natgillin/translations-raw huggingface dataset:
съображението че практиката не може да дерогира разпоредбите на Договора, нито да има предимство пред тях.
sels and the legality of the management committee procedure, because they corresponded respectively to a parliamentary practice which had not been called into question by the Member States 31 and to ‘a consistent practice of the Community institutions’. 32
Ето защо не може да се приеме становището на Съвета, поддържано и от френското правителство, че нищо в Договора не изключва възможността с акт, който е приет на основание на определена разпоредба на Договора и в рамките на предвидена в него процедура, да се въведе приемане на допълващи законодателни мерки по опростена процедура.
Consequently, I cannot share the view of the Council, supported by the French Government, that nothing in the Treaty precludes a measure which is adopted on the basis of a Treaty provision and under the procedure provided for therein from referring to the adoption of supplementary legislative measures under a simplified procedure.
Прибягване до правни основания от вторичното право не допуска принципът за възлагане на правомощията, установен в член 7 ЕО, според който „всяка от институциите действа в рамките на предоставените ѝ от настоящия договор правомощия“ 38.
Recourse to secondary legal bases is precluded by the principle, laid down by Article 7 EC, that the institutions must act within the limits of their powers; ‘[e]ach institution shall act within the limits of the powers conferred upon it by this Treaty’.
Всъщност именно с договорите се уреждат процедурите за приемане на законодателни актове.
38 It is the Treaties that lay down the procedures culminating in the adoption of legislative measures.
Евентуалното признаване на правната стойност на практиката, създадена от институциите или от държавитечленки, трябва обаче при всички положения да бъде в точно определени граници.
Nevertheless, the possible acknowledgment of the legal value of practices emanating either from the institutions or the Member States must in any event be strictly delimited.
Качеството на правни норми може да бъде признато на онези практики, за които са налице конститутивните елементи на обичая и които имат за цел преодоляване на лаконичността на договорите, дори на непълнотите в тях, за да се осигури ефективен процес на вземане на решения.
The status of rules of law may be conferred on practices which, combining the elements which go to make up a custom, have the effect of mitigating the terseness of the Treaties or helping to fill their lacunae in order to ensure the effectiveness of the decision-making process.
Макар че по този начин могат да се утвърдят обичаите praeter legem, по никакъв начин не може да бъде приета практика, която е в нарушение на договорите.
While extra-statutory customs may thus be sanctioned, practices which run counter to the Treaties cannot under any circumstances be accepted.
Допускането на обичаи contra legem би нарушило твърдия характер на учредителните договори, които могат да се изменят единствено съгласно създадената за тази цел процедура 33.
To accept customs contrary to the law would be to disregard the rigid nature of the founding Treaties, which may be revised only in accordance with the formal procedure laid down for that purpose.
Всъщност Съдът квалифицира учредителните договори като конституционна харта, с която се създава правен ред, чиито субекти са гражданите на Съюза 34.
33 The Court treats the founding Treaties as a constitutional charter giving rise to a legal order the subjects of which are the citizens of the European Union.
Тази по-висока степен на легитимност предполага, че с установените в договорите правила „не разполагат нито държавитечленки, нито
34That reinforced legitimacy implies that the rules laid down by the Treaties ‘are not at the disposal of the Member States or of the institutions themselves’. 35
36 — Вж. по-специално Решение от 9 август 1994 г. по дело Франция/Комисия (С-327/91, Recueil, стр. I-3641): в отговор на довода за липса на компетентност за сключване на Спогодбата ЕИО—САЩ относно прилагането от двете страни на съответните им правни норми в областта на конкуренцията Комисията се позовава на практика, която ѝ предоставяла компетентност за сключване на административни споразумения.
36 — See, inter alia, Case C-327/91 France v Commission [1994] ECR I-3641: in reply to a plea alleging that it did not have the competence to conclude the Agreement between the Commission and the United States regarding their respective competition laws, the Commission relied on a practice followed whereby it had competence to conclude administrative agreements.
Съдът обаче отхвърля тези доводи, по съображението че правомощието за сключване на договори е възложено на Съвета с член 228 ЕО и че „сама по себе си практиката не може да има предимство пред разпоредбите на Договора“ (точка 36).
However, the Court rejected that argument on the ground that the power to conclude agreements had been conferred on the Council by Article 228 EC and that ‘a mere practice cannot override the provisions of the Treaty’ (paragraph 36).
Вж. също Решение от 9 ноември 1995 г. по дело Германия/Съвет (С-426/93, Recueil, стр. I-3723, точка 21).
See also Case C-426/93 Germany v Council [1995] ECR I-3723, paragraph 21.
38 — Този принцип е изразен по различен начин в член 5 ЕС: „Европейският парламент, Съветът, Комисията, Съдът на Европейските общности и Сметната палата упражняват своите правомощия при условията и за целите, предвидени, от една страна, в разпоредбите на Договорите за създаване на Европейските общности и в последващите договори и актове, които ги изменят или допълват, и от друга — в останалите разпоредби на настоящия договор“.
38 — That principle is also expressed in another way in Article 5 EU: ‘the European Parliament, the Council, the Commission, the Court of Justice and the Court of Auditors shall exercise their powers under the conditions and for the purposes provided for, on the one hand, by the provisions of the Treaties establishing the European Communities and of the subsequent Treaties and Acts modifying and supplementing them and, on the other hand, by the other provisions of this Treaty’.
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-Н POIARES MADURO — ДЕЛO C-133/06
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-133/06 exercises its powers and amend, with a view to the adoption of an act, the procedure laid down for that purpose by the Treaty.
Само Договорът може евентуално да оправомощи Съвета да измени процедурата за вземане на решения, както личи от пасажните клаузи като член 67, параграф 2, второ тире ЕО или член 175, параграф 2, втора алинея ЕО.
Only the Treaty may, if necessary, empower the Council to amend the decision-making process, as illustrated by bridging clauses such as the second indent of Article 67(2) EC or the second subparagraph of Article 175(2) EC.
С други думи, от принципа за възлагане на правомощията в известен смисъл произтича принцип за неразполагаемост на правомощията.
In other words, it follows from the principle that the institutions must act within the limits of their powers that certain powers are not available to them.
В действителност чрез него се задава приложимата законодателна процедура.
the applicable decision-making procedure.
Следователно от него зависи по-специално коя е компетентната общностна институция, при какви правила за гласуване Съветът следва да приеме акта, какъв е обхватът на участието на Парламента при приемането на акта.
The competent Community institution, the voting rules to which the adoption of the measure by the Council is subject and the extent of the Parliament’s participation in the adoption of the act are therefore dependent on that choice.
Ето защо всяко противоречие относно избора на подходящото правно основание не е само с процедурно значение.
In addition, any dispute as regards the choice of the appropriate legal basis does not have only purely formal significance.
Щом посоченото от жалбоподателя правно основание предвижда процедура за вземане на решения, различна от уредената от институцията, която издава акта, изборът на правно основание има последици за определянето на съдържанието на акта.
Where the legal basis propounded by an applicant provides for a decision-making procedure which is different from that required under the legal basis chosen by the author of the act, the choice of legal basis has ramifications for the determination of the content of the act.
Следователно този избор не може да зависи от дискреционната преценка на дадена институция, а следва да се основава на обективни обстоятелства, подлежащи на съдебен контрол, като целта и съдържанието на акта 42.
Consequently, that choice cannot be at the discretion of an institution, but must be based on objective factors which are amenable to judicial review, such as the aim and content of the measure. 42
От друга страна, установените в договорите законодателни процедури определят обхвата на участие на всяка институция при вземането на решения и по този начин установяват институционално равновесие.
Furthermore, the legislative procedures laid down by the Treaties establish the extent to which each institution is to be associated with the taking of decisions and thus establishes an institutional balance.
Следователно институцията, която изменя процедурата за вземане на решения, по този начин накърнява утвърдения от Съда принцип на институционалното равновесие 39, който „предполага, че всяка институция упражнява своите правомощия при зачитане на правомощията на останалите институции“ 40, и който забранява на институциите да „отнемат от останалите институции прерогативи, които са им възложени от самите договори“ 41.
The fact that an institution amends the decision-making process thus causes it to undermine the principle of institutional balance, a principle upheld by the Court 39which ‘means that each of the institutions must exercise its powers with due regard for the powers of the other institutions’ 40 and that it is not open to an institution to ‘deprive the other institutions of a prerogative granted to them by the Treaties themselves’. 41
Съдът отдава такова значение на избора на правно основание, тъй като
Moreover, it is because it affects the institutional balance that the Court attaches so much importance to the choice of legal basis.
В случая, както вече подчертах, редът и
It is the choice of legal basis that determines
41 — Решение от 10 юли 1986 г. по дело Wybot (149/85, Recueil, стр. 2391, точка 23).
40 — Case 70/88 Parliament v Council, paragraph 22.41 — Case 149/85 Wybot [1986] ECR 2391, paragraph 23.
Напомнянето от Съда за задължението за спазване на предвидените в Договора процедури за вземане на решения е ясно и има общо приложение.
Treaty more cumbersome. 44The Court’s reminder that it is imperative that the deci-sion-making procedures provided for by the Treaty be complied with is clear and general in application.
условията за вземане на решения, предвидени в обжалваните правни основания от вторичното право (квалифицирано мнозинство в Съвета и консултация с Парламента), се различават от процедурите, предвидени в посоченото от Парламента и Комисията правно основание по член 67, параграф 5 ЕО (единодушие в Съвета и консултация с Парламента, в случай че определянето на сигурните страни все още е част от необходимото законодателство; квалифицирано мнозинство в Съвета и съвместно вземане на решение, ако спорната директива трябва да се счита за последния етап от необходимото законодателство).
legal bases (qualified majority within the Council and consultation of the Parliament) differ from the procedures laid down by Article 67(5) EC, the legal basis for which the Parliament and the Commission argue (unanimity within the Council and consultation of the Parliament if the designation of safe countries still formed part of the necessary legislation; qualified majority within the Council and co-decision if the contested directive should be regarded as the final stage of the necessary legislation).
Също така, срещу изведения от съществуващата практика довод на Съвета в подкрепа на законосъобразността на правните основания от вторичното право трябва да се посочи, че Съдът, който последователно отказва да допусне обичаи contra legem в общностния правен ред 45, вече е постановил, че не може да се изтъкват прецеденти, за да се обоснове дадено решение на Съвета да предпочете различно от подходящото правно основание, тъй като „сама по себе си практиката на Съвета не може да дерогира разпоредбите на Договора и следователно не може да създаде прецедент, обвързващ институциите на Общността по въпроса за правилното правно основание“ 46.
Similarly, with regard to the Council’s argument in favour of the legality of secondary legal bases, which is drawn from the existence of a practice, I would point out that the Court of Justice, in consistently rejecting customs contrary to the law as part of the Community legal order, 45 has already refused to accept that precedents may be relied on to substantiate the Council’s preference for a basis other than the appropriate legal basis, on the ground that ‘a mere practice on the part of the Council cannot derogate from the rules laid down in the Treaty and therefore cannot create a precedent binding on the Community institutions with regard to the correct legal basis’. 46
С оглед всички тези съображения предлагам на Съда да постанови, че Съветът изобщо не е овластен да приема в спорната директива обжалваните
In the light of all of these considerations, I propose that the Court should hold that the Council was not entitled to adopt, in the
Доколкото засяга принципите на възлагане на правомощията и на институционалното равновесие, прилагането на правни основания от вторичното право не може да се допусне.
The use of secondary legal bases cannot therefore be allowed, because it undermines the principle that the institutions must act within the limits of their powers and the principle of institutional balance.
Впрочем на жалбоподателя, който твърди, че Директива 85/649/ЕИО на Съвета от 31 декември 1985 година за забрана за използване на някои препарати с хормонално действие в животновъдството е била приета на основание на член 43 ЕО, а не съгласно процедурата, установена с предвиденото за тази цел правно основание от вторичното право, Съдът отговаря, че „правилата, свързани с формирането на волята на общностните институции, са установени в Договора и с тях не разполагат нито държавитечленки, нито самите институции“ 43.
Furthermore, the Court’s reply to the applicant who complained that Council Directive 85/649/EEC of 31 December 1985 prohibiting the use in livestock farming of certain substances having a hormonal action had been adopted on the basis of Article 43 EC, and not in accordance with the procedure laid down by the secondary legal basis provided for that purpose, was that ‘the rules regarding the manner in which the Community institutions arrive at their decisions are laid down in the Treaty and are not at the disposal of the Member States or of the institutions themselves’.
Не може изводът от това решение да се свежда — както постъпва Съветът — до недопускане само на онези
43 The lesson to be drawn from that approach cannot be limited, as the Council claims, merely to censuring only secondary legal bases which have the effect of making the procedure provided for by the
45 — Вж. по-горе точка 29 от настоящото заключение.
45 — See point 29 of this Opinion above.
43 — Решение по дело Обединено кралство/Съвет от 23 февруари 1988 г., посочено по-горе, точка 38.
43 — Case C-68/86 United Kingdom v Council, paragraph 38.
Б — Правните основания, изведени от непълнота на мотивите и нарушение на принципа за лоялно сътрудничество правни основания от вторичното право, за да може да приема законодателни мерки съгласно опростена процедура в сравнение с предвидената в член 67, параграф 5 ЕО.
B — The pleas alleging an insufficient statement of reasons and a breach of the principle of cooperation in good faith contested directive, the contested secondary legal bases with a view to the adoption of legislative measures under a simplified procedure as compared with that provided for by Article 67(5) EC.
Ето защо изтъкнатите от Парламента правни основания за липса на компетентност и за нарушение на Договора трябва да бъдат приети, а обжалваните разпоредби — да бъдат отменени.
Consequently, the pleas of lack of competence and infringement of the Treaty raised by the Parliament should be upheld and the contested provisions should be annulled.
Доколкото правните основания, изведени от липса на компетентност и за нарушение на Договора, са основателни и водят до отмяна на обжалваните разпоредби, не е необходимо да се обсъждат другите две изтъкнати от Парламента правни основания — за непълнота на мотивите и за нарушение на принципа за лоялно сътрудничество.
As the pleas of lack of competence and infringement of the Treaty are well-founded and entail the annulment of the contested provisions, there is no need to rule on the other two pleas submitted by the Parliament alleging an insufficient statement of reasons and a breach of the principle of cooperation in good faith.
По гореизложените съображения предлагам на Съда: да отмени член 29, параграфи 1 и 2 и член 36, параграф 3 от Директива 2005/85/ЕО на Съвета от 1 декември 2005 година относно минимални норми относно процедурата за предоставяне или отнемане на статут на бежанец в държавите-членки.
‘Annul Article 29(1) and (2) and Article 36(3) of Council Directive 2005/85/EC of 1 December 2005 on minimum standards on procedures in Member States for granting and withdrawing refugee status.’
6 май 2008 година *
6 May 2008 *
По дело C-133/06 с предмет жалба за отмяна, подадена на 8 март 2006 г. на основание член 230, първа алинея ЕО,
APPLICATION for annulment under the first paragraph of Article 230 EC, brought on 8 March 2006,
Европейски парламент, за който се явяват г-н H. Duintjer Tebbens, г-н A. Caiola, г-н A. Auersperger Matić и г-н K. Bradley, в качеството на представители, жалбоподател, подпомаган от
European Parliament, represented by H. Duintjer Tebbens, A. Caiola, A. Auersperger Matić and K. Bradley, acting as Agents, applicant, supported by:
Комисия на Европейските общности, за която се явяват г-жа C. O’Reilly, както и г-н P. Van Nuffel и г-н J.-F. Pasquier, в качеството на представители, със съдебен адрес в Люксембург, встъпила страна,
Commission of the European Communities, represented by C. O’Reilly, P. Van Nuffel and J.-F. Pasquier, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg, intervener,
Съвет на Европейския съюз, за който се явяват г-жа M. Simm и г-жа M. Balta, както и г-н G. Maganza, в качеството на представители, със съдебен адрес в Люксембург, ответник, подпомаган от
Council of the European Union, represented by M. Simm, M. Balta and G. Maganza, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg, defendant, supported by:
Френска република, за която се явяват г-н G. de Bergues и г-н J.-C. Niollet, в качеството на представители, встъпила страна,
French Republic, represented by G. de Bergues and J.-C. Niollet, acting as Agents, intervener,
СЪДЪТ (голям състав), състоящ се от: г-н V. Skouris, председател, г-н P. Jann, г-н C. W. A. Timmermans, г-н A. Rosas, г-н K. Lenaerts, г-н A. Tizzano и г-н L. Bay Larsen (докладчик), председатели на състави, г-н J. N. Cunha Rodrigues, г-жа R. Silva de Lapuerta, г-н T. Von Danwitz и г-н Aл.
THE COURT (Grand Chamber), composed of V. Skouris, President, P. Jann, C.W.A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, A. Tizzano and L. Bay Larsen (Rapporteur), Presidents of Chambers, J.N. Cunha Rodrigues, R. Silva de Lapuerta, T. von Danwitz and A. Arabadjiev, Judges,
Арабаджиев, съдии, генерален адвокат: г-н M. Poiares Maduro, секретар: г-н B. Fülöp, администратор,
Advocate General: M. Poiares Maduro, Registrar: B. Fülöp, Administrator,
ПАРЛАМЕНТ/СЪВЕТ предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 20 юни 2007 г., след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 27 септември 2007 г., постанови настоящото
PARLIAMENT v COUNCIL having regard to the written procedure and further to the hearing on 20 June 2007, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 27 September 2007, gives the following
Със своята жалба Европейският парламент главно иска от Съда отмяна на член 29, параграфи 1 и 2 и на член 36, параграф 3, от Директива 2005/85/ЕО на Съвета от 1 декември 2005 година относно минимални норми относно процедурата за предоставяне или отнемане на статут на бежанец в държавитечленки (ОВ L 326, стр.
By its application, the European Parliament seeks, primarily, the annulment of Articles 29(1) and (2) and 36(3) of Council Directive 2005/85/EC of 1 December 2005 on minimum standards on procedures in Member States for granting and withdrawing refugee status (OJ 2005 L 326, p.
13; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 7, стр.
13; ‘the contested provisions’) and, alternatively, the annulment of that directive in its entirety.
Комисията на Европейските общности и на Френската република са допуснати да встъпят в подкрепа на исканията съответно на Парламента и на Съвета на Европейския съюз.
By order of the President of the Court of Justice of 25 July 2006, the Commission of the European Communities and the French Republic were granted leave to intervene in support of the forms of order sought by the Parliament and the Council of the European Union respectively.
Релевантните разпоредби от Договора за ЕО
Relevant provisions of the EC Treaty
Член 63, първа алинея ЕО, който се намира в дял IV (озаглавен „Визи, убежище, имиграция и други политики, свързани със свободното движение на хора“) от Договора, предвижда:
The first paragraph of Article 63 EC in Title IV of the Treaty, headed ‘Visas, asylum, immigration and other policies related to free movement of persons’, provides:
„Съветът, като действа в съответствие с процедурата, предвидена в член 67, в срок от пет години от влизането в сила на Договора от Амстердам, приема:
‘The Council, acting in accordance with the procedure referred to in Article 67 [EC], shall, within a period of five years after the entry into force of the Treaty of Amsterdam, adopt:
1) мерки относно убежището […] в следните области:
(1) measures on asylum …, within the following areas:
[…] г) минимални стандарти относно процедурите в държавитечленки за предоставяне или отказ на статут на бежанец;
(d) minimum standards on procedures in Member States for granting or withdrawing refugee status;
2) мерки относно бежанците и разселените лица, в следните области: a) минимални стандарти за предоставяне на временна закрила на разселените лица от трети страни, които не могат да се завърнат в своите страни по произход, както и на лица, които поради друга причина се нуждаят от международна закрила;
(2) measures on refugees and displaced persons within the following areas:
Член 67 ЕО, изменен с Договора от Ница, гласи:
Article 67 EC, as amended by the Treaty of Nice, provides:
В рамките на преходен период от пет години след влизането в сила на Договора от Амстердам, Съветът действа с единодушие, по предложение на Комисията или по инициатива на държавачленка и след консултация с Европейския парламент.
During a transitional period of five years following the entry into force of the Treaty of Amsterdam, the Council shall act unanimously on a proposal from the Commission or on the initiative of a Member State and after consulting the European Parliament.
— Съветът действа по предложение на Комисията; Комисията разглежда всяко искане, направено от държавачленка за отправяне на предложение до Съвета;
— the Council shall act on proposals from the Commission; the Commission shall examine any request made by a Member State that it submit a proposal to the Council;