natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Závěrem lze říci, že nehledě na jisté aspekty, vzhledem k nimž není možno předběžně stanovit, do jaké míry budou navrhované změny účinné, se Ústavě podařilo ujasnit a zvýšit možnosti institucí při zachování „metody Společenství“ a institucionální rovnováhy, která by měla Unii umožnit reagovat na novou situaci vzniklou v souvislosti s rozšířením a uplatnit se v mezinárodním kontextu.
It may thus be concluded that, despite certain aspects with regard to which it is not possible to judge in advance how effective the proposed changes will be, the Constitution succeeds in clarifying and enhancing the capacity of the institutions while preserving the 'Community method' and the institutional balance, which should enable the Union to respond to the new situation arising from enlargement and assert itself in the international context.
Akty a postupy: koherentnější, přesnější a přehlednější systém
Acts and procedures: a more coherent, precise and comprehensible system
Ústava přináší podstatný pokrok pokud jde o zjednodušení a racionalizaci rozhodovacích procesů a nástrojů činnosti.
The Constitution brings about significant progress in terms of simplification and rationalisation of decision-making procedures and instruments for action.
Výhody s ohledem na účinnost těchto procesů, jejich demokratickou legitimitu a transparentnost jsou zřejmé.
The gains as regards the efficiency of procedures, their democratic legitimacy and their transparency are obvious.
Důležité jsou dokonce i změny terminologie, které pomohou občanům pochopit, kdo, o čem a jak v Unii rozhoduje.
Even the changes of terminology are important in order to allow citizens to understand more clearly who decides what in the Union and how.
Zjednodušuje a ujasňuje se typologie právních nástrojů : zakotveno je šest typů právních nástrojů – zákony, rámcové zákony, nařízení, rozhodnutí, doporučení a stanoviska.
The typology of legal instruments is simplified and clarified: six types of legal instrument are provided for: laws, framework laws, regulations, decisions, recommendations and opinions.
Tyto termíny jsou jednoduché a jasné a označení „evropský“ přidané ke každé z těchto kategorií občanům jasně ukáže, co se tím myslí, protože tyto termíny odpovídají terminologii používané ve většině členských států (zákon je souborem předpisů schválených Parlamentem, nařízení je souborem předpisů schválených výkonným orgánem), a ukončí tak zmatení a terminologickou nepřesnost, která dosud panovala.
These terms are simple and clear, and the designation 'European' added to each of these categories will make it clear to the public what is meant, since they correspond to the terminology used in most Member States (a law is a set of rules emanating from Parliament, a regulation is a set of rules adopted by the executive), putting an end to the confusion and terminological imprecision which have prevailed until now.
Ústava také jasně stanovuje hierarchii předpisů.
The Constitution also establishes a clear hierarchy of instruments .
Přednost legislativních aktů před exekutivními akty je jednoznačně dána.
The supremacy of legislative acts over executive acts is clearly stipulated.
Je jasně stanoveno, že Komise je evropským výkonným orgánem, který má povinnost přijímat nezbytná opatření k provádění legislativních aktů na evropské úrovni, zatímco Rada má výkonnou pravomoc pouze výjimečně v případech, které jsou v Ústavě výslovně uvedeny, nebo pokud je tak stanoveno v legislativních aktech s udáním řádných důvodů.
The Commission is recognised as the European executive, which has the duty to take the necessary measures to implement legislative acts at European level, while the Council only exceptionally performs executive responsibilities, in the cases where the Constitution expressly so determines, or when legislative acts, stating due reasons, so specify.
Řádný legislativní postup má tyto hlavní rysy: právo iniciativy má Komise (kromě jistých oblastí v prostoru svobody, bezpečnosti a práva, kde Komise toto právo sdílí alespoň s 1/4 členských států), ke schválení dochází postupem spolurozhodování mezi Evropským parlamentem a Radou (několik malých změn, kterými byl změněn starý postup spolurozhodování, bylo učiněno právě, aby se zdůraznila úplná rovnost mezi těmito dvěma orgány) a Rada svá rozhodnutí schvaluje kvalifikovanou většinou.
The main features of the ordinary legislative procedure are as follows: the power of initiative rests with the Commission (except in the case of certain topics in the field of the area of freedom, security and justice, where the Commission shares it with at least 1/4 of the Member States), there is codecision by the European Parliament and the Council (some small changes which have been made to the old codecision procedure are intended precisely to stress the complete equality between the two institutions), and the Council adopts its decision by a qualified majority.
Ve všech těchto oblastech už Rada nemůže rozhodovat sama, ale pouze po dohodě s Parlamentem.
In all these fields, the Council can no longer decide by itself, but only in agreement with Parliament.
Bohužel existuje stále mnoho případů, na něž se vztahují zvláštní legislativní postupy , takže se může stát, že jeden orgán schválí akt za účasti jiného orgánu, přičemž se tato účast může pohybovat od souhlasu po pouhou konzultaci, a někdy není výběr tohoto typu postupu ničím jiným než výsledkem ústupků, ke kterým došlo v průběhu jednání mezivládní konference.
Regrettably, there are still too many cases in which special legislative procedures apply, so that one institution adopts an act with the participation of the other institution - which may range from assent to mere consultation - and in some cases it is difficult to see the choice of this type of procedure as anything but the result of concessions made during the negotiations at the Intergovernmental Conference.
Ve třech případech může Evropský parlament schválit zákon se souhlasem Rady
There are three cases in which the European Parliament may enact laws with the assent of the Council
25 Jedná se o zákon, kterým se stanoví statut poslanců Evropského parlamentu, zákon, kterým se stanoví statut evropského veřejného ochránce práv a zákon, kterým se stanoví postupy při vykonávání práva vyšetřování (který stejným způsobem vyžaduje souhlas Komise) – viz příloha 4.
The law laying down the Statute for Members of the European Parliament, the law determining the status of the European Ombudsman and the law determining the procedures for the exercise of the right of inquiry (which likewise requires the assent of the Commission) - cf.
Naproti tomu v 28 případech schvaluje zákony Rada
In contrast, there are 28 cases in which provision is made for Council laws
26 Ve 22 z těchto případů rozhoduje Rada jednomyslně (v pěti případech se souhlasem Evropského parlamentu, v 17 případech po pouhé konzultaci s Parlamentem); v šesti případech rozhoduje pomocí kvalifikované většiny (v jednom případě se souhlasem Evropského parlamentu, v pěti případech po pouhé konzultaci s Parlamentem) – viz příloha 4.
In 22 of these cases, the Council decides unanimously (in five cases with the assent of the European Parliament, in 17 after mere consultation); in six cases it decides by a qualified majority (in one case with the assent of the European Parliament, in five cases after mere consultation) - cf.
Zákon obsahující roční rozpočet podléhá zvláštnímu postupu pro společné rozhodování mezi Evropským parlamentem a Radou (viz bod 8 níže).
The law containing the annual budget is subject to a special procedure for joint decision-making by the European Parliament and the Council (cf. point 8 below).
Přes tyto výjimky je Ústava bezpochyby zřetelným pokrokem, pokud jde o účinnost a demokratickou legitimitu evropského zákonodárného procesu.
Despite these exceptions, the Constitution undeniably represents distinct progress in terms of the efficiency and democratic legitimacy of European law-making.
Tento pokrok je doprovázen podobným pokrokem s ohledem na schvalování mezinárodních dohod, které Unie uzavírá, a to díky širšímu uplatňování hlasování kvalifikovanou většinou v Radě a požadavku na nutnost získání souhlasu Evropského parlamentu (např. o dohodách o provádění společné obchodní politiky).
This progress is accompanied by similar progress regarding the adoption of the international agreements concluded by the Union, thanks to the extension of the application of the qualified majority voting procedure in the Council and the requirement that the assent of the European Parliament be obtained (for example on agreements implementing the common commercial policy).
Finanční prostředky Unie
The Union's finances
Jednou z otázek, která podnítila největší diskusi, a to jak v Konventu, tak i na mezivládní konferenci, byla reforma unijního systému financí, zejména postupu schvalování rozpočtu.
One of the questions which gave rise to most debate, both at the Convention and at the Intergovernmental Conference, was reform of the Union's system of finance, particularly the budgetary procedure.
Šlo o institucionalizaci systému, který v budoucnu umožní přiměřené, transparentní a demokratické financování Unie a upevní pravomoci Evropského parlamentu, jakožto součásti rozpočtového orgánu tím, že mu dá rozhodující slovo v případě celého rozpočtu, včetně výdajů, které byly dosud označovány jako „povinné“, jako jsou např. výdaje na společnou zemědělskou politiku a společnou politiku rybolovu.
It was a matter of institutionalising a system which in future would make it possible to finance the Union adequately, transparently and democratically, and particularly for the European Parliament to consolidate its powers as an arm of the budgetary authority by giving it a decisive say on the whole of the EU budget, including expenditure hitherto classified as 'compulsory', such as expenditure on the common agricultural policy and the common fisheries policy.
Konečný výsledek, ačkoli je vcelku pozitivní, je do určité míry odrazem změny důrazu kladeného mezivládní konferencí, která nepřijala všechny návrhy Konventu.
The final result, although positive overall, to some extent represented a change of emphasis by the Intergovernmental Conference, which did not entirely accept the Convention's proposals.
Konvent navrhoval třístupňový model, který byl jednoduchý a vyrovnaný:
The Convention had proposed a three-stage model which was simple and balanced:
- Rada by o základních rysech a o stropu
- the Council would continue to decide unanimously (with the subsequent approval of the Member States in accordance with their respective constitutional rules) on the essential features and on the own-resources ceiling
27 V Ústavě je zakotven zákon Rady, k němuž Parlament může pouze poskytnout stanovisko.
The Constitution provides for a Council law, on which Parliament may only deliver an opinion.
Konvent na druhé straně navrhoval, aby byla opatření k realizaci systému vlastních zdrojů schválena zákonem Rady na základě hlasování kvalifikovanou většinou se souhlasem Parlamentu.
The Convention, on the other hand, proposed that the measures for the implementation of the own-resources system should be adopted by a Council law adopted by a qualified majority, with the approval of Parliament. ;
-oba orgány by společně rozhodovaly o ročním rozpočtu: po prvním čtení v každém z těchto orgánů, což by mohlo vést ke svolání dohodovacího výboru, by měl Parlament v případě neshody poslední slovo za předpokladu, že by pro schválení byla velká většina poslanců; v opačném případě by převážil postoj Rady.
- the two institutions would decide jointly on the annual budget: after a first reading in each institution, which could lead to the convening of a conciliation committee, Parliament would have the last word in the event of disagreement, on condition that a very large majority was in favour; otherwise, the Council's position would prevail.
To znamenalo, že by si členské státy podržely rozhodovací pravomoc při stanovování částky a povahy příjmů Unie, že by obě součásti rozpočtového orgánu musely souhlasit s plánováním výdajů a že by v případě neshody ohledně ročního rozpočtu mohl mít Evropský parlament rozhodující slovo o celkových výdajích (přičemž by se upustilo od rozlišování povinných a nepovinných výdajů), i když v mezích stropů stanovených ve finančním rámci.
This meant that the Member States would continue to hold the key to the determination of the amount and nature of the Union's revenue, that the two arms of the budgetary authority would have to agree on the programming of expenditure and that, in the event of disagreement on the annual budget, the European Parliament could have the last word on overall expenditure (the distinction between compulsory and non-compulsory expenditure being dropped), albeit within the limits of the ceilings imposed by the financial framework.
Ve skutečnosti by to znamenalo, že by se oba orgány musely dohodnout na společném pohledu na věc.
In practice, the two institutions would thus have been strongly encouraged to reconcile their views.
Mnoha členským státům se tento vyvážený systém nelíbil a po celou dobu mezivládní konference byly předkládány návrhy, které někdy dokonce zásadním způsobem napadaly stávající pravomoci Evropského parlamentu v této oblasti a představovaly riziko zničení myšlenky finanční demokracie v Unii.
A large number of the Member States were unhappy with this balanced system, and throughout the Intergovernmental Conference proposals were submitted which in some cases even represented a serious assault on the European Parliament's existing powers in this field and ran the risk of destroying the idea of financial democracy in the Union.
Především díky úsilí zástupců Evropského parlamentu a italského a irského předsednictví bylo možno dojít ke kompromisu, který podstatu práv Parlamentu v této oblasti zachovává:
Thanks particularly to the efforts of the representatives of the European Parliament and the Italian and Irish Presidencies, it proved possible to find a compromise which preserves the essential aspects of Parliament's rights in this field:
- návrhy Konventu týkající se vlastních zdrojů byly přijaty;
- the Convention's proposals on own resources were accepted;
- finanční rámec musí vždy schválit oba orgány, ale Rada bude rozhodovat jednomyslně do té doby, než Evropská Rada rovněž jednomyslně nerozhodne o tom, že Rada může rozhodovat kvalifikovanou většinou;
- the financial framework must always be adopted by the two institutions, but the Council will decide unanimously until the European Council, also acting unanimously, decides that the Council may decide by a qualified majority;
- roční rozpočet musí být také schválen společně Evropským parlamentem a Radou, ale v případě neshody musí být postup znovu zahájen tím, že Komise předloží nový návrh rozpočtu.
- the annual budget is also adopted jointly by the European Parliament and the Council, but in the event of disagreement the procedure must begin again with the submission by the Commission of a new draft budget.
Toto řešení zachovává, jak již bylo uvedeno, základní aspekty rozpočtových pravomocí Evropského parlamentu: Parlament získává rozhodující slovo v případě celého rozpočtu, přičemž se ruší rozlišování mezi povinnými a nepovinnými výdaji.
As has already been said, this solution preserves the essential aspects of the European Parliament's budgetary powers: Parliament is given a decisive voice on the whole of budget, in view of the abolition of the distinction between compulsory and non-compulsory expenditure.
Avšak zachování požadavku jednomyslnosti při schvalování víceletého finančního rámce je vážnou komplikací budoucích jednání o této záležitosti a představuje menší podporu dohodování o rozpočtu mezi orgány, což bylo základním důvodem pro návrh Konventu.
But the retention of the unanimity requirement for the adoption of the multiannual financial framework will seriously complicate future negotiations on the subject and provide less encouragement for the budgetary conciliation between the institutions which was the rationale underlying the Convention's proposal.
Pokrok v sektorálních politikách
Progress on sectoral policies
Část III Ústavy pojednávající o „Politikách a fungování Unie“ obsahuje 322 článků a je její největší částí.
Part III of the Constitution, concerning 'The policies and functioning of the Union', consists of 322 articles and is the largest part.
Skládá se téměř výhradně z ustanovení, která jsou ve stávajícím znění již obsažena ve Smlouvách a která se týkají definice a uplatňování sektorálních politik, zejména právních základů pro činnost Unie v každé z oblastí.
It consists almost entirely of provisions which already exist in the treaties as they stand at present concerning the definition and implementation of sectoral policies, particularly the legal bases for the Union's action in each field.
Lze uvažovat o tom, že mnohá z těchto ustanovení mohla být zjednodušena nebo přizpůsobena vzhledem ke změnám, k nimž došlo od doby, kdy byla navržena.
It may be considered that many of these provisions could have been simplified or adjusted in the light of the changes which have occurred since they were drafted.
Je však skutečností, že mandát, který Konvent od Evropské rady získal, mu neumožnil přehodnotit tato ustanovení zevrubně.
But the fact is that the mandate which the European Council conferred on the Convention did not empower it to revise these provisions in depth.
Změny v části III jsou tak v podstatě důsledkem volby textů, které se dostaly do I. části Ústavní smlouvy s ohledem na zrušení „pilířů“, pravomocí Unie, institucí, rozhodovacího procesu a právních nástrojů.
Thus the changes made in Part III are essentially consequences of the choices made in Part I of the Constitutional Treaty regarding the abolition of the 'pillars', the powers of the Union, the institutions, decision-making procedures and legal instruments.
Proto, kromě prostoru svobody, bezpečnosti a práva (což je v podstatě bývalý třetí pilíř) a vnějších vztahů, zejména v oblasti společné zahraniční a bezpečnostní politiky, kde jsou zvláště citlivé, se změny v ostatních sektorálních politikách týkají především použitelných postupů a rozdělení právních základů mezi legislativní a nelegislativní akty.
That is why, apart from the area of freedom, security and justice (essentially the former third pillar) and external relations, particularly the common foreign and security policy, where the changes are most sensitive, in the other sectoral policies the changes mainly concern the procedures applicable and the breakdown of legal bases between legislative and non-legislative acts.
To může samo o sobě představovat záruku větší účinnosti, demokratické legitimity a transparentnosti činnosti Unie s ohledem na pozitivní charakter změn, které jsme analyzovali výše.
This in itself may already constitute a guarantee of greater efficiency, democratic legitimacy and transparency of the Union's action in view of the positive character of the changes which we have analysed above.
Mimochodem lze poznamenat, že byla přidána úvodní kapitola, která obsahuje horizontální a průřezové doložky vztahující se na všechny politiky bez rozdílu.
It may incidentally be noted that an initial chapter has been introduced which lists the horizontal or cross-cutting clauses which apply across the board to all policies.
Budeme se věnovat hlavním aspektům těchto změn s cílem stanovit, zda umožňují Unii v daných oblastech účinnější a demokratičtější fungování.
We shall review the main aspects of these changes, with the aim of determining whether they enable the Union to act more efficiently and democratically in the fields in question.
Prostor svobody, bezpečnosti a práva
The Area of Freedom, Security and Justice
V oblasti vnitřní politiky se největší změny týkají ustanovení pojednávajících o prostoru svobody, bezpečnosti a práva s tím, že dochází ke zrušení pilířové struktury a soudní spolupráce v trestních věcech a policejní spolupráce (které byly doposud součástí třetího pilíře) se dostávají pod metodu „Společenství“ pomocí rozšíření řádného legislativního postupu a hlasování kvalifikovanou většinou
In the internal policy sphere, the provisions dealing with the area of freedom, security and justice are those where the greatest changes are to be found, with, in particular, the pillar structure being discontinued and judicial cooperation in criminal matters and police cooperation (which, up to now, have come under the third pillar) being brought under the 'Community' method through the extension of the ordinary legislative procedure and qualified majority voting
Přesto ve zvláštních případech zůstává v platnosti uspořádání v rámci institucí: strategické směrnice pro legislativní a provozní plánování definuje Evropská rada (pomocí konsenzu), aniž by byl Parlament jakkoli zapojen; o legislativní iniciativu v souvislosti se soudní spoluprací v trestních věcech a s policejní spoluprací se dělí Komise a jedna čtvrtina členských států (místo jednoho členského státu, jak to platí dosud); a národní parlamenty získávají větší roli, zejména vzhledem ke sledování dodržování zásady subsidiarity (k zahájení postupu včasného varování je místo jedné třetiny zapotřebí jedné čtvrtiny národních parlamentů).
Specific institutional arrangements nonetheless continue to apply: the strategic guidelines for legislative and operational planning are defined by the European Council (by consensus), without Parliament being involved in any way; legislative initiative in connection with judicial cooperation in criminal matters and police cooperation is shared between the Commission and one quarter of the Member States (rather than a single Member State as is currently the case); and the national parliaments are given a larger role, particularly as regards monitoring compliance with the subsidiarity principle (one quarter of national parliaments required to trigger the early warning procedure, rather than one third).
Cíle politiky v této oblasti jsou ujasněny a definovány přesněji.
The policy objectives in this area are clarified and defined more precisely.
Činnost na tomto poli musí být výlučně v souladu se základními právy.
Union action is the area is explicitly made subject to compliance with fundamental rights.
Přístup k soudům představuje základní cíl.
Access to justice is enshrined as a general objective.
Vzájemné uznávání různých systémů a přibližování právních předpisů jsou považovány za dva souběžné způsoby uplatňování politik.
Mutual recognition of the various systems and the approximation of laws are recognised as two parallel means of implementing policies.
Politiky týkající se kontrol na hranicích, udělování azylu a přistěhovalectví jsou považovány za společné politiky Unie řízené zásadami solidarity a spravedlivého rozdělení odpovědnosti mezi členské státy.
Policies on border checks, asylum and immigration are recognised as common policies of the Union, governed by the principles of solidarity and fair sharing of responsibility among Member States.
Ústava také představuje velký krok kupředu v oblasti soudní spolupráce jak v občanskoprávních, tak i v trestních věcech a v oblasti policejní spolupráce, zejména uplatňováním řádného legislativního postupu.
The Constitution also marks a major step forward as regards judicial cooperation in both civil and criminal matters and of police cooperation, mainly through the application of the ordinary legislative procedure.
Soudní spolupráce v občanskoprávních věcech se rozšiřuje na všechny záležitosti s přeshraničním dopadem a je založena na zásadě vzájemného uznávání rozsudků a rozhodnutí při mimosoudním řešení případů, přičemž řádný legislativní postup se uplatňuje na všechna opatření ke sbližování práva, s výjimkou opatření vztahujících se k rodinnému právu, kdy platí jednomyslné rozhodování (zákon Rady, pouze s konzultací Parlamentu).
Judicial cooperation in civil matters is extended to all matters having cross border implications and is based on the principle of mutual recognition of judgments and decisions in extrajudicial cases, with the ordinary legislative procedure applying to any measures for the approximation of laws, with the exception of measures concerning family law, in which case unanimity is the rule (Council law, with Parliament merely being consulted).