natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Освен това, както е видно от изложеното по-долу, не се установява нарушение на общите принципи.
Moreover, the general principles do not appear to have been breached, as will be shown below.
Принцип на наказанията
The principle of the legality of penalties
Без съмнение сама по себе си ЕКПЧ не предвижда забрана за екстрадиция 30 и не съдържа разпоредби нито относно условията, при които може да се извърши екстрадиция, нито относно приложимото производство 31.
The ECHR does not enshrine a right not to be extradited as such, 30and does not contain provisions on the conditions in which extradition may be ordered or on the procedure to be followed.
Освен това производството по екстрадиция не се отнася
31 Moreover, the extradition procedure does not concern the determination of the applicant’s civil rights
Що се отнася до принципа за законоустановеност на престъплението и наказанието (nullum crimen, nulla poena sine lege), следва да се напомни, че този принцип е част от общите принципи на правото, залегнали в основата на общите конституционни традиции на държавитечленки.
As regards the principle of the legality of criminal offences and penalties (nullum crimen, nulla poena sine lege), it should be recalled that this is one of the general legal principles underlying the constitutional traditions common to the Member States. It has been enshrined in various international
29 — Вж. в този смисъл Решение от 27 юни 2006 г. по дело Парламент/Съвет (C-540/03, Recuеil, стр. I-5769, точки 70 и 71).
29 — See, to that effect, Case C-540/03 Parliament v Council [2006] ECR I-5769, paragraphs 70 and 71.
30 — Европейски съд по правата на човека, Решение Soering с/у Обединено кралство от 7 юли 1989 г., серия A, № 161, § 85.
30 — EurCtHR, Soering v. the United Kingdom, 7 July 1989, § 85, Series A no. 161.
СТАНОВИЩЕ НА Г-ЖА KOKOTT — ДЕЛО C-296/08 PPU
VIEW OF MRS KOKOTT — CASE C-296/08 PPU treaties, in particular in Article 7(1) of the ECHR, 33and more recently in Article 49 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union.
материалното право, тоест към въпроса дали определено деяние е наказуемо или не.
substantive law, that is, the question whether or not an act can incur penalties.
Същевременно посоченият принцип не се прилага по отношение на процесуалните аспекти на наказателното право 35.
The principle does not apply to the procedural aspects of criminal law.
Следователно, без да е нарушен принципът nullum crimen, nulla poena sine lege (praevia), по отношение на дадено лице могат да бъдат приложени процесуални норми, въведени или изменени след датата на извършване на деянията, в които това лице е обвинено.
35A person may thus have applied to him procedural provisions introduced or amended after the date of the offence he is charged with without the principle nullum crimen, nulla poena sine lege (praevia) being breached.
Такъв е случаят по-специално с разпоредбите, уреждащи екстрадицията на лица от една държава в друга 36, тъй като те имат чисто процесуален характер.
That is the case in particular with provisions governing the extradition of persons between States, 36since they are of a purely procedural nature.
Този принцип би могъл да бъде поставен под съмнение, ако въпреки текста на член 32 от Рамковото решение, в който се посочва „система за екстрадиция, приложима преди 1 януари 2004 г.“, дадена държавачленка иска да прилага норми, които са станали приложими след тази дата.
That principle could be called into question by the fact that, despite the wording of Article 32 of the Framework Decision referring to ‘the extradition system applicable before 1 January 2004’, a Member State wishes to apply rules that became applicable after that date.
Следователно г-н Santesteban Goicoechea не би могъл с основание да се позове на принципа nullum crimen, nulla poena sine lege (praevia), за да осуети прилагането на Конвенцията от 1996 г. по отношение на настоящото искане за екстрадиция, направено от Кралство Испания.
It follows that Mr Santesteban Goicoechea cannot validly rely on the principle nullum crimen, nulla poena sine lege (praevia) to avoid the 1996 Convention being applied to the present extradition request made by the Kingdom of Spain.
Принципът nullum crimen, nulla poena sine lege предполага, че в закона ясно са определени престъпленията и предвидените за тях наказания 34.
The principle nullum crimen, nulla poena sine lege means that the law must define clearly offences and the penalties which they attract.
Той е тясно свързан с принципа на забрана на обратното действие на наказателния закон (nullum crimen, nulla poena sine lege praevia), според който принцип законодателят не може с обратно действие да въздигне определено деяние в престъпление или да предвиди, съответно да увеличи, наказание.
34 It is closely linked to the principle of non-retroactivity of offences and penalties (nullum crimen, nulla poena sine lege praevia), by virtue of which the legislature cannot retroactively create an offence or a penalty, or make a penalty more severe.
Принципът на правната сигурност и принципът non bis in idem
The principle of legal certainty and the principle non bis in idem
Принципът nullum crimen, nulla poena sine lege (praevia) обаче се прилага само в
However, the principle nullum crimen, nulla poena sine lege (praevia) applies only to
35 — Вж. в този смисъл Решение от 16 юни 2005 г. по дело Pupino (посочено по-горе, бележка под линия 11, точка 46, във връзка с точки 44 и 45).
35 — See, to that effect, Pupino, cited in footnote 11, paragraph 46, read together with paragraphs 44 and 45.
Вж. освен това Определение на Bundesverfassungsgericht (Германия) от 26 февруари 1969 г. по дело 2 BvL 15, 23/68 (публикувано в Neue Juristische Wochenschrift 1969 г., стр.
See also the order of the Bundesverfassungsgericht (Federal Constitutional Court, Germany) of 26 February 1969, Case 2 BvL 15, 23/68, published in Neue Juristische Wochenschrift 1969, p.
36 — Европейска комисия по правата на човека, Решение от 6 юли 1976 г., X с/у Нидерландия (жалба № 7512/76, D. R. 6, стр.
34 — See Advocaten voor de Wereld, cited in footnote 28, paragraph 50, and Evonik Degussa v Commission and Council, cited in footnote 33, paragraph 39.
SANTESTEBAN GOICOECHEA постоянната съдебна практика той е сред общите принципи на правото, прилагани от Съда 38.
SANTESTEBAN GOICOECHEA of the general principles of law applied by the Court. 38 However, res judicata extends only to the matters of fact and law actually or necessarily settled by the judicial decision in question. 39
В случая позоваването на тези два принципа е в смисъл, че положението на г-н Santesteban Goicoechea било „окончателно определено“ с отхвърлянето на предходно искане за екстрадиция, направено от Кралство Испания на 11 октомври 2000 г.
These two principles are relied on in the present case in so far as Mr Santesteban Goicoechea’s position is said to have been ‘definitively settled’ by the rejection of an earlier extradition request made by the Kingdom of Spain on 11 October 2000.
37Следователно би могло да се постави въпросът дали настоящото искане за екстрадиция, направено на 2 юни 2008 г., е в противоречие с правната сигурност или с правилото non bis in idem.
37It might therefore be asked whether the present extradition request, made on 2 June 2008, conflicts with legal certainty or the non bis in idem rule.
В случая предходното решение несъмнено се отнася до искане за екстрадиция по отношение на същото лице и за същите деяния като настоящото.
Here the earlier decision admittedly related to an extradition request relating to the same person and the same facts as the present one.
Компетентната юрисдикция обаче не се е произнесла по посоченото искане съгласно Конвенцията от 1996 г., тъй като последната не е била приложима към онзи момент.
However, the competent court did not rule on that request under the 1996 Convention, since that convention did not apply at the time.
Ето защо силата на пресъдено нещо на даденото тогава отрицателно становище не може да е пречка настоящото искане за екстрадиция по отношение на същото лице и за същите деяния да бъде разгледано на ново правно основание, а именно Конвенцията от 1996 г. 40
The status of res judicata of an unfavourable opinion given at that time cannot therefore prevent the present extradition request, relating to the same person and the same facts, from being dealt with under a new legal basis, namely the 1996 Convention. 40
Този въпрос обаче е свързан с преценката на самото искане за екстрадиция, а не с предварителния преглед на приложимите по отношение на тази преценка правила.
However, this question will arise in the context of the assessment of the extradition request as such, rather than the preliminary examination concerning the rules applicable to such an assessment.
Предмет на настоящото преюдициално запитване е само въпросът за приложимия в случая режим на екстрадиция.
The subject of the present reference for a preliminary ruling is solely the question of which extradition system applies in this case.
Независимо от това, когато преценява искането, националният съд е длъжен да провери и осигури спазването на основните права, сред които правната сигурност и правилото non bis in idem.
Nevertheless, the national court is required to verify and ensure that fundamental rights, including legal certainty and the non bis in idem rule, are respected in its assessment of the request.
В това отношение Съдът може да даде някои указания.
The Court can give some indications in this respect.
В това отношение следва да се припомни, че искането за екстрадиция от 11 октомври 2000 г. е било отхвърлено поради изтеклата съгласно френското
It should be remembered that the rejection of the extradition request of 11 October 2000 was based on the fact that, in French law, the offences with which Mr Santesteban
Що се отнася до принципа на правната сигурност, от който силата на пресъдено нещо представлява неделима част, според
As regards the principle of legal certainty, an integral part of which is the rule of res judicata, it is settled caselaw that this is one
38 — Решение от 12 февруари 2008 г. по дело Kempter (C-2/06, Сборник, стр. I-411, точка 37).
38 — Case C-2/06 Kempter [2008] ECR I-411, paragraph 37.
39 — Решение от 12 юни 2008 г. по дело Комисия/Португалия (C-462/05, Сборник, стр. I-4183, точка 23).
39 — Case C-462/05 Commission v Portugal [2008] ECR I-4183, paragraph 23.
40 — Вж. също Решение на Касационния съд (Франция), наказателно отделение, от 15 февруари 2006 г., номер 05-86.095 (дело Zurutuza Sarasola), Решение от 12 май 1987 г., Bull. Crim.
40 — See also the judgments of the French Cour de cassation, criminal division, of 15 February 2006, no 05-86.095 (Zuru­tuza Sarasola); 12 May 1987, Bull. Crim.
1987, номер 194 (дело Dario Fantig) и Решение от 9 юли 1987 г., Bull. Crim. 1987, номер 229 (дело Imaz-Martiarena).
1987, no 194 (Dario Fantig); and 9 July 1987, Bull. Crim. 1987, no 229 (Imaz­Martiarena).
СТАНОВИЩЕ НА Г-ЖА KOKOTT — ДЕЛО C-296/08 PPU право давност за наказателно преследване на деянията, в които е обвинен г-н Santesteban Goicoechea.
VIEW OF MRS KOKOTT — CASE C-296/08 PPU
г-н Santesteban Goicoechea не са образувани няколко наказателни производства за същите деяния и компетентните органи не възнамеряват да го санкционират няколко пъти за същите деяния 45.
Goicoechea has not been prosecuted several times for the same offence and it is not the intention of the competent authorities to punish him several times for the same offence.
Испанските власти са направили няколко опита той да бъде екстрадиран от Френската република, и то все в рамките на едно и също наказателно производство.
45The Spanish authorities have merely made several attempts to obtain his extradition from the French Republic, all in the context of the same criminal proceedings.
Що се отнася до принципа non bis in idem, провъзгласен в член 4 от Протокол № 7 към ЕКПЧ и в член 50 от Хартата на основните права на Европейския съюз, той представлява основен принцип на общностното право, чието спазване се осигурява от съда 42.
As regards the principle non bis in idem, enshrined in Article 4 of Protocol No 7 to the ECHR and Article 50 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union, this is a fundamental principle of Community law the observance of which is guaranteed by the judicature. 42
Сама по себе си екстрадицията обаче не представлява санкция и екстрадирането на дадено лице само по себе си по никакъв начин не предрешава въпроса дали от правна страна молещата държава ще може да наложи санкция на това лице и да я изпълни.
Extradition as such is not a penalty, and the mere fact of extraditing a person does not in any way prejudge the question whether, in law, the requesting State will be able to impose a penalty on the person concerned and enforce that penalty.
Прилагането на принципа non bis in idem зависи от наличието на три условия, а именно идентичност на деянията, един и същи извършител на нарушението и един и същи защитен правен интерес.
The application of the principle non bis in idem is subject to the threefold condition of identity of the facts, unity of offender and unity of the legal interest protected.
Следователно този принцип забранява едно и също лице да бъде санкционирано [и срещу него да се възбужда наказателно преследване 43] повече от веднъж за едно и също неправомерно поведение, за да бъде защитено едно и също правно благо 44.
Under that principle, therefore, the same person cannot be punished (or tried 43) more than once for a single unlawful course of conduct in order to protect the same legal asset. 44
Налага се изводът, че според сведенията, с които разполага Съдът, срещу
It is clear that, according to the information before the Court, Mr Santesteban
41 — Член 8, параграф 1 от Конвенцията от 1996 г.
41 — Article 8(1) of the 1996 Convention.
Ето защо принципът non bis in idem не се прилага по отношение на самите производства по екстрадиция.
Consequently, the principle non bis in idem does not apply to extradition proceedings themselves.
Следователно той не би могъл да бъде пречка искане за екстрадиция по отношение на г-н Santesteban Goicoechea отново да се отправи от Кралство Испания и разгледа от Френската република.
It cannot therefore preclude a new request for the extradition of Mr Santesteban Goicoechea from being made by the Kingdom of Spain and dealt with by the French Republic.
43 — Член 50 от Хартата на основните права на Европейския съюз.
42 — Case C-308/04 P SGL Carbon v Commission [2006] ECR I-5977, paragraph 26 and the caselaw cited.
45 — За разлика от Решение от 28 септември 2006 г. по дело Gasparini и др. (C-467/04, Recueil, стр. I-9199).
43 — Article 50 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union.
44 — Решение от 7 януари 2004 г. по дело Aalborg Portland и др../Комисия (C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P и C-219/00 P, Recueil, стр. I-123, точка 338).
44 — Joined Cases C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P and C-219/00 P Aalborg Portland and Others v Commission [2004] ECR I-123, paragraph 338.
С оглед на горните съображения, на поставените от Cour d’appel de Montpellier преюдициални въпроси би трябвало да се отговори по следния начин:
In the light of the above considerations, the following answer should be given to the questions referred by the Cour d’appel de Montpellier for a preliminary ruling:
„1) Когато посредством декларация по смисъла на член 32 от Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавитечленки изпълняващата държавачленка е изключила прилагането на процедурата на европейската заповед за арест, член 31 от това рамково решение допуска искането за екстрадиция да бъде разгледано съгласно предвидените в международна конвенция правила, и то дори когато молещата държавачленка не е уведомила на основание член 31, параграф 2, четвърта алинея от Рамковото решение за намерението си да прилага посочената международна конвенция.
(1) Where the executing Member State has excluded the application of the European arrest warrant procedure by a statement under Article 32 of Council Framework Decision 2002/584/JHA of 13 June 2002 on the European arrest warrant and the surrender procedures between Member States, Article 31 of that framework decision does not preclude a request for extradition from being dealt with in accordance with the rules laid down by an international convention, even if the requesting Member State has not notified its intention to apply that international convention under the fourth subparagraph of Article 31(2) of the framework decision.
2) Държава-членка, която е направила декларация на основание член 32 от Рамково решение 2002/584, за да изключи по отношение на някои искания за екстрадиция прилагането на процедурата на европейската заповед за арест, може да разгледа посочените искания като изпълняваща държавачленка в приложение на международна конвенция, която е била подписана преди 1 януари 2004 г., за да допълни вече съществуваща система за екстрадиция, въпреки че тази конвенция е станала приложима в посочената държавачленка след 1 януари 2004 г.“
(2) A Member State which has made a statement under Article 32 of Framework Decision 2002/584 in order to exclude, for certain extradition requests, the application of the European arrest warrant procedure may deal with those requests as the executing Member State in accordance with an international convention which was signed before 1 January 2004 to supplement a preexisting extradition system, even if that convention became applicable in that Member State after 1 January 2004.
12 август 2008 година *
12 August 2008 *
По дело C-296/08 PPU с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 234 ЕО от Chambre de l’instruction на Cour d’appel de Montpellier (Франция) с акт от 3 юли 2008 г., постъпил в Съда на същия ден, в рамките на процедура за екстрадиция срещу
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Chambre de l’instruction of the Cour d’appel de Montpellier (France), made by decision of 3 July 2008, received at the Court on the same day, in the extradition proceedings against
СЪДЪТ (трети състав), състоящ се от: г-н A. Rosas (докладчик), председател на състав, г-н U. Lõhmus, г-н J. N. Cunha Rodrigues, г-н A. Ó Caoimh и г-н Aл.
THE COURT (Third Chamber), composed of A. Rosas (Rapporteur), President of the Chamber, U. Lõhmus, J.N. Cunha Rodrigues, A. Ó Caoimh and A. Arabadjiev, Judges,
Арабаджиев, съдии, генерален адвокат: г-жа J. Kokott, секретар: г-н M.-A. Gaudissart, началник на отдел,
Advocate General: J. Kokott,Registrar: M.-A. Gaudissart, head of unit,
SANTESTEBAN GOICOECHEA предвид искането на препращащата юрисдикция от 3 юли 2008 г., постъпило в Съда на същия ден, преюдициалното запитване да се разгледа по реда на спешното производство в съответствие с член 104б от Процедурния правилник, предвид решението от 7 юли 2008 г. на трети състав да уважи посоченото искане, предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 6 август 2008 г., като има предвид становищата, представени:
SANTESTEBAN GOICOECHEA having regard to the request of the referring court of 3 July 2008, received at the Court on the same day, that the reference for a preliminary ruling be dealt with under an urgent procedure pursuant to Article 104b of the Rules of Procedure, having regard to the decision of the Third Chamber of 7 July 2008 granting that request, having regard to the written procedure and further to the hearing on 6 August 2008, after considering the observations submitted on behalf of:
— за френското правителство, от г-жа E. Belliard, г-н G. de Bergues и г-жа A.-L. During, в качеството на представители,
— the French Government, by E. Belliard, G. de Bergues and A.-L. During, acting as Agents,
— за испанското правителство, от Abogacía del Estado,
— the Spanish Government, by the Abogacía del Estado,
— за Комисията на Европейските общности, от г-жа S. Grünheid и г-н R. Troosters, в качеството на представители,
— the Commission of the European Communities, by S. Grünheid and R. Troosters, acting as Agents,
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на членове 31 и 32 от Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавитечленки (ОВ L 190, стр.
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Articles 31 and 32 of Council Framework Decision 2002/584/JHA of 13 June 2002 on the European arrest warrant and the surrender procedures between Member States (OJ 2002 L 190, p.
3, наричано по-нататък „Рамковото решение“).
1, ‘the Framework Decision’).
Това искане е представено в рамките на процедура, с която е сезирано Chambre de l’instruction [следствено отделение] на Cour d’appel de Montpellier [Апелативен съд, Монпелие], вследствие на искане за екстрадиция, изпратено от испанските власти на 2 юни 2008 г.
The reference was made in the course of proceedings brought before the Chambre de l’instruction (Indictment Division) of the Cour d’appel de Montpellier (Court of Appeal, Montpellier) following an extradition request made on 2 June 2008 by the Spanish authorities.
Европейската конвенция за екстрадицията е подписана в Париж на 13 декември 1957 г.
The European Convention on Extradition was signed at Paris on 13 December 1957.
Член 10 от нея, озаглавен „Погасителна давност“, предвижда:
Article 10 of the convention, ‘Lapse of time’, provides:
„Екстрадиция не се допуска, ако наказателното преследване или наказанието са погасени по давност според законодателството на молещата страна или на замолената страна.“ [неофициален превод]
‘Extradition shall not be granted when the person claimed has, according to the law of either the requesting or the requested Party, become immune by reason of lapse of time from prosecution or punishment.’
Европейската конвенция за борба с тероризма е подписана на 27 януари 1977 г.
The European Convention on the Suppression of Terrorism was signed at Strasbourg on 27 January 1977.
Конвенцията относно опростената процедура за екстрадиция между държавите — членки на Европейския съюз, е съставена на основание член К.3 от Договора за Европейския съюз с акт на Съвета от 10 март 1995 г. и подписана на същата дата от всички държавичленки (ОВ С 78, стр.
The Convention on simplified extradition procedure between the Member States of the European Union was drawn up on the basis of Article K.3 of the Treaty on European Union by Council Act of 10 March 1995 and signed on that date by all the Member States (OJ 1995 C 78, p.
1, наричана по-нататък „Конвенцията от 1995 г.“).
1, ‘the 1995 Convention’).
Съгласно член 1, параграф 1 от посочената конвенция:
According to Article 1(1) of the 1995 Convention:
„Настоящата конвенция има за цел да улесни прилагането между държавите — членки на Европейския съюз, на Европейската конвенция за екстрадицията [от 13 декември 1957 г.] чрез допълване на нейните разпоредби.“ [неофициален превод]
‘The aim of this Convention is to facilitate the application, between the Member States of the European Union, of the European Convention on Extradition [of 13 December 1957], by supplementing its provisions.’
Конвенцията за екстрадицията между държавите — членки на Европейския съюз, наречена „Дъблинската конвенция“, е съставена на основание член К.3 от Договора за Европейския съюз с акт на Съвета от 27 септември 1996 г. и подписана на същата дата от всички държавичленки (ОВ С 313, стр.
The Convention relating to extradition between the Member States of the European Union, known as the Dublin Convention, was drawn up on the basis of Article K.3 of the Treaty on European Union by Council Act of 27 September 1996 and signed on that date by all the Member States (OJ 1996 C 313, p.
11, наричана по-нататък „Конвенцията от 1996 г.“).
11, ‘the 1996 Convention’).
Член 1 от нея предвижда по-конкретно:
Article 1 of the 1996 Convention provides in particular:
Целта на настоящата Конвенция е да допълни разпоредбите и да улесни прилагането между държавите — членки на Европейския съюз:
The purpose of this Convention is to supplement the provisions and facilitate the application between the Member States of the European Union: