natgillin/translations-raw huggingface dataset:
При все това преценката на възможността на съответното лице да пребивава в изпълняващата държавачленка след изтичане на срока на наказанието му с оглед на обстоятелството, че то не пребивава в нея в съответствие с националното законодателство във връзка с влизането и престоя на чужденци и че обичайно извършва в нея престъпна дейност, трябва да се извърши от изпълняващия съдебен орган съгласно изискванията на общностното право и при спазване на основните права.
However, the assessment of the ability of the person concerned to remain in the executing Member State after his sentence has been served, in light of the fact that he does not reside there in conformity with the national legislation governing the right of foreign nationals to enter and remain in the country and the fact that he has systematically committed crimes there, must be carried out by the executing judicial authority in accordance with the requirements of Community law and fundamental rights.
За сметка на това положението е различно, когато лицето, срещу което е издадена европейска заповед за арест, има качеството на гражданин на Съюза, какъвто е случаят с г-н Kozłowski.
By contrast, the situation is different where the requested person has, like Mr Kozłowski, the status of a Union citizen.
За тази цел посочената държава трябва да провери дали в този случай става въпрос за временни трудности и трябва да вземе предвид продължителността на пребиваване, личните обстоятелства и размера на отпуснатите социални помощи.
In that regard, the Member State must determine whether it is a case of temporary difficulties and must take into account the duration of residence, the personal circumstances and the amount of aid granted.
Както отбелязва Комисията и както е посочено в съображение 11 от Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета 40, основното и лично право на пребиваване в друга държавачленка се предоставя директно на гражданите на Съюза от Договора и не зависи от това дали те са изпълнили определени административни процедури в приемащата държавачленка.
As the Commission pointed out and as is stated in the 11th recital in the preamble to Directive 2004/38/EC of the European Parliament and of the Council, 40 the fundamental and personal right of residence in another Member State is conferred directly on Union citizens by the Treaty and is not dependent upon their having fulfilled administrative provisions in the host Member State.
Ето защо обстоятелството, че г-н Kozłowski не разполага с постоянен източник на средства и че по този начин се оказва в нарушение на германското законодателство във връзка с престоя и влизането на чужденци, не доказва само по себе си, че той не може законно да пребивава в изпълняващата държавачленка след изтичане на срока на наказанието му лишаване от свобода.
Accordingly, the sole fact that Mr Kozłowski does not have stable resources and that he therefore finds himself in breach of the German legislation governing the right of foreign nationals to enter and remain in the country does not, as such, prove that he may not lawfully stay in the executing Member State once his prison sentence is over.
Само по себе си това обстоятелство не представлява доказателство, изключващо възможността заинтересованото лице да се разглежда като пребиваващо в тази държава, доколкото спрямо него не е приложена мярка за извеждане, приета съгласно общностното право 41.
That fact does not constitute, in itself, a factor which rules out the possibility that the person concerned may be regarded as resident in that State, provided that he has not been the subject of an expulsion measure adopted in compliance with Community law. 41
Безспорно това право не е безусловно.
Admittedly, that right is not unconditional.
През първите пет години то се поставя в зависимост от условието съответното лице да разполага с достатъчно средства и със здравна застраховка, за да не бъде в тежест на системата за социално подпомагане на приемащата държавачленка.
It is subject, during the first five years, to the condition that the person concerned have sufficient resources and sickness insurance so as not to become a burden on the social assistance system of the host Member State.
Липсата на постоянен източник на средства обаче не може автоматично да доведе до прилагане на мярка за извеждане.
However, the absence of stable resources cannot as such automatically justify an expulsion measure.
Съгласно съображение 16 от Директива 2004/38 подобна мярка може да бъде приета само ако съответното лице се превърне в неприемлива тежест за системата за социално подпомагане на
Such a measure may only be taken, according to the 16th recital in the preamble to Directive 2004/38, if the person concerned becomes an unreasonable burden on the social assistance system of the host Member
41 — Смятам, че този отговор може да се приложи и за дело Wolzenburg (C-123/08), висящо пред Съда.
41 — That reply is capable, to my mind, of being applied also to Case C-123/08 Wolzenburg, currently pending before the Court.
Г-н Wolzenburg е германски гражданин, който живее в Нидерландия от юни 2005 г.
Mr Wolzenburg is a German national who has been living in the Netherlands since June 2005.
Той разполага с жилище в тази държава, което обитава с бременната си съпруга.
He has a flat there, in which he lives with his wife, who is pregnant.
Той работи в тази държава до 2007 г.
He worked there until 2007.
Срещу него е издадена европейска заповед за арест от Staatsanwaltschaft Aachen (Германия).
He is the subject of a European arrest warrant issued by the Staatsanwaltschaft (Public Prosecutor) of Aachen (Germany).
Нидерландската запитваща юрисдикция посочва, че съгласно нидерландския закон за г-н Wolzenburg не може да се приложи случаят на непривеждане в изпълнение, предвиден в член 4, точка 6 от Рамковото решение, тъй като нидерландският закон, с който се транспонира тази разпоредба, запазва прилагането на този случай за лицата, които притежават разрешение за престой за неопределен период от време.
The referring court in the Netherlands points out that, according to the Netherlands legislation, Mr Wolzenburg cannot rely on the ground for nonexecution provided for under Article 4(6) of the Framework Decsion, because the Netherlands law transposing that provision reserves the use of that ground for persons holding a residence permit of unlimited duration.
Според мен това ограничение не е в съответствие с Рамковото решение.
In my opinion, that restriction is contrary to the Framework Decision.
В този случай признаването на качеството „пребиваващ“ по смисъла на член 4, точка 6 от Рамковото решение също не може да се поставя в зависимост от притежаването на разрешение за дългосрочно пребиваване, при положение че правото на престой в Нидерландия на заинтересованото лице, което има качеството гражданин на Съюза, произтича пряко от общностното право.
In that case, too, recognition of the status of ‘resident’, within the meaning of Article 4(6) of the Framework Decision, cannot depend on the possession of a longterm residence permit, when the right of the person concerned, who is a citizen of the Union, to remain in the Netherlands stems directly from Community law.
СТАНОВИЩЕ НА Г-Н BOT — ДЕЛО C-66/08 да произтича само от решение за извеждане, прието съгласно силно ограничителните условия, предвидени в членове 27—33 от Директива 2004/38.
VIEW OF MR BOT — CASE C-66/08 with the very restrictive conditions laid down in Articles 27 to 33 of Directive 2004/38.
извършва там престъпна дейност, възпрепятства признаването на качеството „пребиваващ“ по смисъла на член 4, точка 6 от Рамковото решение само ако за това лице е приета мярка за извеждане съгласно общностното право.
preclude recognition of the status of ‘resident’ within the meaning of Article 4(6) of the Framework Decision, unless that person has been the subject of an expulsion measure adopted in compliance with Community law.
Именно с оглед на тези съображения предлагам на Съда да постанови в отговор на първия преюдициален въпрос, че дадено лице се намира или е пребиваващо в изпълняващата държавачленка по смисъла на член 4, точка 6 от Рамковото решение, когато основните интереси на това лице са съсредоточени в тази държава, така че изпълнението на наказанието му там се явява необходимо, за да се улесни реинтеграцията му.
It is in the light of the above considerations that I propose that the Court rule, in answer to the first question referred for a preliminary ruling, that a person is staying in, or a resident of, the executing Member State, within the meaning of Article 4(6) of the Framework Decision, if that person has his centre of main interests there, so that the execution of the sentence in that State is necessary in order to facilitate his reintegration.
За да прецени дали е изпълнено това условие, изпълняващият съдебен орган трябва да разгледа всички релевантни обстоятелства във връзка с индивидуалното положение на съответното лице.
In order to establish whether that condition is satisfied, the executing judicial authority must examine all the facts relevant to the individual situation of the person concerned.
От посоченото следва, че обстоятелството, че гражданин на Съюза обичайно извършва престъпна дейност на територията на изпълняващата държавачленка само по себе си не изключва възможността той да има качеството „пребиваващ“ по смисъла на член 4, точка 6 от Рамковото решение.
It follows that the fact that a citizen of the Union has systematically committed crimes on the territory of the executing Member State does not, in itself, preclude him from having the status of ‘resident’ within the meaning of Article 4(6) of the Framework Decision.
Всъщност подобно обстоятелство не доказва, че основните интереси на заинтересованото лице са съсредоточени в място, различно от тази държава.
Such a fact does not prove that his centre of main interests lies outside that State.
От посоченото следва също, че обстоятелството, че такъв гражданин пребивава в изпълняващата държавачленка в нарушение на законодателството на тази държава във връзка с влизането и престоя на чужденците и че обичайно
It also follows that the fact that such a national is staying in the executing Member State in breach of the legislation of that State governing the right of foreign nationals to enter and remain in the country and that he systematically commits crimes there do not
На следващо място, обстоятелствата, че лицето, срещу което е издадена европейска заповед за арест, пребивава в изпълняващата държавачленка с прекъсвания и е задържано в нея, не са решаващи или релевантни критерии, за да се прецени дали то се намира или е пребиваващо в тази държава по смисъла на член 4, точка 6 от Рамковото решение.
Secondly, the fact that the requested person has interrupted his stay in the executing Member State and the fact that he is being held in custody there do not constitute decisive or relevant criteria for the purposes of assessing whether he is staying in, or a resident of, that State within the meaning of Article 4(6) of the Framework Decision.
Накрая, обстоятелствата, че съответното лице пребивава в изпълняващата държавачленка в нарушение на законодателството на тази държава във връзка с влизането и престоя на чужденците и че обичайно извършва там престъпна дейност, са пречка то да притежава качеството на лице, което се намира или е пребиваващо в тази държава, когато това лице е гражданин на Съюза, само ако за него е приета мярка за извеждане съгласно общностното право.
Finally, the fact that the person concerned is staying in the executing Member State in breach of the legislation of that State governing the right of foreign nationals to enter and remain in the country and the fact that he systematically commits crimes there do not preclude him from having the status of a person who is staying in or is a resident of that State, if he is a citizen of the Union, unless he has been the subject of an expulsion decision adopted in compliance with Community law.
С оглед на посочените по-горе съображения предлагам на Съда да отговори по следния начин на поставените от Oberlandesgericht Stuttgart преюдициални въпроси:
In the light of the abovementioned observations, I propose that the Court answer the questions referred to it for a preliminary ruling by the Oberlandesgericht Stuttgart as follows:
„1) Член 4, точка 6 от Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавитечленки трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска законодателство на държавачленка, което изключва изпълнението на европейска заповед за арест, издадена с оглед на изпълнение на наказание, когато тази заповед за арест се отнася до неин гражданин и последният не е съгласен да бъде предаден.
(1) Article 4(6) of Council Framework Decision 2002/584/JHA of 13 June 2002 on the European arrest warrant and the surrender procedures between Member States must be interpreted as precluding legislation of a Member State under which the execution of a European arrest warrant issued for the purposes of execution of a custodial sentence is ruled out where that arrest warrant applies to one of its own nationals and he does not consent to his surrender.
В делото по главното производство запитващата юрисдикция трябва да приложи спрямо г-н Kozłowski разпоредбите от вътрешното си право, приложими за гражданите на останалите държавичленки, съгласно целта на Рамково решение 2002/584.
In the case before it, the referring court must apply to Mr Kozłowski the provisions of its national law applicable to nationals of the other Member States, in accordance with the objective of Framework Decision 2002/584.
2) Дадено лице се намира или е пребиваващо в изпълняващата държавачленка по смисъла на член 4, точка 6 от Рамково решение 2002/584, когато основните интереси на това лице са съсредоточени в тази държава, така че изпълнението на наказанието му там се явява необходимо, за да се улесни реинтеграцията му.
(2) A person is staying in or is a resident of the executing Member State, within the meaning of Article 4(6) of Framework Decision 2002/584, if that person has his centre of main interests there, so that the execution of the sentence in that State appears necessary for his reintegration.
Обстоятелствата, че лицето, срещу което е издадена европейска заповед за арест, пребивава в изпълняващата държавачленка с прекъсвания и е задържано в нея, не са решаващи или релевантни критерии, за да се прецени дали то се намира или е пребиваващо в тази държава по смисъла на член 4, точка 6 от Рамково решение 2002/584.
The fact that the person who is the subject of a European arrest warrant has interrupted his stay in the executing Member State and the fact that he is being held in custody there do not constitute decisive or relevant criteria for the purposes of assessing whether he is staying in or is a resident of that State within the meaning of Article 4(6) of Framework Decision 2002/584.
Обстоятелствата, че съответното лице пребивава в изпълняващата държавачленка в нарушение на законодателството на тази държава във връзка с влизането и престоя на чужденците и че обичайно извършва там престъпна дейност, са пречка то да притежава качеството на лице, което се намира или е пребиваващо в тази държава, когато това лице е гражданин на Съюза, само ако за него е приета мярка за извеждане съгласно общностното право.“
The fact that the person concerned is staying in the executing Member State in breach of the national legislation governing the right of foreign nationals to enter and remain in the country and the fact that he systematically commits crimes there do not preclude him from having the status of a person who is staying in or is a resident of that State, if he is a citizen of the Union, unless he has been the subject of an expulsion decision adopted in compliance with Community law.
По дело C-66/08 с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 35 ЕС от Oberlandesgericht Stuttgart [Върховен областен съд, Щутгарт] (Германия) с акт от 14 февруари 2008 г., постъпил в Съда на 18 февруари 2008 г., в рамките на производство по дело във връзка с изпълнение на европейска заповед за арест, издадена срещу
Reference for a preliminary ruling under Article 35 EU from the Oberlandesgericht Stuttgart (Germany), made by decision of 14 February 2008, received at the Court on 18 February 2008, in the proceedings concerning the execution of a European arrest warrant issued against
СЪДЪТ (голям състав), състоящ се от: г-н V. Skouris, председател, г-н P. Jann, г-н C. W. A. Timmermans, г-н A. Rosas, г-н K. Lenaerts, г-н G. Arestis и г-н L. Bay Larsen (докладчик), председатели на състави, г-н J. Makarczyk, г-н P. Kūris, г-н E. Juhász, г-н A. Ó Caoimh, г-жа P. Lindh и г-н J.-C. Bonichot, съдии, генерален адвокат: г-н Y. Bot, секретар: г-н B. Fülöp, администратор,
THE COURT (Grand Chamber), composed of V. Skouris, President, P. Jann, C.W.A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, G. Arestis and L. Bay Larsen (Rapporteur), Presidents of Chambers, J. Makarczyk, P. Kūris, E. Juhász, A. Ó Caoimh, P. Lindh and J.-C. Bonichot, Judges,
— за германското правителство, от г-н M. Lumma и г-жа J. Kemper, в качеството на представители,
— the German Government, by M. Lumma and J. Kemper, acting as Agents,
— за чешкото правителство, от г-н M. Smolek, в качеството на представител,
— the Czech Government, by M. Smolek, acting as Agent,
— за датското правителство, от г-н J. Bering Liisberg, в качеството на представител,
— the Danish Government, by J. Bering Liisberg, acting as Agent,
— за френското правителство, от г-н J.-C. Niollet, в качеството на представител,
— the French Government, by J.-C. Niollet, acting as Agent,
— за италианското правителство, от г-н F. Arena, avvocato dello Stato,
— the Italian Government, by F. Arena, avvocato dello Stato,
— за нидерландското правителство, от г-жа C. Wissels и г-жа M. Noort, в качеството на представители,
— the Netherlands Government, by C. Wissels and M. Noort, acting as Agents,
— за австрийското правителство, от г-жа C. Pesendorfer и г-жа T. Fülöp, в качеството на представители,
— the Austrian Government, by C. Pesendorfer and T. Fülöp, acting as Agents,
— за полското правителство, от г-н M. Dowgielewicz и г-н L. Rędziniak, в качеството на представители,
— the Polish Government, by M. Dowgielewicz and L. Rędziniak, acting as Agents,
— за финландското правителство, от г-н J. Heliskoski, в качеството на представител,
— the Finnish Government, by J. Heliskoski, acting as Agent,
— за Комисията на Европейските общности, от г-жа S. Grünheid и г-н R. Troosters, в качеството на представители, след изслушване на генералния адвокат
— the Commission of the European Communities, by S. Grünheid and R. Troosters, acting as Agents, after hearing the Advocate General,
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 4, точка 6 от Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавитечленки (ОВ L 190, стр.
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Article 4(6) of Council Framework Decision 2002/584/JHA of 13 June 2002 on the European arrest warrant and the surrender procedures between Member States (OJ 2002 L 190, p.
Запитването е отправено в рамките на процедура по изпълнение от страна на Generalstaatsanwaltschaft Stuttgart (наричан по-нататък „германският изпълняващ съдебен орган“) на европейска заповед за арест, издадена на 18 април 2007 г. от Sąd Okręgowy w Bydgoszczy (Окръжен съд, Bydgoszcz, наричан по-нататък „полският издаващ съдебен орган“) срещу г-н Kozłowski, който е полски гражданин.
The reference was made in proceedings concerning the execution by the Generalstaatsanwaltschaft Stuttgart (‘the German executing judicial authority’) of a European arrest warrant issued on 18 April 2007 by the Sąd Okręgowy w Bydgoszczy (Regional Court, Bydgoszcz; ‘the Polish issuing judicial authority’) against Mr Kozłowski, a Polish national.
Право на Европейския съюз
European Union law
Съгласно съображение 5 от Рамковото решение:
Recital 5 in the preamble to the Framework Decision states:
„Целта за превръщане на Съюза в пространство на свобода, сигурност и правосъдие изисква премахване на екстрадицията между държавитечленки и заместването ѝ със система за предаване между съдебните органи.
‘The objective set for the Union to become an area of freedom, security and justice leads to abolishing extradition between Member States and replacing it by a system of surrender between judicial authorities.
Освен това въвеждането на нова опростена процедура за предаване на осъдени или заподозрени лица за изтърпяване на наказание или за наказателно преследване дава възможност за премахване на сложността и евентуалното забавяне, присъщо на настоящата процедура по екстрадиция.
Further, the introduction of a new simplified system of surrender of sentenced or suspected persons for the purposes of execution or prosecution of criminal sentences makes it possible to remove the complexity and potential for delay inherent in the present extradition procedures.
Преобладаващите до момента традиционни отношения на сътрудничество между държавитечленки трябва да бъдат заменени от система на свободно движение на съдебни решения по наказателни дела, обхващащи едновременно предварителни и окончателни решения в рамките на пространство на свобода, сигурност и правосъдие.“
Traditional cooperation relations which have prevailed up till now between Member States should be replaced by a system of free movement of judicial decisions in criminal matters, covering both pre-sentence and final decisions, within an area of freedom, security and justice.’
В съображение 7 от Рамковото решение се пояснява:
Recital 7 of the Framework Decision provides:
„Тъй като заместването на системата на многостранна екстрадиция, приета с Конвенцията за екстрадиция от 13 декември 1957 г., не може да се постигне напълно от държавитечленки чрез едностранни действия, а поради своя мащаб и въздействие може да се постигне само в рамките на Съюза, Съветът следва да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, посочен в член 2 от Договора за Европейския съюз и член 5 от Договора за създаване на Европейската общност. […]“
‘Since the aim of replacing the system of multilateral extradition built upon the European Convention on Extradition of 13 December 1957 cannot be sufficiently achieved by the Member States acting unilaterally and can therefore, by reason of its scale and effects, be better achieved at Union level, the Council may adopt measures in accordance with the principle of subsidiarity as referred to in Article 2 of the Treaty on European Union and Article 5 of the Treaty establishing the European Community …’
Съображение 8 от Рамковото решение гласи:
Recital 8 to the Framework Decision provides:
„Решенията за привеждане в изпълнение на заповедите за арест трябва да бъдат предмет на достатъчен контрол, което означава, че съдебният орган на държаватачленка, в която издирваното лице е задържано, следва да вземе решение за неговото предаване.“
‘Decisions on the execution of the European arrest warrant must be subject to sufficient controls, which means that a judicial authority of the Member State where the requested person has been arrested will have to take the decision on his or her surrender.’
Член 1, параграфи 1 и 2 от Рамковото решение определя европейската заповед за арест и задължението за изпълнението ѝ по следния начин:
Article 1(1) and (2) of the Framework Decision define the European arrest warrant and refer to the obligation to execute it as follows:
Член 2, параграф 1 от Рамковото решение предвижда:
Article 2(1) of the Framework Decision provides:
„Европейска заповед за арест се издава за деяния […] или ако наложеното наказание лишаване от свобода или мярката, изискваща задържане, е не по-малко от 4 месеца.“
‘A European arrest warrant may be issued for acts … where a sentence has been passed or a detention order has been made, for sentences of at least four months.’
В член 3 от Рамковото решение са изброени три „[с]луча[я], при които не се допуска изпълнение на европейска заповед за арест“.
Article 3 of the Framework Decision lists three ‘[g]rounds for mandatory nonexecution of the European arrest warrant’.