natgillin/translations-raw huggingface dataset:
GLAXOSMITHKLINE И LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE е предвиден по време на сключването на първия, фактът, че първият договор е изменен в зависимост от сключването на втория договор, фактът, че съществува органична или икономическа връзка между двамата работодатели, фактът, че съществува споразумение между двамата работодатели, което очертава рамката за съвместното съществуване на двата договора, фактът, че първият работодател запазва ръководни правомощия по отношение на заетото лице, или още обстоятелството, че първият работодател може да вземе решение за продължителността на дейността на заетото лице при втория работодател.
GLAXOSMITHKLINE AND LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE an agreement between the two employers providing a framework for the coexistence of the two contracts, the fact that the first employer retains management powers in respect of the employee, or the circumstance that the first employer is able to decide the duration of the employee’s work for the second employer.
В заключение предлагам на Съда да отговори на преюдициалния въпрос по следния начин:
In conclusion, I suggest that the Court should answer the question referred for a preliminary ruling as follows:
„Правилото за специална компетентност, посочено в член 6, точка 1 от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела, може да се прилага в рамките на раздел 5 относно правилата за съдебна компетентност, приложими по отношение на индивидуалните трудови договори.
‘The rule of special jurisdiction set out in Article 6(1) of Council Regulation (EC) No 44/2001 of 22 December 2000 on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters can apply in the context of Section 5 relating to the rules relating to jurisdiction over individual contracts of employment.
Прилагането на член 6, точка 1 от Регламент № 44/2001 предполага съществуването на свързаност между исковете, която е в състояние да гарантира, че който и да е сезираният съд, той има тясна връзка с делото.
A prerequisite for the application of Article 6(1) of Regulation No 44/2001 is a connection between the claims sufficient to ensure, whatever court is seised, that it has a close link to the case.
За да се прецени посочената свързаност в рамките на индивидуалните трудови договори, ще може да се вземе предвид по-конкретно фактът, че сключването на втория договор е предвиден по време на сключването на първия, фактът, че първият договор е изменен в зависимост от сключването на втория договор, обстоятелството, че съществува органична или икономическа връзка между двамата работодатели, фактът, че съществува споразумение между двамата работодатели, което очертава рамката за съвместното съществуване на двата договора, фактът че първият работодател запазва ръководни правомощия по отношение на заетото лице или още обстоятелството, че първият работодател може да вземе решение за продължителността на дейността на заетото лице при втория работодател.“
To assess such a connection in the context of individual contracts of employment, account could be taken, inter alia, of the fact that the conclusion of the second contract was envisaged when the first was being concluded, the fact that the first contract was amended on account of the conclusion of the second contract, the circumstance that there is an organisational or economic link between the two employers, the fact that there is an agreement between the two employers providing a framework for the coexistence of the two contracts, the fact that the first employer retains management powers in respect of the employee, or the circumstance that the first employer is able to decide the duration of the employee’s work for the second employer.’
По дело C-462/06 с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 234 ЕО от Cour de cassation (Франция) с акт от 7 ноември 2006 г., постъпил в Съда на 20 ноември 2006 г., в рамките на производство по дело
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Cour de cassation (France), made by decision of 7 November 2006, received at the Court on 20 November 2006, in the proceedings
СЪДЪТ (първи състав), състоящ се от: г-н P. Jann (докладчик), председател на състав, г-н A. Tizzano, г-н A. Borg Barthet, г-н M. Ilešič и г-н E. Levits, съдии, генерален адвокат: г-н M. Poiares Maduro, секретар: г-жа C. Strömholm, администратор,
THE COURT (First Chamber), composed of P. Jann (Rapporteur), President of the Chamber, A. Tizzano, A. Borg Barthet, M. Ilešič and E. Levits, Judges,
GLAXOSMITHKLINE И LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 15 ноември 2007 г., като има предвид становищата, представени:
GLAXOSMITHKLINE AND LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE having regard to the written procedure and further to the hearing on 15 November 2007, after considering the observations submitted on behalf of:
— за италианското правителство, от г-н I. M. Braguglia, в качеството на представител, подпомаган от г-жа W. Ferrante, avvocato dello Stato,
— the Italian Government, by I.M. Braguglia, acting as Agent, and by W. Ferrante, avvocato dello Stato,
— за правителството на Обединеното кралство, от г-жа Z. Bryanston-Cross, в качеството на представител, подпомагана от г-н A. Howard, barrister,
— the United Kingdom Government, by Z. Bryanston-Cross, acting as Agent, and by A. Howard, barrister,
— за Комисията на Европейските общности, от г-жа A.-M. Rouchaud-Joët, в качеството на представител, след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 17 януари 2008 г., постанови настоящото
— the Commission of the European Communities, by A.-M. Rouchaud-Joët, acting as Agent, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 17 January 2008, gives the following
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 6, точка 1, както и на глава II, раздел 5 от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 12, 2001 г., стр.
This reference for a preliminary ruling relates to the interpretation of Article 6, point 1, and Section 5 of Chapter II of Council Regulation (EC) No 44/2001 of 22 December 2000 on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters (OJ 2001 L 12, p.
Запитването е отправено в рамките на спор между г-н Rouard и дружествата Glaxosmithkline и Laboratoires Glaxosmithkline, установени съответно в Обединеното кралство и във Франция, които по силата на клауза от трудовия си договор той счита за свои съработодатели и от които претендира заплащането на различни суми като обезщетение при уволнение и обезщетение за вреди при неправомерно прекратяване на посочения договор.
The reference was made in the course of proceedings between Mr Rouard and Glaxosmithkline and Laboratoires Glaxosmithkline, established in the United Kingdom and France respectively, considered by Mr Rouard, by virtue of a term in his contract of employment, to have been his joint employers and from which he seeks the payment of various amounts by way of compensation for dismissal and damages for wrongful breach of that contract.
Глава II, раздел 1 (озаглавен „Общи разпоредби“) от регламента съдържа член 2, параграф 1, който предвижда:
Article 2, point 1, in Section 1, entitled ‘General provisions’ of Chapter II of the Regulation, provides:
„При условията на настоящия регламент, искове срещу лицата, които имат местоживеене в държавачленка, независимо от тяхното гражданство, се предявяват пред съдилищата на тази държава-членка“.
‘Subject to the provisions of this regulation, persons domiciled in a Member State shall, whatever their nationality, be sued in the courts of that Member State.’
Член 6 от регламента, който се намира в глава II, раздел 2 (озаглавен „Специална компетентност“) от него, предвижда:
Article 6 of the Regulation, in Section 2 of Chapter II thereof, entitled ‘Special jurisdiction’, states:
„[Срещу лице с местоживеене в държава-членка] може, също така, да бъде предявен иск:
‘A person domiciled in a Member State may also be sued:
1) когато то е един от множество ответници, в съдилищата по местоживеенето на всеки от тях, при условие че исковете са в такава тясна връзка, че е целесъобразно те да бъдат разгледани и решени заедно, за да се избегне рискът от противоречащи си съдебни решения, постановени в отделни производства;
(1) where he is one of a number of defendants, in the courts for the place where any one of them is domiciled, provided the claims are so closely connected that it is expedient to hear and determine them together to avoid the risk of irreconcilable judgments resulting from separate proceedings;
3) по насрещен иск, произтичащ от същия договор или факти, на които се основава първоначалният иск, в съда, пред който е висящо първоначалното дело;
(3) on a counter-claim arising from the same contract or facts on which the original claim was based, in the court in which the original claim is pending;
Като една от целите на регламента, съображение 13 гласи:
Among the objectives of the Regulation, recital 13 states:
„Във връзка със застраховането, потребителските договори и трудовата заетост, по-слабата страна трябва да бъде защитена от правила за компетентност, които са в по-висока степен благоприятни за нейните интереси, отколкото предвиждат общите правила“.
‘In relation to insurance, consumer contracts and employment, the weaker party should be protected by rules of jurisdiction more favourable to his interests than the general rules provide for.’
Глава II, раздел 5 (озаглавен „Компетентност при индивидуални трудови договори“) от регламента съдържа по-конкретно следните разпоредби:
Section 5 of Chapter II of the Regulation, entitled ‘Jurisdiction over individual contracts of employment’, contains in particular the following provisions:
По дела във връзка с индивидуални трудови договори компетентността се определя от разпоредбите на настоящия раздел, без да се засягат разпоредбите на член 4 и член 5, точка 5.
In matters relating to individual contracts of employment, jurisdiction shall be determined by this Section, without prejudice to Article 4 and point 5 of Article 5.
2) в друга държава-членка: а) в съдилищата по мястото, където работодателят обичайно осъществява дейността си, или в съдилищата по мястото, където последно е осъществявал дейност, или б) ако работникът или служителят не осъществява обичайно или не е осъществявал обичайно дейността си в никоя държава, в съдилищата по мястото, където дейността, за която е нает работникът или служителят, е разположена или е била разположена.
(b) if the employee does not or did not habitually carry out his work in any one country, in the courts for the place where the business which engaged the employee is or was situated.
Работодател може да заведе дело само в съдилищата на държаватачленка, където работникът или служителят имат местоживеене.
An employer may bring proceedings only in the courts of the Member State in which the employee is domiciled.
Разпоредбите на настоящия раздел не засягат правото да се предяви насрещен иск в съда, в който в съответствие с този раздел е висящо основното дело“.
The provisions of this Section shall not affect the right to bring a counter-claim in the court in which, in accordance with this Section, the original claim is pending.’
Спорът по главното производство и преюдициалният въпрос
The dispute in the main proceedings and the question referred to the Court
Г-н Rouard е нает през 1977 г. от дружеството Laboratoires Beecham Sévigné, чието седалище по учредителен акт е във Франция, и е изпращан в различни държави в Африка.
Mr Rouard was engaged in 1977 by the company Laboratoires Beecham Sévigné, the seat of which was in France, and he was posted to various African States.
Съгласно нов трудов договор, сключен през 1984 г. с дружеството Beecham Research UK — друго дружество от групата, чието седалище по учредителен акт е в Обединеното кралство, г-н Rouard е нает от това дружество и изпратен в Мароко.
Pursuant to a new contract of employment concluded in 1984 with Beecham Research UK, another company in the group, which was registered in the United Kingdom, Mr Rouard was engaged by that company and sent to Morocco.
По силата на този трудов договор новият му работодател се задължава да запази договорните права, придобити от г-н Rouard в рамките на първоначалния му трудов договор с дружеството Laboratoires Beecham Sévigné, по-конкретно относно признаването на трудовия му стаж, както и правата му на определени обезщетения в случай на уволнение.
Under that contract of employment, his new employer undertook to maintain the contractual rights acquired by Mr Rouard under his initial contract of employment with Laboratoires Beecham Sévigné, and in particular to preserve his rights derived from length of service and his entitlement to compensation in the event of dismissal.
През 2002 г. той сезира Conseil de prud’hommes de Saint-Germain-en-Laye с иск, насочен срещу дружеството Laboratoires Glaxosmithkline, което е правоприемник на дружеството Laboratoires Beecham Sévigné и чието седалище по учредителен акт е във Франция, и срещу дружеството Glaxosmithkline, което е правоприемник на дружеството Beecham Research UK и чието седалище по учредителен акт е в Обединеното кралство.
In 2002 he brought an action before the Conseil de prud’hommes de Saint-Germain-en-Laye (Employment Tribunal, Saint-Germain-en-Laye) against Laboratoires Glaxosmithkline, which has assumed the rights of Laboratoires Beecham Sévigné, the seat of which is in France, and Glaxosmithkline, which has assumed the rights of Beecham Research UK, the seat of which is in the United Kingdom.
Г-н Rouard иска тези две дружества да бъдат осъдени солидарно да му заплатят различни обезщетения за неспазване на процедурата за уволнение, за уволнение при липса на действително и сериозно основание, както и за неправомерно прекратяване на трудовия му договор.
Mr Rouard requests that those companies be ordered jointly and severally to pay him various amounts of compensation and damages for noncompliance with the dismissal procedure, dismissal without genuine and serious cause and wrongful breach of his employment contract.
Г-н Rouard твърди, че тези две дружества били негови съработодатели.
Mr Rouard submits that those two companies were his joint employers.
Според него, тъй като френската юрисдикция е компетентна по отношение на дружеството Laboratoires Glaxosmithkline, чието седалище по учредителен акт е във Франция, по силата на член 6, точка 1 от регламента тя също е компетентна по отношение на дружеството Glaxosmithkline.
Since the French courts have jurisdiction in respect of Laboratoires Glaxosmithkline, the seat of which is in France, those courts, he submits, also have jurisdiction, pursuant to Article 6, point 1, of the Regulation, in respect of Glaxosmithkline.
Посочените дружества оспорват компетентността на Conseil de prud’hommes de Saint-Germain-en-Laye, който уважава възражението за неподсъдност.
Those companies disputed the jurisdiction of the Conseil de prud’hommes de Saint-Germain-en-Laye, which upheld that objection of lack of jurisdiction.
След като Апелативният съд във Версай отменя решението на първата инстанция, тези две дружества подават касационна жалба срещу Решението от 6 април 2004 г. на последния.
After the Cour d’appel de Versailles (Court of Appeal, Versailles) set aside the first instance judgment, those companies appealed in cassation against the judgment of 6 April 2004 of that latter court.
При тези условия Cour de cassation решава да спре производството по делото и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
It is in those circumstances that the Cour de cassation decided to stay proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
„Може ли, [от] една страна, […] правилото за специална компетентност, посочено в член 6, точка 1 от регламента […], по силата на което срещу лице с местоживеене в държавачленка може да бъде предявен иск, „когато то е един от множество ответници в съдилищата по местоживеенето на всеки от тях, при условие че исковете са в такава тясна връзка, че е целесъобразно да бъдат разгледани и решени заедно, за да се избегне рискът от противоречащи си съдебни решения, постановени в отделни производства“, да се прилага при иск, предявен от заето лице пред съда на дадена държавачленка срещу две дружества, които са от една и съща група, от които едното, наело заетото лице в групата, а след това отказало да го пренаеме, е установено в тази държавачленка, а другото, за сметка на което заетото лице последно е работило в трети страни и което го е уволнило, е установено в друга държавачленка, когато ищецът се позовава на клауза от трудовия договор, за да установи, че двете [дружества] са били негови съработодатели, от които той претендира обезщетение при уволнение, и от друга страна, изключва ли […] правилото на член 18, [параграф] 1 от регламента, по силата на който по дела, свързани с индивидуални трудови договори, компетентността се определя от глава II, раздел [5] [от регламента], прилагането на член 6, точка 1 [от същия регламент], по начин че срещу всяко от двете дружества трябва да се предяви иск пред съда на държаватачленка, където то е установено. [?]“
‘Does the rule of special jurisdiction stated in Article 6, point 1, of [the] Regulation …, by virtue of which a person domiciled in a Member State may be sued “where he is one of a number of defendants, in the courts for the place where any of them is domiciled, provided the claims are so closely connected that it is expedient to hear and determine them together to avoid the risk of irreconcilable judgments resulting from separate proceedings”, apply to proceedings brought by an employee before a court of a Member State against two companies belonging to the same group, one of which, being the one which engaged that employee for the group and refused to re-employ him, is domiciled in that Member State and the other, for which the employee last worked in non-Member States and which dismissed him, in another Member State, when that applicant relies on a clause in the employment contract to claim that the two [companies] were his co-employers from whom he claims compensation for his dismissal or does the rule in Article 18, point 1, of [R]egulation [No 44/2001], by virtue of which, in matters relating to individual contracts of employment, jurisdiction is to be determined by Section 5 of Chapter II [of that regulation], exclude the application of Article 6, point 1, [of that regulation], so that each of the two companies must be sued before the courts of the Member State where it is domiciled[?]’
Относно преюдициалния въпрос
The question
С този въпрос препращащата юрисдикция иска по същество да се установи дали предвиденото в член 6, точка 1 от регламента правило за специална компетентност по отношение на съответници се прилага при предявен от даден работник иск срещу две дружества, които са установени в различни държавичленки и които той смята за негови съработодатели.
By this question the national court essentially asks whether the rule of special jurisdiction in Article 6, point 1, of the Regulation in respect of co-defendants is applicable to the action brought by an employee against two companies established in different Member States which he considers to have been his joint employers.
В самото начало следва да се напомни, че регламентът заменя занапред в отношенията на държавитечленки Конвенцията от 27 септември 1968 г. относно компетентността и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 299, 1972 г., стр.
It should be pointed out, at the outset, that the Regulation now replaces in Member States’ relations the Convention of 27 September 1968 on Jurisdiction and the Enforcement of Judgments in Civil and Commercial Matters (OJ 1978 L 304, p.
3), изменена с Конвенцията от 9 октомври 1978 г. относно присъединяването на Кралство Дания, на Ирландия и на Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (ОВ L 304, стр. 1, и — изменен текст — стр.
36), as amended by the Convention of 9 October 1978 on the Accession of the Kingdom of Denmark, Ireland and the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland (OJ 1978 L 304, p.
77), с Конвенцията от 25 октомври 1982 г. относно присъединяването на Република Гърция (ОВ L 388, стр.
77), by the Convention of 25 October 1982 on the Accession of the Hellenic Republic (OJ 1982 L 388, p.
1), с Конвенцията от 26 май 1989 г. относно присъединяването на Кралство Испания и на Португалската република (ОВ L 285, стр.
1), by the Convention of 26 May 1989 on the Accession of the Kingdom of Spain and the Portuguese Republic (OJ 1989 L 285, p.
1), както и с Конвенцията от 29 ноември 1996 г. относно присъединяването на Република Австрия, на Република Финландия и на Кралство Швеция (ОВ C 15, 1997 г., стр.
1) and by the Convention of 29 November 1996 on the Accession of the Republic of Austria, the Republic of Finland and the Kingdom of Sweden (OJ 1997 C 15, p.
1, наричана по-нататък „Брюкселската конвенция“).
1) (‘the Brussels Convention’).
Посочените в регламента правила за компетентност в областта на индивидуалните трудови договори се различават чувствително от приложимите в тази област правила в рамките на Брюкселската конвенция.
The rules of jurisdiction over individual contracts of employment contained in the Regulation differ appreciably from the rules applicable in that field under the Brussels Convention.
В последната единственото специфично правило, свързано с трудовия договор, е въведено през 1989 г.
In the Brussels Convention the only specific rule concerning contracts of employment was introduced in 1989.
Правилото се съдържа в дял II, раздел 2 от тази конвенция относно специалната компетентност и е добавено като специален случай на правилото за компетентност, предвидено в член 5, точка 1 от Брюкселската конвенция при дела, свързани с договор.
That rule appeared in Section 2 of Title II of that convention, concerning special jurisdiction, and had been added in the form of a particular case of the jurisdiction rule laid down in Article 5, point 1, of the Brussels Convention in matters relating to a contract.
В регламента компетентността при индивидуални трудови договори е предмет на специален раздел, а именно на раздел 5 от глава II.
In the Regulation, jurisdiction over individual contracts of employment is the subject of a specific section, namely Section 5 of Chapter II.
Този раздел, който прегрупира членове 18—21 от този регламент, цели да гарантира на работника предвидената в съображение 13 от същия закрила.
That section, which contains Articles 18 to 21 of the Regulation, seeks to ensure that employees are afforded the protection referred to in recital 13 of the preamble thereto.
Както поддържат или поне признават Glaxosmithkline и Laboratoires Glaxosmithkline, правителствата на Франция, Германия, Италия и на Обединеното кралство, както и Комисията на Европейските общности, от текста на разпоредбите, съдържащи се в посочения раздел 5, следва, че същите имат не само специален, но даже и изчерпателен характер.
As maintained, or at least acknowledged, by Glaxosmithkline and Laboratoires Glaxosmithkline, the French, German, Italian and United Kingdom Governments and the Commission of the European Communities, it is apparent from the wording of the provisions of Section 5 that they are not only specific but also exhaustive.