natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Този двоен смисъл се открива в еквивалента на френската дума, използван в текстове на други езици, например английската дума „accompany“, испанската дума „compañar“, италианската дума „accompagnare“ или португалската дума „acompanhar“.
This double meaning is to be found in the equivalent of the English term ‘accompany’ used in the other language versions, whether it be the French word ‘accompagner’, the Spanish word ‘acompañar’, the Italian word ‘accompagnare’, or the Portuguese word ‘acompanhar’.
Ето защо, за да се премахне тази двусмисленост на формулировката, е необходимо отново да се прибегне до функционално тълкуване.
In order to remove the ambiguity in the wording it is therefore again necessary to develop a functional interpretation.
В това отношение, ако акцентът бе поставен само върху мобилността на общностните граждани, върху свободата им да отидат в друга държавачленка, би могло до известна степен основателно да се поддържа, че общностното право не гарантира на членовете на семейството право на пребиваване в приемащата държавачленка на преместващия се гражданин на Съюза, след като семейните
In this regard, if the emphasis were placed solely on the mobility of EU nationals, that is to say on their freedom to move to another Member State, it could be claimed, quite aptly, that Community law does not guarantee a family member a right of residence in the host Member State of a migrant Union citizen where the family relationships
връзки са възникнали едва след упражняването на правото на свободно движение.
In that case the fact that family reunification was prevented could have had no deterrent effect on the EU national’s freedom of movement.
В контекста на правото на пребиваване, свързано с основната свобода на движение на работниците, Съдът вече се е произнесъл, че държавитечленки не могат, без да нарушат правото на пребиваване, признато на работниците от Общността и следователно на членовете на техните семейства с Директива 68/360/ЕИО 25и Директива 73/148, да откажат да издадат разрешение за пребиваване на гражданин на трета страна, което е сключил брак с работник от Общността в приемащата страна, след като е влязъл в нея незаконно 26.
In the context of the right of residence attached to the fundamental freedom of movement for workers, the Court has ruled that a Member State is unable, without infringing the right of residence conferred on Community workers and, thus, the members of their families by Directives 68/360/EEC 25and 73/148, to refuse to issue a residence permit to a national of a nonmember country who has married a Community worker in the host country after entering it unlawfully.
Това, което е било вярно при действието на текстовете, предхождащи Директива 2004/38, е вярно a fortiori и понастоящем.
26What was true under the legislation prior to Directive 2004/38 is all the more true now.
Едва ли е необходимо да се повтаря, че целта на посочената директива е да „укрепи“ правото на пребиваване на всички граждани на Съюза.
Again, that directive seeks to ‘strengthen’ the right of residence of all Union citizens.
Ето защо следва да се заключи, че гражданите на трети страни могат да искат да се ползват от правата, предоставени с Директива 2004/38 на членовете на семейството, които „придружават“ гражданина на Съюза по смисъла на член 3 от посочената директива, независимо от датата, на която те са станали членове на семейството на този гражданин.
It must therefore be concluded that nationals of nonmember countries can claim the benefit of the rights conferred by Directive 2004/38 on family members who ‘accompany’ the Union citizen within the meaning of Article 3 of that dir -ective, irrespective of the date on which they became members of that citizen’s family.
Ето защо на втория и третия преюдициален въпрос следва да се отговори, че член 3, параграф 1 от Директива 2004/38 се прилага по отношение на гражданина на трета страна, който е съпруг на гражданин на Съюза, пребиваващ в приемащата държавачленка, независимо от датата и от мястото на сключване на техния брак и независимо от датата и от начина на влизане на този гражданин на трета страна в приемащата държавачленка.
Therefore, the answer to the second and third questions should be that Article 3(1) of Directive 2004/38 applies to a national of a nonmember country who is the spouse of a Union citizen residing in the host Member State, irrespective of when or where their marriage took place and irrespective of when or how the national of the nonmember country entered the host Member State.
25 — Директива 68/360/ЕИО на Съвета от 15 октомври 1968 година относно премахване на ограниченията за движение и пребиваване в Общността на работниците на държавитечленки и на техните семейства (ОВ L 257, стр. 13).
25 — Council Directive 68/360/EEC of 15 October 1968 on the abolition of restrictions on movement and residence within the Community for workers of Member States and their families (OJ, English Special Edition 1968 (II), p. 485).
Както е известно обаче, сред правата, свързани със статута на гражданин на Съюза по силата на член 18 ЕО, фигурира и правото на свободно пребиваване на територията на държавите-членки.
However, as is known, the rights attached to the status of Union citizen by Article 18 EC also include the right to reside freely within the Member States.
Логично Директива 2004/38, която регламентира упражняването на основното право на движение и пребиваване на гражданите на Съюза, се прилага по силата на член 3 от нея към всички граждани на Съюза, „които се движат или пребивават“ в държавачленка, различна от тази, на която са граждани.
Logically, Dir -ective 2004/38, which seeks to regulate the exercise of Union citizens’ fundamental right of movement and residence, applies, by virtue of Article 3 thereof, to all Union citizens ‘who move to or reside’ in a Member State other than that of which they are nationals.
Както обаче вече подчертах във връзка с отговора на първия въпрос, трайният характер на пребиваването на гражданин на Съюза в приемащата държавачленка би бил поставен под съмнение, ако той не може да живее в нея с членовете на своето семейство.
As I have already pointed out in replying to the first question, the permanence of the Union citizen’s residence in the host Member State would be undermined if he were unable to live there with the members of his family.
За ефективното упражняване на неговото право на пребиваване няма голямо значение в кой момент дадено лице става член на семейството му.
The point at which a person became a member of his family is of little importance as regards the effectiveness of his right of residence.
Няма голямо значение и че лицето, което е станало член на семейството му, вече се намира на територията на приемащата държавачленка преди пристигането на гражданина на Съюза.
The fact that the person who became a member of his family was already within the territory of the host Member State before the Union citizen arrived is likewise of little importance.
Дори когато, както в главните производства, гражданинът на трета страна е сключил брак с гражданина на Съюза едва по време на пребиваването на последния в приемащата държавачленка и дори когато към момента на сключването на брака, той вече е бил влязъл в приемащата държавачленка, отказът на посочената държавачленка да му предостави разрешение за пребиваване в качеството на съпруг на гражданин на Съюза, създавайки по този начин пречка за семейния живот, би засегнал в същата степен и пребиваването на гражданина на Съюза на нейна територия.
Even if, as in the cases in the main proceedings, the national of a nonmember country married the Union citizen only during the latter’s residence in the host Member State, and even if he had already entered the host Member State at the time of the marriage, the refusal by that Member State to grant him a residence card as the spouse of a Union citizen, in preventing family life, would not have any less of an effect on the Union citizen’s residence within its territory.
С оглед на изложените по-горе съображения предлагам на Съда да отговори на поставените от High Court въпроси по следния начин:
In the light of the above considerations, I propose that the Court should give the following answers to the questions referred by the High Court:
„1) Директива 2004/38/ЕО не разрешава на държавитечленки да обвързват ползването на правото на пребиваване, което тя предоставя на гражданите на трети държави, членове на семейството на гражданин на Съюза, с условието посочените граждани да са пребивавали преди това законно в друга държавачленка.
(1) Directive 2004/38/EC does not authorise a Member State to make the benefit of the right of residence which it grants to nationals of nonmember countries who are the family members of a Union citizen subject to the condition that those nationals must have previously been lawfully resident in another Member State.
2) Член 3, параграф 1 от Директива 2004/38 се прилага по отношение на гражданина на трета страна, който е съпруг на гражданин на Съюза, пребиваващ в приемащата държавачленка, независимо от датата и от мястото на сключване на техния брак и независимо от датата и от начина на влизане на този гражданин на трета страна в приемащата държава-членка.“
(2) Article 3(1) of Directive 2004/38 applies to a national of a nonmember country who is the spouse of a Union citizen residing in the host Member State, irrespective of when or where their marriage took place and irrespective of when or how the national of a nonmember country entered the host Member State.
По дело C-127/08 с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 234 ЕО от High Court (Ирландия) с акт от 14 март 2008 г., постъпил в Съда на 25 март 2008 г., в рамките на производство по дело
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the High Court (Ireland), made by decision of 14 March 2008, received at the Court on 25 March 2008, in the proceedings
СЪДЪТ (голям състав), състоящ се от: г-н V. Skouris, председател, г-н P. Jann, г-н C. W. A. Timmermans, г-н A. Rosas и г-н K. Lenaerts, председатели на състави, г-н A. Tizzano, г-н U. Lõhmus, г-н J. N. Cunha Rodrigues, г-н M. Ilešič (докладчик), г-н J. Malenovský, г-н J. Klučka, г-жа C. Toader и г-н J.-J. Kasel, съдии, генерален адвокат: г-н M. Poiares Maduro, секретар: г-жа M. Ferreira, главен администратор,
THE COURT (Grand Chamber), composed of V. Skouris, President, P. Jann, C.W.A. Timmermans, A. Rosas and K. Lenaerts, Presidents of Chambers, A. Tizzano, U. Lõhmus, J.N. Cunha Rodrigues, M. Ilešič (Rapporteur), J. Malenovský, J. Klučka, C. Toader and J.-J. Kasel, Judges,
предвид решението на председателя на Съда от 17 април 2008 г. делото да се разгледа по реда на бързо производство в съответствие с член 23а от Статута на Съда на Европейските общности и член 104а, първа алинея от Процедурния правилник, предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 3 юни 2008 г., като има предвид становищата, представени:
METOCK AND OTHERS having regard to the decision of the President of the Court of 17 April 2008 to apply an accelerated procedure in accordance with Article 23a of the Statute of the Court of Justice and the first paragraph of Article 104a of the Rules of Procedure, having regard to the written procedure and further to the hearing on 3 June 2008, after considering the observations submitted on behalf of:
— за г-н H. Ikogho и г-жа D. Ikogho, от г-жа R. Boyle, SC, както и г-н G. O’Halloran, BL, и г-н A. Lowry, BL, упълномощени от г-н S. Mulvihill, solicitor,
— H. Ikogho and D. Ikogho, by R. Boyle, SC, G. O’Halloran, BL, and A. Lowry, BL, instructed by S. Mulvihill, Solicitor,
— за Minister for Justice, Equality and Law Reform, от г-н D. O’Hagan, в качеството на представител, подпомаган от г-н B. O’Moore, SC, г-жа S. Moorhead, SC, и г-н D. Conlan Smyth, BL,
— the Minister for Justice, Equality and Law Reform, by D. O’Hagan, acting as Agent, and B. O’Moore, SC, S. Moorhead, SC, and D. Conlan Smyth, BL,
— за гръцкото правителство, от г-жа T. Papadopoulou и г-жа M. Michelogiannaki, в качеството на представители,
— the Greek Government, by T. Papadopoulou and M. Michelogiannaki, acting as Agents,
— за кипърското правителство, от г-н D. Lisandrou, в качеството на представител,
— the Cypriot Government, by D. Lisandrou, acting as Agent,
— за нидерландското правителство, от г-жа C. Wissels и г-жа C. ten Dam, в качеството на представители,
— the Netherlands Government, by C. Wissels and C. ten Dam, acting as Agents,
— за австрийското правителство, от г-н E. Riedl и г-жа T. Fülöp, в качеството на представители,
— the Austrian Government, by E. Riedl and T. Fülöp, acting as Agents,
— за финландското правителство, от г-жа A. Guimaraes-Purokoski, в качеството на представител,
— the Finnish Government, by A. Guimaraes-Purokoski, acting as Agent,
— за правителството на Обединеното кралство, от г-жа I. Rao, в качеството на представител, подпомагана от г-н T. Ward, barrister,
— the United Kingdom Government, by I. Rao, acting as Agent, and T. Ward, Barrister,
— за Комисията на Европейските общности, от г-жа D. Maidani и г-н M. Wilderspin, в качеството на представители, след изслушване на генералния адвокат постанови настоящото
— the Commission of the European Communities, by D. Maidani and M. Wilder-spin, acting as Agents, after hearing the Advocate General, gives the following
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавитечленки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща Директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО (ОВ L 158, стр. 77 и поправки в ОВ L 229, 2004 г., стр. 35, ОВ L 197, 2005 г., стр. 34 и ОВ L 204, 2007 г., стр.
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Direct- ive 2004/38/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States amending Regulation (EEC) No 1612/68 and repealing Directives 64/221/EEC, 68/360/EEC, 72/194/EEC, 73/148/EEC, 75/34/EEC, 75/35/EEC, 90/364/EEC, 90/365/EEC and 93/96/EEC (OJ 2004 L 158, p.
Запитването е отправено в рамките на четири производства за съдебен контрол, започнати пред High Court, всяко от които по-специално цели да получи съдебно разпореждане certiorari за отмяна на решението, с което Minister for Justice, Equality and Law Reform (министър на правосъдието, на равенството и на законодателната реформа, наричан по-нататък „Minister for Justice“) отказва
The reference was made in the course of four applications for judicial review before the High Court, each seeking inter alia an order of certiorari quashing the decision of the Minister for Justice, Equality and Law Reform (‘the Minister for Justice’) refusing
Директива 2004/38 е приета въз основа на членове 12 ЕО, 18 ЕО, 40 ЕО, 44 ЕО и 52 ЕО.
Directive 2004/38 was adopted on the basis of Articles 12 EC, 18 EC, 40 EC, 44 EC and 52 EC.
Съображения 1—5, 11, 14 и 31 от тази директива имат следното съдържание:
Recitals 1 to 5, 11, 14 and 31 in the preamble to that directive read as follows:
„(1) Гражданството на Съюза дава на всеки гражданин на Съюза основно и индивидуално право да се движи и пребивава свободно на територията на държавитечленки при съблюдаване на постановените в Договора ограничения и условия и на мерките, взети за прилагането му.
Citizenship of the Union confers on every citizen of the Union a primary and individual right to move and reside freely within the territory of the Member States, subject to the limitations and conditions laid down in the Treaty and to the measures adopted to give it effect.
(2) Свободното движение на хора представлява една от основните свободи на вътрешния пазар, който включва пространство без вътрешни граници и в който свободата се гарантира в съответствие с разпоредбите на Договора.
The free movement of persons constitutes one of the fundamental freedoms of the internal market, which comprises an area without internal frontiers, in which freedom is ensured in accordance with the provisions of the Treaty.
Поради това е необходимо да се кодифицират и
Union citizenship should be the fundamental status of nationals of the Member States when they exercise their right of free movement and
(4) С оглед коригирането на този подход „на части“, „сектор по сектор“ по отношение на правото на свободно движение и пребиваване и с оглед улесняване на упражняването на това право, съществува необходимост от единен законодателен акт […].
With a view to remedying this sector-by-sector, piecemeal approach to the right of free movement and residence and facilitating the exercise of this right, there needs to be a single legislative act …
(5) За да бъде упражнявано при обективни условия на свобода и зачитане на достойнството, правото на всички граждани на Съюза да се движат и пребивават свободно на територията на държавитечленки следва да бъде предоставено също така и на членовете на техните семейства, независимо от тяхната националност. […]
The right of all Union citizens to move and reside freely within the territory of the Member States should, if it is to be exercised under objective conditions of freedom and dignity, be also granted to their family members, irrespective of nationality …
Основното и лично право на пребиваване в друга държавачленка се предоставя директно на гражданите на Съюза от Договора и не зависи от това, дали те са изпълнили определени административни процедури.
The fundamental and personal right of residence in another Member State is conferred directly on Union citizens by the Treaty and is not dependent upon their having fulfilled administrative procedures.
Изискваните от компетентните власти оправдателни документи за издаването на удостоверение за регистрация или на карта за пребиваване следва да бъдат указани изчерпателно, за да се избегнат различията между административните практики или тълкувания, които представляват неправомерна пречка пред упражняването на правото на пребиваване от страна на гражданите на Съюза и членовете на техните семейства.
The supporting documents required by the competent authorities for the issuing of a registration certificate or of a residence card should be comprehensively specified in order to avoid divergent administrative practices or interpretations constituting an undue obstacle to the exercise of the right of residence by Union citizens and their family members.
Настоящата директива спазва основните права и свободи и спазва принципите, признати по-конкретно от Хартата на основните права на Европейския съюз.
This Directive respects the fundamental rights and freedoms and observes the principles recognised in particular by the Charter of Fundamental Rights of the European Union.
В съответствие със забраната на дискриминацията, съдържаща се в Хартата, държавитечленки следва да прилагат настоящата директива без дискриминация по отношение на бенефициентите на настоящата директива, основана на пол, раса, цвят, етнически или социален произход, генетични белези, език, религия или убеждения, политически или други мнения, принадлежност към национално малцинство, имущество, рождение, увреждания, възраст или сексуална ориентация“.
In accordance with the prohibition of discrimination contained in the Charter, Member States should implement this Dir -ective without discrimination between the beneficiaries of this Directive on grounds such as sex, race, colour, ethnic or social origin, genetic characteristics, language, religion or beliefs, political or other opinion, membership of an ethnic minority, property, birth, disability, age or sexual orientation’.
Съгласно член 1, буква а) от Директива 2004/38 тя се отнася по-специално до „условията, уреждащи упражняването на правото на гражданите на Съюза и на членовете на техните семейства на свободно движение и пребиваване на територията на държавите-членки“.
According to Article 1(a) of Directive 2004/38, the directive concerns inter alia ‘the conditions governing the exercise of the right of free movement and residence within the territory of the Member States by Union citizens and their family members’.
Съгласно член 2, точка 2, буква а) от Директива 2004/38 за целите на същата „член на семейство“ означава именно съпругът/съпругата.
According to Article 2(2)(a) of Directive 2004/38, for the purposes of the directive, ‘family member’ means inter alia the spouse.
Член 3, озаглавен „Бенефициенти“, от Директива 2004/38, гласи в параграф 1:
Article 3 of Directive 2004/38, ‘Beneficiaries’, provides in paragraph 1:
„Настоящата директива се прилага за всички граждани на Съюза, които се движат или пребивават в държавачленка, различна от тази, на която са граждани, и за членовете на техните семейства така, както са определени в член 2, точка 2, които ги придружават или се присъединяват към тях.“
‘This Directive shall apply to all Union citizens who move to or reside in a Member State other than that of which they are a national, and to their family members as defined in point 2 of Article 2 who accompany or join them.’
Член 5 от Директива 2004/38, озаглавен „Право на влизане“, уточнява:
Article 5 of Directive 2004/38, ‘Right of entry’, states:
Без да се засягат разпоредбите относно документите за пътуване, приложими при контрола на държавните граници, държавитечленки дават на гражданите на Съюза разрешение да влизат на тяхна територия с валидна карта за самоличност или паспорт и дават на членовете на семейството, които не са граждани на държавачленка, разрешение да влязат на тяхна територия с валиден паспорт.
Without prejudice to the provisions on travel documents applicable to national border controls, Member States shall grant Union citizens leave to enter their territory with a valid identity card or passport and shall grant family members who are not nationals of a Member State leave to enter their territory with a valid passport.
От членовете на семейството, които не са граждани на държавачленка, се изисква само да притежават входна виза в съответствие с Регламент (ЕО) № 539/2001 или в съответствие с националното законодателство, когато това е необходимо.
Family members who are not nationals of a Member State shall only be required to have an entry visa in accordance with Regulation (EC) No 539/2001 or, where appropriate, with national law.
За целите на настоящата директива притежаването на валидната карта за пребиваване, посочена в член 10, освобождава тези членове на семейството от изискването за виза.
For the purposes of this Directive, possession of the valid residence card referred to in Article 10 shall exempt such family members from the visa requirement.
Държаватачленка може да изиска от въпросното лице да докладва за присъствието си на нейна територия в рамките на разумен и недискриминационен срок.
The Member State may require the person concerned to report his/her presence within its territory within a reasonable and non-discriminatory period of time.
Неспазването на това изискване може да доведе до налагане на съразмерна и недискриминационна санкция на въпросното лице.“
Failure to comply with this requirement may make the person concerned liable to proportionate and non-discriminatory sanctions.’
Член 7 от Директива 2004/38, озаглавен „Право на пребиваване за повече от три месеца“, уточнява:
Article 7 of Directive 2004/38, ‘Right of residence for more than three months’, states:
Всички граждани на Съюза имат право да пребивават на територията на друга държавачленка за срок, по-дълъг от три месеца, ако те:
All Union citizens shall have the right of residence on the territory of another Member State for a period of longer than three months if they: