v této oblasti zjevně existuje nedostatečná přehlednost, a to i v rámci mezinárodních orgánů.
At present, there is a huge dispersal of information and a lack of clarity on the issue, even in international fora.
Je proto nutné, aby Unie před tím, než přijme jakékoliv definitivní rozhodnutí, věc vážně posoudila za účasti představitelů všech odvětví, kterých se to týká.
Therefore it is vital that the EU give serious thought to this matter, and that all parties concerned may participate in the process, before a final decision is made.
Je nezbytně nutné dokonale poznat potřeby Unie a teprve potom přijímat rozhodnutí, jejichž důsledky by mohly být negativní.
It is crucial that there be a clear understanding of what is best for the EU before making any decisions that may have negative consequences.
Je vhodné si položit otázku, k čemu je rozmanitost značek dobrá.
One question to consider is whether the variety of eco-labels may in fact be a positive thing.
Takováto diverzita by jistě umožnila větší flexibilitu, což by však bylo na úkor základní hodnoty značek, a to by vedlo k nedůvěře spotřebitele, na rozdíl od výhod, které by přinesl jednotný nebo omezený systém.
However, even if this does allow for greater flexibility, it is also true that the essential value of eco-labelling may be lost, resulting in lack of confidence amongst consumers, in contrast to a single or restricted system.
Pokud jde o vysledovatelnost výrobku až ke konečnému spotřebiteli, je nutné zaručit, aby byly informace uvedené na značce pravdivé a bylo možné je ověřit.
As regards product traceability, each individual down to the end consumer must be able to be sure that what is written on the label is accurate and that all relevant information is accessible.
Je proto důležité zavést vhodnou koncepci mechanismu vysledovatelnosti.
For this to happen, we must ensure that the mechanism for traceability is designed properly.
Je nutné si položit otázku, zda usilujeme o veřejnou nebo soukromou regulaci ekoznaček.
We have to consider whether we want to opt for a public or a private management system for eco-labelling.
Veřejné systémy nabízejí obecně větší záruky než systémy soukromé, jsou méně diskriminační a svým uspořádáním nabízejí vyšší úroveň, pokud jde o právní bezpečnost i o nezávislost.
A public system is, to begin with, one which brings more guarantees than a private system, running less risk of being discriminatory, whilst its organisational structure carries with it a greater degree of legal certainty and ensures independence.
Soukromé systémy by měly vycházet z důkladných minimálních požadavků stanovených Evropskou unií a definovaných směrnicemi Organizace pro výživu a zemědělství FAO a měly by se opírat o existující směrnice, zejména směrnice Mezinárodní organizace pro normalizaci (ISO).
As regards opting for private systems, these would have to be set out in accordance with substantial minimum requirements, fixed by the EU, as defined in the FAO guidelines and referring to existing directives, particularly those set out by the International Organisation for Standardisation (ISO).
Požadavky na udržitelnost
V. Sustainability criteria
Jedna z nejsložitějších součástí debaty spočívá ve stanovení požadavků na zajištění udržitelnosti rybářských zdrojů.
One of the most complex elements of the debate is the establishment of criteria guaranteeing the sustainability of fishing stocks.
Otázka, kterou je nutno položit, zní: O jakém typu požadavků hovoříme?
The question to consider is what kind of criteria we are talking about.
Nejprve by se měly odlišit obecné požadavky od specifických požadavků jednotlivých typů rybolovu.
Firstly, we would have to differentiate between general and specific criteria according to the type of fishery.
U prvních požadavků je důležité rozlišovat požadavky založené na vědecké analýze (legislativa Společenství se obecně opírá o udržitelný rozvoj, a proto musí být tyto požadavky dodržovány při všech rybolovných činnostech), požadavky vycházející z menšího dopadu na životní prostředí nebo ekosystém (což předpokládá využití co nejlepších metod produkce) a konečně požadavky spojené s bezpečností potravin (produkty nesmí škodit zdraví).
As regards general criteria, we can differentiate between criteria based on scientific analysis (in principle the Community rules are based on sustainable development and so all fisheries would comply with this particular criterion), criteria relating to limiting the impact on the environment and ecosystem (which would involve looking at more selective production methods) and finally criteria relating to food safety (i.e. that they do not represent a danger to health).
Tyto požadavky bude nutné přesně stanovit, neboť na základě obecných požadavků budou vypracovány požadavky specifické pro každý typ rybolovu, jenž se rozhodne využívat ekologické značky.
These criteria must be set out with precision, since, using the general criteria as a starting point, more specific criteria will have to be established for each one of the fisheries opting for an eco-labelling scheme.
Analýza sdělení Komise
Analysis of the communication from the European Commission
Zpravodajka přiznává, že pokud jde o sdělení, jímž by měla být zahájena debata o přístupu Společenství k programu pro ekoznačky pro produkty rybolovu, je hluboce zklamán nedostatky v jeho analýze a obsahu.
As regards the communication which claims to be launching a debate on a Community approach towards eco-labelling schemes for fisheries products, the rapporteur stresses how very disappointed she was by its poor analysis and limited content.
To by mohlo naznačovat nedostatek zájmu Komise o tuto věc.
It is indicative of the lack of interest that the Commission appears to show in this matter.
Není zde dokonce ani zmínka o směrnicích FAO týkajících se ekoznaček, i když již před svým schválením figurovaly v mnoha pracovních dokumentech.
In the case of the FAO, its guidelines on eco-labelling are not even included, guidelines which already featured in many working documents even before their approval.
Kriticky je nutno se vyjádřit také k metodologii Komise, i když pokud chceme zahájit obecnou diskusi otevřenou všem zainteresovaným stranám (rybářům, rybářským podnikům, institucím, spotřebitelům i jiným složkám jako jsou nevládní organizace a již existující certifikační orgány), je zcela politováníhodné, že nejzajímavější část sdělení – kde se uvádějí definice programu ekoznaček, cíle a požadavky, které je nutné dodržovat při vytváření kontrolovatelných programů pro ekoznačky – je odsunuta do dvou příloh vyhotovených pouze v jednom jazyce Unie.
The Commission's methodology also draws criticism, given that if what it claims to be doing is launching a general debate to include all of the parties concerned (fishermen, fishing companies, administrative bodies, consumers, and other relevant parties, such as NGOs or existing certifying bodies), it is extremely regrettable that the most interesting part of the communication, including definitions of eco-labelling schemes, objectives and criteria to be considered when establishing verification systems for eco-labelling, is relegated to the two Annexes and written in just one Community language.
Mnoho zájemců proto nemělo přístup k této základní části, která program ekoznaček vysvětluje.
Many of the parties concerned have, therefore, been denied access to what is a fundamental component of any eco-labelling scheme.
Vzhledem k (snad příliš obecným) cílům uvedeným v bodě 4 sdělení je však formulace kapitoly poněkud překvapující, neboť se zdá, že Komise od počátku odmítá veškerou možnost zavést jednotný veřejný program pro ekoznačky.
Coinciding with the objectives (perhaps too generic in nature) listed in section 4 of the communication, the wording of the chapter is none the less surprising, implying that the Commission is rejecting in advance the establishment of a single, public eco-labelling scheme.
Vytvoření „ekoznačky Společenství“ by samozřejmě znamenalo, že příslušné orgány by byly nuceny dodržovat složitější postupy, což by bezpochyby mělo za následek vyšší náklady.
It is clear that the establishment of a single 'Community eco-labelling scheme' would bring with it more complicated processes for the relevant authorities and also undoubtedly greater costs.
Význam jednotné ekoznačky by však přesto neměl být podceňován.
Yet the advantages of a single eco-labelling scheme must not be undervalued.
Taková značka by vzhledem k výhodám, které by její zavedení přineslo trhu, propůjčila větší právní bezpečnost zájemcům o zařazení do programu ekoznaček, nabídla by vyšší záruky spolehlivosti spotřebitelům, zabránila by tomu, aby při pohledu na příliš velký počet typů ekoznaček propadli sklíčenosti a zmatenosti, a tím by umožnila jasné propojení mezi programem a cíli, jež mají podpořit udržitelný rozvoj.
A Community label would bring greater legal certainty for those wishing to join the eco-labelling system, offer increased guarantees of reliability for consumers, prevent overlapping and confusion in the face of a proliferation of labels and, above all, ensure that the system is clearly associated with sustainable development and objectives.
Rybáři i rybářské podniky by se díky ní o ekoznačky více zajímali a znamenala by podporu jejich vyšší konkurenceschopnosti, pokud jde o používání lepších technik rybolovu, a spotřebitele by efektivněji přesvědčila o nutnosti podílet se prostřednictvím svých peněz na zlepšování životního prostředí.
It would also encourage fishermen and businesses to use eco-labelling more widely, foster greater competition amongst them in the use of more selective fishing techniques, given the advantages that obtaining the eco-label would bring in the market, and do more to convince consumers that they are in fact contributing to the recovery of the marine environment by parting with their money.
Komise navrhuje tři možnosti týkající se vytváření programu Společenství pro ekoznačky: první možnost – nepřijetí žádných opatření, druhá možnost – vytvoření jednotného programu Společenství pro ekoznačky pro ryby a produkty rybolovu, třetí možnost – zavedení minimálních požadavků na dobrovolné programy pro ekoznačky.
The Commission assesses three options in respect of the implementation of a Community labelling scheme: (i) 'Non-action', (ii) 'Creating a single Community eco-labelling scheme for fish and fishery products', (iii) 'Establishing minimum requirements for voluntary eco-labelling schemes'.
Zpravodajka vítá skutečnost, že byla zamítnuta první možnost, a to na základě argumentů, že bez záruky nezávislého osvědčování a akreditace by byla spolehlivost těchto programů nejistá a volnému pohybu zboží by bránilo jak riziko rozdrobeného trhu Společenství, tak příliš velký počet různých používaných druhů značek.
Naturally, the rapporteur applauds the rejection of the first option for the same reasons as before - there can be no reliability without a guarantee of independent certification and accreditation, it places the Community market at risk of fragmentation and it encourages the proliferation of labels, hindering the free movement of goods.
Komise však nepříliš jasně rozlišuje mezi druhou a třetí možností, neboť bez ohledu na mezinárodní požadavky, a zejména požadavky FAO, se majitelem systému stává orgán pověřený stanovením minimálních požadavků na získání ekoznačky.
On the other hand, the differentiation that the Commission makes between the second and third options is not at all clear, since according to all other international criteria, particularly those set out by the FAO, the organisation which fixes the minimum requirements for accession to an eco-labelling scheme must in fact take ownership of that system.
Vzhledem k tomu, že třetí možnost přisuzuje Komisi odpovědnost za definování těchto požadavků, stávají se tak ekoznačky veřejným programem, stejně jako v případě druhé možnosti, ačkoliv ta v žádném případě nezaručuje existenci jediné značky.
Given that in the third option it is the Commission that is responsible for fixing those requirements, this automatically converts the eco-labelling scheme into a public system, as laid out in the second option, although it would not guarantee the existence of a single eco-labelling scheme.
Na druhé straně může řízení programu patřit do pravomoci jak veřejných, tak soukromých subjektů, a to bez ohledu na to, zda bude vlastník programu veřejný, nebo soukromý.
Moreover, it is the system's management that may fall to either public or private bodies, whether the ownership of the system is public or private.
Mohly by tedy vedle sebe existovat různé ekoznačky, což si Komise zřejmě přeje, i když by podléhaly stejnému regulačnímu rámci Společenství.
We could therefore find ourselves in a situation where several eco-labelling schemes exist side by side, as appears to be the wish of the Commission, yet all of them would be subject to the same regulatory framework.
Je tedy především důležité stanovit výše uvedené minimální požadavky, zavést dohled nad programem ekoznaček a zaručit průhlednost i dodržování řetězce kontroly.
The important thing, therefore, is to fix the aforementioned minimum requirements, the supervision of the system and its transparency, as well as to guarantee the chain of custody.
STANOVISKO Výboru pro životní prostředí, veřejné zdraví a bezpečnost potravin
OPINIONOF THE COMMITTEE ON THE ENVIRONMENT, PUBLIC HEALTH AND FOOD SAFETY
pro Výbor pro rybolov,
for the Committee on Fisheries
k zahájení debaty o přístupu Společenství k programům pro ekoznačky pro produkty rybolovu
on launching a debate on a Community approach towards eco-labelling schemes for fisheries products
Výbor pro životní prostředí, veřejné zdraví a bezpečnost potravin vyzývá Výbor pro rybolov jako příslušný výbor, aby do svého návrhu usnesení začlenil tyto návrhy:
The Committee on the Environment, Public Health and Food Safety calls on the Committee on Fisheries, as the committee responsible, to incorporate the following suggestions in its motion for a resolution:
2. domnívá se, že tento systém doplní právní rámec zaměřený na zachování rybolovných zdrojů, což by mělo i nadále zůstat základním cílem společné rybářské politiky;
Considers that this system will complement the legislative framework for the preservation of fisheries resources, which should remain the common fisheries policy's fundamental objective;
4. lituje toho, že současná pravidla pro označování rybích produktů stanovená v článku 4 nařízení Rady (ES) č. 104/2000 ze dne 17. prosince 1999 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu a akvakultury
Regrets that the current rules on labelling of fish products laid down in Article 4 of Council Regulation (EC) No 104/2000 of 17 December 1999 on the common organisation of the markets in fishery and aquaculture products
5. lituje toho, že nemá k dispozici podrobnou analýzu umožňující přesněji odhadnout dopad těchto opatření na odvětví rybolovu a na mořský ekosystém;
Regrets that it has no detailed analysis in order to assess more precisely the consequences of such measures for the fishing sector and the maritime environment;
8. vyzývá proto k vytvoření jednotného postupu vývoje a certifikace ekoznaček, který do budoucna podpoří udržitelné metody produkce a využití rybolovných zdrojů, za předpokladu, že udělení značky bude spojeno s přísnými požadavky, pokud jde o:
Calls, therefore, for a uniform development and certification procedure to be set up that, in the long run, allows sustainable methods of producing and exploiting fisheries resources to be promoted, provided that the labels entail strict requirements regarding:
– minimalizaci vedlejších úlovků,
- minimising by-catches,
– regulaci úlovků na principu maximálního stálého výnosu,
- catches regulated on the basis of the 'maximum sustainable yield' principle,
– účinné prosazování právních předpisů a dohled s cílem potírat nezákonné praktiky;
- effective enforcement and supervision in order to combat illegal practices;
10. je pro to, aby nadále existovala vnitrostátní a jiná označení pro produkty rybolovu, která budou udávat mimo jiné metody lovu, např. skutečnost, že při lovu nedochází ke zranění delfínů, nebo kvalitu produktu;
Advocates the continued existence of national and other labels for fishery products indicating, inter alia, particular features of catch methods, such as harmlessness to dolphins or the quality of the product;
13. přiklání se k tomu, aby přistoupení k tomuto systému bylo dobrovolné, a navrhuje vytvořit podněty, které podnikům, zejména malým a středním podnikům, a neprůmyslovým rybářům usnadní přistoupení k zavedenému systému;
Recommends that participation in the system should be on a voluntary basis and suggests that there should be incentives to encourage companies, particularly SMEs, and non-industrial fishermen to participate in the system put in place;
V prosinci 1997 se Komise poprvé zabývala nutností jednat o nediskriminujících a dobrovolných programech pro ekoznačky.
In December 1997, the Commission first addressed the need to discuss non-discriminatory, voluntary eco-labelling schemes.
V roce 2002 přijala akční plán Společenství pro zahrnutí požadavků na ochranu životního prostředí do společné rybářské politiky a oznámila svůj záměr zahájit debatu o ekoznačkách pro produkty rybolovu.
In 2002, it adopted a Community Action Plan to integrate environmental protection requirements into the Common Fisheries Policy and announced its intention to launch a debate on the eco-labelling of fisheries products.
Dne 29. června 2005 Komise předložila sdělení o zahájení debaty o přístupu Společenství k programům pro ekoznačky pro produkty rybolovu.
On 29 June 2005, the European Commission presented its Communication launching a debate on a Community approach towards eco-labelling schemes for fisheries products.
Nedávná reforma společné rybářské politiky vyžaduje, aby byla projednána otázka zavedení programů pro ekoznačky, aby se tak do odvětví rybolovu lépe začlenily požadavky týkající se ochrany životního prostředí v této oblasti.
The recent reform of the Common Fisheries Policy makes it necessary to discuss the issue of the introduction of eco-labelling schemes as a means of better integrating environmental protection concerns into the fisheries sector.
Kromě toho se v nedávné době v této oblasti vyskytly různé výrobky označené ekoznačkou, což vyvolává otázky v souvislosti s jejich oprávněností, otázky týkající se zahraničního obchodu a ochrany spotřebitelů.
In addition, the recent emergence of various "eco-labelled" products in this sector raises questions with respect to competition, external trade, and consumer protection.
Cílem Komise je mimo jiné podporovat udržitelný rybolov a přiměřenou úroveň ochrany mořských ekosystémů, připravovanou harmonizaci programů pro ekoznačky a transparentní a objektivní informace pro spotřebitele.
Among its objectives, the Commission aims to promote sustainable fisheries and an adequate level of protection of the marine eco-system, a harmonised approach to eco-labelling schemes and transparent and objective information for consumers.
Komise uvažuje o třech různých možnostech:
The Commission considers three options:
Nepřijmout žádná opatření a dát volný průběh rozvoji programů pro ekoznačky uváděné na trhu, aniž by veřejný sektor do tohoto procesu jakkoliv zasahoval či jej kontroloval.
Non-action and freedom to develop eco-labelling schemes on the market, without any intervention and control from the public sector.
Vytvořit jednotný program Společenství pro ekoznačky pro ryby a produkty rybolovu.
Create a single Community eco-labelling scheme for fish and fisheries products.
Zavést minimální požadavky na dobrovolné programy pro ekoznačky.
Establishing minimum requirements for voluntary eco-labelling schemes.
Komise se ve svém sdělení jasně vyjádřila pro třetí možnost.
In its Communication, the Commission clearly favours Option 3.
Navrhovatelka by však chtěla v souvislosti s touto volbou vyjádřit své obavy, neboť nestačí, aby bylo náročných cílů Komise pouze dosaženo.
However, the draftswoman wants to express her concerns about this option which would not be sufficient if it aims to achieve the ambitious objectives defined by the Commission.
Prosté stanovení minimálních požadavků na dobrovolné programy pro ekoznačky by pouze regulovalo současnou situaci a zabránilo by výskytu neoprávněných ekoznaček.
The single establishment of minimum requirements for voluntary eco-labelling schemes would only regulate the current situation and prevent the emergence of misleading certifications.
Nebylo by však jasným sdělením podporujícím uvědomělé jednání uživatelů ani výrobců.
It would not send a clear message able to stimulate awareness to both consumers and producers.
Nárůst ekoznaček navíc představuje riziko, že dojde k možnému oslabení významu ekoznačky.
Moreover, a proliferation of labels risks weakening the role an eco-label can play.
To jsou některé důvody, proč se navrhovatelka vyslovuje pro vytvoření jednotného programu Společenství pro ekoznačky s náročnými kritérii.
These are some of the reasons why the draftswoman is in favour of the creation of a single Community eco-labelling scheme with ambitious criteria.
S ohledem na cíle, které Komise stanovila, a při zapojení zúčastněných stran by Komise měla vytvořit transparentní, přístupný a věrohodný program pro ekoznačky.
In the light of the objectives defined in the Communication and with the involvement of the stakeholders, the Commission should establish a transparent, accessible and credible eco-labelling system.
Komise se musí ujistit, že tato značka nebude překážkou obchodu.
The Commission must ensure that this label does not act as a barrier to trade.