natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Pokud jde o společnost Equitable Life, je třeba upozornit na to, že krátce po zveřejnění Penroseovy zprávy společnost požadovala další lhůtu na přípravu své odpovědi na určité stížnosti, které ze zprávy vyplynuly.
In relation to Equitable Life it is to be noted that, shortly after the Penrose Report was published, the Society sought extra time to prepare its response to certain complaints arising out of it.
Z tohoto důvodu dne 10. května 2004 FSA vydal zproštění, které zbavilo společnost Equitable Life povinnosti vyšetřovat stížnosti na vzniklé záležitosti ve standardních lhůtách stanovených v příručce FSA.
For this reason, on 10 May 2004, the FSA issued a waiver dispensing Equitable Life from the need to investigate complaints about the matters arising within the standard timescale applicable under FSA rules.
Podmínkou tohoto zproštění bylo, aby společnost ELAS poskytla „ písemný závazek, že pokud bude chtít uplatnit zákon o promlčecích lhůtách z r. 1980 jako obhajobu před nárokem oprávněného stěžovatele v řízení před soudem nebo ombudsmanem, nebude se pro účely zákona započítávat doba, po kterou pro věc oprávněného stěžovatele platilo toto nařízení ”.
A condition of this waiver was that Equitable Life provided “ a written undertaking that, if it seeks to rely on the Limitation Act 1980 as a defence to any claim by an eligible complainant whether in Court or Ombudsman proceedings, it will not count for the purpose of that Act any period within which the eligible complainant’s case has been subject to this direction ”.
FSA původně vydal zproštění do 30 června 2004, a následně je prodloužil do 30. září 2004.
The FSA originally granted the waiver until 30 June 2004, and subsequently extended it to 30 September 2004.
Ačkoli to v praxi znamenalo prodloužení promlčecí lhůty o několik měsíců, nároky velké většiny pojistníků by podle zákona byly promlčeny.
Although this meant in practice a prolongation, by some months, of the limitation period, the overwhelming majority of policyholders would by now be time barred under the Act.
Podle pana SCAWENA (H3) byly nároky všech pojistníků společnosti ELAS promlčeny od konce roku 2006.
According to Mr SCAWEN (H3) all ELAS policyholders have been time barred since the end of 2006.
Občanskoprávní žaloba mohla být podle okolností případu podána u okresního soudu nebo u Nejvyššího soudu.
Civil legal action could be started in the county court or in the High Court, depending on the circumstances of the case.
Pokud nárok činí nejvýše 15 000 GBP, musí být uplatněn u okresního soudu.
If the claim is for £15,000 or less, it must be started in the county court.
Pokud je věc prostá, okresní soud rozhodne o uplatnění postupu pro drobné nároky a převede nárok do „řízení o drobných nárocích“.
If the case is a simple one, the county court will decide to use the small claims procedure and will allocate the case to the ‘small claims track’.
Ve většině případů drobných nároků soud nenařídí straně, která spor prohraje, náhradu nákladů na právní zastoupení.
In most cases, the court will not order solicitors’ costs to be paid by the losing party in a small claims case.
Pokud žalující strana pověří advokáta, bude muset zaplatit jeho náklady.
If a claimant instructs a solicitor he/she will have to pay the costs.
Z tohoto důvodu většina navrhovatelů řeší drobný nárok bez pomoci advokáta.
For this reason most claimants deal with a small claim without the help of a solicitor.
Pokud hodnota nároku činí nejvýše 5 000 GBP, bude obvykle předána do řízení o drobných nárocích.
If the value of a case is £5,000 or less, it will generally be allocated to the small claims track.
Pan WEIR (H2) a pan SCAWEN (H3) uvedli, že někteří pojistníci si zvolili tuto možnost a podali žaloby u soudu pro drobné nároky nebo tím společnosti ELAS hrozili.
Mr WEIR (H2) and Mr SCAWEN (H3) indicated that some policyholders have taken this choice and launched claims through the Small Claims Court or threatened ELAS to do so.
Připomněl však, že nejvyšší hodnota nároku je v podstatě omezena částkou 5 000 GBP, a proto byly příslušné částky, a tedy i možná odškodnění, omezené.
He recalled, however, that that the maximum value of the case is essentially restricted to £5,000 and that therefore the amounts involved, and thus possible compensation, would be limited.
Velkou většinu nároků pojistníků musel projednat Nejvyšší soud.
A vast majority of policyholders' claims would have to be dealt with by the High Court.
Jak však pojistníci poukázali, žalující strana musela zaplatit náklady strany žalované v případě, že soud rozhodl ve prospěch společnosti (pan LAKE, H1; pan WEIR, H2; pan SCAWEN; H3).
However, as policyholders pointed out, the claimant would have to meet the defendant's cost in the event that the Court decides in favour of the Society (Mr LAKE, H1; Mr WEIR, H2; Mr SCAWEN; H3).
Ve studii ES-3
In ES 3
Strana 51. se upozorňuje na to, že „soudní řízení je obtížný boj vzhledem k praktickým problémům a vysokým transakčním nákladům, hmotné právo je nejasné a vzhledem k požadavkům na podstatnost a důvěru v předpisy, které platí pro důkazní břemeno, je zaměřeno proti spotřebiteli“ .
Page 51. it is noted that " litigation is an uphill struggle because of practical difficulties and high transaction costs, the substantive law is unclear and, because of requirements of materiality, reliance on the rules pertaining to the onus of proof, it is loaded against the consumer ".
Pan SCAWEN (H3) naznačil, že případné náklady na podání žaloby proti společnosti jsou mimo finanční možnosti naprosté většiny pojistníků.
Mr SCAWEN (H3) suggested that the potential costs of pursuing a claim against the Society lie outside the financial resources of the overwhelming majority of policyholders.
Kromě toho zdůraznil, že by bylo obtížné nalézt právníky a advokáty, kteří rozumějí složité otázce příslušných penzijních ustanovení.
In addition, he stressed that it would be difficult to find lawyers and barristers who understand the complexity of the relevant pension provisions.
V dokumentu WE 23
IN WE 23
Strana 7. pan SCAWEN ilustruje problém nákladů, kterému žalující strany u anglických soudů čelí: „Pokud bych se rozhodl žalovat společnost o odškodnění, bude mi řečeno, že v případě, že by se moje věc dostala až do hlavního líčení a já bych prohrál, hrozilo by, že uhradím náklady v řádu 150 000 GBP na každé straně – 300 000 GBP celkem (440 000 EUR).
Page 7. , Mr SCAWEN illustrates the problem of costs facing plaintiffs in the English courts: " If I decided to sue the Society for compensation, then I am advised that my risk for costs, in the event that my case went to trial and was lost, would be of the order of £150,000 on each side--£300,000 in all (EUR 440,000).
Kromě toho, že nemám peníze na takové riziko, protože můj nárok činí jen okolo 70 000 GBP (101 000 EUR), nejeví se to jako nákladově efektivní přístup. ...
Apart from the fact that I do not have that sort of risk money, as my claim is only of the order of £70,000, (EUR 101,000), it does not seem to be a cost effective approach. ...
Podle údajů, ke kterým jsem měl přístup, je jasné, že náklady na vedení sporu se společností do okamžiku, kdy se společnost mimosoudně vyrovná, se pohybují od 56 000 do 180 000 GBP, v průměru zhruba 101 000 GBP.
With data that I have had access to it is clear that the costs of pursuing a claim against the Society to the point at which the Society settles out of court vary from £56,000 to £180,000, with an average of approximately £101,000.
To je jasně mimo finanční možnosti naprosté většiny britských občanů, vedle rizika platby ekvivalentní částky právníkům společnosti v případě prohry nebo odstoupení v důsledku zátěže a vypětí při soudním řízení.“
Clearly this lies outside the financial resources of the overwhelming majority of British citizens, quite apart from the risks of paying an equivalent sum to the Society’s lawyers if they lose or give up under the stresses and strains of the legal process. "
Pan SCAWEN naznačuje, že právníci ve Spojeném království tento problém uznávají, a cituje ze zprávy
Mr SCAWEN suggests that the problem is recognised by the legal profession in the UK quoting from a report
Je příliš nejistý – obtíže s předpovědí toho, kolik bude soudní řízení stát a jak dlouho bude trvat, vyvolávají strach z neznámého; pro mnoho účastníků řízení je systém nesrozumitelný.
It is too uncertain: the difficulty of forecasting what litigation will cost and how long it will last induces the fear of the unknown; and it is incomprehensible to many litigants.
Především je jeho organizace příliš roztříštěná, protože neexistuje nikdo s jasnou odpovědností za správu občanskoprávních soudů; a je příliš nepřátelský, protože spory řídí strany a nikoli soudy, a strany příliš často nedodržují procesní pravidla a soudy jejich dodržování nevymáhají“ (WE 23
Above all it is too fragmented in the way it is organised, since there is no-one with clear overall responsibility for the administration of civil justice; and too adversarial as cases are run by the parties, not by the courts and the rules of court, all too often, are ignored by the parties and not enforced by the court “ (WE 23
Strana 22. ).
Page 22. ).
Dokument WE 23 obsahuje dopis, který zaslala jedna právní firma úřadu FSA jako odpověď na žádost o konzultaci.
WE 23 includes a letter sent by a law firm to the FSA in answer to a consultation paper.
Dopis uvádí: „Soudní pře před Nejvyšším soudem týkající se nesprávného prodeje finančních služeb, která je obhajována až do hlavního líčení, může stát zhruba 30 000 až 150 000 GBP.
It notes the following: " A lawsuit in the High Court concerning a financial services mis-sale, which is defended up to the point of trial, can cost anything from £30,000 to £150,000.
Takové výdaje si může dovolit jen několik klientů-podnikatelů a ještě méně klientů-soukromých osob. ...
Few business clients, and even fewer private clients, can afford this kind of outlay. ...
Nejistota výsledku a riziko zaplacení nákladů druhé strany jsou výrazným odrazujícím prvkem.“
The uncertainty of the outcome and the risk of paying the other side’s costs are a significant disincentive. "
„Kromě malého počtu relativně bohatých navrhovatelů je tento přístup pro průměrného pojistníka ve Spojeném království více či méně uzavřen“ , shrnul pan SCAWEN (H3).
" Apart from a small number of relatively wealthy claimants, this approach is more or less closed to the average policyholder in the UK ", Mr SCAWEN (H3) concluded.
Dokumenty získané od skupiny EMAG (H1) a pana WEIRA (H2) naznačují, že pouze několik velmi bohatých soukromých osob a skupin zahájilo soudní řízení proti společnosti ELAS nebo tím hrozilo.
The evidence obtained from both EMAG (H1) and Mr WEIR (H2) suggests that only a few high net-worth individuals and groups have issued court proceedings or threatened to do so against ELAS.
Výbor se samozřejmě snažil získat dokumenty o počtu soudem projednávaných věcí pojistníků vedených proti společnosti a dosaženém výsledku.
Naturally, the committee sought to obtain evidence as to the number of court cases issued by policyholders against ELAS and the outcome achieved.
Proto kontaktoval několik svědků a požádal je, aby mu předložili soudní dokumenty a rozhodnutí, které měli k dispozici.
It therefore contacted several witnesses asking them to make available court documents and judgements.
Obdržel kopii jedné žaloby na anulování smlouvy a náhradu škody z titulu uvedení v omyl a/nebo porušení zákonné povinnosti, podané dne 13. května 2002 pojistníkem, který v roce 2002 investoval více než 850 000 GBP.
In response, it received a copy of one claim for rescission and damages for misinterpretation and/or breach of statutory duty issued on 13 May 2002 by a policyholder who had invested more than £850.000 in 2002, which was reportedly settled in full before the hearing (see WE-CONF 15).
Nárok byl údajně v plné výši vyrovnán před soudním projednáním (viz WE-CONF 15).
Apart from this document, no written evidence on court cases initiated by policyholders was received.
Kromě tohoto dokumentu se nepodařilo získat žádné písemné dokumenty o věcech projednávaných soudem z podnětu pojistníků.
Mr BAIN (H8) reported a case where a complainant, who had allegedly been mis-sold an income drawdown pension policy was offered a compensation of £522 by ELAS.
Pan BAIN (H8) uvedl případ, kdy stěžovateli, kterému byla údajně formou nesprávného prodeje prodána pojistná smlouva s čerpáním důchodu, nabídla společnost ELAS odškodnění ve výši 522 GBP.
After he threatened ELAS with legal action, the Society agreed to pay him £81,907, according to Mr BAIN.
Poté, co tento stěžovatel společnosti ELAS pohrozil žalobou, společnost podle pana BAINA souhlasila s tím, že mu vyplatí 81 907 GBP.
Mr WEIR stressed that " to my personal knowledge, everyone [who instructed lawyers or launched claims] was settled in full before their case ever got to court ". "
Pan WEIR zdůraznil: „pokud já vím, každý [kdo pověřil právníky nebo podal žalobu], získal plné odškodnění ještě předtím, že se jeho věc dostala k soudu“ . „Jinými slovy, společnost Equitable Life si byla dobře vědoma, že by v soudním řízení prohrála, a že by se tak otevřela cesta k záplavě dalších žalob“ (pan WEIR, H2).
In other words, Equitable Life was well aware that it would lose in open court and that it would open the floodgates to more claims " (Mr WEIR, H2).
Podobně pan LAKE (H1) uvedl, že věci vždy skončily vyrovnáním za cenu „umlčujících dohod, které zakazovaly širší diskuse o podmínkách vyrovnání“ (pan LAKE, H1).
Likewise, Mr LAKE (H1) stated that cases were always settled at the cost of " gagging agreements which prohibit any wider discussions of the terms of the settlement " (Mr LAKE, H1).
Pan SCAWEN to potvrdil a uvedl: „podle toho, co vím, byly všechny případy vyrovnány mimosoudně , před hlavním řízením a s velmi přísnými podmínkami utajení“ ( WE 23/2
Mr SCAWEN confirmed this, stating that " t o the best of my knowledge all of these cases have been settled out of court, prior to trial under very strict confidentiality clauses " (WE 23/2
Jiný pojistník to formuloval takto: „Ve všech případech ... jde o to, že je nikdy neprojednal soud, protože byly vždy v plné výši vyrovnány o den dříve a s dohodou o utajení.
Another policyholder put it the following way: " T he point about all ... cases is that they were never heard by the court because they were always settled in full the day before with a confidentiality agreement.
Jakmile byla předložena „rozumná nabídka“, soud by nedovolil navrhovateli vystoupit u soudu a mohl by mu i nařídit úhradu nákladů řízení.
Once a 'reasonable offer' has been made, the court would not allow the plaintiff to have their day in court and could even award costs against them.
Je tedy velice obtížné nalézt pravdu.
So it is very hard to see the truth.
Strategií společnosti Equitable bylo zastrašit potenciální účastníky řízení hrozbou vysokých soudních nákladů, které by v případě prohry museli platit.
Equitable’s strategy has been to scare away potential litigants by threatening to run up high legal costs which they would have to pay if they lost.
Za druhé, nikdy by nedopustili, aby se věc dostala před soud, protože věděli, že by prohráli a že by to povzbudilo ostatní k podávání žalob a donutilo by to společnost ke zveřejnění dokumentů, které se podle společnosti neměly dostat na veřejnost“ (WE-CONF- 12).
Secondly, they would never allow a case to get into court because they know they would lose and that would encourage others to launch a claim as well as forcing disclosure of evidence they would prefer did not come into public view " (WE-CONF- 12).
Výbor tudíž postrádá informace o přesném počtu žalob iniciovaných v minulosti pojistníky proti společnosti ELAS.
Thus, the committee lacks information about the exact number of cases initiated by policyholders against ELAS in the past.
Dokumenty zřejmě naznačují, že nebyl vydán žádný rozsudek, protože spory byly obvykle řešeny mimosoudním vyrovnáním s podmínkou utajení.
Evidence seems to suggest that there has not been any judgement because cases were usually settled out-of-court under confidentiality clauses.
Pokud jde o probíhající spory, pan SCAWEN (H3) informoval výbor, že skupina příjemců plateb z důchodového pojištění s podílem na zisku v současné době vede spor se společností.
As regards ongoing cases, the committee was made aware by Mr SCAWEN (H3) that a group of with-profits annuitants is currently pursuing claims against the Society.
Vysvětlil, že skupina vypracovala mechanismus, kterým se navrhovatelé „ vzájemně pojišťují“ pro případ, že by jeden či více sporů prohráli, a že podání žaloby umožnila až právní firma, která byla ochotná ujmout se případu na principu „ žádná výhra – žádný poplatek “.
He explained that the group has developed a mechanism by which the claimants " mutually insure " each other if one or more of the cases failed and that the claim was only made possible by a law firm which was willing to take on the case on a 'no win, no fee' basis.
Kromě toho byl výbor informován, že soudní řízení zahájil jeden irský pojistník a další spor čeká u německého soudu (viz níže).
In addition, the committee was informed that one Irish policyholder has commenced litigation and that another case is said to be pending before a German court (see below).
Stručně řečeno, zahájení soudního řízení proti společnosti ELAS podle oddílu 62 zákona o finančních službách z r. 1986 nebo na základě uvedení v omyl nebo nedbalého poradenství bylo teoreticky pro dotčené pojistníky možnou cestou k získání odškodnění.
In summary, the launch of court proceedings against ELAS under Section 62 of the Financial Services Act 1986 or for misrepresentation or for negligent advice was, in theory, a possible route for aggrieved policyholders to obtain redress.
V praxi však nepřímé důkazy naznačují, že tuto cestu využili pouze velmi movití pojistníci, kteří pak dosáhli vyrovnání se společností, zatímco průměrným pojistníkům v žalobách na společnost bránila významná finanční rizika spojená s britským soudním systémem.
In practice, however, circumstantial evidence suggests that only few affluent policyholders took this route and consequently reached settlements with the Society, whereas the significant financial risks under the UK legal system prevented the average policyholder from suing the Society.
Kromě toho, protože se hlavní události ve společnosti datují do období 1998–2000, jsou nároky v podstatě všech dotčených pojistníků podle britského zákona o promlčení nyní promlčeny.
Furthermore, since the main events at ELAS date back to 1998-2000, virtually all aggrieved policyholders are by now time barred under the UK Limitations Act.
V praxi byl proto pro velkou většinu pojistníků jediným zdrojem občanskoprávní spravedlnosti úřad finančního ombudsmana.
In practice, therefore, for the vast majority of policyholders, the Financial Ombudsman Service had been the only source of civil justice.
Dotčení pojistníci teoreticky mohli své nároky opřít o údajné selhání britského regulátora při ochraně pojistníků výkonem dohledu nad postupy účetnictví a tvorby rezerv a nad finanční situací společnosti Equitable Life v souladu se zákony Spojeného království.
Aggrieved policyholders could, in theory, base their claims on alleged failure of the UK Regulator to protect policyholders by exercising supervision of accounting and provisioning practices and the financial situation of Equitable Life in accordance with UK law.
Obvinění, podle kterého britské regulační orgány selhaly při obezřetnostním dohledu, vznesla řada svědků ústně (viz například pan LAKE, H1; pan WEIR, H2; pan BELLORD, H2; pan JOSEPHS, H2, paní KWANTES, H7, pan SEYMOUR H7, pan BRAITHWAITE, H11) a písemně (viz například WE 4, WE 7, WE 8, WE 14, WE 15, WE 36, WE 44, WE 51, WE 52).
The allegation that the UK regulatory authorities failed in respect of prudential supervision has been put forward by numerous witnesses orally (see for instance Mr LAKE, H1; Mr WEIR, H2; Mr BELLORD, H2; Mr JOSEPHS, H2, Ms KWANTES, H7, Mr SEYMOUR H7, Mr BRAITHWAITE, H11) and in writing (see for instance WE 4, WE 7, WE 8, WE 14, WE 15, WE 36, WE 44, WE 51, WE 52).
Obsahuje je část III této zprávy.
These are covered in Part III of this report.
Někteří svědkové naznačili, že regulátor selhal nejen ve své regulační funkci, ale rovněž uvedl v omyl pojistníky, kteří se na něj obrátili ve věci společnosti Equitable Life.
Some witnesses suggested that the regulator not only failed to fulfil its supervisory functions but also misled policyholders who had approached them in relation to Equitable Life.
Pan VINALL například v dokumentu WE 43 tvrdí, že kontaktoval úřad FSA počátkem roku 2001, když začaly být problémy společnosti ELAS zjevné a byly široce probírány v tisku v celém Spojeném království.
Mr VINALL, for instance, claims in WE 43 that he contacted the FSA in early 2001 at a time when the solvency problems faced by ELAS became apparent and were widely reported in the press throughout the UK.
Vznesl dotazy ohledně solventnosti a úrovně rezerv a tvrdí, že mu úřad FSA odpověděl, že není důvod k obavám, a to v době, kdy měly být problémy regulátorovi známy.
He asked questions about solvency and reserve levels and claims to have been told by the FSA that there was no reason for concern, when in fact the problems should have been known to the regulator.
Dle jeho názoru FSA informoval pojistníky mylně.
In his opinion, the FSA have misinformed policyholders.
V důsledku toho zůstali u společnosti ELAS déle, než by zůstali jinak, a utrpěli další ztráty.
As a result, they stayed with ELAS longer than they would otherwise have done and suffered further losses.
Následné stížnosti pana VINALLA jak k úřadu FSA, tak ke komisaři Spojeného království pro stížnosti nebyly uznány důvodnými.
Mr VINALL's subsequent complaints to both the FSA itself and the UK Complaints Commissioner were not upheld.
FSA tvrdil, že mu jeho postavení nedovolovalo tvrdit, že ve společnosti ELAS nebyly problémy, a že bylo na spotřebitelích, aby přijali svá vlastní rozhodnutí ohledně společnosti ELAS (WE 43).
The FSA claimed that it was not in a position to assert that there were no problems at ELAS and that there was an onus on consumers to make their own decisions with regard to ELAS (WE 43).
Rovněž poukázal na to, že při rozhodování o uvalení restrikcí na firmy musí FSA brát v úvahu širší dopad, který by tyto restrikce mohly mít na trh a na spotřebitele obecně.
It also pointed out that in making judgements about imposing restrictions on firms, the FSA must take into account the wider impact these may have on the market and on consumers generally.
Komisař pro stížnosti dále zdůraznil, že FSA je velmi svázán, pokud jde o to, co smí a nesmí říkat o třetích stranách, protože by jej mohla společnost žalovat, kdyby se informace ukázaly jako nesprávné a poškozující.
The Complaints Commissioner further emphasised that the FSA is tightly constrained as to what it can and cannot say about third parties, since it could be sued by the company if the information turned out to be incorrect and damaging.
Parlamentní ombudsmanka Spojeného království (viz níže) v současné době posuzuje stížnosti mnoha soukromých osob, které tvrdí, že „je FSA ujistil, že není žádný důvod ke znepokojení ohledně solventnosti společnosti“ (WE 43).
The UK Parliamentary Ombudsman (see below) is currently considering complaints by many individuals, who allege that they " were assured by the FSA that there was no reason to be alarmed as to the solvency of the Society" (WE 43).
Pojistníci mají dvě možné cesty k odškodnění za údajná selhání regulátora.
There are two possible avenues available to policyholders to obtain compensation for alleged failings of the regulator.
Stížnosti k parlamentní ombudsmance Spojeného království představují pro dotčené pojistníky první možnost, jak získat odškodnění.
Complaints to the UK Parliamentary Ombudsman constitute the first possibility for aggrieved policyholders to obtain compensation.
Memorandum parlamentní ombudsmanky podrobně vymezuje úlohu ombudsmanky obecně a ve vztahu k případu společnosti ELAS konkrétně (WE 12).
A memorandum of the Parliamentary Ombudsman to the Petitions Committee sets out in detail the Ombudsman's role in general and with regard to the ELAS case in particular (WE 12).