natgillin/translations-raw huggingface dataset:
На този етап препращащата юрисдикция все още не била дала никакъв отговор на въпросите от значение за решаването на спора по главното производство, по-специално по въпроса дали между дълга и засегнатия недвижим имот съществува връзка, която може да покаже наличието на тежест, с която същият е обременен.
At this stage, the referring court has not yet answered any of the questions that are critical for the determination of the dispute in the main proceedings concerning, in particular, the issue whether there is a link between the debt and the immovable property in question such as to indicate the existence of a charge on that property.
В това отношение в съдебното заседание белгийското правителство подчертава, че в конкретния случай съществува не ипотека върху този недвижим имот, намиращ се в Белгия, а единствено упълномощаване да се учреди ипотека, което преди да умре г-жа Eckelkamp направила в полза на брат си.
In that regard, the Belgian Government pointed out at the hearing that, in the present case, there is no mortgage on the immovable property situated in Belgium, only a mortgage mandate which Ms Eckelkamp granted to her brother before her death.
Според това правителство, след като упълномощаването да се учреди ипотека представлява само право, предоставено на трето лице с цел евентуално вписване на ипотека върху който и да е недвижим имот, и при положение че такава ипотека не е била учредена, то не съществува никаква тежест, обременяваща посочения недвижим имот по смисъла на практиката на Съда.
According to the Belgian Government, since a mortgage mandate is no more than a right granted to a third party with a view to the possible registration of a mortgage in respect of some immovable property, and no such registration has taken place, there is no charge on that immovable property within the meaning of the caselaw of the Court.
Следователно поставеният въпрос има хипотетичен характер.
The question submitted is, therefore, hypothetical.
В това отношение следва да се припомни, че в рамките на производство по член 234 ЕО, основано на ясно разделение на правомощията между националните юрисдикции и Съда, националният съд е компетентен да извърши всяка преценка на обстоятелствата по делото.
In that regard, it should be recalled that, in proceedings under Article 234 EC, which are based on a clear separation of functions between the national courts and the Court of Justice, any assessment of the facts in the case is a matter for the national court.
Следователно, след като поставените въпроси се отнасят до тълкуването
Consequently, where the questions submitted concern the interpretation of Community law, the Court is in principle
I-2529, точка 33 и Решение от 18 юли 2007 г. по дело Lucchini, C-119/05, Сборник, стр. I-6199, точка 43).
ECKELKAMP AND OTHERS bound to give a ruling (Case C-145/03 Keller [2005] ECR I-2529, paragraph 33, and Case C-119/05 Lucchini [2007] ECR I-6199, paragraph 43).
Всъщност Съдът е призован да уточни дали по силата на общностното право националните юрисдикции са длъжни да не се съобразят с някои разпоредби на Кодекса относно изчислението на данъците върху прехвърляне на собственост при смърт, които жалбоподателите по главното производство считат, че съставляват ограничение върху свободното движение на капитали.
The Court is being called upon to clarify whether the national courts are required under Community law not to apply certain provisions of the Code relating to the assessment of duties on the transfer of property mortis causa which the appellants in the main proceedings regard as constituting a restriction on the free movement of capital.
Ето защо изглежда, че поставеният въпрос има връзка с предмета на спора по главното производство, така както той е определен от препращащата юрисдикция, и че отговорът на този въпрос може да бъде полезен на тази юрисдикция, за да реши тя дали разпоредбите на посочения кодекс са съобразени с общностното право.
Clearly, therefore, the question submitted relates to the subjectmatter of the main proceedings, as defined by the referring court, and the answer to that question may be useful to that court in enabling it to decide whether the provisions of the Code are in conformity with Community law.
Наистина белгийското правителство оспорва, от една страна, наличието на връзка между дълга на г-жа Eckelkamp към нейния брат и недвижимия имот, включен в наследството, която може да покаже наличието на тежест, с която този имот е обременен, и подчертава, от друга страна, че сроковете, предвидени в релевантните разпоредби на белгийското право, позволяващи добавянето на нови елементи в основата за изчисление на дължимите данъци върху прехвърлянето, към датата на предявяването на жалбата по главното производство са изтекли.
Admittedly, the Belgian Government denies that there is a link between Ms Eckelkamp’s debt to her brother and the immovable property in question such as to indicate the existence of a charge on that property, and points out, moreover, that the periods prescribed under the relevant provisions of Belgian law for the submission of new information to be taken into consideration in determining the basis of assessment of the transfer duties payable had expired by the date on which the action in the main proceedings was brought.
Тази юрисдикция, а не Съдът следва да определи съгласно белгийското законодателство обхвата и действието на упълномощаването да се учреди ипотека, както и последиците от подобно упълномощаване, що се отнася до оставен в наследство недвижим имот, който се намира в Белгия.
It is for that court, not for the Court of Justice, to determine the scope and effect under Belgian law of a mortgage mandate and the consequences of such a mandate in regard to an immovable property left by way of inheritance and situated in Belgium.
Освен това от представената на Съда преписка следва, първо, че липсата на посочване на спорния дълг в подадената от жалбоподателите по главното производство декларация се основава на разпоредбите на Кодекса, които не предвиждат включването на подобни дългове, когато лицето, чието наследство е открито, не пребивава в Белгия към момента на неговата смърт — разпоредби, поради които препращащата юрисдикция поставя преюдициалния въпрос относно тълкуването на общностното право.
Furthermore, it is apparent from the case-file submitted to the Court that, first, the absence of a reference to the disputed debt in the declaration filed by the appellants in the main proceedings was based on the provisions of the Code, which make no provision for the inclusion of such debts where the person whose estate is being administered was not residing in Belgium at the time of death — provisions which led the national court to refer a question concerning the interpretation of Community law for a preliminary ruling.
Второ, преди подаването на декларацията за спорното наследство компетентните власти информират жалбоподателите по главното производство, че дългът на г-жа Eckelkamp не би могъл да бъде взет предвид при изчисляване на данъците върху прехвърляне на собственост при смърт, тъй като тя не е пребивавала в Белгия към датата на смъртта си.
Second, prior to the filing of the declaration of estate at issue, the competent authorities had informed the appellants in the main proceedings that Ms Eckelkamp’s debt could not be taken into account for the purposes of assessing duties on the transfer of property mortis causa, as she was not residing in Belgium at the date of her death.
Трето, както произтича от точка 19 на настоящото решение, посочената декларация изглежда е била подадена от жалбоподателите по главното производство, без това да засяга никое от техните права.
Third, as is apparent from paragraph 19 of the present judgment, that declaration appears to have been made by the appellants in the main proceedings without prejudice to any of their rights.
От друга страна, следва да се напомни, че преюдициалното запитване се основава на диалог между съдия и съдия, чието начало зависи изцяло от преценката, която националната юрисдикция прави на релевантността и необходимостта от това препращане (вж. Решение от 12 февруари 2008 г. по дело Kempter, C-2/06, все още непубликувано в Сборника, точка 42).
Moreover, the system of references for a preliminary ruling is based on a dialogue between one court and another, the initiation of which depends entirely on the national court’s assessment as to whether a reference is appropriate and necessary (see Case C-2/06 Kempter [2008] ECR I-411, paragraph 42).
Макар да е вярно, че препращащият съд е установил, че направената от наследниците декларация е станала окончателна на датата на изтичане на законоустановения срок за подаване на такива декларации, това не променя факта, че поставеният въпрос позволява от общностното право да бъдат изведени тълкувателни елементи, които препращащият съд счита, че може да е полезно да бъдат приложени при разрешаването на висящия пред него спор, в зависимост от това право (вж. в този смисъл Решение от 16 септември 1982 г. по дело Vlaeminck, 132/81, Recueil, стр. 2953, точки 13 и 14).
While it is true that the national court found that the declaration made by the heirs became final on expiry of the statutory period for filing such declarations, it is nevertheless possible to glean from the question referred the factors necessary for an interpretation of Community law which the national court considers might usefully be applied in order to resolve, in accordance with that law, the dispute before it (see, to that effect, Case 132/81 Vlaeminck [1982] ECR 2953, paragraphs 13 and 14).
От това следва, че настоящото преюдициалното запитване трябва да бъде прието за допустимо.
It follows that the reference for a preliminary ruling must be considered to be admissible.
Със своя въпрос препращащата юрисдикция иска по същество да се установи дали разпоредбите на членове 12 ЕО, 17 ЕО и 18 ЕО, от една страна, и тези на членове 56 ЕО и 58 ЕО, от друга страна, трябва да бъдат тълкувани в смисъл, че не допускат правна уредба на държавачленка, подобна на разглежданата в главното производство, относно изчисление на данъците върху прехвърлянето и върху наследството, дължими за недвижим имот, намиращ се в тази държавачленка, която не предвижда възможност за приспадане на дълговете, с които този недвижим имот е обременен, когато към момента на смъртта си лицето, чието наследство е открито, е местно лице не за държавата, в която този недвижим имот се намира, а за друга държавачленка, докато тази възможност за приспадане се предвижда, ако към момента на смъртта си съответното лице е местно лице за държавата, в която се намира посочения недвижим имот.
By its question, the referring court asks in essence whether the provisions of Art -icles 12 EC, 17 EC and 18 EC, and those of Articles 56 EC and 58 EC, are to be interpreted as precluding legislation of a Member State, such as that at issue in the main proceedings, concerning the assessment of transfer and inheritance duties payable in respect of an immovable property situated in that Member State which makes no provision for the deductibility of debts secured on such property where the person whose estate is being administered was residing, at the time of death, not in that State, in which the immovable property is situated, but in another Member State, whereas provision is made for such deductibility where the person concerned was, at the time of death, residing in the firstmentioned State.
Член 56, параграф 1 ЕО забранява по общ начин ограниченията върху движението на капитали между държавитечленки (Решение от 6 декември 2007 г. по дело Federconsumatori и др., C-463/04 и C-464/04, Сборник, стр. I-10419, точка 19 и цитираната съдебна практика).
Article 56(1) EC lays down a general prohibition on restrictions on the movement of capital between Member States (Joined Cases C-463/04 and C-464/04 Federconsumatori and Others [2007] ECR I-10419, paragraph 19 and the caselaw cited).
В това отношение, като напомня по-специално, че наследствата, които представляват прехвърляне на едно или повече лица на имущество, оставено от починалото лице, или с други думи, прехвърляне на наследниците на собствеността
In that regard, the Court — noting, in particular, that inheritances consisting in the transfer to one or more persons of assets left by a deceased person or, in other words, a transfer to the heirs of ownership of the various items of property, rights, and so
Решение от 11 декември 2003 г. по дело Barbier, C-364/01, Recueil, стр. I-15013, точка 58, Решение по дело van Hiltenvan der Heijden, посочено по-горе, точка 42 и Решение по дело Jäger, посочено по-горе, точка 25).
2008 — CASE C-11/07 on which make up those assets fall under heading XI of Annex I to Directive 88/361, entitled ‘Personal capital movements’ — has held that an inheritance is a movement of capital for the purposes of Article 56 EC, except in cases where its constituent elements are confined within a single Member State (see Case C-364/01 Barbier [2003] ECR I-15013, paragraph 58; Hilten-van der Heijden, paragraph 42; and Jäger, paragraph 25).
Положение, при което лице, пребиваващо в Германия към момента на смъртта си, оставя в наследство на други лица, пребиваващи в Германия и в Нидерландия, недвижим имот, който се намира в Белгия, и който е предмет на изчисление на данъците върху прехвърлянето в Белгия, в никакъв случай не представлява чисто вътрешно положение.
A situation in which a person resident in Germany at the time of death leaves to persons resident in Germany and in the Netherlands an immovable property situated in Belgium and the subject of a transfer duty assessment in Belgium is certainly not a situation purely internal to a Member State.
Следователно наследството, предмет на спора по главното производство, представлява движение на капитали по смисъла на член 56, параграф 1 ЕО.
Consequently, the inheritance at issue in the main proceedings constitutes a movement of capital for the purposes of Article 56(1) EC.
Най-напред следва да се разгледа въпросът дали, както поддържат жалбоподателите по главното производство и Комисията на Европейските общности, национална правна уредба като тази, предмет на спора по главното производство, представлява ограничение върху движенията на капитали.
It is necessary to examine, first, whether, as the appellants in the main proceedings and the Commission of the European Communities maintain, national rules such as those at issue in the main proceedings amount to a restriction on the movement of capital.
В това отношение следва да се напомни, че национални разпоредби за определяне на стойността на недвижим имот за целите на изчисляване на размера на дължимия данък в случай на придобиване чрез наследяване могат не само да бъдат от такова естество, че да откажат купувач от покупката на недвижими имоти в съответната държавачленка, но могат и да доведат до намаляване на стойността на наследството на лице, местно за държавачленка, различна от тази, в която се намират споменатите имоти (вж. в този смисъл Решение по дело Barbier, точка 62 и Решение по дело Jäger, точка 30, посочени по-горе).
In that regard, it should be borne in mind that the effect of national rules which determine the value of immovable property for the purposes of assessing the amount of tax payable when it is acquired through inheritance may be not only to discourage the purchase of immovable property situated in the Member State concerned, but also to reduce the value of the inheritance of a resident of a Member State other than that in which that property is situated (see, to that effect, Barbier, paragraph 62, and Jäger, paragraph 30).
Що се отнася до наследствата, съдебната практика потвърждава, че към мерките, забранени с член 56, параграф 1 ЕО, поради това че представляват
As regards inheritances, the caselaw has confirmed that the measures prohibited by Article 56(1) EC as being restrictions on the movement of capital include those the
ограничения върху движенията на капитали, спадат и тези, които водят до намаляване на стойността на наследството на лице, местно за държава, различна от държаватачленка, в която се намира съответното имущество и която облага наследяването на това имущество (Решение по дело van Hiltenvan der Heijden, точка 44 и Решение по дело Jäger, точка 31, посочени по-горе).
ECKELKAMP AND OTHERS effect of which is to reduce the value of the inheritance of a resident of a State other than the Member State in which the assets concerned are situated and which taxes the inheritance of those assets (van Hilten-van der Heijden, paragraph 44, and Jäger, paragraph 31).
В настоящия случай, доколкото националните разпоредби, предмет на спора по главното производство, водят до това, че наследство, включващо недвижим имот, намиращ се на територията на Кралство Белгия, подлежи на облагане с данък върху прехвърлянето в размер, по-голям, отколкото данъка върху наследството, който би бил дължим, ако лицето, чието наследство е открито, към момента на смъртта си бе местно лице в тази държавачленка, тези разпоредби водят до ограничение върху движенията на капитали, като намаляват стойността на наследство, включващо такова имущество.
In the present case, the national rules at issue in the main proceedings — in so far as they result in an inheritance consisting of immovable property situated in the Kingdom of Belgium being subject to transfer duties that are higher than the inheritance duties payable if the person whose estate is being administered had, at the time of death, been residing in that Member State — have the effect of restricting the movement of capital by reducing the value of an inheritance which includes such an asset.
Всъщност, след като тази правна уредба поставя възможността за приспадане на някои дългове, които обременяват съответния недвижим имот, в зависимост от мястото на пребиваване към момента на смъртта на лицето, чието наследство е открито, то по-голямата данъчна тежест, на която наследството на чуждестранните лица е подложено като последица от това, представлява ограничение върху свободното движение на капитали.
Where those rules make the deductibility of certain debts secured on the immovable property in question dependent on the place where, at the time of death, the person whose estate is being administered was residing, the greater tax burden to which the inheritance of nonresidents is consequently subject constitutes a restriction on the free movement of capital.
Този извод не може да бъде оспорен от довода на белгийското правителство, според който Кодексът не представлява ограничение, тъй като съществува обективна разлика в положението на местните лица и това на чуждестранните лица при изчисляване на данъка върху наследството и данъка при прехвърлянето, тъй като било логично при изчисляването на данъка върху наследството единствено държаватачленка, където е пребивавало лицето, чието наследство е открито, да бъде в състояние да вземе предвид всички елементи на наследството, състоящи се от активи и пасиви, движими и недвижими вещи.
That conclusion cannot be called into question by the Belgian Government’s argument that the Code does not constitute a restriction inasmuch as there is an object- ive difference between the situations of residents and nonresidents as regards the assessment of inheritance and transfer duties, since only the Member State in which the person whose estate is being administered was residing can, logically, be in a position to take account, in the assessment of inheritance tax, of all components of the estate: assets, liabilities, movable property and immovable property.
Всъщност тези обстоятелства са без значение по отношение на критериите, произтичащи от съдебната практика, цитирана в точки 43 и 44 от настоящото съдебно решение (вж. също в този смисъл Решение по дело Jäger, посочено по-горе, точка 34).
That circumstance is irrelevant in the light of the criteria resulting from the caselaw referred to in paragraphs 43 and 44 of the present judgment (see also, to that effect, Jäger, paragraph 34).
При все това белгийското правителство изтъква, че тъй като за разлика от делото, по което е постановено горепосоченото Решение по дело Barbier, делото по главното производство се характеризира с липсата на безусловно
The Belgian Government contends, however, that, unlike the case which gave rise to the judgment in Barbier, the case in the main proceedings is characterised by the absence of an unconditional obligation to transfer legal title to the immovable
Следва да се напомни, че по случая в основата на Решение по дело Barbier, посочено по-горе, поставеният въпрос се е отнасял до изчисляването на размера на изискуемия данък при придобиване по наследство на недвижим имот, разположен в държавачленка, и отчитането — с цел да се определи стойността на този имот — на безусловното задължение, възложено на притежателя на вещното право, да го предостави на трето лице, разполагащо с икономическата собственост върху посочения имот.
It must be borne in mind that, in the case giving rise to the judgment in Barbier, the question referred concerned the assessment of tax payable on the inheritance of immovable property situated in a Member State and the taking into account, for the purposes of assessing the property’s value, of the fact that the holder of the legal title was under an unconditional obligation to transfer that title to a third party who had financial ownership of the property.
Следователно това задължение е било пряко свързано с недвижимия имот, който е предмет на наследяването.
That debt was therefore directly linked to the immovable property included in the estate.
По същия начин, в рамките на членове 49 ЕО и 50 ЕО, Съдът посочва, че национална правна уредба, която в областта на данъчното облагане отказва на чуждестранните лица възможността да приспадат професионалните разходи, които са пряко свързани с дейността, генерирала облагаем доход в съответната държавачленка, докато напротив, тази правна уредба я предоставя на местните лица, рискува да действа във вреда главно на гражданите на други държавичленки и е в противоречие с посочените членове (вж. в този смисъл Решение от 12 юни 2003 г. по дело Gerritse, C-234/01, Recueil, стр. I-5933, точки 27 и 28).
Similarly, in relation to Articles 49 EC and 50 EC, the Court has already held that national rules which, in matters of taxation, refuse to allow nonresidents to deduct business expenses which are directly linked to the activity that generated the taxable income in the Member State concerned, while allowing residents to do so, risk operating mainly to the detriment of nationals of other Member States and are contrary to those articles (see, to that effect, Case C-234/01 Gerritse [2003] ECR I-5933, paragraphs 27 and 28).
По време на заседанието на Съда както жалбоподателите по главното производство, така и Комисията изтъкват, че по силата на разглежданото упълномощаване да се учреди ипотека съществувала достатъчна връзка между придобития по наследство недвижим имот и съответния дълг.
At the hearing before the Court, both the appellants in the main proceedings and the Commission submitted that, by virtue of the mortgage mandate at issue, there was sufficient connection between the immovable property inherited and the debt in question.
Комисията обаче се съгласява, че от момента, в който упълномощаването да се учреди ипотека тежи не върху съответния недвижим имот, намиращ се в Белгия, а евентуално върху други недвижими имоти, то връзката между дълга и посочения недвижим имот би могла да се оспори.
The Commission acknowledged, however, that, once the mortgage mandate no longer encumbers the immovable property concerned, which is situated in Belgium, but other immovable properties, the link between the debt and that immovable property could be called into question.
При все това, според съдържанието на поставения от препращащата юрисдикция въпрос, дългът, обезпечен с упълномощаване да се учреди ипотека върху недвижим имот, представлява тежест, която обременява последния.
However, according to the wording of the question referred by the national court, a debt secured by a mortgage mandate relating to an immovable property constitutes a charge on that property.
В рамките на производството по член 234 ЕО Съдът е оправомощен единствено
In proceedings under Article 234 EC, the Court of Justice is empowered to rule on the interpretation or validity of Community provisions only