natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Този довод обаче не е ползотворен, тъй като ни връща към въпроса дали член 4, параграф 1 от Директива 2002/37 изисква образувание, притежател на съществуващо разрешение за продукт за растителна защита, да разполага с документация по приложение II.
However, the argument is circular, because it takes one straight back to the question of whether Article 4(1) of Directive 2002/37 does or does not require a body holding an existing authorisation for a plant protection product to be in possession of Annex II dossier.
Директива 2005/53
Article 8 of Directive 91/414
Жалбоподателите, Нидерландия и Комисията твърдят, че за разлика от последващи директиви за изменение, Директива 2002/37 има известна особеност, тъй като предвижда по-дълъг срок за представяне на документация по приложение II от предвидения в член 8 от Директива 91/414.
The applicants, the Netherlands and the Commission submit that, in contrast to later amending directives, Directive 2002/37 is something of an anomaly, in that it provides for a longer period before the delivery of an Annex II dossier than that envisaged by Article 8 of Directive 91/414.
Тези страни се позовават на Директива 2005/53 като пример за по-характерна директива за изменение.
These parties have referred to Directive 2005/53 as an example of a more typical amending directive.
FEINCHEMIE SCHWEBDA И BAYER CROPSCIENCE съвсем ясно предвижда, че Директива 2005/53 не засяга задълженията, породени от по-ранни директиви за изменение.
FEINCHEMIE SCHWEBDA AND BAYER CROPSCIENCE would be precisely the effect of the Commission’s reading.
Припомням също, че Директива 2005/53 не се отнася до етофумезата и че не е в сила в релевантния момент.
I also recall that Directive 2005/53 does not concern ethofumesate; and that it had not entered into force at the material time.
Посочените страни цитират член 3 от тази директива, който предвижда, че за добавените с тази директива активни вещества държавитечленки трябва да проверяват дали притежателите на разрешения имат достъп до документация по приложение II.
These parties cite Article 3 of that directive, which states that for the active substances added by that directive, Member States must verify that the authorisation holder has access to an Annex II dossier.
Те подчертават, че в съображение 10 от Директива 2005/53 ясно се посочва, че член 13 от Директива 91/414 трябва да се прилага за притежателите на съществуващи разрешения и че всички притежатели на разрешения трябва да имат достъп до документация по приложение II.
They point out that the 10th recital to Directive 2005/53 clearly states that Article 13 of Directive 91/414 is intended to apply to holders of existing authorisations, and that all authorisation holders should have access to an Annex II dossier.
Ето защо споделям становището на Agrichem, че тълкуването, съдържащо се в съображенията на Директива 2005/53, не трябва да се прилага с обратна сила за Директива 2002/37.
I therefore agree with Agrichem that the interpretation found in the preamble to Directive 2005/53 should not be retrospectively applied to Directive 2002/37.
Поради това Комисията твърди, че Директива 2002/37 трябва да се тълкува в смисъл, че предвижда същите изисквания, тъй като в Директива 2005/53 само изрично е формулирана волята по отношение на взаимодействието между Директива 91/414 и директивите за изменение, която се съдържала имплицитно в по-ранните директиви.
The Commission therefore argues that Directive 2002/37 should have the same requirements read into it, on the basis that Directive 2005/53 simply rendered explicit an intention that was implicit in the earlier directives regarding the interaction between Directive 91/414 and the amending directives.
Връзката между член 4, параграф 1 от Директива 2002/37 и разпоредбите на Директива 91/414 се определя във второто изречение на член 4, параграф 1, което предвижда, че разрешенията се изменят или отнемат в съответствие с разпоредбите на Директива 91/414.
The relationship between Article 4(1) of Directive 2002/37 and the provisions of Directive 91/414 is defined by the second sentence of Article 4(1), which states that amendment or withdrawal of authorisations should be done in accordance with the provisions of Directive 91/414.
Не приемам довода на Комисията.
I do not accept the Commission’s argument.
Единствената разпоредба в Директива 91/414, която може да доведе до отнемане
The only provision of Directive 91/414 which might lead to withdrawal of an author-
на разрешение, е член 13.
isation is Article 13.
Този член се отнася до използването на информацията, която се съдържа в документация по приложение II, представена с оглед на включване на активно вещество в списъка на разрешените вещества в приложение I към Директива 91/414.
That article concerns the use of the information constituting an Annex II dossier which was submitted in order to add an active substance to the list of permitted substances found in Annex I to Directive 91/414.
Поради това ще разгледам тази разпоредба.
I therefore turn to examine that provision.
След като съществуващите разрешения за съдържащи етофумезат продукти за растителна защита трябва да бъдат потвърдени чрез преразглеждане по член 4, параграф 1 от Директива 2002/37, действието на такива разрешения не може да бъде засегнато от член 13 и не може да попадне в приложното му поле.
Article 13 was interpreted as applying to those bodies making applications for authorisation, rather than holders of existing authorisations. As existing authorisations for plant protection products containing ethofumesate have to be confirmed by re-examination under Article 4(1) of Directive 2002/37, the validity of such authorisations should remain unaffected by, and should not fall into, the sphere of operation of Article 13.
Основният въпрос, на който следва да се отговори, е дали дружествата в положението на Agrichem попадат в приложното поле на член 13.
The essential question to be answered is whether companies in Agrichem’s position fall within the scope of Article 13.
Agrichem твърди, че то не попада в приложното поле на член 13, тъй като се явява притежател на съществуващи разрешения, а не дружество, което иска да пусне на пазара нови продукти за растителна защита.
Agrichem argues that as a holder of existing authorisations, rather than a company which wishes to bring new plant protection products on to the market, it does not fall within the scope of Article 13.
Поради това по отношение на него не били приложими разпоредбите на този член.
The provisions of that article are therefore irrelevant to it.
Жалбоподателите посочват, че определението на понятието „заявител“ обхваща всички образувания, различни от нотифициращите заявители.
The applicants suggest that the definition of the term ‘applicant’ should apply to all bodies other than the notifying applicants.
Те твърдят, че след като с директивите се цели закрила на инвестициите на дружествата, които са изследвали и разработили някои активни вещества, членове 4 и 13 заедно създават рамка във връзка с разрешенията, като член 13 урежда изискванията, които трябва да бъдат изпълнени, за да се издаде или запази разрешение.
They argue that as the directives aim to protect the investments of companies which have researched and developed certain active substances, Articles 4 and 13 together operate to create a framework for authorisations in which the requirements which have to be met are set out in Article 13 if authorisation is to be sought or retained.
Agrichem подчертава, че в текста на член 13 се говори за „заявители“.
Agrichem points out that the wording of Article 13 refers to ‘applicant’.
Преразглеждането по член 4, параграф 1 от Директива 2002/37 не се основава на
A review under Article 4(1) of Directive 2002/37 is not based on an application. Therefore, the scope
При все това тази теза се основава на допълнително понятие в член 13 (а именно понятието „запази“).
However, that contention relies upon implying an extra concept (namely, retained) into Article 13.
Комисията също твърди, че приложното поле на член 13 обхваща притежателите на съществуващи разрешения и че такива притежатели трябва да се третират по различен начин от новите заявители само по време на преходния период, който приключва по силата на член 13, параграф 6, когато съответният продукт бъде включен в приложение I. След като дадено вещество е включено в приложение I, трябва да се приложи член 13, параграф 1.
The Commission has also argued that the scope of Article 13 extends to holders of existing authorisations and that such holders should be treated differently from new applicants only during the transitional period, which is brought to an end by Article 13(6) when the product concerned is added to Annex I. Once a substance is entered into Annex I, Article 13(1) must be applied.
Препращащата юрисдикция посочва, че даденото от жалбоподателите тълкуване на приложното поле на член 13, параграф 1 може да доведе до съществено конкурентно предимство за нотификаторите. Споделям тази гледна точка.
The referring court suggests that the applicants’ interpretation of the scope of Article 13(1) may give the notifying party an unjustified competitive advantage. I agree.
Според мен предложеното от жалбоподателите тълкуване се равнява на „lock-out“, произтичащ от пълната забрана за използване на активни вещества, включени в списъка в приложение I към Директива 91/414, която се прилага за всички лица, различни от образуванията, които действително са извършили нотификация.
In my view the reading proposed by the applicants amounts to a lock-out resulting from a complete prohibition on the use of active substances added to the list in Annex I to Directive 91/414, which applies to all parties other than the actual notifying bodies.
Макар този „lock-out“ да продължава само за кратък период от време по силата на член 13, параграф 3, букви в) и г), той все пак представлява нарушаваща конкуренцията мярка.
Although that lock-out would only last for a short period by virtue of Article 13(3)(c) and Article 13(3)(d), it is an anti-competitive measure.
Ако законодателят е възнамерявал да допусне такава последица, тя е щяла, както може да се очаква, да бъде предвидена изрично в законодателството, а не да трябва да се извежда по косвен начин.
If the legislator intended to permit such a result, one would expect it to be stated explicitly in the legislation, rather than being left to be inferred indirectly.
Според Комисията с член 13 се цели защита на притежателите на разрешения, които са извършили нотификация, като се предвижда, че бъдещите разрешения ще се издават въз основа на документация по приложение II.
According to the Commission, Article 13 aims to protect the notifying authorisation holders by granting future authorisations on the basis of an Annex II dossier.
Поради това член 13, параграф 1 трябвало да се тълкува в смисъл, че приложното му поле обхваща притежателите на съществуващи разрешения.
For that reason, Article 13(1) should be construed as covering holders of existing authorisations.
В противен случай щяла да е налице несправедлива разлика в третирането между притежателите на съществуващи разрешения (за които не се изисква документация) и лицата, подали нови заявления за разрешение (за които се изисква документация).
Otherwise, there is a difference in treatment between holders of existing authorisations (no dossier needed) and new applications for authorisation (dossier needed) which is unjust.
Не намирам, че тези доводи обясняват по убедителен начин защо притежателят на съществуващо разрешение
I do not find that a convincing explanation of why the holder of an existing authorisation should have to behave in the same way as a new applicant. Furthermore, Article 13(7) appears to differentiate
Подобен „lock-out“ би имал за последица да се забрани на образуванията, на които вече са издадени разрешения за използване на конкретни продукти за растителна защита, съдържащи някои
Such a lock-out would also have the effect of prohibiting bodies which have already been granted authorisation to use specific plant protection products containing
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-ЖА SHARPSTON — ДЕЛO C-361/06 се използва от или в полза на заявители за разрешение, които сами не разполагат или нямат достъп до документация по приложение II.
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-361/06 themselves have, or have access to, an Annex II dossier.
активни вещества, да продължат да използват тези продукти.
such active substances from continuing to use them.
Според мен отнемането на придобито в по-ранен момент право, надлежно предоставено съгласно член 8 от Директива 91/414, би било както непропорционално, така и в нарушение на правилата на конкуренцията.
It would in my view be both disproportionate and anti-competitive so to remove a previously-acquired right, validly granted under Article 8 of Directive 91/414.
Не съм склонна да тълкувам член 13, параграф 1 по този начин.
I therefore conclude that a holder of an existing authorisation does not come within the scope of Article 13(1).
От правна гледна точка Agrichem твърди, че при правилно тълкуване на член 4, параграф 1 от Директива 2002/37 единственото, което дадено дружество трябва да представи, за да запази съществуващо разрешение, е информацията в приложение I, която вече е обществено достояние.
On the legal level, Agrichem argues that on a proper reading of Article 4(1) of Directive 2002/37, all a company must show in order to retain an existing authorisation is the information in Annex I, which is already in the public domain.
Посоченото било в пълно съгласие с член 13 от Директива 91/414, с който се ограничава само използването на информацията в документацията по приложения II и III.
This would therefore operate smoothly in conjunction with Article 13 of Directive 91/414, which would only restrict the use of information in the Annex II and III dossiers.
Подобно тълкуване съответства в по-голяма степен на текста на самите директиви.
Such a reading sits more naturally with the wording of the directives themselves.
Според представен алтернативен довод член 13, параграф 3 възпрепятства държаватачленка да използва информацията, съдържаща се в документацията по приложение II или III, в полза на лица, които нямат достъп до тази документация.
An alternative argument which has been proposed is that Article 13(3) prevents a Member State from making use of the contents of an Annex II or III dossier for the benefit of parties which do not have access to such a dossier.
Не тълкувам член 4, параграф 1 от Директива 2002/37 в смисъл, че изисква от притежателя на съществуващо разрешение да има достъп до документация по приложение II или по приложение III.
I do not read Article 4(1) of Directive 2002/37 as requiring the holder of an existing authorisation to have access to an Annex II or Annex III dossier.
От това следва, че жалбоподателите не могат да се позоват на член 13, параграф 3 от Директива 91/414, тъй като той не се прилага в такова положение.
It follows that Article 13(3) of Directive 91/414 cannot be relied upon by the applicants, as it does not apply in such a situation. Agrichem holds
Тези общи разпоредби относно защитата на данните позволяват да се отчита необходимостта от запазване на поверителността на търговската тайна.
Those general provisions on data protection allow the need to preserve the confidentiality of business secrets to be taken into account.
някои продукти за растителна защита, съдържащи етофумезат като активно вещество, които са му издадени съгласно член 8, параграф 2 от Директива 91/414.
existing authorisations for certain plant protection products containing ethofumesate as an active substance which it was granted in accordance with Article 8(2) of Directive 91/414.
То не е нов заявител и поради това не попада в приложното поле на член 13, параграф 1 от Директива 91/414.
It is not a new applicant and therefore does not fall within the scope of Article 13(1) of Directive 91/414.
Не е необходимо нито то, нито държаватачленка да имат достъп до или да използват информацията от документацията по приложение II или III, докато не се извърши преоценка на съществуващите разрешения на това дружество съгласно член 4, параграф 2 от Директива 2002/37.
Neither it, nor the Member State, needs to have access to, or make use of the information in, an Annex II or III dossier until there is a re-evaluation of its existing authorisations under Article 4(2) of Directive 2002/37.
Въпросът за защита на данните
The data protection issue
На последно място бих искала да отбележа, че като приема обжалваното решение, CTB изразява опасения, че ако член 4, параграф 1 от Директива 2002/37 се тълкува буквално (както според мен трябва да се постъпи), това ще обезсмисли разпоредбите на Директива 91/414, по-конкретно що се отнася до защитата на данните.
Finally, I should mention that in reaching the contested decision, the CTB expressed the concern that if Article 4(1) of Directive 2002/37 is read literally (as in my view should be the case) that effectively renders the provisions of Directive 91/414 meaningless in particular as regards data protection.
Доколкото данните, с които Agrichem разполага, не са достатъчни, за да се събере пълна документация по приложение II, възниква допълнителен въпрос във връзка със защитата на данните.
A subsidiary issue arises in relation to data protection, inasmuch as the data held by Agrichem were not sufficient to constitute a complete Annex II dossier.
В тази хипотеза се поставя въпросът дали Agrichem има право да се позовава на данните, взети предвид при оценката на общностно равнище на етофумезата, довела до приемането на Директива 2002/37.
The question then arises whether Agrichem is entitled to refer to the data which were taken into account in the Community evaluation for ethofumesate which led to Directive 2002/37.
Не споделям тези опасения.
I do not share that concern.
Да се позволи на Agrichem да продължи да използва продуктите за растителна защита, съдържащи етофумезат като активно вещество, за който то притежава съществуващи разрешения, не означава да му се предостави достъп до данните, необходими за събирането на документация по приложение II.
Permitting Agrichem to continue to use those plant protection products containing ethofumesate as an active substance in respect of which it has existing authorisations does not entail granting it permission to access the data required to create an Annex II dossier. All that is required is the information in Annex
От него се изисква само информацията в приложение I, която е обществено достояние.
I, which is in the public domain.
20 — Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 година за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (ОВ L 281, стр.
20 — Directive 95/46/EC of the European Parliament and of the Council of 24 October 1995 on the protection of individuals with regard to the processing of personal data and on the free movement of such data (OJ 1995 L 281, p.
10) или Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, стр.
31) or Regulation (EC) No 1049/2001 of the European Parliament and of the Council of 30 May 2001 regarding public access to European Parliament, Council and Commission documents (OJ 2001 L 145, p.
43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр.
43) in the case of information submitted to and held by the Community institutions.
Този въпрос е релевантен само ако, противно на изразеното от мен становище, директиви 91/414 и 2002/37, правилно тълкувани, изискват Agrichem да представи пълна документация по приложение II, така че за тази цел то да има нужда да получи достъп до предоставената от жалбоподателите информация.
That issue is relevant only if, contrary to the view that I have expressed, Directives 91/414 and 2002/37 properly interpreted require Agrichem to submit a complete Annex II dossier, so that in order to do so it needs to seek access to the information submitted by the applicants. It seems to me that in such circumstances the usual
С оглед на посоченото по-горе предлагам на Съда да отговори на поставения от College van Beroep voor het bedrijfsleven въпрос по следния начин:
In the light of the above, I would answer the question referred by the College van Beroep voor het bedrijfsleven as follows:
Член 4, параграф 1 от Директива 2002/37/ЕО на Комисията не изисква от държавитечленки да прекратят преди 1 септември 2003 г. действието на разрешение, издадено съгласно член 8, параграф 2, първа алинея от Директива 91/414/ЕИО на Съвета за продукт за растителна защита, съдържащ етофумезат като активно вещество, на основание че притежателят на разрешението не разполага с документация, отговаряща на изискванията на приложение II към Директива 91/414, или че няма достъп до нея.
‘Article 4(1) of Commission Directive 2002/37/EC does not require Member States to terminate before 1 September 2003 an authorisation granted pursuant to the first subparagraph of Article 8(2) of Council Directive 91/414/EEC for a plant protection product containing ethofumesate as an active substance on the ground that the holder of that authorisation does not have, or have access to, a dossier satisfying the requirements of Annex II to Directive 91/414.’
22 май 2008 година *
22 May 2008 *
По дело C-361/06 с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 234 ЕО от College van Beroep voor het bedrijfsleven (Нидерландия) с акт от 1 септември 2006 г., постъпил в Съда на 4 септември 2006 г., в рамките на производство по дело
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC, by the College van Beroep voor het bedrijfsleven (Administrative Court for Trade and Industry, Netherlands), made by decision of 1 September 2006, received at the Court on 4 September 2006, in the proceedings
СЪДЪТ (трети състав), състоящ се от: г-н A. Rosas, председател на състав, г-н U. Lõhmus, г-н J. Klučka (докладчик), г-жа P. Lindh и г-н Ал.
THE COURT (Third Chamber), composed of A. Rosas, President of the Chamber, U. Lõhmus, J. Klučka (Rapporteur), P. Lindh and A. Arabadjiev, Judges,
Арабаджиев, съдии, генерален адвокат: г-жа E. Sharpston, секретар: г-жа C. Strömholm, администратор, предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 19 септември 2007 г., като има предвид становищата, представени:
Advocate General: E. Sharpston, Registrar: C. Strömholm, Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 19 September 2007, after considering the observations submitted on behalf of:
— за нидерландското правителство, от г-жа H. G. Sevenster и г-жа C. A. H. M. ten Dam, в качеството на представители,
— the Netherlands Government, by H.G. Sevenster and C.A.H.M. ten Dam, acting as Agents,
— за Комисията на Европейските общности, от г-н B. Doherty и г-жа M. van Heezik, в качеството на представители, след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 29 ноември 2007 г., постанови настоящото
— the Commission of the European Communities, by B. Doherty and M. van Heezik, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 29 November 2007, gives the following
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на Директива 91/414/ЕИО на Съвета от 15 юли 1991 година относно пускането на пазара на продукти за растителна защита (ОВ L 230, стр. 1, и поправка — ОВ L 170, 1992 г., стр.
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Council Directive 91/414/EEC of 15 July 1991 concerning the placing of plant protection products on the market (OJ 1991 L 230, p.
30) и Директива 2002/37/ЕО на Комисията от 3 май 2002 година за изменение на Директива 91/414/ЕИО на Съвета с цел включване на етофумезат като активно вещество (ОВ L 117, стр.
40), Commission Directive 2002/37/EC of 3 May 2002 amending Directive 91/414 to include ethofumesate as an active substance (OJ 2002 L 117, p.