natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Така, ако трябва да се приеме, че необходимостта от запазване на анонимността на лицата, които предоставят информация на Комисията относно евентуални нарушения на общностното право, представлява легитимна цел, с която Комисията може да обоснове непредоставянето на пълен или частичен достъп до някои документи, то така или иначе в конкретния случай Комисията се е произнесла in abstracto относно засягането, което оповестяването на въпросния документ с имената би имало върху дейността по разследването, без да е доказала от правна гледна точка, че оповестяването на документа би засегнало конкретно и действително целите на дейностите по разследването.
Thus, whilst it must be acknowledged that the need to preserve the anonymity of persons providing the Commission with information on possible infringements of Community law constitutes a legitimate objective capable of justifying the Commission in not granting complete, or even partial, access to certain documents, the fact remains that, in this case, the Commission ruled in the abstract on the effect which disclosure of the document concerned with names might have on its investigative activity, without demonstrating to a sufficient legal standard that disclosure of that document would actually and specifically undermine protection of the purposes of investigations.
Следователно в конкретния случай не е доказано, че целите на дейностите по разследване конкретно и действително биха били поставени в опасност от оповестяването на исканите данни шест години след прекратяване на въпросните дейности.
Thus it has not been shown in this case that the purpose of investigations was actually and specifically jeopardised by the disclosure of data requested six years after the closure of those investigations.
От друга страна, както беше посочено по-горе, производство за установяване на неизпълнение на задължения от държавачленка не предвижда поверително
Moreover, as stated above, the procedure for failure to fulfil obligations does not provide for confidential treatment for persons who participated in the investigations,
Изглежда, че Комисията е оповестила въпросния протокол без имената на лицата, които не са дали разрешение за оповестяването на имената им, което показва, че по принцип тя счита, че оповестяването на този документ не попада в приложното поле на изключението, предвидено в член 4, параграф 2, трето тире от Регламент № 1049/2001.
It appears that, if the Commission disclosed the minutes in question without the names of persons who had not given authorisation for their names to be disclosed, that is because it considered, in principle, that disclosure of that document did not fall within the exception under the third indent of Article 4(2) of Regulation No 1049/2001.
В тази връзка позоваването, което прави Комисията в хода на заседанието, на Решение на Съда от 7 ноември 1985 г. по дело Adams/Комисия (145/83, Recueil, стр.
In that respect, the Commission’s reference during the hearing to Case 145/83 Adams v Commission [1985] ECR 3539 concerning the confidentiality of information covered by business secrecy is not relevant .
3539) относно поверителността на данните, защитени от професионалната тайна, не е релевантно.
That case concerned an informer who had denounced anticompetitive practices of his employer and whose identity the Commission had to keep secret.
Впрочем въпросният информатор изрично я моли да не разкрива самоличността му още в началото на производството.
That informer had specifically asked it not to reveal his identity from the beginning of the proceedings.
Въпреки това в конкретния случай, както беше посочено по-горе, Комисията не е доказала, че по време на участието си във въпросното събрание, засегнатите лица са могли да смятат, че те се ползват от каквато и да било поверителна обработка или че са искали от Комисията да не разкрива самоличността им.
In this case, however, as stated above, the Commission has not shown that, at the time they participated in the meeting in question, the persons concerned had reasonable grounds for believing that they enjoyed confidential treatment of any kind, or that they had asked the Commission not to reveal their identity.
Освен това, както се установява в точка 137 по-горе, с оглед на това че Комисията е оповестила протокола, като е изключила някои имена, необходимо е да се установи, че тя не е смятала, че става въпрос за защитени от професионална тайна данни.
Moreover, as stated in paragraph 137 above, given that the Commission disclosed the minutes, albeit with certain names removed, it must have taken the view that this was not information covered by business secrecy.
Най-накрая, следва да се напомни, че Комисията не е посочила нито един аргумент, който да доказва как оповестяването на имената на лицата, които предварително са отказали това, би могло да навреди на евентуалните дейности по разследване в конкретния случай.
Finally, the Commission has not put forward any argument to demonstrate in what way disclosure of the names of the persons who refused their consent could have harmed any investigations involved in this case .
При тези обстоятелства е необходимо да се установи, че аргументите за защита на целите на дейностите по инспекция и разследване не могат да се приемат.
In those circumstances, the arguments based on protection of the purposes of inspections and investigations cannot succeed.
Следователно не е необходимо да се разглежда евентуално съществуване на по-значим обществен интерес, който да обоснове оповестяването на въпросния документ.
There is therefore no need to examine the possible existence of a higher public interest justifying disclosure of the document concerned.
От предходното следва, че пълният протокол от събранието от 11 октомври 1996 г., съдържащ всички имена, не попада в приложното поле на изключението по член 4, параграф 1, буква б) или на член 4, параграф 2, трето тире от Регламент № 1049/2001.
It follows from the whole of the above that the full minutes of the meeting of 11 October 1996, containing all the names, does not fall within the exceptions under Article 4(1)(b) or the third indent of Article 4(2) of Regulation No 1049/2001.
Поради тези причини е необходимо обжалваното решение да бъде отменено.
The contested decision must therefore be annulled.
Съгласно член 87, параграф 2 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако има искане в този смисъл.
Under Article 87(2) of the Rules of Procedure, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party’s pleadings.
Комисията, като загубила страна, се осъжда да заплати разноските на жалбоподателя в съответствие с исканията му.
Since the Commission has been unsuccessful, it must be ordered to pay the applicant’s costs, as the applicant has pleaded.
Съгласно член 87, параграф 4, алинея 3 от Процедурния правилник Първоинстанционният съд може да вземе решение встъпила страна да понесе направените от нея съдебни разноски.
Under the third subparagraph of Article 87(4) of the Rules of Procedure, the Court of First Instance may order an intervener to bear his own costs.
В конкретния случай встъпилата страна в подкрепа на жалбоподателя понася собствените си съдебни разноски.
In this case, the intervener in support of the applicant is ordered to bear his own costs.
ПЪРВОИНСТАНЦИОННИЯТ СЪД (трети състав) реши:
THE COURT OF FIRST INSTANCE (ThirdChamber) hereby:
1) Отменя решението на Комисията от 18 март 2004 г., с което се отхвърля заявлението за достъп до съдържащия всички имена пълен протокол от проведеното на 11 октомври 1996 г. събрание.
Annuls the Commission’s decision of 18 March 2004, rejecting an application for access to the full minutes of the meeting of 11 October 1996, containing all the names;
3) Европейският надзорен орган по защита на личните данни (ЕНОЗД) понася направените от него съдебни разноски.
Orders the European Data Protection Supervisor (EDPS) to bear his own costs.
Постановено в открито съдебно заседание в Люксембург на 8 ноември 2007 година.
Delivered in open court in Luxembourg on 8 November 2007 .
Кралство Нидерландия срещу Комисия на Европейските общности
Kingdom of the Netherlands v Commission of the European Communities
„Жалба за отмяна — Решение 2004/1/ЕО — Опасни вещества — Необходимост от разрешение от страна на Комисията за запазването на националните разпоредби, предмет на уведомление — Изразяване на позиция от страна на Комисията относно обхвата на хармонизирането — Обжалваем акт — Недопустимост“
(Action for annulment — Decision 2004/01/EC — Dangerous substances — Authorisation by the Commission required to maintain notified national provisions — Position adopted by the Commission on the extent of harmonisation — Challengeable act — Inadmissibility)
Решение на Първоинстанционния съд (пети разширен състав) от 8 ноември 2007 г. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . II - 4592
Judgment of the Court of Composition), 8 November 2007
Жалба за отмяна — Актове, подлежащи на обжалване — Понятие — Актове, които произвеждат задължително правно действие
Actions for annulment —Actionable measures — Meaning — Measures producing binding legal effects
(член 95, параграф 4 ЕО и член 230 ЕО; Директива 2002/45 на Европейския парламент и на Съвета)
(Arts 95(4) EC and 230 EC; European Parliament and Council Directive 2002/45)
(член 95, параграфи 4 и 6 ЕО и член 230 ЕО)
(Arts 95(4) and (6) EC and 230 EC)
хармонизиране, представлява просто мнение, което не е обвързващо за компетентните национални органи.
at issue constitutes a mere opinion, which is not binding upon the competent national authorities.
Актове и решения, които подлежат на обжалване съгласно член 230 ЕО, са мерките, които произвеждат задължително правно действие, което може да засегне интересите на жалбоподателя.
A measure producing binding legal effects capable of affecting the interests of the applicant is an act or decision which may be the subjectmatter of an action for annulment under Article 230 EC.
Всъщност при тези обстоятелства правно действие може да породи не тълкуването на въпросната директива, предложено от Комисията, а прилагането ѝ спрямо дадена ситуация.
In such circumstances, it is not the interpretation of the directive at issue proposed by the Commission which is capable of producing legal effects but, rather, its application to a given situation.
При все това, прилагането на Директива 2002/45, включително във връзка с необходимостта от получаване на разрешение чрез дерогация за запазване в сила на дадена национална разпоредба, не е резултат от предложеното от Комисията тълкуване, а от отговорността на съответната държавачленка, която единствено може да инициира процедурата по уведомяване, предвидена в член 95 ЕО, ако счита това за необходимо.
It follows that application of Directive 2002/45 — including as regards the need to obtain authorisation by way of derogation to maintain national legislation in force — does not result from the interpretation proposed by the Commission, but is the responsibility of the Member State concerned, which alone, if it deems it necessary, can initiate the notification procedure provided for in Article 95 EC.
В това отношение член 95, параграф 4 ЕО не може да бъде основание за искане на държавачленка Комисията да вземе решение относно обхвата на хармонизирането, извършвано с общностна директива, и/или относно съвместимостта на дадена национална разпоредба с такава директива.
In that respect, a Member State cannot on the basis of Article 95(4) EC request the Commission to take a decision on the extent of harmonisation under a Community directive and/or on the compatibility of national legislation with such a directive .
Тъй като според същата разпоредба решението за отправяне на уведомление с оглед получаване на разрешение чрез дерогация зависи единствено от съответната държавачленка и освен това никоя разпоредба от Директива 2002/45 за изменение за двадесети път на Директива 76/769 относно ограничения за пускане на пазара и употреба на някои опасни вещества и препарати (хлорирани парафини с къса верига) не предоставя на Комисията правомощие да взема решения във връзка с тълкуването ѝ, позиция, приета от тази институция относно приложното поле на въпросната мярка за
Since, according to that same provision, it is solely for the Member State concerned to take the decision to notify in order to obtain an authorisation by way of derogation and since, furthermore, no provision in Directive 2002/45 amending for the 20th time Directive 76/769 relating to restrictions on the marketing and use of certain dangerous substances and preparations (short-chain chlorinated paraffins) confers on the Commission the power to decide on its interpretation, a position adopted by the Commission on the scope of the harmonisation measure
Евентуалното задължение за държаватачленка да отмени или измени своите национални разпоредби произтича пряко от Директива 2002/45, а не от тълкуването, дадено от Комисията относно обхвата на хармонизирането, извършвано с тази директива, което
Any obligation for the Member State to abolish or to amend its national provisions results directly from Directive 2002/45 and not from the interpretation given by the Commission of the extent of harmonisation under that directive,
НИДЕРЛАНДИЯ/КОМИСИЯ предполага, че такова тълкуване не поражда правни последици.
NETHERLANDS v COMMISSION which means that such an interpretation produces no legal effect.
резултатът от такава проверка не е в състояние да измени правното положение на съответната държавачленка и следователно да бъде предмет на жалба за отмяна, като се има предвид, че именно отправеното от нея уведомление е задействало процедурата, предвидена в член 95, параграфи 4 и 6 ЕО, а не мнението на Комисията относно тълкуването на съответната директива за хармонизиране.
changing the legal position of the Member State concerned and thus of forming the subjectmatter of an action for annulment, given that it is the notification by the Member State which initiated the procedure under Article 95(4) and (6) EC and not the Commission’s opinion on the interpretation of the harmonisation directive at issue.
Всъщност в рамките на тази процедура подобно мнение предполага единствено продължаване на проверката на представените от тази държавачленка основания за евентуалното запазване на националните разпоредби, предмет на уведомление.
In the context of that procedure, such an opinion means only that the grounds put forward by the Member State will be examined for the purposes of possibly maintaining the notified national provisions.
Когато в рамките на проверката за допустимост на уведомлението, предвидено в член 95, параграф 4 ЕО, Комисията се ограничава да припомни обхвата на хармонизирането, извършено с дадена директива, и да потвърди извършената от държаватачленка преценка, която е наложила на последната да уведоми за съответните национални разпоредби,
Where the Commission restricts itself, in the context of the assessment of the admissibility of the notification under Article 95(4) EC, to recalling the extent of harmonisation by the directive at issue and to confirming the assessment made by the Member State which caused the latter to notify the national provision concerned, the outcome of such an examination is not capable of
РЕШЕНИЕ НА ПЪРВОИНСТАНЦИОННИЯ СЪД (пети разширен състав)
JUDGMENT OF THE COURT OF FIRST INSTANCE (Fifth Chamber, Extended Composition)
Кралство Нидерландия, за което се явяват г-жа H. Sevenster, г-жа J. van Bakel и г-н M. de Grave, в качеството на представители, жалбоподател, подпомагано от
Kingdom of the Netherlands, represented by H. Sevenster, J. van Bakel and M. de Grave, acting as Agents, applicant, supported by
Кралство Дания, за което се явява г-н J. Molde, в качеството на представител, встъпила страна, срещу
Kingdom of Denmark, represented by J. Molde, acting as Agent, intervener, v
Комисия на Европейските общности, за която се явяват г-жа F. Simonetti и г-н M. van Beek, в качеството на представители, ответник,
Commission of the European Communities, represented by F. Simonetti and M. van Beek, acting as Agents, defendant,
НИДЕРЛАНДИЯ/КОМИСИЯ с предмет искане за отмяна на Решение 2004/1/ЕО на Комисията от 16 декември 2003 година относно националните разпоредби за употребата на хлорирани парафини с къса верига, за които Кралство Нидерландия отправя уведомление на основание на член 95, параграф 4 [ЕО] (ОВ L 1, 2004 г., стp.
ACTION for annulment of Commission Decision 2004/1/EC of 16 December 2003 concerning national provisions on the use of short-chain chlorinated paraffins notified by the Kingdom of the Netherlands under Article 95(4) [EC] (OJ 2004 L 1, p.
20), доколкото в това решение Комисията счита, че нейното разрешение на основание на член 95, параграф 6 ЕО е необходимо, за да се запазят нидерландските разпоредби относно употребата на хлорирани парафини с къса верига, които не са посочени в Директива 2002/45/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 25 юни 2002 година за изменение за двадесети път на Директива 76/769/ЕИО относно ограничения за пускане на пазара и употреба на някои опасни вещества и препарати (хлорирани парафини с къса верига) (ОВ L 177, стp. 21; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 36, стр. 37),
20), insofar as, in that decision, the Commission takes the view that its approval under Article 95(6) EC is required for the maintenance of Netherlands legislation on the uses of short-chain chlorinated paraffins to which no reference is made in Directive 2002/45/EC of the European Parliament and of the Council of 25 June 2002 amending for the 20th time Council Directive 76/769/EEC relating to restrictions on the marketing and use of certain dangerous substances and preparations (short-chain chlorinated paraffins) (OJ 2002 L 177, p. 21),
ПЪРВОИНСТАНЦИОННИЯТ СЪД НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ (пети разширен състав), състоящ се от: г-н M. Vilaras, председател, г-жа M. E. Martins Ribeiro, г-н F. Dehousse, г-н D. Šváby и г-жа K. Jürimäe, съдии, секретар: г-жа C. Kristensen, администратор, предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 7 септември 2006 г.,
THE COURT OF FIRST INSTANCE OF THE EUROPEAN COMMUNITIES (Fifth Chamber, Extended Composition), composed of M. Vilaras, President, M.E. Martins Ribeiro, F. Dehousse, D. Šváby and K. Jürimäe, Judges,
Международноправни разпоредби
International provisions
Европейската общност и някои от нейните държавичленки са били договарящи се страни по Конвенцията за предотвратяване замърсяването на морето от източници на сушата, подписана на 4 юни 1974 г. в Париж (наричана по-нататък „Конвенцията от Париж“).
The European Community and some of its Member States were contracting parties to the Convention for the prevention of marine pollution from land-based sources, signed in Parison 4 June 1974 (‘the Paris Convention’).
В рамките на тази конвенция комисията от Париж е приела Решение 95/1 (наричано по-нататък „Решение 95/1 на ПАРКОМ“), което предвижда постепенна отмяна на употребата на хлорирани парафини с къса верига (наричани по-нататък „ХПКВ“).
Within the framework of that convention, the Paris Commission had adopted Decision 95/1 (‘PARCOM Decision 95/1’), which provides for the phasing-out of the use of short-chain chlorinated paraffins (‘SCCPs’).
Европейската общност не е подписала Решение 95/1 на ПАРКОМ.
The European Community is not a signatory to PARCOM Decision 95/1.
Конвенцията от Париж е била заменена от Конвенцията за защита на морската среда на Североизточния Атлантически океан, одобрена от името на Общността с Решение 98/249/ЕО на Съвета от 7 октомври 1997 година относно сключването на Конвенция за защита на морската среда на Североизточния Атлантически океан (ОВ L 104, 1998 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 17, стр.
The Paris Convention was replaced by the Convention for the protection of the marine environment of the North-East Atlantic, which was approved on behalf of the Community by Council Decision 98/249/EC of 7 October 1997 on the conclusion of the Convention for the protection of the marine environment of the North-East Atlantic (OJ 1998 L 104, p.
4) (наричана по-нататък „Конвенцията OSPAR“) и комисията от Париж е била заменена от нова комисия (наричана по-нататък „Комисията OSPAR“).
1) (‘the OSPAR Convention’); a new Commission (‘the OSPAR Commission’) replaced the Paris Commission .
НИДЕРЛАНДИЯ/КОМИСИЯ
NETHERLANDS v COMMISSION
Общностни разпоредби
Community provisions
Член 95, параграфи 4 и 6 ЕО гласи:
Article 95(4) and (6) EC provides:
Ако след приемането от Съвета или от Комисията на дадена мярка за хармонизиране, една държавачленка счете за необходимо да запази националните си разпоредби, на основание значими нужди, посочени в член 30 или отнасящи се до защитата на околната или работната среда, тя уведомява Комисията за тях и посочва основанията за тяхното запазване.
If, after the adoption by the Council or by the Commission of a harmonisation measure, a Member State deems it necessary to maintain national provisions on grounds of major needs referred to in Article 30, or relating to the protection of the environment or the working environment, it shall notify the Commission of these provisions as well as the grounds for maintaining them.
В срок от шест месеца след уведомяванията, посочени в параграф 4 […], Комисията одобрява или отхвърля въпросните национални разпоредби, след като установи дали те представляват или не представляват средство за произволна дискриминация или прикрито ограничение на търговията между държавитечленки, и дали препятстват или не препятстват функционирането на вътрешния пазар.
The Commission shall, within six months of the notifications as referred to in [paragraph] 4 …, approve or reject the national provisions involved after having verified whether or not they area means of arbitrary discrimination or a disguised restriction on trade between Member States and whether or not they shall constitute an obstacle to the functioning of the internal market.
При липса на решение на Комисията в този срок националните разпоредби, посочени в параграф 4 […], се считат за одобрени.
In the absence of a decision by the Commission within this period the national provisions referred to in [paragraph] 4 … shall be deemed to have been approved.
Когато това е оправдано поради сложността на въпроса и при липса на опасност за човешкото здраве, Комисията може да уведоми заинтересованата държавачленка, че срокът, посочен в настоящия параграф, може да бъде продължен за нов период от шест месеца.“
When justified by the complexity of the matter and in the absence of danger for human health, the Commission may notify the Member State concerned that the period referred to in this paragraph may be extended for a further period of up to six months.’
Директива 76/769/ЕИО на Съвета от 27 юли 1976 година за сближаване на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавитечленки относно ограниченията за пускането на пазара и употребата на някои опасни вещества и препарати (ОВ L 262, стp.
Council Directive 76/769/EEC of 27 July 1976 on the approximation of the laws, regulations and administrative provisions of the Member States relating to restrictions on the marketing and use of certain dangerous substances and preparations (OJ 1976 L 262, p.
133) съдържа разпоредби, с които се ограничават пускането на пазара и употребата на някои опасни вещества и препарати.
201) includes provisions restricting the marketing and use of certain dangerous substances and preparations.
Съгласно член 1, параграф l от Директива 76/769 тя се прилага за опасните вещества и препарати, изброени в приложението към нея.
According to Article 1(1) of Directive 76/769, the directive applies to the dangerous substances and preparations listed in the Annex thereto.
Член 2 от същата директива уточнява, че държавитечленки предприемат всички необходими мерки, за да гарантират, че опасните вещества и препарати, изброени в приложението, могат да се пускат на пазара или да се употребяват само при условията, предвидени в тази директива.
Article 2 of the directive states that Member States are to take all necessary measures to ensure that the dangerous substances and preparations listed in the Annex may be placed on the market or used only subject to the conditions specified therein.