natgillin/translations-raw huggingface dataset:
В точка 107 от посоченото съдебно решение Първоинстанционният съд приема този подход за уместен, макар предметът на твърдението за нарушение да е отпаднал поради отмяната на този регламент със спорния регламент, като счита, че съображенията за отхвърляне на това твърдение са част от предпоставките, на които се основават разсъжденията му за правното основание на спорния регламент, единствено срещу който вече е насочена жалбата за отмяна.
In paragraph 107 of that judgment, the Court of First Instance found it appropriate to take such a step, even though the ground of challenge had become devoid of purpose because of the repeal of that regulation by the contested regulation, for it considered that the grounds on which it dismissed that claim formed part of the premisses of its reasoning concerning the legal basis of the latter regulation, thenceforth the sole subject of the action for annulment.
В това отношение в точки 112—116 от обжалваното съдебно решение, постановено по делото Yusuf и Al Barakaat, той найнапред отхвърля довода, според който разглежданите мерки засягали частноправни субекти, които освен това са граждани на държава-членка, докато член 60 ЕО и член 301 ЕО овластявали Съвета само да приема мерки по отношение на трети страни.
In this connection, it first rejected, in Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 112 to 116, the argument that the acts in question affected individuals, who were moreover nationals of a Member State, whereas Articles 60 EC and 301 EC authorised the Council to take measures against third countries only.
В точка 115 от същото решение Първоинстанционният съд приема, че както икономическите и финансови санкции могат законосъобразно да засягат по специфичен начин по-скоро управляващите в трета страна, отколкото тази страна като такава, те трябва да могат също да бъдат насочени и срещу физическите лица и образуванията, свързани с тези управляващи или контролирани пряко или непряко от тях, независимо от тяхното местонахождение.
In paragraph 115 of that judgment, the Court of First Instance held that, just as economic or financial sanctions may legitimately be directed specifically at the rulers of a third country, rather than at the country as such, they may be directed at the persons or entities associated with those rulers or directly or indirectly controlled by them, wherever they may be.
Според точка 116 от посоченото решение това тълкуване, което не противоречи на буквата на член 60 ЕО и член 301 ЕО, е обосновано както от съображения за ефективност, така и от хуманитарен характер.
According to paragraph 116, that interpretation, which is not contrary to the letter of Article 60 EC or Article 301 EC, is justified both by considerations of effectiveness and by humanitarian concerns.
По-нататък, в точки 117—121 от обжалваното съдебно решение по дело Yusuf et Al Barakaat Първоинстанционният съд отхвърля довода, според който целта на разглежданите мерки не била прекъсване или ограничаване на икономическите отношения с трета страна, а борба с международния тероризъм и по-специ-ално — с Осама бен Ладен.
Next, in Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 117 to 121, the Court of First Instance rejected the argument that the measures at issue in that case were not intended to interrupt or reduce economic relations with a third country but to combat international terrorism and, more particularly, Usama bin Laden.
Накрая, в точки 122 и 123 от същото решение, Първоинстанционният съд отхвърля довода, според който посочените мерки не били пропорционални на целта, преследвана от член 60 ЕО и член 301 ЕО.
Finally, in paragraphs 122 and 123 of that judgment, it rejected the argument that those measures were disproportionate to the objective pursued by Articles 60 EC and 301 EC.
На следващо място, що се отнася до твърденията за нарушение, свързани с правното основание на спорния регламент, Първоинстанционният съд, на първо място, приема, че както поддържат Съветът и Комисията, член 60 ЕО и член 301 ЕО сами по себе си не са достатъчно правно основание за този
With regard, next, to the challenge to the legal basis of the contested regulation, the Court of First Instance first held, that, as the Council and the Commission have maintained, Articles 60 EC and 301 EC did not constitute in themselves a sufficient
KADI И AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION/СЪВЕТ И КОМИСИЯ регламент (обжалвано съдебно решение по дело Kadi, точки 92—97, както и обжалвано съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat, точки 128—133).
KADI AND AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION legal basis for that regulation (Kadi, paragraphs 92 to 97, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 128 to 133).
В частност той констатира, че целта на посочения регламент е да се приложат санкции от нов вид, наричани „интелигентни“ („smart sanctions“), за които е характерна липсата на всякаква връзка с територията или управляващия режим в трета страна, при положение че след падането на режима на талибаните разглежданите мерки, предвидени в Резолюция 1390 (2002), са били насочени пряко срещу Осама бен Ладен, мрежата на Ал Кайда и свързаните с тях физически лица и образувания.
It found, in particular, that that regulation was intended to enforce what are known as ‘smart’ sanctions of a new kind, a feature of which is that there is nothing at all to link the sanctions to the territory or the governing regime of a third country, for after the collapse of the Taliban regime the measures at issue, as provided for by Resolution 1390 (2002), were aimed directly at Usama bin Laden, the Al-Qaeda network and the persons and entities associated with them.
Според Първоинстанционния съд, като се има предвид текстът на член 60 ЕО и член 301 ЕО и по-специално използваните в тях изрази „по отношение на съответните трети държави“ и „с една или няколко трети страни“, не е възможно да се прибегне до тези членове за налагане на санкции от този нов вид.
According to the Court of First Instance, in the light of the wording of Articles 60 EC and 301 EC, and especially of the expressions ‘as regards the third countries concerned’ and ‘with one or more third countries’ appearing there, it is not possible to have recourse to those articles to impose that new kind of sanction.
Всъщност тези членове позволят само приемане на мерки срещу трета страна, които могат да включва лицата, управляващи тази страна, както и физически лица и образувания, свързани с тези управляващи или контролирани пряко или непряко от тях.
They in fact authorise only the adoption of measures against a third country, which may include the rulers of such a country and the individuals and entities associated with them or controlled by them, directly or indirectly.
Въпреки това, когато режимът, срещу който са насочени подобни мерки, престане да съществува, вече няма да е налице достатъчна връзка между тези физически лица или образувания и съответната трета страна.
When, however, the regime targeted by those measures has disappeared, there no longer exists a sufficient link between those individuals or entities and the third country concerned.
На второ място, Първоинстанционният съд приема, че Съветът правилно е счел, че сам по себе си член 308 ЕО не е подходящо правно основание, позволяващо приемането на спорния регламент (обжалвано съдебно решение по дело Kadi, точки 98—121, както и обжалвано съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat, точки 134—157).
The Court of First Instance held, secondly, that the Council had rightly considered that Article 308 EC did not on its own constitute an adequate legal basis for the adoption of the contested regulation (Kadi, paragraphs 98 to 121, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 134 to 157).
В това отношение той приема, че борбата с международния тероризъм, по-специално чрез налагане на икономически и финансови санкции, като замразяване на средства, по отношение на физически лица и образувания, заподозрени, че допринасят за финансирането на международния тероризъм, не
In that regard it decided that the fight against international terrorism, particularly by the imposition of economic and financial sanctions, such as the freezing of funds, in respect of individuals and entities suspected of contributing to the funding of terrorism, cannot be made to refer to one of the objects which Articles 2 EC and
РЕШЕНИЕ ОТ 3.9.2008 г. — СЪЕДИНЕНИ ДЕЛА C-402/05 P И C-415/05 P може да се свърже с нито една от целите, изрично възложени на Общността с член 2 ЕО и член 3 ЕО (обжалвано съдебно решение по дело Kadi, точка 116, както и обжалвано съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat, точка 152).
3 EC expressly entrust to the Community (Kadi, paragraph 116, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 152).
Според Първоинстанционния съд предвидените от спорния регламент мерки всъщност не могат да се позоват на целта за установяване на обща търговска политика [член 3, параграф 1, буква б) ЕО], след като в контекст като този по разглежданите от него дела не се поставя въпросът за търговските отношения на Общността с трета страна.
According to the Court of First Instance, the measures provided for by the contested regulation could not be authorised by the object of establishing a common commercial policy (Article 3(1)(b) EC), since the Community’s commercial relations with a third country are not at issue in a situation such as that in the cases before it.
Не може също така да се приеме и целта за установяване на система, която да гарантира ненарушаването на конкуренцията във вътрешния пазар [член 3, параграф 1, буква ж) ЕО], след като по-специално изложените пред Първоинстанционния съд обстоятелства при всяко положение не му позволяват да приеме, че този регламент действително допринася за предотвратяване на опасност от ограничаване на свободното движение на капитали или от съществени нарушения на конкуренцията.
Nor could the objective of creating a system ensuring that competition in the internal market is not distorted (Article 3(1)(g) EC) be validly relied on, for in any event the elements presented to the Court of First Instance provided no grounds for considering that the contested regulation actually helps to avoid the risk of impediments to the free movement of capital or of appreciable distortion of competition.
На трето място, Първоинстанционният съд приема, че Съветът все пак е бил компетентен на основание член 60 ЕО във връзка с член 301 ЕО и с член 308 ЕО да приеме спорния регламент, с който в Общността се прилагат икономическите и финансови санкции, предвидени в Обща позиция 2002/402 (обжалвано съдебно решение по дело Kadi, точка 135, както и обжалвано съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat, точка 170).
The Court of First Instance held, thirdly, that the Council was competent to adopt the contested regulation which sets in motion in the Community the economic and financial sanctions provided for by Common Position 2002/402, on the joint basis of Articles 60 EC, 301 EC and 308 EC (Kadi, paragraph 135, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 170).
В това отношение Първоинстанционният съд приема, че трябва да се отчете специално установеното при изменението с Договора от Маастрихт свързващо звено между действията на Общността по налагане на икономически санкции на основание член 60 ЕО и член 301 ЕО и целите на Договора за ЕС в областта на външните отношения (обжалвано съдебно решение по дело Kadi, точка 123, както и обжалвано съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat, точка 159).
On this point, the Court of First Instance considered that account had to be taken of the bridge, explicitly established at the time of the revision caused by the Maastricht Treaty, between Community actions imposing economic sanctions under Articles 60 EC and 301 EC and the objectives of the Treaty on European Union in the sphere of external relations (Kadi, paragraph 123, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 159).
Според Първоинстанционния съд член 60 ЕО и член 301 ЕО са разпоредби, които са изцяло специфични за Договора за ЕО, доколкото изрично предвиждат, че действие на Общността може да се окаже необходимо за постигане не на една от целите на Общността, определени в Договора за ЕО, а на една от специфичните цели, поставени пред Европейския съюз с член 2 ЕС, а именно
According to the Court of First Instance, Articles 60 EC and 301 EC are wholly special provisions of the EC Treaty, in that they expressly contemplate situations in which action by the Community may prove to be necessary in order to achieve not one of the objects of the Community as fixed by the EC Treaty but rather one of
KADI И AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION/СЪВЕТ И КОМИСИЯ прилагането на обща външна политика и политика на сигурност (наричана по-нататък „ОВППС“) (обжалвано съдебно решение по дело Kadi, точка 124, както и обжалвано съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat, точка 160).
KADI AND AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION the objectives specifically assigned to the European Union by Article 2 EU, namely, the implementation of a common foreign and security policy (‘CFSP’) (Kadi, paragraph 124, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 160).
Според Първоинстанционния съд действията на Общността в съответствие с член 60 ЕО и член 301 ЕО са всъщност действия на Съюза, предприети въз основа на общностния стълб след приемането от Съвета на обща позиция или общо действие в рамките на ОВППС (обжалвано съдебно решение по дело Kadi, точка 125, както и обжалвано съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat, точка 161).
Under Articles 60 EC and 301 EC, action by the Community is in actual fact, according to the Court of First Instance, action by the Union, the implementation of which finds its basis in the Community pillar after the Council has adopted a common position or a joint action under the CFSP (Kadi, paragraph 125, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 161).
Относно спазването на член 249 ЕО
Observance of Article 249 EC
По-нататък в обжалваното съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat Първоинстанционният съд разглежда правното основание, изтъкнато по делото, по което е постановено това решение, според което спорният регламент, доколкото засяга пряко правата на частноправните субекти и предписва прилагането на индивидуални санкции, не е с общо приложение и следователно противоречи на член 249 ЕО.
In Yusuf and Al Barakaat, the Court of First Instance then went on to examine a plea raised only in the case giving rise to that judgment, alleging that the contested regulation, in so far as it directly prejudiced the rights of individuals and prescribed the imposition of individual sanctions, had no general application and therefore contravened Article 249 EC.
Поради това този регламент не следва да бъде разглеждан като регламент, а като сбор от индивидуални решения.
That regulation could not, as a result, be understood to be a regulation, but rather a bundle of individual decisions.
В точки 184—188 от това съдебно решение Първоинстанционният съд отхвърля това правно основание.
In paragraphs 184 to 188 of that judgment the Court of First Instance rejected that plea.
В точка 186 от посоченото решение той приема, че спорният регламент несъмнено е с общо приложение по смисъла на член 249, втора алинея ЕО, след като забранява на всеки да предоставя средства или икономически ресурси на разположение на определени лица.
In paragraph 186 of that judgment, it held that the contested regulation unarguably had general application within the meaning of the second paragraph of Article 249 EC, since it prohibits anyone to make available funds or economic resources to certain persons.
Първоинстанционният съд добавя, че обстоятелството, че тези лица са посочени поименно в приложение I към този регламент, така че изглеждат пряко и лично засегнати от него по смисъла на член 230, четвърта алинея ЕО, в ни наймалка степен не засяга общия характер на тази забрана, която важи erga omnes, както следва по-специално от член 11 от същия регламент.
The Court of First Instance added that the fact that those persons are expressly named in Annex I to the regulation, so that they appear to be directly and individually concerned by it, within the meaning of the fourth paragraph of Article 230 EC, in no way affects the general nature of that prohibition which is effective erga omnes, as is made clear, in particular, by Article 11 of the regulation.
Относно зачитането на определени основни права
Concerning respect of certain fundamental rights
На последно място, що се отнася до правните основания, изведени по двете дела от нарушаването на основните права на жалбоподателите, Първоинстанционният съд счита за уместно да разгледа найнапред съотношението между създадения от Организацията на Обединените нации международен правен ред и националния или общностния правен ред, както и до каква степен правомощията на Общността и на държавите членки са обвързани от резолюциите на Съвета за сигурност, приети на основание глава VII от Устава на Организацията на Обединените нации.
As regards, last, the pleas alleging, in both cases, breach of the applicants’ fundamental rights, the Court of First Instance considered it appropriate to consider, in the first place, the relationship between the international legal order under the United Nations and the domestic or Community legal order, and also the extent to which the exercise by the Community and its Member States of their powers is bound by resolutions of the Security Council adopted under Chapter VII of the Charter of the United Nations.
Всъщност разглеждането на тези въпроси ще определи обхвата на контрола за законосъобразност, по-специално що се отнася до спазването на основните права, който Първоинстанционният съд трябва да упражни по отношение на общностните актове, с които такива резолюции се привеждат в действие.
This consideration would effectively determine the scope of the review of lawfulness, particularly having regard to fundamental rights, which that court must carry out in respect of the Community acts giving effect to such resolutions.
Само ако се установи, че твърдяните нарушения на основните права действително попадат в обхвата на упражнявания от него съдебен контрол и могат да доведат до отмяна на спорния регламент, Първоинстанционният съд трябва да се произнесе по тези нарушения (обжалвано съдебно решение по дело Kadi, точки 178—180, както и обжалваното съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat, точки 228—230).
It is only if it should find that they fall within the scope of its judicial review and that they are capable of leading to annulment of the contested regulation that the Court of First Instance would have to rule on those alleged breaches (Kadi, paragraphs 178 to 180, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 228 to 230).
Така, като разглежда найнапред съотношението между създадения от Организацията на Обединените нации международен правен ред и националния или общностния правен ред, Първоинстанционният съд приема, че от гледна точка на международното право държавитечленки в качеството им на членки на ООН са длъжни да зачитат установения в член 103 от Устава на Организацията на Обединените нации принцип на предимство на техните задължения, поети „по силата на устава“, което по-специално предполага, че предвиденото в член 25 от този устав задължение за изпълнение на решенията на Съвета за сигурност има предимство по отношение на което и да е друго задължение, произтичащо от споразумение, което те са сключили (обжалвано съдебно решение по дело Kadi, точки 181—184, както и обжалвано съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat, точки 231—234).
Examining first the relationship between the international legal order under the United Nations and the domestic legal orders or the Community legal order, the Court of First Instance ruled that, from the standpoint of international law, the Member States, as Members of the United Nations, are bound to respect the principle of the primacy of their obligations ‘under the Charter’ of the United Nations, enshrined in Article 103 thereof, which means, in particular, that the obligation, laid down in Article 25 of the Charter, to carry out the decisions of the Security Council prevails over any other obligation they may have entered into under an international agreement (Kadi, paragraphs 181 to 184, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 231 to 234).
Според Първоинстанционния съд Договорът за ЕО не променя това задължение на държавитечленки да спазват принципа на предимство на задълженията, поети по силата на Устава на Организацията на Обединените нации, след като става въпрос за задължение, произтичащо от споразумение, сключено преди Договора за ЕО и следователно попадащо в хипотезата на член 307 ЕО.
According to the Court of First Instance, that obligation of the Member States to respect the principle of the primacy of obligations undertaken by virtue of the Charter of the United Nations is not affected by the EC Treaty, for it is an obligation arising from an agreement concluded before the Treaty, and so falling within the scope of Article 307 EC.
Нещо повече, целта на член 297 ЕО е да осигури спазването на този принцип (обжалвано съдебно решение по дело Kadi, точки 185—188, както и обжалвано съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat, точки 235—238).
What is more, Article 297 EC is intended to ensure that that principle is observed (Kadi, paragraphs 185 to 188, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 235 to 238).
Въз основа на това Първоинстанционният съд стига до извода, че резолюциите, които Съветът за сигурност приема на основание глава VII от Устава на Организацията на Обединените нации, са задължителни за държавитечленки, които в това си качество са длъжни да вземат всички необходими мерки, за да осигурят прилагането на тези резолюции, и могат и дори са задължени да не прилагат всяка норма от общностното право, дори тя да е разпоредба от първичното право или общ принцип на общностното право, която създава пречки за доброто изпълнение на задълженията, поети по силата на посочения устав (обжалвано съдебно решение по дело Kadi, точки 189 и 190, както и обжалвано съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat, точки 239 и 240).
The Court of First Instance concluded that resolutions adopted by the Security Council under Chapter VII of the Charter of the United Nations are binding on all the Member States of the Community which must therefore, in that capacity, take all measures necessary to ensure that those resolutions are put into effect and may, and indeed must, leave unapplied any provision of Community law, whether a provision of primary law or a general principle of Community law, that raises any impediment to the proper performance of their obligations under that Charter (Kadi, paragraphs 189 and 190, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 239 and 240).
Въпреки това, според Първоинстанционния съд, за Общността посочените резолюции нямат това задължително действие, произтичащо от международноправно задължение, доколкото тя като такава не е пряко обвързана от Устава на Организацията на Обединените нации, тъй като нито е членка на ООН, нито е адресат на резолюциите на Съвета за сигурност, нито е правоприемник по отношение на правата и задълженията на нейните държавичленки по смисъла на международното публично право (обжалвано съдебно решение по дело Kadi, точка 192, както и обжалвано съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat, точка 242).
However, according to the Court of First Instance, the mandatory nature of those resolutions stemming from an obligation under international law does not bind the Community, for the latter is not, as such, directly bound by the Charter of the United Nations, not being a Member of the United Nations, or an addressee of the resolutions of the Security Council, or the successor to the rights and obligations of the Member States for the purposes of public international law (Kadi, paragraph 192, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 242).
От друга страна, по отношение на Общността такова задължително действие съществува по силата на общностното право (обжалвано съдебно решение по дело Kadi, точка 193, както и обжалвано съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat, точка 243).
Nevertheless, that mandatory force binds the Community by virtue of Community law (Kadi, paragraph 193, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 243).