natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I když se toto prohlášení týká spíše„pojistek“¨než vlastní pobočky, není jasné, jak lze říci, že FSA nenese odpovědnost za regulaci společnosti Equitable Ireland vzhledem k tomu, že se nejedná o zvláštní právní subjekt a že ustanovení směrnice ...“.
While this statement refers to 'policies' rather than the branch itself, it is not clear how it can be said that the FSA is not responsible for the regulation of Equitable Ireland given the fact that it is not a separate legal entity and the provisions of the Directive ... ".
Pokud jde o vyřizování stížností pojistníků, irský finanční regulátor uvedl, že obecně nemá pravomoc o nich rozhodovat, a proto odkázal stěžovatele na irského ombudsmana v oblasti pojišťovnictví.
As regards the treatment of policyholders' complaints, the Irish financial regulator indicated that in general it did not have the power to adjudicate on them and therefore referred complainants to the Insurance Ombudsman of Ireland.
Naopak německý regulátor takové pravomoci má a přijal stížnosti na společnost ELAS.
By contrast, the German regulator does have such powers and received complaints about ELAS.
Většina stížností se však údajně týkala záležitostí obezřetnostního dohledu, a proto se jimi německý regulátor nezabýval.
However, most complaints purportedly concerned matters of prudential supervision, and were therefore not dealt with by the German regulator.
Dokumentace ukazuje, že pokud předmět stížnosti jasně patřil mimo pravomoci německého regulátora, vyzval tento regulátor stěžovatele, aby se spojili s úřadem FSA, zatímco irský regulátor obecně odkázal stěžovatele na irského ombudsmana v oblasti pojišťovnictví.
Evidence shows that, where the matters complained about clearly fell outside its remit, the German regulator advised complainants to contact the FSA, whereas the Irish regulator generally referred complainants to the Irish Insurance Ombudsman.
Od německého regulátora nebylo možné získat žádné přesvědčivé důkazy o tom, zda byly přijaty stížnosti na nesprávný prodej v souvislosti s garantovanými anuitními sazbami (jasně související s provozováním činnosti) a jak byly vyřízeny.
No conclusive evidence could be obtained form the German regulator as to whether (clearly conduct of business related) mis-selling complaints in connection with the GAR issue were received and how these were treated.
Vzhledem k tomu, že německý regulátor se nedomníval, že společnost ELAS porušila jakákoli německá pravidla provozování činnosti, je třeba předpokládat, že všechny takové stížnosti byly zamítnuty.
Given that the German regulator did not believe that ELAS had breached any German conduct of business rules, it must be assumed that any such complaints would have been rejected.
V rámci obecných připomínek z hlediska spotřebitelů pan WESTPHAL prohlásil, že „ orgán dohledu země spotřebitele často zamítá přeshraniční stížnosti“ a říká stěžovateli, že „odpovědnost nese orgán dohledu domovské země poskytovatele“ (WS2).
Commenting in general terms from the perspective of consumers, Mr WESTPHAL claimed that " cross-border complaints are often rejected by the supervisory authority of the country of the consumer " telling the complainant that " the home country supervisor of the provider would be responsible " (WS2).
Dle jeho názoru by měl mít orgán země spotřebitele jasnou odpovědnost za vyřizování stížností, bez ohledu na to, zda předmět stížnosti spadá do jeho dohledové pravomoci, protože nelze očekávat, že se spotřebitel bude obracet na regulační orgány v jiném členském státě a (případně) v cizím jazyce (viz WE-FILE 28
In his view, the authority of the country of the consumer should have a clear responsibility for dealing with complaints, irrespective of whether or not the matters complained about fall under its supervisory responsibility, because the consumer could not be expected to address regulatory authorities in another Member State and (possibly) in a foreign language (see WE-FILE 28
Pokud se tedy stížnost týká obezřetnostního dohledu, měl by ji podle pana WESTPHALA orgán domovské země spotřebitele přijmout, upozornit na ni obezřetnostního regulátora a pokusit se ji ve spolupráci s tímto regulátorem vyřešit.
Thus, if a complaint relates to prudential supervision, the authority of the consumer's home country should take it up, bring it to the attention of the prudential regulator and attempt to resolve it in cooperation with that regulator, according to Mr WESTPHAL.
Kromě toho dokumenty, které výbor přijal, naznačují, že ve vztahu ke společnosti Equitable Life došlo nejméně k jednomu případu, kdy německý regulátor vykládal stížnost jako stížnost týkající se otázky finančního dohledu, zatímco britský regulátor stejnou stížnost považoval za stížnost související s provozováním činnosti.
In addition, evidence received by the committee suggests that, in relation to Equitable Life, there was at least one case where a complaint was interpreted by the German regulator as concerning a financial supervision issue, while the UK regulator regarded the same complaint as conduct of business related.
Stěžovatel byl proto odkazován tam a zpět mezi domovským a hostitelským regulátorem.
The complainant was therefore referred forth and back between home and host regulator.
Jakkoli se uvedená záležitost zřejmě skutečně týká provozování činnosti, je třeba upozornit, že existuje „šedá zóna mezi obezřetnostním dohledem a dohledem nad provozováním činnosti“ (WE-CONF 18
While the case mentioned indeed appears to concern a conduct of business issue, it must be noted that there exists a " grey area between prudential and conduct of business supervision " (WE-CONF 18
Strana 8. ), která patrně umožňuje orgánům domovského a hostitelského státu přesouvat odpovědnost za vyřizování stížností jeden na druhého.
Page 8. ) which seems to have allowed home and host state authorities to shift responsibility for dealing with complaints on to one another.
Pan HOLMES to formuluje takto (WE 84
Mr HOLMES puts it the following way (WE 84
Strany 27–28. ): „Pokud jde o rozdělení regulačních pravomocí, dokumenty, které vyšetřovací výbor získal, odhalují potíže, které mají spotřebitelé s určováním toho, jaká pravidla jsou platná pro jejich smlouvy a který vnitrostátní regulátor má pravomoc přijmout jejich stížnosti.
Pages 27-28. ): " As regards the division of regulatory competence, the evidence heard by the Committee of Inquiry reveals the difficulties for consumers in determining what rules are applicable to their contracts, and which national regulator is competent to hear their complaints.
Vzhledem k těmto nejistotám může existovat riziko regulačního „ping-pongu“ v přeshraničních situacích, kdy se každý vnitrostátní regulátor pokusí připsat odpovědnost tomu druhému; rozdělení pravomocí funguje teoreticky, ale není jasné, zda skutečně funguje v praxi“ .
Given the uncertainties, there may be a risk of regulatory 'ping-pong' in cross-border situations in which each national regulator attempts to assign responsibility to the other; the division of competence works in theory but it is unclear whether it operates effectively in practice ".
Konečně je třeba upozornit na to, že irský i německý regulátor zřejmě odpověděli na četné dotazy a žádosti o informace ze strany pojistníků.
Finally, it must be noted that both Irish and German regulators appear to have responded to numerous queries and requests for information from policyholders.
Existují přesvědčivé dokumenty o tom, že se orgány aktivně snažily získat informace od britského regulátora a předávali je irským a německým pojistníkům.
There is convincing evidence indicating that they proactively sought to obtain information from the UK regulator and passed it on to Irish and German policyholders.
V podstatě však nebyli zahraniční pojistníci schopni získat v případě svých stížností odškodnění prostřednictvím svých příslušných vnitrostátních orgánů finančních služeb.
In essence, however, international policyholders were not able to get redress for their grievances through their respective national financial services authorities.
Řada pojistníků se pokusila získat odškodnění prostřednictvím svých příslušných vnitrostátních systémů ombudsmana.
A number of policyholders tried to obtain redress through their respective national Ombudsman schemes.
Pokud jde o situaci v Irsku, pan MEADE v dokumentu WE 62 vysvětluje, že úřad ombudsmana pro finanční služby (Office of Financial Services Ombudsman, FSO) byl zřízen zákonem o centrální bance a úřadu pro finanční služby z r. 2004 a zahájil činnost dne 1. dubna 2005.
As regards the situation in Ireland, Mr MEADE explains in WE 62 that the Office of Financial Services Ombudsman (FSO) was established on a statutory basis under the Central Bank and Financial Services Authority Act of 2004 and began operations on 1 April 2005.
Ombudsman pro finanční služby je nezávislý úředník s pravomocí vyšetřovat, vyjednávat a rozhodovat stížnosti na chování „regulovaných poskytovatelů finančních služeb“, které se týkají poskytování finanční služby, nabídky poskytovat takovou službu nebo odmítnutí či neposkytnutí takové služby.
The Financial Services Ombudsman is an independent officer with the power to investigate, mediate and adjudicate on complaints about the conduct of ‘regulated financial services providers’ involving the provision of a financial service, an offer to provide such a service or a refusal or a failure to provide such a service.
Jeho příslušnost není omezena na poskytovatele finančních služeb, kterým bylo uděleno povolení v Irsku.
His jurisdiction is not restricted to financial services providers authorised in Ireland.
Proto může také vyšetřovat stížnosti „na poskytovatele finančních služeb, jejichž činnost podléhá regulaci ze strany orgánu, který plní funkce v zemi EHP srovnatelné s funkcemi centrální banky nebo regulačního orgánu” (viz ES 3).
Thus, he may also investigate complaints “ about financial services providers whose business is subject to regulation by an authority that performs functions in an EEA country that are comparable to the functions performed by the Bank or the Regulatory Authority ” (See ES 3).
Ombudsman se stížnostmi zabývá pouze v případě, že stěžovatel předtím využil interního postupu podání stížnosti u poskytovatele.
He would only consider complaints when the complainant has availed of the internal complaints procedure of his provider before.
Stížnosti na věci, ke kterým došlo šest let před podáním stížnosti, a věci, které byly (nebo jsou) předmětem řízení u soudu nebo tribunálu, nelze vyšetřovat.
Complaints on matters which occurred six years before the complaint is made and matters which were (or are) subject to legal proceedings before a court or tribunal cannot be investigated.
Ombudsman má rozsáhlé pravomoci.
The Ombudsman has extensive powers.
Mimo jiné může poskytovateli finančních služeb nařídit, aby „zaplatil stěžovateli odškodnění za jakoukoli ztrátu, výdaj nebo potíže, které stěžovatel utrpěl v důsledku jednání, kterého se stížnost týká” (viz ES-3
Among other things, he can direct the financial services provider to “ pay an amount of compensation to the complainant for any loss, expense or inconvenience sustained by the complainant as a result of the conduct complained of ” (see ES 3
Strana 86. ).
Page 86. ).
Výše odškodnění, které může přiznat, je omezena na 250 000 EUR.
The amount of compensation he can award is limited to €250,000.
Rozhodnutí ombudsmana pro finanční služby jsou závazná pro obě strany s výhradou odvolání stěžovatele nebo poskytovatele finanční služby k Nejvyššímu soudu.
The FSO’s decisions are binding on both parties subject only to an appeal by either the complainant or the financial service provider to the High Court.
Pan MEADE v dokumentu WE 63 uvedl, že od svého zřízení přijal statutární ombudsman pro finanční služby 7 stížností na společnost Equitable Life.
Mr MEADE indicated in WE 63 that since its establishment, the statutory Financial Services Ombudsman has received 7 complaints on Equitable Life.
Týkaly se obvinění z „nesprávného prodeje a toho, že lidé nebyli řádně informováni” (WE 68).
They concerned allegations of “mis-selling and the fact that people were not properly informed” (WE 68).
Žádná z těchto stížností však nebyla vyšetřena, protože „nesplnila pravidlo šesti let, a kromě toho byla zařazena do plánu smírného vyrovnání” (WE 68).
However, none of these complaints was investigated since “they fell outside the six year rule and furthermore they had been subject to the [compromise] scheme of arrangement” (WE 68).
Hlavní události ve společnosti Equitable Life se odehrály před zřízením statutárního mechanismu.
The main events at Equitable Life took place before the establishment of the statutory scheme.
V té době se dobrovolný mechanismus irského ombudsmana v oblasti pojišťovnictví (Insurance Ombudsman of Ireland, IOI) zabýval stížnostmi na poskytovatele pojištění, kteří byli členy mechanismu, včetně společnosti ELAS.
At that time, the voluntary Insurance Ombudsman of Ireland (IOI) scheme dealt with complaints concerning insurance providers, which were members of the scheme, including ELAS.
Další požadavky k tomu, aby stížnost vyšetřoval ombudsman v oblasti pojišťovnictví, jsou uvedeny v dokumentu WE 68: „Každá stížnost, kterou měl vyšetřit bývalý mechanismus irského ombudsmana pro pojišťovnictví ... musel zvážit, zda částka požadovaného odškodnění nepřevýší určitou hodnotu; pokud stěžovatel předtím využil interního postupu podání stížnosti u svého poskytovatele služeb, věc nebyla předmětem soudního řízení a nebyla promlčena“.
Other requirements for a complaint to be investigated by the IOI are outlined in WE 68: “Any complaint to be considered by the former Insurance Ombudsman of Ireland Scheme ... would have to take account of the fact that the amount of compensation claimed should not exceed a certain figure; the complainant had, beforehand, availed of the internal complaints procedure of his provider, the matter was not the subject of legal proceedings before a court and was not time barred”.
V této souvislosti je třeba upozornit na to, že řada irských pojistníků na setkání s delegací výboru EQUI dne 6. října 2006 v Dublinu tvrdila, že ombudsman v oblasti pojišťovnictví se odmítl jejich stížností zabývat a uvedl, že „jeho pravomoc zahrnuje pouze irské poskytovatele pojištění, kteří jsou členy mechanismu“.
It should be noted in this context that a number of Irish policyholders claimed during the delegation meeting on 6 October 2006 in Dublin that the IOI refused to deal with their complaint, stating that it 'would only cover Irish insurance providers that were members of the scheme'.
Pojistníci však nebyli schopni na žádost výboru své prohlášení podepřít důkazy v písemné podobě a spíše se zdá, že špatně pochopili důvody, proč ombudsman v oblasti pojišťovnictví jejich stížnost zamítl.
However, the policyholders were not able to substantiate their statements by written evidence in response to a request by the committee and they rather appear to have misperceived the reasons for the IOI to reject their complaint.
Paní O’Dea (H4) uvedla, že ministerstvo podnikání, obchodu a zaměstnanosti, tehdejší finanční regulátor, odkázal předkladatele stížností na společnost Equitable Life k ombudsmanovi v oblasti pojišťovnictví.
Ms O’Dea (H4) said that the Department of Enterprise, Trade & Employment, financial regulator at the time, referred complainants about Equitable Life to the IOI.
Podle dokumentu WE 68 ombudsman v oblasti pojišťovnictví obdržel celkem 79 stížností na společnost Equitable Life.
According to WE 68, the IOI received a total of 79 complaints related to Equitable Life.
Pokud stížnost příslušela spíše úřadu finančního ombudsmana Spojeného království, byl stěžovatel vyrozuměn, že by měl tento úřad kontaktovat, a obdržel příslušné informace” (WE 68).
Where a complaint was more appropriate to the Financial Ombudsman Service of the UK, the complainant was advised that he should contact that office and was given the necessary details ” (WE 68).
Později pan MEADE upřesnil, že „pokud byla pojistka prodána pojistníkovi ve Spojeném království, odpovědnost za ni ležela na úřadu finančního ombudsmana Spojeného království“ , zatímco „o stížnosti týkající se pojistky prodané v Irsku rozhodoval irský ombudsman v oblasti pojišťovnictví“.
Later, Mr MEADE specified that " where a policy was sold in the UK to a policyholder, that was the responsibility of the Financial Ombudsman Service in the UK " whereas " a complaint regarding a policy sold in Ireland ... was decided on by the IOI ".
Podle dokumentu WE 68 bylo ze 79 přijatých případů „14 ... odkázáno buď na úřad finančního ombudsmana Spojeného království nebo na Pojišťovací federaci Irska“ .
According to WE 68, of the 79 cases received “ 14 ... were referred either to the Financial Ombudsman Service in the UK or to the Insurance Federation of Ireland ”.
Pan MEADE však poukázal na to, že pokud byl stěžovatel vyrozuměn, aby věc předložil úřadu FOS, „záleželo na této organizaci, zda se bude stížností zabývat či nikoli“ .
However, Mr MEADE pointed out that, once a complainant was advised to take the matter to the FOS, “ it was up to that organisation to deal with the complaint or not ”.
Pan MEADE uvedl, že „je docela možné, že některými stížnostmi se nezabýval ani irský, ani britský ombudsman, a to zejména v případech, kdy byla stížnost zahrnuta do plánu smírného vyrovnání” .
Mr MEADE stated that “ it is quite possible that some complainants were neither treated by the Irish, nor by the UK Ombudsman, particularly if the complaint fell inside the Court Scheme of Arrangement ”.
Kromě toho řekl, že si „není vědom (případných) odškodnění přiznaných v jednotlivých případech [britským] úřadem FOS“ (viz WE 68).
He stated furthermore that he is “ not aware of compensation awards, if any, made in individual cases by the [ UK ] FOS " (see WE 68).
Dokumenty, které předložila paní KNOWD v dokumentu WE-CONF 28 a ve svědectví H2 ilustrují, že mezi pojistníky, ombudsmany a společností ELAS došlo k jistému nedorozumění ohledně toho, zda by se irský ombudsman v oblasti pojišťovnictví a britský úřad FOS měli určitými stížnostmi zabývat.
Evidence submitted by Ms KNOWD in WE-CONF 28 and in H2 illustrates that there had been some confusion among policyholders, ombudsmen and ELAS about whether the IOI and FOS should deal with certain complaints.
Paní KNOWD, která v dokumentu WE 33 uvádí, že si zakoupila svou pojistku v dublinské pobočce společnosti ELAS, tvrdila, že její stížnost k irské ombudsmance byla „zamítnuta, protože byla mimo oblast její příslušnosti ” (H2).
Ms KNOWD who indicates in WE 33 that she had purchased her policy from ELAS Dublin branch claimed that her complaint to the Irish Ombudsman was “ rejected on the basis of being outside her jurisdiction ” (H2).
To je v rozporu s výše uvedeným tvrzením pana MEADA, jenž prohlásil, že ombudsman v oblasti pojišťovnictví se měl zabývat stížnostmi týkajícími se pojistek, které společnost ELAS prodala v Irsku.
This contrasts with Mr MEADE's statement above, who declared that the IOI would have dealt with complaints about ELAS policies sold in Ireland.
Navíc se zdá, že když ombudsman v oblasti pojišťovnictví zamítl její stížnost, neodkázal ji na FOS.
Furthermore, it appears that when the IOI rejected her complaint it did not refer her to the FOS
Paní KNOWD se nicméně rozhodla požádat společnost ELAS „o vyřazovací dopis pro FOS“ , ale společnost ELAS jí odpověděla, že „britský ombudsman není příslušný zabývat se irskými stěžovateli“ .
Nevertheless, Ms KNOWD decided to ask ELAS for " a signing-off letter for the FOS " but was told in return by ELAS that " the UK Ombudsman does not have jurisdiction to deal with Irish complainants ".
Když na své žádosti trvala, společnost ELAS zřejmě vystavila vyřazovací dopis, ale nadále ji zrazovala od podání stížnosti k FOS a tentokrát tvrdila, že „to, zda je FOS příslušný ve věci irských pojistek, je velice nejasné, ... [je to] složité a vyřešení této otázky zabere dlouhou dobu“ (viz WE-CONF 28).
When she insisted, ELAS appears to have issued the signing-off letter but continued to discourage her from complaining to the FOS, this time stating " that the question of whether the FOS has jurisdiction over Irish policies is far from clear, ... [is] complex and take[s] a considerable time to resolve " (see WE-CONF 28).
Konečně, po 18 měsících, byla její stížnost úřadem FOS přijata.
Eventually, after 18 months, her complaint was admitted by the FOS (see below).
Zbývajícími 65 případy se zabýval ombudsman v oblasti pojišťovnictví.
The remaining 65 cases were dealt with by the IOI.
Stížnosti se týkaly řady různých otázek, například obvinění z nesprávného prodeje, uplatnění úprav tržní hodnoty, sazeb prémií, částek vyrovnání a odbytného (viz WE 63).
The complaints concerned a variety of issues such as allegations of mis-selling, the application of market value adjustments, bonus rates, settlement amounts and surrender values (see WE 63).
Pan MEADE nedokázal upřesnit, kolik stěžovatelů tvrdilo, že při koupi své pojistky nebyli informováni o existenci rizik garantovaných anuitních sazeb: „Naše spisy neobsahují podrobné analýzy ohledně existence garantovaných anuitních sazeb “ (WE 68).
Mr MEADE could not specify how many of the complainants alleged that they were not informed about the existence of the GAR-related risks when they bought their policies: " Our files do not contain detailed analyses regarding the existence of GAR " (WE 68).
Podobně uvedl, že „vzhledem k tomu, že některé z těchto případů jsou staré více než šest let, nejsou spisy v souladu s požadavky na uchovávání dokumentů po dobu šesti let podle zákona o obchodních společnostech již archivovány a bylo by obtížné kvantifikovat, kolik lidí uvedlo, že investovali do odděleného irského fondu“ (WE 68).
Likewise, he stated that " as some of these files are more than six years old they are no longer kept in line with the six year Companies Act requirements , it would be difficult to quantify how many indicated that they were invested in a ring-fenced Irish fund " (WE 68).
Není proto jasné, kolik ze 65 případů posuzovaných ombudsmanem v oblasti pojišťovnictví má význam z hlediska hlavního obvinění z nesprávného prodeje podle bodu IX 2 c).
Thus it is not clear how many of the 65 cases considered by the IOI are of relevance in terms of the main mis-selling allegations referred to under point IX 2 c.)
Pan MEADE poskytl statistické údaje o vyřízení 86 stížností (tzn. 7 stížností k irskému ombudsmanovi pro finanční služby a 79 stížností k jeho předchůdci): jak bylo uvedeno výše, 14 věcí bylo „odkázáno k jiným orgánům“ .
Mr MEADE provided statistics regarding the treatment of 86 complaints, (i.e. 7 complaints to the Irish Financial Services Ombudsman plus 79 complaints to its predecessor): As outlined above, 14 cases were " referred to other agencies ".
Ze zbývajících 72 věcí bylo 13 vázáno plánem smírného vyrovnání a 15 bylo mimo oblast pravomoci.
Of the remaining 72 cases, 13 were bound by the compromise scheme of arrangement and 15 fell outside the terms of reference.
Kromě toho „ vyvstalo a nebylo dále šetřeno 7 věcí týkajících se vyjasnění a 4 další věci nebyly posuzovány v důsledku nedostatečných informací, které stěžovatel poskytl“ (WE 68).
Furthermore, " 7 cases regarding clarification arose and were not pursued further, and 4 other cases were not pursued because of a lack of information being supplied by the complainant " (WE 68).
Rozhodnutí byla vydána jen u zbývajících 33 věcí, z nichž 15 bylo „ve prospěch stěžovatele“ (WE 68), což představuje 17 % všech podaných stížností.
Decisions were only issued on the remaining 33 cases, 15 of which " in favour of the complainant " (WE 68), which represents 17% of all complaints submitted.
Pan MEADE opět nebyl schopen uvést, zda se tyto věci týkaly hlavních obvinění z nesprávného prodeje podle IX 2 c), která vznesly oběti společnosti ELAS.
Again, Mr MEADE did not indicate, whether these cases concerned the main mis-selling allegations referred to under point IX 2 c.), which were put forward by ELAS victims.