natgillin/translations-raw huggingface dataset:
La vella dita de “la unió fa la força” és més rellevant que mai per als europeus.
The old saying ‘unity is strength’ is as relevant as ever to today’s Europeans.
Però el procés d’integració europea no pretén ofegar les diferents maneres de vida, la riquesa de tradicions i cultures dels que componen la Unió.
But the process of European integration has not smothered the different ways of life, traditions and cultures of its peoples.
De fet, la UE fa de la seva diversitat un dels seus valors més destacats.
Indeed, the EU makes its diversity one of its key values.
La Carta dels Drets Fonamentals de la Unió Europea, proclamada a Niça al desembre de 2000, enumera tots els drets reconeguts avui dia pels 25 Estats membres de la UE i els seus ciutadans.
The Charter of Fundamental Rights of the European Union, which was proclaimed in Nice in December 2000, sets out all the rights recognised today by the EU’s member states and their citizens.
Aquests valors poden crear un sentiment d’unió entre els europeus.
These values can create a feeling of kinship between Europeans.
Posem-ne només un exemple: tots els països de la UE han abolit la pena de mort.
To take just one example, all EU countries have abolished the death penalty.
Es crea la Comunitat Europea del Carbó i de l’Acer amb sis membres fundadors o p a
The European Coal and Steel Community is established by the six founding members
El Tractat de Roma estableix un mercat únic e Eu r
The Treaty of Rome establishes a common market
La Comunitat s’amplia a nou Estats membres i desenvolupa polítiques comunes
The Community expands to nine member states and develops its common policies
Primera elecció per sufragi universal directe del Parlament Europeu
The first direct elections to the European Parliament
Per primer cop un país del Mediterrani entra en la Comunitat
The first Mediterranean enlargement
Es completa el mercat únic
Completion of the single market
El Tractat de Maastricht estableix la Unió Europea
The Treaty of Maastricht establishes the European Union
S’introdueixen les monedes i els bitllets d’euro
Euro notes and coins are introduced
Deu països més entren a la Unió
Ten more countries join the Union
El 9 de maig de 1950, la declaració Schuman proposava la creació de la Comunitat Europea del Carbó i de l’Acer (CECA), que es va fer realitat amb el Tractat de París, el 18 d’abril de 1951.
On 9 May 1950, the Schuman Declaration proposed the establishment of a European Coal and Steel Community (ECSC), which became reality with the Treaty of Paris of 18 April 1951.
Això va posar en marxa el mercat comú del carbó i de l’acer entre els sis membres fundadors (Bèlgica, la República Federal Alemanya, França, Itàlia, Luxemburg i els Països Baixos).
This put in place a common market in coal and steel between the six founding countries (Belgium, the Federal Republic of Germany, France, Italy,
El 9 de maig de 1950, Robert Schuman, ministre francès d’Afers Exteriors, va ser el primer a divulgar les idees que donarien lloc a la Unió Europea.
On 9 May 1950, French Foreign Minister Robert Schuman first publicly put forward the ideas that led to the European Union.
Per això, el 9 de maig se celebra l’aniversari de la UE.
So 9 May is celebrated as the EU’s birthday.
A partir d’aquell moment, es convoquen eleccions cada cinc anys.
These elections are held every five years.
L’any 1981, Grècia s’uneix a la Comunitat, i la segueixen Espanya i Portugal, l’any 1986.
In 1981, Greece joined the Community, followed by Spain and Portugal in 1986.
Així es reforça la presència dels països del sud a la Comunitat i fa que sigui més urgent ampliar els programes d’ajudes regionals.
This strengthened the Community’s presence in southern Europe and made it all the more urgent to expand its regional aid programmes.
El 25 de març de 1957, amb la signatura del Tractat de Roma, aquests sis Estats membres van decidir construir la Comunitat Econòmica Europea (CEE), basada en un mercat comú que abastés una àmplia gamma de béns i serveis.
The Six then decided, on 25 March 1957 with the Treaty of Rome, to build a European Economic Community (EEC) based on a wider common market covering a whole range of goods and services.
Els drets de duana entre els sis països es van suprimir definitivament l’1 de juliol de 1968 i les polítiques comunes, especialment la política agrícola i la política comercial, van començar a implantar-se al llarg de la dècada dels seixanta.
Customs duties between the six countries were completely abolished on 1 July 1968 and common policies, notably on trade and agriculture, were also put in place during the 1960s.
L’èxit obtingut va animar Dinamarca, Irlanda i el Regne Unit a unir-se al grup.
So successful was this venture that Denmark, Ireland and the United Kingdom decided to join the Community.
Aquesta primera ampliació, de sis a nou membres, va tenir lloc l’any 1973.
This first enlargement, from six to nine members, took place in 1973.
Al mateix temps, es creaven noves polítiques en l’àmbit social i mediambiental, i l’any 1975 es creava el Fons Europeu de Desenvolupament Regional (FEDER).
At the same time, new social and environmental policies were implemented, and the European Regional Development Fund (ERDF) was established in 1975.
El mur de Berlín va caure el 1989 i les antigues divisions del continent europeu van desaparèixer gradualment.
The Berlin Wall was pulled down in 1989 and the old divisions of the European continent gradually disappeared.
Les reformes també es fan necessàries perquè l’atur i el cost creixent del sistema de pensions pressionen les economies dels Estats membres.
At the same time, unemployment and the rising cost of pensions are putting pressure on national economies, making reform all the more necessary.
L’opinió pública exigeix als seus governs que aportin solucions pràctiques a aquests problemes.
Voters are increasingly calling on their governments to find practical solutions to these problems.
Pocs anys més tard l’escenari polític canviava radicalment amb la caiguda del mur de Berlín l’any 1989.
The political shape of Europe was dramatically changed when the Berlin Wall fell in 1989.
Va seguir la re-unifi ficació alemanya, a l’octubre de 1990, i la democratització dels països de l’Europa central i oriental, alliberats del control de la Unió Soviètica, també enfrontada a la seva pròpia dissolució al desembre de 1991.
This led to the unification of Germany in October 1990 and the coming of democracy to the countries of central and eastern Europe as they broke away from Soviet control. The Soviet Union itself ceased to exist in December 1991.
Tot just estrenats els quinze membres, la UE va començar a preparar una nova
Scarcely had the European Union grown to 15 members when preparations began for a new enlargement on an unprecedented scale.
Mentrestant, els Estats membres negociaven el nou Tractat de la Unió Europea, que va ser adoptat pel Consell Europeu (els caps d’Estat i de Govern) a Maastricht al desembre de 1991.
At the same time, the member states were negotiating the new Treaty on European Union, which was adopted by the European Council, composed of presidents and/or prime ministers, at Maastricht in December 1991.
Aquest tractat entra en vigor l’1 de novembre de 1993.
The Treaty came into force on 1 November 1993.
I en afegir àrees de cooperació intergovernamental a les estructures comunitàries integrades existents, el Tractat va crear la Unió Europea (UE).
By adding areas of intergovernmental cooperation to existing integrated Community structures, the Treaty created the European Union (EU).
Aquest nou dinamisme i l’evolució geopolítica del continent van fer que tres nous països —Àustria, Finlàndia i Suècia— entressin a la Unió l’1 de gener de 1995.
This new European dynamism and the continent’s changing geopolitical situation led three more countries — Austria, Finland and Sweden — to join the EU on 1 January 1995.
La UE acull amb satisfacció aquesta oportunitat de contribuir a l’estabilització del continent europeu tot estenent els bene-fi ficis de la integració europea a aquestes joves democràcies.
The EU welcomed this chance to help stabilise the European continent and to extend the benefits of European integration to these young democracies.
Les negociacions per a les adhesions es van iniciar al desembre de 1997.
Negotiations on future membership opened in December 1997.
L’ampliació de la UE a 25 països va tenir lloc l’1 de maig de 2004, quan s’hi van adherir deu dels dotze candidats.
The EU enlargement to 25 countries took place on 1 May 2004 when 10 of the 12 candidates joined.
Bulgària i Romania van ser els següents, l’1 de gener de 2007.
Bulgaria and Romania followed on 1 January 2007.
En aquells moments, la UE estava immersa en la seva fita més espectacular: la creació de la moneda única.
By then, the EU was on course for its most spectacular achievement yet, creating a single currency.
L’euro es va introduir per a les transaccions financeres (no per als diners en efectiu) l’any 1999, i els bitllets i les monedes d’euro arribaven tres anys més tard als 12 països de la zona de l’euro (coneguda com a eurozona).
The euro was introduced for financial (non-cash) transactions in 1999, while notes and coins were issued three years later in the 12 countries of the euro area (also commonly referred to as the euro zone).
L’euro és ara una moneda de pagament i de reserva de referència mundial, al costat del dòlar.
The euro is now a major world currency for payments and reserves alongside the US dollar.
Els europeus es miren la globalització cara a cara.
Europeans are facing globalisation.
Les noves tecnologies i l’ús d’Internet, cada cop més important, transformen les economies, però també comporten reptes socials i culturals.
New technologies and ever increasing use of the Internet transform the economies, but also bring social and cultural challenges.
Al març de 2000, el Consell Europeu es va reunir a Lisboa i va adoptar “l’Estratègia de Lisboa” per modernitzar l’economia de la Unió i poder competir en el mercat mundial amb altres actors de primera, com ara els Estats Units i els països recentment industrialitzats.
In March 2000, the EU adopted the ‘Lisbon strategy’ for modernising the European economy and enabling it to compete on the world market with other major players such as the United States and the newly industrialised countries.
L’Estratègia de Lisboa preconitza el foment de la innovació i la inversió de les
The Lisbon strategy involves encouraging innovation and business investment and adapting Europe’s education systems to meet the needs of the information society.
• La Unió Europea té les portes obertes per a qualsevol país europeu que compleixi els criteris democràtics, polítics i econòmics obligatoris per serne membre.
• The European Union is open to any European country that fulfils the democratic, political and economic criteria for membership.
• Després de diverses ampliacions, la UE ha passat a tenir 27 Estats membres.
• Following several enlargements, the EU has increased from six to 27 members.
Actualment hi ha diversos candidats a l’adhesió.
Several other countries are candidates to join.
• Els tractats d’admissió de nous membres requereixen l’aprovació per unanimitat de tots els Estats membres.
• Each treaty admitting a new member requires the unanimous approval of all member states.
A més, abans de cada nova ampliació, la UE ha d’avaluar la seva capacitat d’absorbir el nou membre i la capacitat de les institucions de continuar funcionant com cal.
In addition, in advance of each new enlargement, the EU will assess its capacity to absorb the new member(s) and the ability of its institutions to continue to function properly.
• Les successives ampliacions han reforçat la democràcia, han fet que Europa sigui més segura i han augmentat el potencial per al comerç i el creixement econòmic.
• The successive enlargements have strengthened democracy, made Europe more secure and increased its potential for trade and economic growth.
Candidats a l’adhesió a.
Candidates for membership a.
Una unió de 25
A union of 25
Amb el Consell Europeu reunit a Copenhaguen al desembre de 2002, el procés d’unificació europea va franquejar una de les etapes més importants de la història de la integració europea.
When it met in Copenhagen in December 2002, the European Council took one of the most momentous steps in the history of European integration.
En convidar 10 països més a unir-se a la UE l’1 de maig de 2004, la Unió Europea no només estava augmentant la seva població i els seus límits geogrà-fi fics: estava posant fi a un trencament en el nostre continent, una separació que des del 1945 havia separat el món lliure del bloc comunista.
By inviting 10 more countries to join the EU on 1 May 2004, the European Union was not simply increasing its geographical size and population; it was putting an end to the split in our continent which, from 1945 onwards, had separated the free world from the communist bloc.
Turquia, membre de l’Organització del Tractat de l’Atlàntic Nord (OTAN) i amb un acord d’associació de llarga durada amb la Comunitat Europea, és candidat a l’adhesió des de 1987.
Turkey, a member of NATO, with a longstanding association agreement with the EU, applied for membership in 1987.
La seva ubicació geogràfica i la seva història política han fet que la UE dubtés molt abans de respondre afi rmati-vament a la seva sol·licitud.
Its geographical location and political history made the EU hesitate for a long time before replying positively to its application.
A l’octubre de 2005, però, el Consell Europeu hi va iniciar les negociacions d’adhesió.
However, in October 2005, the European Council opened accession negotiations with Turkey.
Alhora, va iniciar negociacions amb Croàcia, també país candidat.
At the same time, it entered into negotiations with Croatia, another candidate country.
Encara no s’ha posat cap data per a l’entrada en vigor del futur tractat d’adhesió per a aquests països al fi nal de les negociacions.
No date has yet been set for the entry into force of any future accession treaty for these two countries at the end of the membership negotiations.
Els Balcans occidentals
The western Balkans
Així doncs, aquesta cinquena ampliació de la UE tenia una dimensió política i moral.
This fifth enlargement of the EU had a political and moral dimension.
Feia possible que Xipre, la República Txeca, Estònia, Hongria, Letònia, Lituània, Malta, Polònia, Eslovàquia i Eslovènia —uns països tan europeus com els ja membres de la UE (i no només des del punt de vista geogràfic, sinó també en termes de cultura, història i aspiracions)— s’unissin a la família democràtica europea.
It enabled countries — Cyprus, the Czech Republic, Estonia, Hungary, Latvia, Lithuania, Malta, Poland, Slovakia and Slovenia — which are as European as the others, not just geographically but also in terms of culture, history and aspirations, to join the democratic European family.
Ara ja són socis del projecte concebut pels pares fundadors de la UE.
They are now partners in the momentous project conceived by the EU’s founding fathers.
Més ampliacions
Further enlargement
Aquests països, molts dels quals formaven part de Iugoslàvia, s’estan tombant cap a la Unió Europea per accelerar la seva reconstrucció econòmica, per millorar les seves relacions —marcades pels enfrontaments ètnics i religiosos— i per consolidar les seves institucions democràtiques. La UE va concedir l’estatus de “país candidat” a l’Antiga República de Macedònia al novembre de 2005.
These countries, most of which were once part of Yugoslavia, are turning to the European Union to speed up their economic reconstruction, improve their mutual relations, which have been scarred by ethnic and religious wars, and consolidate their democratic institutions.
Entre els altres candidats potencials hi trobem Albània, Bòsnia i Hercegovina, Sèrbia i Montenegro.
Other potential candidates include Albania, Bosnia and Herzegovina, Montenegro and Serbia.
Bulgària i Romania esdevenen candidats l’any 1995.
Bulgaria and Romania became candidates in 1995.
El procés va ser més llarg per a aquests dos països que per als altres deu, però per fi es van adherir a la UE l’1 de gener de 2007, amb la qual cosa els països membres de la UE han passat a ser 27.
The process took longer for these two countries than for the other 10, but they joined the EU on 1 January 2007, bringing the number of EU countries to 27.
Condicions per a l’adhesió d’acord amb els procediments constitucionals de cada país.
Membership conditions a.
Durant els anys de negociació, els països candidats reben ajudes de la UE per ajudarlos a assolir el nivell econòmic de la UE.
During the years of negotiation, candidate countries receive EU aid so as to make it easier for them to catch up economically.
En el cas dels deu països que van entrar el 2004, això va comportar una partida de 41.000 milions d’euros, que havien de finançar projectes estructurals perquè els nouvinguts complissin les obligacions de l’adhesió.
For the enlargement of the 10 countries in 2004, this involved a package of €41 billion aimed mainly at funding structural projects to allow the newcomers to fulfil the obligations of membership.
La integració europea sempre ha estat un procés polític i econòmic obert a tots els països europeus preparats per signar els tractats fundacionals i per assimilar el cabal comunitari.
European integration has always been a political and economic process that is open to all European countries prepared to sign up to the founding treaties and take on board the full body of EU law.
Segons l’article 237 del Tractat de Roma originari, de 1957, “qualsevol Estat europeu podrà sol·licitar l’ingrés com a membre de la Comunitat”.
According to Article 237 of the Treaty of Rome ‘any European state may apply to become a member of the Community’.
Fins a on pot arribar la Unió Europea?
How large can the EU become?
L’article f del Tractat de Maastricht (1992) hi afegeix que els Estats membres han de tenir “sistemes de govern […] basats en els principis de la democràcia”.
Article F of the Maastricht Treaty adds that the member states shall have ‘systems of government […] founded on the principles of democracy’.
Els “criteris de Copenhaguen”
The Copenhagen criteria
Els debats que van girar entorn de la ratificació del Tractat constitucional de la UE, iniciats en la majoria dels Estats membres, demostraven que molts europeus tenien una certa recança pel que fa a la fixació de les fronteres exteriors
The debates concerning ratification of the EU’s Constitutional Treaty that took place in most member countries showed that many Europeans had a number of concerns about the final borders of the European Union and even about its identity.
L’any 1993, arran de les peticions dels antics països comunistes d’adherir-se a la Unió, el Consell Europeu va establir tres criteris que cal complir per esdevenir membre de la Unió.
In 1993, following requests from the former communist countries to join the Union, the European Council laid down three criteria they should fulfil so as to become members.
En el moment de l’adhesió, els països candidats:
By the time they join, new members must have:
• han de tenir institucions estables per garantir la democràcia, l’Estat de dret, els drets humans i el respecte i la protecció de les minories;
• stable institutions guaranteeing democracy, the rule of law, human rights and respect for and protection of minorities;
• han de tenir una economia de mercat en funcionament, així com la capacitat de respondre a la pressió competitiva i a les forces del mercat de la Unió; s Media y a r a n P o m / V tr
• a functioning market economy and the capacity to cope with competitive pressure and market forces within the Union;
• han de ser capaços de respondre a les obligacions lligades al fet de pertànyer a la Unió, incloent-hi el suport als objectius de la Unió, i han de tenir una Administració pública capaç de gestionar i aplicar la legislació europea en la pràctica.
• the ability to take on the obligations of membership, including support for the aims of the Union. They must have a public administration capable of applying and managing EU laws in practice.
El procés d’adhesió
The accession process
La “Perla de l’Adriàtic”, la ciutat de Dubrovnik a Croàcia.
The ‘Pearl of the Adriatic’, Dubrovnik in Croatia.
Les negociacions d’adhesió es fan entre cada país candidat i la Comissió Europea, en representació de la UE.
The entry negotiations are carried out between each candidate country and the European Commission which represents the EU.
Quan aquestes negociacions finalitzen, els Estats membres han de prendre la decisió sobre l’adhesió de manera unànime en el Consell.
Once these are concluded, the decision to allow a new country to join the EU must be taken unanimously by the existing member states meeting in the Council.
El Parlament Europeu també hi ha de donar el seu vistiplau per mitjà d’un vot positiu amb la majoria absoluta dels seus membres.
The European Parliament must give its assent through a positive vote by an absolute majority of its members.
A continuació, els Estats membres i els països candidats han de ratificar tots els tractats de la Unió Europea i també entorn de la seva identitat.
All accession treaties must then be ratified by the member states and the candidate countries in accordance with each country’s own constitutional procedures.
El cert és que amb aquestes qüestions, no hi ha respostes fàcils, sobretot perquè la visió de cada país sobre els seus interessos econòmics o geopolítics és diferent.
economic interests differently. The Baltic countries and Poland advocate EU membership for Ukraine.
Els països bàltics i Polònia, per exemple, defensen l’adhesió d’Ucraïna, i la possible entrada
The possible entry of Turkey will raise the question of the status of some countries in the Caucasus such as Georgia and Armenia.
de Turquia posarà sobre la taula la situació d’alguns països del Caucas, com ara Geòrgia i Armènia.
Despite fulfilling the membership conditions, Iceland, Norway, Switzerland and Liechtenstein are not members of the European Union because public opinion in those countries is currently against joining.
o p a e Eu r país esdevingui candidat a la UE després del procés de negociació.
at the end of a negotiation process.
Els primers d’aquests acords es van fer amb Croàcia i amb l’Antiga República Iugoslava de Macedònia.
The first such agreements were with Croatia and the former Yugoslav Republic of Macedonia (FYROM).
Els va seguir Albània.
They were followed by Albania.
Altres candidats potencials són Bòsnia i Hercegovina, Sèrbia i Montenegro.
Other potential candidates in this context are Bosnia and Herzegovina, Montenegro and Serbia.
• Gràcies a la seva política de veïnatge, la UE té acords de cooperació i acords comercials amb països no membres del sud de la Mediterrània i del sud del Caucas, així com amb països de l’Europa de l’Est que no tenen unes relacions clares amb la Unió Europea.
The political situation in Belarus and the strategic position of Moldova still pose problems. It is clear that Russian membership would create unacceptable imbalances in the European Union, both politically and geographically.
Quant a la situació política de Bielorrússia i la posició estratègica de Moldàvia, continuen plantejant problemes. És evident que l’adhesió de Rússia crearia uns desequilibris inacceptables en la Unió Europea, tant polítics com geo-gràfi cs.
• Under its neighbourhood policy, the EU has trade and cooperation agreements with non-member countries in the southern Mediterranean and the southern Caucasus as well as with countries in eastern Europe whose future relationship with the European Union remains unclear.
Les normes d’adhesió actuals, segons es defi -neixen al Tractat de Niça de 2003, estableixen el marc institucional per a una Unió amb un màxim de 27 membres.
Administrative constraints Furthermore, the current membership rules, as defined in the Treaty of Nice from 2003, set the institutional framework for a Union with a maximum of 27 members.
Si es vol anar més enllà, caldrà un nou acord intergovernamental sobre les relacions entre els Estats membres en el si de les institucions.
To go beyond this figure will require a new intergovernmental agreement on the relationships between the member states within the institutions.