natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Encara que hi ha un problema amb el temps solar. Actualment la Terra no gira 360 graus en un dia solar. La Terra està en òrbita al voltant del Sol i al llarg d' un dia, es mou aproximadament un grau de la seva òrbita (360 graus/ 365, 25 dies d' una òrbita completa = gairebé un grau per dia). Així que, en 24 hores, la direcció cap al sol variarà més o menys en un grau. Pel que la Terra té que girar 361 graus per a que existeixi la sensació de que el Sol ha viatjat 360 graus al voltant del cel.
However, there is a problem with Solar Time. The Earth does not actually spin around 360 degrees in one Solar Day. The Earth is in orbit around the Sun, and over the course of one day, it moves about one Degree along its orbit (360 degrees/ 365.25 Days for a full orbit = about one Degree per Day). So, in 24 hours, the direction toward the Sun changes by about a Degree. Therefore, the Earth has to spin 361 degrees to make the Sun look like it has travelled 360 degrees around the Sky.
En astronomia, ens preocupa quant triga la Terra en girar amb respecte a les estrelles fixes i no en respecte al Sol. Pel que ens agradaria tenir una escala temporal que elimini la complicació de l' òrbita de la Terra al voltant del Sol, i que es dediqui exclusivament a determinar el que triga la Terra en girar 360 graus en respecte a les estrelles. Aquest periode rotacional s' anomena dia sideral. Com a terme mitjà, és 4 minuts més curt que un dia solar, a causa del grau extra que la Terra ha de girar en un dia solar. En comptes de definir un dia sideral a 23 hores i 56 minuts, s' estableixen hores, minuts i segons siderals, que es corresponen a la mateixa fracció d' un dia com als seus homòlegs solars. Pel que, un segon solar = 1, 00278 segons siderals.
In astronomy, we are concerned with how long it takes the Earth to spin with respect to the fixed stars, not the Sun. So, we would like a timescale that removes the complication of Earth 's orbit around the Sun, and just focuses on how long it takes the Earth to spin 360 degrees with respect to the stars. This rotational period is called a Sidereal Day. On average, it is 4 minutes shorter than a Solar Day, because of the extra 1 degree the Earth spins in a Solar Day. Rather than defining a Sidereal Day to be 23 hours, 56 minutes, we define Sidereal Hours, Minutes and Seconds that are the same fraction of a Day as their Solar counterparts. Therefore, one Solar Second = 1.00278 Sidereal Seconds.
El temps sideral és molt útil per a determinar a on estan les estrelles en un moment concret. El temps sideral divideix una rotació completa de la Terra en 24 hores siderals; igualment, el mapa del cel està dividit en 24 hores d 'ascensió recta. Això no és una coincidència, el temps sideral local (TSL) indica l' ascensió recta del cel que està passant en aquest moment el meridià local. Així que, si una estrella té una ascensió recta de 05h 32m 24s, estarà en el meridià a la TSL=05: 32: 24. Més generalment, la diferència entre la AR d' un objecte i el temps sideral local indica la distancia que hi ha des de l' objecte fins al meridià. Per exemple, el mateix objecte a TSL=06: 32: 24 (una hora sideral més tard), estarà a una hora d' ascensió recta a l' oest del meridià, el que són 15 graus. Aquesta distància angular des del meridià és el que s' anomena l' angle horari de l' objecte.
The Sidereal Time is useful for determining where the stars are at any given time. Sidereal Time divides one full spin of the Earth into 24 Sidereal Hours; similarly, the map of the sky is divided into 24 Hours of Right Ascension. This is no coincidence; Local Sidereal Time (LST) indicates the Right Ascension on the sky that is currently crossing the Local Meridian. So, if a star has a Right Ascension of 05h 32m 24s, it will be on your meridian at LST=05:32:24. More generally, the difference between an object 's RA and the Local Sidereal Time tells you how far from the Meridian the object is. For example, the same object at LST=06:32:24 (one Sidereal Hour later), will be one Hour of Right Ascension west of your meridian, which is 15 degrees. This angular distance from the meridian is called the object 's Hour Angle.
El temps sideral local és mostrat per & kstars; en el Rètol informatiu, amb l' etiqueta TS (haureu de ressaltar la caixa fent- hi doble clic per a veure el temps sideral). Tingueu en compte que el canvi a segons siderals no està sincronitzat amb el canvi a segons en temps local i temps universal. De fet, si observeu els rellotges detingudament, notareu que efectivament els segons siderals són un xic més curts que els universals i els locals.
The Local Sidereal Time is displayed by & kstars; in the Time Info Box, with the label ST (you have to unshade the box by double-clicking it in order to see the sidereal time). Note that the changing sidereal seconds are not synchronised with the changing Local Time and Universal Time seconds. In fact, if you watch the clocks for a while, you will notice that the Sidereal seconds really are slightly shorter than the LT and UT seconds.
Un requeriment bàsic per a l' estudi del cel és el de determinar a on estan els objectes celestes. Per a especificar posicions celestes, els astrònoms han desenvolupat diversos sistemes de coordenades. Cadascun utilitza un engraellat de coordenades projectat a sobre de l 'esfera celest, anàleg al sistema de coordenades geogràfic emprat a la superfície terrestre. Els sistemes de coordenades tan sols es diferencien en l' elecció del pla fonamental, el qual divideix el cel en hemisferis iguals al llarg d' un cercle major (el pla fonamental del sistema geogràfic és l' equador de la Terra). Cada sistema de coordenades pren el seu nom en funció del seu pla fonamental.
A basic requirement for studying the heavens is determining where in the sky things are. To specify sky positions, astronomers have developed several coordinate systems. Each uses a coordinate grid projected on the Celestial Sphere, in analogy to the Geographic coordinate system used on the surface of the Earth. The coordinate systems differ only in their choice of the fundamental plane, which divides the sky into two equal hemispheres along a great circle. (the fundamental plane of the geographic system is the Earth 's equator). Each coordinate system is named for its choice of fundamental plane.
El sistema de coordenades equatorial probablement és el sistema de coordenades celest més emprat. També és el que més s' assembla al sistema de coordenades geogràfic, atès que ambdos utilitzen el mateix pla fonamental i els mateixos pols. La projecció de l' equador terrestre sobre l' esfera celest s' anomena equador celest. Igualment, la projecció dels pols geogràfics sobre l' esfera celest defineixen els pols celestes nord i sud.
The Equatorial coordinate system is probably the most widely used celestial coordinate system. It is also the most closely related to the Geographic coordinate system, because they use the same fundamental plane, and the same poles. The projection of the Earth 's equator onto the celestial sphere is called the Celestial Equator. Similarly, projecting the geographic Poles onto the celestial sphere defines the North and South Celestial Poles.
El sistema de coordenades horitzontal utilitza l 'horitzó local de l' observador com a pla fonamental. Això divideix convenientment el cel en un hemisferi superior que podeu veure i un hemisferi inferior que romandrà ocult (darrera de la mateixa Terra). El pol de l' hemisferi superior s' anomena zenit. El pol de l' hemisferi inferior s' anomena nadir. L' angle d' un objecte per sobre o per sota de l' horitzó s' anomena altitud (Alt per abreujar). L' angle d' un objecte al voltant de l' horitzó (mesurat des del punt nord, cap a l' est) s' anomena azimut. El sistema de coordenades horitzontal també és conegut com a sistema de coordenades Alt/ Az.
The Horizontal coordinate system uses the observer 's local horizon as the Fundamental Plane. This conveniently divides the sky into the upper hemisphere that you can see, and the lower hemisphere that you ca n't (because the Earth is in the way). The pole of the upper hemisphere is called the Zenith. The pole of the lower hemisphere is called the nadir. The angle of an object above or below the horizon is called the Altitude (Alt for short). The angle of an object around the horizon (measured from the North point, toward the East) is called the Azimuth. The Horizontal Coordinate System is sometimes also called the Alt/ Az Coordinate System.
El Sistema de coordenades eclíptic utilitza l 'eclíptica com a pla fonamental. L' eclíptica és la ruta que aparenta seguir el Sol a través del cel durant el transcurs d' un any. També és la projecció del pla orbital de la Terra a l' esfera celest. L' angle latitudinal s' anomena latitud eclíptica i l' angle longitudinal s' anomena longitud eclíptica. A l' igual que l' ascensió recta en el sistema equatorial, el punt zero de la longitud eclíptica és l' equinocci de primavera.
The Ecliptic coordinate system uses the Ecliptic for its Fundamental Plane. The Ecliptic is the path that the Sun appears to follow across the sky over the course of a year. It is also the projection of the Earth 's orbital plane onto the Celestial Sphere. The latitudinal angle is called the Ecliptic Latitude, and the longitudinal angle is called the Ecliptic Longitude. Like Right Ascension in the Equatorial system, the zeropoint of the Ecliptic Longitude is the Vernal Equinox.
Aquesta eina mostra un model del nostre sistema solar segons el vist des de dalt, per a la data actual i la hora en la finestra principal. Es dibuixa al Sol com a un punt groc en el centre del diagrama, i les òrbites dels planetes es dibuixen com a el· lipses amb les formes i orientacions correctes. La posició actual de cada planeta al llarg de la seva òrbita es dibuixa com a un punt acolorit junt amb una etiqueta de nom. La vista es pot apropar i allunyar amb les tecles + i -, i la pantalla es pot tornar a centrar amb les tecles de cursor, o amb un clic doble amb el ratolí en qualsevol lloc de la pantalla. També podeu centrar en un planeta amb les tecles 0ndash; 9 (0 és el Sol; 9 és Plutó).
This tool displays a model of our solar system as seen from above, for the current date and time in the main window. The Sun is drawn as a yellow dot in the centre of the plot, and the orbits of the planets are drawn as circles with correct relative diameters, centred on the Sun. The current position of each planet along its orbit is drawn as a coloured dot along with a name label. The display can be zoomed in and out with the + and - keys.
L' actual versió d' aquesta eina demostra un model molt simplificat del sistema solar; estem planejant diverses millores en futures versions. Per exemple, les òrbites seran mostrades com a el· lipses, cercles no perfectes. També farem possible recentrar la vista a qualsevol localització (actualment, el centre està fixat en el Sol) i permetrem canviar la data, incloguen la capacitat d' animar la vista amb una variable de pas temporal. Finalment, també voldríem afegir els cometes i asteroides.
The current version of this tool shows a very simplified model of the solar system; we are planning on several improvements in future versions. For example, the orbits will be displayed as ellipses, not perfect circles. We will also make it possible to recenter the display at any location (currently, the centre is fixed at the Sun), and allow the date to be changed, including the ability to animate the display with a variable timestep. Finally, we would like to add comets and asteroids as well.
Les galàxies espirals són col· leccions enormes de bilions d' estrelles, la majoria de les quals s' aplanen en forma de disc, amb una brillantor i un con esfèric d' estrelles en el seu centre. A dins del disc, hi han els braços típicament brillants a on es troben les estrelles més joves, més brillants. Aquests braços s' enrosquen cap enfora des del centre en un patró en espiral, donant a dites galàxies el seu nom. Les galàxies espirals són una mica com els huracans, o com l' aigua que flueix cap a un desagüe. Es tracta d' un dels objectes més bonics en el cel.
Spiral galaxies are huge collections of billions of stars, most of which are flattened into a disk shape, with a bright, spherical bulge of stars at its centre. Within the disk, there are typically bright arms where the youngest, brightest stars are found. These arms wind out from the centre in a spiral pattern, giving the galaxies their name. Spiral galaxies look a bit like hurricanes, or like water flowing down a drain. They are some of the most beautiful objects in the sky.
Les galàxies es classifiquen emprant un diagrama de dispersió. L' extrem de la bifurcació classifica a les galàxies el· líptiques en una escala des de la més rodona, que seria una E0, a les que aparenten ser més planes, que serien classificades com a E7. Les dents de la dispersió és a on es classifiquen els dos tipus de galàxies espirals: galàxies espirals normals i barrades. Una espiral barrada és una que bombeja el nucli estirant- lo cap enfora en una línia, vist així, literalment tenen com una barra d' estrelles en el seu centre.
Galaxies are classified using a tuning fork diagram. The end of the fork classifies elliptical galaxies on a scale from the roundest, which is an E0, to those that appear most flattened, which is rated as E7. The tines of the tuning fork are where the two types of spiral galaxies are classified: normal spirals, and barred spirals. A barred spiral is one whose nuclear bulge is stretched out into a line, so it literally looks like it has a bar of stars in its centre.
La galàxia Via Làctia, que pròpiament és la nostra, a on hi ha la Terra i tot el munt d' estrelles que apareixen en el cel, és una galàxia espiral, i es creu que podria ser una espiral barrada. El nom de Via Làctia es refereix a una banda d' estrelles molt febles en el cel. Aquesta banda és el resultat de mirar en el pla del disc de la nostra galàxia des de la nostra perspectiva, la qual és a dins seu.
The Milky Way galaxy, which is home to earth and all of the stars in our sky, is a Spiral Galaxy, and is believed to be a barred spiral. The name Milky Way refers to a band of very faint stars in the sky. This band is the result of looking in the plane of our galaxy 's disk from our perspective inside it.
Els telescopis moderns han revelat que la majoria de galàxies espirals abriguen forats negres supermassius en els seus centres, amb masses que poden excedir la d' un bilió de Sols! Ambdues, galàxies el· líptiques i espirals, es coneix que contenen aquests objectes exòtics; fins i tot ara molts astrònoms creuen que totes les grans galàxies contenen un forat negre supermassiu en el seu nucli. Es coneix que la nostra Via Làctia n' abriga un en el seu interior amb una massa milions de vegades més gran que la massa d' una estrella.
Modern telescopes have revealed that many Spiral galaxies harbour supermassive black holes at their centres, with masses that can exceed that of a billion Suns. Both elliptical and spiral galaxies are known to contain these exotic objects; in fact many astronomers now believe that all large galaxies contain a supermassive black hole in their nucleus. Our own Milky Way is known to harbour a black hole in its core with a mass millions of times bigger than a star 's mass.
M 81, la Galàxia Bode' s (de tipus Sb)
M 81, Bode 's Galaxy (type Sb)
Sí, el Sol és una estrella. És la peça dominant del nostre sistema solar. Comparada amb d' altres estrelles, el nostre Sol és força normal; aparenta ser molt més gran i brillant atès que es troba milions de vegades més a prop nostre que qualsevol altra estrella.
Yes, the Sun is a star. It is the dominant centrepiece of our solar system. Compared to other stars, our Sun is rather ordinary; it appears to be so much bigger and brighter to us because it is millions of times closer than any other star.
Aquesta és una pregunta complicada. La resposta més habitual és que les estrelles obtenen la seva calor de les reaccions de fusió termonuclear en els seus nuclis. Malgrat tot, aquesta podria no ser- ne la causa, ja que en primer lloc una estrella ha d' estar molt calenta per a que es puga desencadenar una reacció de fusió nuclear. La fusió tan sols pot mantenir les altes temperatures, no pot calentar l' estrella. Una resposta més correcta és que les estrelles estan calents perque s' han col· lapsat. Les estrelles es formen a partir de nebuloses gaseoses difuses; en condensar- se el gas de les mateixes per a formar una estrella, el potencial energètic gravitacional del material és alliberat, primer com a energia cinètica i finalment com a calor en incrementar- se la densitat.
This is a tougher question. The usual answer is that stars get their heat from the thermonuclear fusion reactions in their cores. However, this cannot be the ultimate cause for the stars 'heat, because a star must be hot in the first place for nuclear fusion to be triggered. Fusion can only sustain the hot temperature; it cannot make a star hot. A more correct answer is that stars are hot because they have collapsed. Stars form from diffuse gaseous nebulae; as the nebulous gas condenses to form a star, the gravitational potential energy of the material is released, first as kinetic energy, and ultimately as heat as the density increases.
Les estrelles tenen moltes coses en comú: Totes són esferes col· lapsades de gas dens i calent (majoritàriament hidrogen), i produeixen reaccions de fusió nuclear que s' escauen a prop del centre de cada estrella en el cel.
Stars have many things in common: they are all collapsed spheres of hot, dense gas (mostly Hydrogen), and nuclear fusion reactions are occurring at or near the centres of every star in the sky.
La seqüència principal és l' estat evolutiu d' una estrella quan l' hidrogen en el seu nucli s' està fusionant. Aquest és el primer (i el més llarg) estat de la vida d' una estrella (sense incloure les fases d' un protoestel). El que li passa a una estrella una vegada que es queda sense el seu nucli d' oxigen es tractarà a l' article de l' evolució estel· lar (més endavant).
The main sequence is the evolutionary state of a star when it is fusing Hydrogen in its core. This is the first (and longest) stage of a star 's life (not including protostar phases). What happens to a star after it runs out of core Hydrogen is addressed in the stellar evolution article (coming soon).
La Terra és esfèrica i la seva meitat sempre està il· luminada pel Sol. Encara que, a causa de que la Terra gira, la meitat il· luminada està canviant constantment. Ens adonem d' això amb el passar dels dies, sigui quina sigui la nostra localització a la Terra. En un instant concret, hi ha llocs de la Terra passant de la meitat obscura a la meitat il· luminada (el que en la superfície es percep com a albada). En aquest mateix instant, en els costats oposats de la Terra, els punts estan pasant de la meitat il· luminada a l' obscura (el que en aquests llocs es percep com a posta). Així que, en qualsevol moment, diferents llocs de la Terra estan experimentant diferents moments del dia. Pel que, l' hora solar es defineix localment, de manera que l' hora del rellotge de qualsevol localització descriu la part del dia de forma coherent.
The Earth is round, and it is always half-illuminated by the Sun. However, because the Earth is spinning, the half that is illuminated is always changing. We experience this as the passing of days wherever we are on the Earth 's surface. At any given instant, there are places on the Earth passing from the dark half into the illuminated half (which is seen as dawn on the surface). At the same instant, on the opposite side of the Earth, points are passing from the illuminated half into darkness (which is seen as dusk at those locations). So, at any given time, different places on Earth are experiencing different parts of the day. Thus, Solar time is defined locally, so that the clock time at any location describes the part of the day consistently.
Aquesta localització de l' hora està acompanyada de la divisió del globus en 24 divisions verticals anomenades zones horàries. L' hora local és la mateixa a qualsevol zona indicada, però l' hora de cada zona és una menys que la de la zona adjacent a l' est. En realitat, aquesta és una simplificació idealitzada, atès que els límits de les zones horàries reals no són línies rectes verticals, ja que en en moltes ocasions han de seguir les fronteres dels països i d' altres consideracions polítiques.
This localisation of time is accomplished by dividing the globe into 24 vertical slices called Time Zones. The Local Time is the same within any given zone, but the time in each zone is one Hour earlier than the time in the neighboring Zone to the East. Actually, this is a idealised simplification; real Time Zone boundaries are not straight vertical lines, because they often follow national boundaries and other political considerations.
Què passa aquesta nit?
What 's Up Tonight?
& tool- details; & tool- calculator; & tool- aavso; & tool- altvstime; & tool- whatsup; & tool- scriptbuilder; & tool- solarsys; & tool- jmoons;
& tool-details; & tool-calculator; & tool-aavso; & tool-altvstime; & tool-whatsup; & tool-scriptbuilder; & tool-solarsys; & tool-jmoons;
La localització geogràfica escollida per a representar el temps universal és Greenwich, a Anglaterra. L' elecció és arbitrària i històrica. El temps universal es convertí en un concepte important quan els vaixells europeus començaven a navegar per mar obert, molt lluny de les costes. El navegant podia determinar la longitud en la que es trobava el vaixell comparant l' hora local (mesurada en funció de la posició del Sol) amb la de l' hora del port d' origen (mantinguda per un rellotge de precisió a bord del vaixell). A Greenwich hi havia l' Observatori Real anglès (England' s Royal Observatory), el qual s' encarregava de mantenir l' hora amb una gran precisió, de manera que els vaixells del port podien recalibrar els seus rellotges de a bord abans de fer- se a la mar.
The geographic location chosen to represent Universal Time is Greenwich, England. The choice is arbitrary and historical. Universal Time became an important concept when European ships began to sail the wide open seas, far from any known landmarks. A navigator could reckon the ship 's longitude by comparing the Local Time (as measured from the Sun 's position) to the time back at the home port (as kept by an accurate clock on board the ship). Greenwich was home to England 's Royal Observatory, which was charged with keeping time very accurately, so that ships in port could re-calibrate their clocks before setting sail.
Eina "Què passa aquesta nit?"
What 's Up Tonight? Tool
L' eina Què passa aquesta nit
The What 's Up Tonight Tool
L' eina Què passa aquesta nit? (What' s Up Tonight? - WUT) mostra una llista dels objectes que estaran visibles durant la nit des de qualsevol localització, a qualsevol data. Per omissió, la data i la localització són agafades de les opcions en la finestra principal, però les podeu canviar a qualsevol valor emprant els botons Canvia la data i Canvia la localització des de la finestra principal de WUT.
The What 's Up Tonight? (WUT) tool displays a list of objects that will be visible at night from any location, on any date. By default, the Date and Location are taken from the current settings in the main window, but you can change either value using the Change Date and Change Location buttons at the top of the WUT window.
L' eina WUT també mostra un curt almanac de les dades per a la data seleccionada: les hores de sortida i posta per al Sol i la Lluna, la durada de la nit, i la fracció de Lluna il· luminada.
The WUT tool also displays a short almanac of data for the selected date: the rise and set times for the Sun and moon, the duration of the night and the Moon 's illumination fraction.