natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Според мен отговорът на поставения въпрос трябва следователно да бъде, че разпоредбите на Договора относно свободното движение на капитали не допускат национално законодателство като разглежданото по главното производство, съгласно което — за целите на определяне на основата на дължимия данък при наследяването на недвижим имот, разположен на територията на съответната държавачленка — могат да се вземат предвид някои тежести, например дългове, обезпечени с предоставено на кредитора право да учреди ипотека върху този недвижим имот, придобит по наследство, ако към момента на смъртта лицето, от което е наследен имотът, е било местно за тази държавачленка, но не и ако то е било местно за друга държавачленка лице.
To my mind, the answer to the question referred must therefore be that the Treaty provisions on the free movement of capital preclude national legislation such as that at issue in the main proceedings, under which — for the purposes of determining the basis of assessment of the tax due on the inheritance of an immovable property situated in the territory of the Member State concerned — account may be taken of certain charges, such as debts secured by the right conferred on a creditor to take out a mortgage against the immovable property inherited, if the person from whom the property has been inherited was resident, at the time of death, in that Member State, but not if that person was resident in another Member State.
31 — Вж. включително Решение по дело Barbier, посочено по-горе в бележка под линия 3, точка 71.
31 — Inter alia Barbier, cited in footnote 3, paragraph 71.
Вж. също в това отношение за повече подробности и заключението ми към Решение по дело Arens-Sikken, посочено по-горе в бележка под линия 2, точки 66, 86—99.
See, as to that, in greater detail also my Opinion in Arens-Sikken, cited in footnote 2, points 66 and 86 to 89.
33 — Вж. по този въпрос Решение по дело Barbier, посочено по-горе в бележка под линия 3, точка 75.
32 — See point 67 above.33 — See to that effect Barbier, cited in footnote 3, paragraph 75.
Поради изложените по-горе съображения предлагам на поставения от Hof van Beroep преюдициален въпрос да се даде следният отговор:
For the reasons given above, I propose that the question referred by the Hof van Beroep te Gent should be answered as follows:
„Разпоредбите на Договора относно движението на капитали не допускат национално законодателство като разглежданото по главното производство, съгласно което — за целите на определяне на основата на дължимия данък при наследяването на недвижим имот, разположен на територията на съответната държавачленка — могат да се вземат предвид някои тежести, например дългове, обезпечени с предоставено на кредитора право да учреди ипотека върху този недвижим имот, придобит по наследство, ако към момента на смъртта лицето, от което е наследен имотът, е било местно за тази държавачленка, но не и ако то е било местно за друга държавачленка лице.“
The Treaty provisions on the movement of capital preclude national legislation such as that at issue in the main proceedings, under which — for the purposes of determining the basis of assessment of the tax due on the inheritance of an immovable property situated in the territory of the Member State concerned — account may be taken of certain charges, such as debts secured by the right conferred on a creditor to take out a mortgage against the immovable property inherited, if the person from whom the property has been inherited was resident, at the time of death, in that Member State, but not if that person was resident in another Member State.
По дело C-11/07 с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 234 ЕО от Hof van beroep te Gent (Белгия) с акт от 11 януари 2007 г., постъпил в Съда на 18 януари 2007 г., в рамките на производство по дело
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Hof van Beroep te Gent (Belgium), made by decision of 11 January 2007, received at the Court on 18 January 2007, in the proceedings
СЪДЪТ (трети състав), състоящ се от: г-н A. Rosas, председател на състав, г-н J. N. Cunha Rodrigues, г-н J. Klučka, г-н A. Ó Caoimh (докладчик) и г-н Ал.
THE COURT (Third Chamber), composed of A. Rosas, President of the Chamber, J.N. Cunha Rodrigues, J. Klučka, A. Ó Caoimh (Rapporteur) and A. Arabadjiev, Judges,
Арабаджиев, съдии, генерален адвокат: г-н J. Mazák, секретар: г-н B. Fülöp, администратор, предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 13 декември 2007 г.,
Advocate General: J. Mazák, Registrar: B. Fülöp, Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 13 December 2007,
като има предвид становищата, представени:
ECKELKAMP AND OTHERS after considering the observations submitted on behalf of:
— за белгийското правителство, от г-жа L. Van den Broeck, в качеството на представител, подпомагана от адв. A. Haelterman, advocaat,
— the Belgian Government, by L. Van den Broeck, acting as Agent, and A. Hael-terman, advocaat,
— за Комисията на Европейските общности, от г-н R. Lyal, г-н A. Weimar и г-н R. Troosters, в качеството на представители, след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 13 март 2008 г., постанови настоящото
— the Commission of the European Communities, by R. Lyal, A. Weimar and R. Troosters, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 13 March 2008, gives the following
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на членове 12 ЕО, 17 ЕО, 18 ЕО, 56 ЕО и 58 ЕО.
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Articles 12 EC, 17 EC, 18 EC, 56 EC and 58 EC.
Запитването е отправено в рамките на спор между наследниците на германска гражданка, г-жа H. Eckelkamp, починала в Германия, и FOD Financiën, Administratie van de BTW, registratie en domeinen (публична служба за финанси, администриране на данъка върху добавената стойност, вписванията и имуществата), по повод отказа на последната при изчисляването на данъците върху прехвърлянето, дължими върху недвижим имот, притежаван от г-жа Eckelkamp в Белгия, да приспадне дълговете, свързани с този имот, поради това че към момента на смъртта си тя не е пребивавала на белгийска територия.
The reference has been made in the course of proceedings between the heirs of a German citizen, Ms H. Eckelkamp, who died in Germany, and FOD Financiën, Administratie van de BTW, registratie en domeinen (Federal Public Finance Service, Administration of VAT, Registration and Public Property) concerning the latter’s refusal, when assessing transfer duties payable in respect of an immovable property owned by Ms Eckelkamp in Belgium, to deduct the debts relating to that property on the ground that she was not resident in Belgium at the time of her death.
Съгласно член 1 от Директива 88/361/ЕИО на Съвета от 24 юни 1988 година за прилагане на член 67 от Договора [понастоящем член 67 от Договора за ЕО, отменен с Договора от Амстердам] (ОВ L 178, стр.
Article 1 of Council Directive 88/361/EEC of 24 June 1988 for the implementation of Article 67 of the Treaty (subsequently, Article 67 of the EC Treaty, repealed by the Treaty of Amsterdam) (OJ 1988 L 178, p.
Без да се засягат следните разпоредби, държавитечленки премахват ограниченията относно движението на капитали между лица, които живеят [другаде в текста: „пребивават“] в държавите-членки.
Without prejudice to the following provisions, Member States shall abolish restrictions on movements of capital taking place between persons resident in Member States.
За да се улесни прилагането на настоящата директива, движението на капитали се категоризира в съответствие с номенклатурата в приложение I.
To facilitate application of this Directive, capital movements shall be classified in accordance with the Nomenclature in Annex I.
Преводите, свързани с движения на капитали, се извършват при същите условия на обменния курс както преводите за плащания по текущите сделки.“
Transfers in respect of capital movements shall be made on the same exchange rate conditions as those governing payments relating to current transactions.’
Сред движенията на капитали, изброени в приложение I към Директива 88/361, в рубрика XI са посочени „Движения на капитали за лични цели“, които включват наследствата по закон и по завещание.
Among the capital movements listed in Annex I to Directive 88/361 are, under heading XI, ‘Personal capital movements’, which include inheritances and legacies.
В Белгия установяването на данъчната ставка, данъчната основа, освобождаванията и намаленията в областта на данъка върху наследството е правомощие на регионите.
In Belgium, competence to establish, in relation to succession duties, the rate of tax -ation, the taxable amount, exemptions and reductions lies with the regions.
Член 1 от Кодекса за данъка върху наследството на регион Фландрия (наричан по-нататък „Кодекса“) гласи:
Article 1 of the Flemish Code of Succession Duties (‘the Code’) provides:
„Установява се:
‘The following taxes are hereby established:
1° данък върху наследството върху стойността, след приспадане на дълговете, на всичко, което попада в наследството на лице, жител на Кралството;
(1) an inheritance duty on the value, after deduction of debts, of the whole of the gathered estate of an inhabitant of the Kingdom of Belgium;
За жител на Кралството се счита този, който към момента на смъртта си е установил там своето местожителство или местонахождението на своето имущество.“
A person shall be deemed to be an inhabitant of the Kingdom of Belgium if, at the time of his death, he is domiciled in the Kingdom of Belgium or his assets are based there.’
В съответствие с член 15 от Кодекса данък върху наследството се дължи върху съвкупността от имуществото, независимо къде се намира, принадлежало на починалия или на отсъстващия, след приспадане на дълговете.
Under Article 15 of the Code, inheritance duty is payable, after deduction of debts, on all the property, wherever located, owned by the deceased or absent person.
Член 18 от Кодекса, който се отнася до чуждестранните лица, има следното съдържание:
Article 18 of the Code, relating to persons who do not reside in Belgium, is worded as follows:
„Данък върху прехвърлянето на собственост при смърт се дължи върху съвкупността от намиращото се в Белгия недвижимо имущество, принадлежало на починалия или на отсъстващия, без да се изваждат тежестите.“
‘Duty on the transfer of property mortis causa shall be payable on all immovable property situated in Belgium and owned by the deceased or absent person, without account being taken of debts and liabilities of the estate.’
Съгласно член 29 от Кодекса, за да бъде включен в пасива, дългът трябва да продължава да съществува в деня на смъртта, което може да бъде доказано с всички правни средства, допустими за актовете, с които се учредява вземане и от които възниква задължение.
Under Article 29 of the Code, in order to be accepted as a liability, a debt must still exist on the day of death, which may be proved by any form of evidence which is admissible in respect of an act granting credit and creating a debt.
Член 40 от Кодекса предвижда, че срокът за подаване на декларация за наследство е пет месеца от датата на смъртта, ако тя е настъпила в Кралство Белгия, и шест месеца, ако смъртта е настъпила в друга държава в Европа.
Article 40 of the Code provides that the period within which a declaration of estate must be filed is five months from the date of death, where death takes place in the Kingdom of Belgium, and six months from the date of death where death takes place in another country in Europe.
По смисъла на член 41 от Кодекса:
Under Article 41 of the Code:
В декларацията, подадена в рамките на срока, определен от закона или продължен от генералния директор, могат да бъдат внесени поправки до
A declaration filed within the period prescribed by statute or extended by the Director-General may be rectified provided that that period has not expired, unless
изтичането на срока, освен ако заинтересованите лица не са се отказали изрично от тази възможност с декларация, подадена в законоустановената форма.“
ECKELKAMP AND OTHERS the interested parties have expressly waived that right in a statement lodged in due accordance with legal requirements.’
Член 48, параграф 1 от Кодекса съдържа таблици с приложимите тарифи за данъка върху наследството и данъка върху прехвърлянето на собственост при смърт.
Article 48(1) of the Code includes tables showing the rates which apply to inheritance duty and to the duty on the transfer of property mortis causa.
Параграф 2, четвърта алинея от този член има следното съдържание:
The fourth subparagraph of Article 48(2) is worded as follows:
Между Кралство Белгия и Федерална република Германия не съществува двустранна спогодба в областта на избягване на двойното данъчно облагане на наследството.
There is no agreement between the Kingdom of Belgium and the Federal Republic of Germany for the prevention of double taxation of succession duties.
Жалбоподатели по главното производство са наследниците на г-жа Eckelkamp, починала на 30 декември 2003 г. в Дюселдорф (Германия).
The appellants in the main proceedings are the heirs of Ms Eckelkamp, who died in Düsseldorf (Germany) on 30 December 2003.
На 13 ноември 2002 г. г-жа Eckelkamp подписва документ, в който признава, че има дълг към един от жалбоподателите по главното производство, г-н H. Eckelkamp.
On 13 November 2002, Ms Eckelkamp had signed a document containing an acknowledgement of a debt which she owed to one of the appellants in the main proceedings, H. Eckelkamp.
С нотариален акт от 5 юни 2003 г. тя упълномощава последния да ипотекира недвижим имот, намиращ се в Knokke-Heist (Белгия), като обезпечение за този дълг.
By notarial act of 5 June 2003, she granted him a mandate to encumber an immovable property situated in Knokke-Heist (Belgium) with a mortgage as security for that debt.
На 29 юни 2004 г., в законоустановения срок от шест месеца от датата на смъртта на г-жа Eckelkamp, жалбоподателите по главното производство подават декларация за наследство в Белгия, в която посочват този недвижим имот на стойност от 200 000 EUR в актива на наследството.
On 29 June 2004, the appellants in the main proceedings filed a declaration of estate in Belgium within the statutory timelimit of six months from the date of Ms Eckelkamp’s death, referring to that property, under assets of the estate, as having a value of EUR 200 000.
Като пасив на наследството в декларацията не е посочено нищо.
Under estate liabilities, the entry in the declaration was ‘nil’.
От писмените становища на жалбоподателите по главното производство и от тези на белгийското правителство става ясно, че преди подаването на посочената декларация е разменена кореспонденция по електронен път между един от тези жалбоподатели и компетентния национален орган в областта на данъците.
It is apparent from the observations of the appellants in the main proceedings and of the Belgian Government that an exchange of e-mails had taken place between one of those appellants and the competent national tax authority before that declaration was filed.
По този повод последният посочва, че съгласно релевантните разпоредби на фламандското законодателство данъкът върху прехвърлянето на собственост при смърт се дължи върху съвкупността от имуществото на наследодателя, намиращо се в Белгия, без приспадане на тежестите.
In the course of that exchange, the tax authority indicated that, according to the relevant provisions of the Flemish legislation, duty on the transfer of property mortis causa is payable on all the assets of the deceased situated in Belgium, without deduction of debts and liabilities of the estate.
Тъй като към момента на смъртта си г-жа Eckelkamp не е пребивавала в Белгия, нейният дълг не можел да бъда взет предвид при изчисляването на данъците върху прехвърлянето.
Since Ms Eckelkamp was not residing in Belgium at the time of her death, no account could be taken of her debt for the purposes of assessment of transfer duties.
Разглежданите в главното производство данъци върху прехвърлянето на собственост при смърт са изчислени въз основа на подадената на 29 юни 2004 г. декларация.
The duties on the transfer of property mortis causa at issue in the main proceedings were assessed on the basis of the declaration filed on 29 June 2004.
След като платили тези данъци, което според становището им извършили „без да се засяга никое от правата им“, на 31 декември 2004 г. жалбоподателите по главното производство подават лично искова молба до Rechtbank van eerste aanleg te Brugge (първоинстанционен съд на гр.
After the appellants in the main proceedings had paid those duties — which, according to their observations, they did ‘without prejudice to any of their rights’ — they lodged an inter partes application on 31 December 2004 with the Rechtbank van Eerste Aanleg te Brugge (Court of First Instance, Bruges) for the tax thus paid to be reassessed and, in particular, for Ms Eckelkamp’s debt also to be taken into account in that assessment.
На 30 май 2005 г. тази юрисдикция отхвърля иска на заинтересованите лица на основание, че към датата на неговото предявяване е изтекъл предвидения в Кодекса срок, в който е могло да бъдат взети предвид нови елементи в основата за изчислението на дължимия данък върху наследството или върху прехвърлянето.
The Rechtbank van Eerste Aanleg te Brugge dismissed the inter partes application on 30 May 2005 on the ground that, at the time when that application was lodged, the period prescribed by the Code within which new information could be taken into consideration in determining the basis of assessment of the inheritance or transfer duties payable had expired.
Жалбоподателите по главното производство подават жалба срещу това решение пред препращащата юрисдикция, като изтъкват, че разпоредбите на Кодекса
The appellants in the main proceedings brought an appeal against that judgment before the Hof van Beroep te Gent (Court of Appeal, Ghent; ‘the referring court’),
относно изчислението на данъците върху прехвърлянето на собственост при смърт не са съобразени с общностното право.
ECKELKAMP AND OTHERS claiming that the provisions of the Code concerning the assessment of duties on the transfer of property mortis causa are contrary to Community law.
Те считат, че тези разпоредби съставляват непряка дискриминация, основана на гражданството, и ограничение на свободното движение на капитали.
They maintain that those provisions constitute indirect discrimination on grounds of nationality and a restriction on the free movement of capital.
Пред препращащата юрисдикция Belgische Staat се позовава на изтичането на предвидения в Кодекса срок за вземане предвид на нови елементи в основата за изчислението на данъка върху прехвърлянето и поддържа, че във всички случаи не било доказано, че спорният дълг продължава да съществува към датата на смъртта на г-жа Eckelkamp.
The Belgian State relied before the referring court on the fact that the period prescribed by the Code within which new information could be taken into consideration in determining the basis of assessment of transfer duty had expired, and maintained that, in any event, it had not been proved that the debt at issue still existed at the date of Ms Eckelkamp’s death.
Тъй като съответното лице не е пребивавало в Белгия към момента на смъртта си, от облагаемата основа на данъците върху прехвърлянето не можело да се приспадне никакъв пасив.
Since Ms Eckelkamp was not residing in Belgium at the time of her death, no liabilities whatsoever could be deducted from the basic taxable amount for the purposes of transfer duty.
Член 58 ЕО не засягал правото на държавитечленки да прилагат релевантните разпоредби от тяхното данъчно законодателство.
Article 58 EC is without prejudice to the right of Member States to apply the relevant provisions of their tax legislation.
Според препращащата юрисдикция от незаверен частен документ от 13 ноември 2002 г. и от заверен документ от 5 юни 2003 г. ясно следва, че г-жа Eckelkamp е договорила задължение от 220 000 EUR.
According to the referring court, it is clear from a private instrument dated 13 November 2002 and an authentic instrument dated 5 June 2003 that Ms Eckelkamp had incurred a debt of EUR 220 000.
Като счита, че спорът по главното производство повдига въпроси за тълкуването на общностното право Hof van beroep te Gent решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
Taking the view that the dispute in the main proceedings raises questions of interpretation of Community law, the Hof van Beroep te Gent decided to stay proceedings and to refer the following question to the Court of Justice for a preliminary ruling:
„Допускат ли разпоредбите на членове 12 [ЕО], във връзка с член 17 [ЕО] и член 18 ЕО, от една страна, и разпоредбите на член 56 [ЕО], във връзка с член [58] ЕО, от друга страна, вътрешна разпоредба на държавачленка, по силата на която при придобиване чрез наследяване на недвижим имот, намиращ се в държавачленка (държава по местонахождението), тази държавачленка събира данък върху стойността на този недвижим имот, намиращ се в държавата по местонахождението, за целите на който стойността на тежестите, с които този недвижим имот е обременен (каквито са дълговете, обезпечени с упълномощаване да се учреди ипотека върху този недвижим имот), може да се приспадне в държавата по местонахождението на този имот, ако към момента на смъртта починалият е бил местно за държавата по местонахождение на имота лице, докато това приспадане не е възможно, ако към момента на смъртта починалият е бил местно за друга държавачленка лице (държава, в която лицето е местно)?“
‘Do Article 12 EC, in conjunction with Articles 17 EC and 18 EC, and Article 56 EC, in conjunction with Article 57 EC, preclude national rules of a Member State under which, in the context of the acquisition, through inheritance, of immovable property situated in a Member State (the State in which the property is situated), that State imposes a tax on the value of the immovable property situated in that State, in respect of which that State allows a deduction corresponding to the value of charges on that immovable property (such as debts secured by the right conferred on a creditor to take out a mortgage against that immovable property) if the deceased, at the time of his demise, was resident in the State in which the property is situated, but not if the deceased, at the time of his demise, was living in a different Member State (the State of residence)?’
Белгийското правителство счита, че преюдициалното запитване е недопустимо.
The Belgian Government maintains that the reference for a preliminary ruling is inadmissible.
Това правителство изтъква, от една страна, че с оглед на закъснялото предявяване на иска за преизчисляване на разглежданите данъци върху прехвърлянето, препращащата юрисдикция в никакъв случай не би могла да уважи искането на жалбоподателите по главното производство.
It contends that, owing to the fact that the action for reassessment of the transfer duties in question was brought out of time, the referring court would on no account be able to uphold the claim of the appellants in the main proceedings.
Съгласно белгийските процесуални правила срокът, с който те са разполагали, за да изменят данните, въз основа на които са изчислени данъците върху прехвърлянето, вече бил изтекъл от няколко месеца.
The period within which they were allowed, under Belgian procedural rules, to amend the particulars on the basis of which transfer duties are assessed had already expired several months earlier.
Следователно да се отговаря на поставения въпрос било не само ненужно, но и явно ирелевантно за целите на решението, което препращащата юрисдикция трябва да постанови.
Consequently, an answer to the question referred is not only unnecessary but clearly irrelevant for the purposes of deciding the dispute in the main proceedings.
От друга страна, това правителство счита, че на етапа, на който се намира главното производство, поставеният въпрос е чисто хипотетичен.
Moreover, the Belgian Government maintains that, at the stage which the main proceedings have reached, the question referred is purely hypothetical.