natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Съгласно член 2 от Акта относно условията за присъединяване към Европейския съюз на Чешката република, Република Естония, Република Кипър, Репуб -лика Латвия, Република Литва, Република Унгария, Република Малта, Репуб -лика Полша, Република Словения и Словашката република и промените в Учредителните договори (ОВ L 236, 2003 г., стр.
In accordance with Article 2, read in combination with Article 54 of the Act concerning the conditions of accession of the Czech Republic, the Republic of Estonia, the Republic of Cyprus, the Republic of Latvia, the Republic of Lithuania, the Republic of Hungary, the Republic of Malta, the Republic of Poland, the Republic of Slovenia and the Slovak Republic and the adjustments to the Treaties on which the European Union is founded (OJ 2003 L 236, p.
33, наричан по-нататък „акта за присъединяване“), във връзка с член 54 от същия акт Република Литва е задължена да се съобрази с директивата за универсалната услуга от датата на присъединяването си към Европейския съюз, а именно 1 май 2004 г.
33) (the ‘Act of Accession’), the Republic of Lithuania was to comply with the Universal Service Directive from the date of its accession to the European Union, on 1 May 2004.
В член 19, параграф 1 от Директива 2002/21/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно общата регулаторна рамка за електронните съобщителни мрежи и услуги („Рамкова директива“) (ОВ L 108, стр.
Directive 2002/21/EC of the European Parliament and of the Council of 7 March 2002 on a common regulatory framework for electronic communications networks and services (Framework Directive) (OJ 2002 L 108, p.
33; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 195) се предвижда:
33) (the ‘Framework Dir -ective’) provides in Article 19(1):
„Когато Комисията, като действа в съответствие с процедурата, посочена в член 22, параграф 2, издаде препоръки към държавитечленки относно хармонизираното прилагане на разпоредбите на настоящата директива и Специфичните директиви, с оглед бъдещото постигане на целите, определени в член 8, държавитечленки гарантират националните регулаторни власти да отчитат в максимална степен тези препоръки при изпълнение на задачите си.
‘Where the Commission, acting in accordance with the procedure referred to in Article 22(2), issues recommendations to Member States on the harmonised application of the provisions in this Directive and the Specific Directives in order to further the achievement of the objectives set out in Article 8, Member States shall ensure that national regulatory authorities take the utmost account of those recommendations in carrying out their tasks.
Когато национален регулаторен орган предпочете да не спази дадена препоръка, той информира Комисията, като мотивира своята позиция.“
Where a national regulatory authority chooses not to follow a recommendation, it shall inform the Commission giving the reasoning for its position.’
Десетото съображение от Препоръка 2003/558/ЕО на Комисията от 25 юли 2003 г. относно обработката на информацията за локализирането на този, който осъществява повикването, в електронните съобщителни мрежи с цел предоставяне на услуги за локализиране на спешни повиквания (ОВ L 189, стр.
The 10th recital in the preamble to Commission Recommendation 2003/558/EC of 25 July 2003 on the processing of caller location information in electronic communication networks for the purpose of location-enhanced emergency call services (OJ 2003 L 189, p.
49) гласи, както следва:
49) is worded as follows:
„За ефикасното изпълнение на услугите за локализиране на спешни повиквания е необходимо освен това информацията за локализирането на този, който осъществява повикването, така както я определя доставчикът на обществената мрежа или телефонна услуга, да бъде предадена автоматично към всеки център за приемане на спешни повиквания, който може да приема и да използва предоставените му данни за локализирането“. [неофициален превод]
‘The effective implementation of location-enhanced emergency call services requires that the caller’s location as determined by the provider of the public telephone network or service is transmitted automatically to any appropriate public safety answering point that can receive and use the location data provided.’
Точки 4 и 13 от Препоръка 2003/558 гласят:
Points 4 and 13 of Recommendation 2003/558 state:
За всяко спешно повикване към единния европейски номер за спешни повиквания „112“ операторите на обществени телефонни мрежи трябва да изпратят („push“) от мрежата към центровете за приемане на спешни повиквания най-пълната информация, с която разполагат относно локализирането на този, който осъществява повикването, доколкото това е технически възможно.
For every emergency call made to the European emergency call number 112, public telephone network operators should, initiated by the network, forward (push) to public safety answering points the best information available as to the location of the caller, to the extent technically feasible.
В преходния период, предхождащ приключването на оценяването, предвидено в точка 13 по-долу, може да се допусне операторите да предоставят информацията за локализирането само при поискване („pull“).
For the intermediate period up to the conclusion of the review as referred to in point 13 below, it is acceptable that operators make available location information on request only (pull).
Държавитечленки следва да приканят своите национални органи да представят в края на 2004 година доклад на Комисията за състоянието на въвеждането на номера „E112“, за да може тя да извърши оценяване, като се съобрази с новите изисквания, поставени от центровете за приемане на спешни повиквания и от службите за спешно реагиране, както и с постигнатия напредък и с наличните технологични ресурси в областта на локализирането.“ [неофициален превод]
Member States should require their national authorities to report to the Commission on the situation of E112 implementation by the end of 2004 so that the Commission can undertake a review taking into account the emerging requirements from public safety answering points and emergency services and the evolutions and availability of technological capabilities for location determination.’
Член 26, параграф 3 от Директивата за универсалната услуга е въведен в литовския правен ред с член 65, параграф 4 от Закон № IX-2135 за електронните съобщения (Elektroninių ryšių įstatymas Nr. IX-2135) от 15 април 2004 г.
Article 26(3) of the Universal Service Directive, which was transposed into Lithuanian law by Article 65(4) of Law No IX-2135 on electronic communications (Elektroninių ryšių įstatymas Nr. IX-2135), of 15 April 2004 (Žin., 2004, Nr. 69-2382) (‘Law on electronic communications’), and entered into force on 1 May 2004, provides:
„Доставчиците на обществени съобщителни мрежи и на общественодостъпни електронни съобщителни услуги предоставят без съгласието на абонат или на потребител на електронни съобщителни услуги информацията за локализирането (както и данните за потока) на органите, на които е възложена обработката на спешните повиквания, по-конкретно на органите на съда, на службите за бърза помощ, на пожарните служби, както и на всички други служби за спешно реагиране, за да могат тези органи да отговарят на повикванията на абонати или на потребители на електронни съобщителни услуги и да реагират по подходящия начин. […]“
‘Providers of public communications networks and electronic communications ser -vices accessible to the public shall supply, without the consent of subscribers or users of electronic communications services, information on location (together with flow data) to bodies responsible for processing emergency calls, in particular to the judicial authorities, the ambulance service, the fire service and other emergency services in order for those bodies to answer calls from subscribers and users of electronic communications services and respond appropriately ….’
На 1 септември 2007 г. влиза в сила Закон № X-1092 от 12 април 2007 г. (Žin., 2007, №.
On 1 September 2007, Law No X-1092 of 12 April 2007 (Žin., 2007, Nr. 46-1723), amending Article 65 of the Law on electronic communications, entered into force.
46-1723) за изменение на член 65 от Закона за електронните съобщения. С изменението в параграф 4 от посоченият член 65 се предвижда, че доставчиците на обществени съобщителни мрежи и на общественодостъпни електронни съобщителни услуги са длъжни да предоставят безвъзмездно информацията за локализирането на повикващия на общия център на службите за спешно реагиране и че разноските за закупуване, монтаж (адаптиране), обновяване и функциониране на необходимото за тази цел оборудване се възстановяват от публични средства.
As amended, Article 65(4) states that providers of public communications networks and electronic communications services accessible to the public are required to provide caller location information free of charge to the Joint Emergency Services Centre and that the costs of acquisition, installation (adaptation), refurbishment and operation of the equipment necessary for that purpose shall be reimbursed out of public funds.
Освен Закона за електронните съобщения Република Литва приема редица актове, имащи за цел прилагането на член 26, параграф 3 от Директивата за универсалната услуга.
In addition to the Law on electronic communications, the Republic of Lithuania adopted a number of other acts intended to implement Article 26(3) of the Universal Service Directive.
— Закон № IX-2246 за общия център на службите за спешно реагиране (Bendrojo pagalbos centro įstatymas Nr. IX-2246) от 25 май 2004 г. (Žin., 2004, № 90-3306),
— Law No IX-2246 on the Joint Emergency Services Centre (Bendrojo pagalbos centro įstatymas Nr. IX-2246), of 25 May 2004 (Žin., 2004, Nr. 90-3306);
— Решение № 1500 на правителството на Република Литва за създаването на общия център на службите за спешно реагиране и за стратегията за въвеждане на единния номер за спешни повиквания „112“, както и за одобряване на плана за нейното изпълнение (Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas Nr. 1500 dėl Bendrojo pagalbos centro įsteigimo ir vieno skubaus iškvietimo telefono numerio 112 įvedimo strategijos, jos įgyvendinimo plano patvirtinimo) от 25 септември 2002 г. (Žin., 2002, Nr. 95-4114) и
— Resolution No 1500 of the Government of the Republic of Lithuania on the establishment of the Joint Emergency Services Centre, the strategy for the introduction of the single European emergency call number, and the approval of its implementation plan (Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas Nr. 1500 dėl Bendrojo pagalbos centro įsteigimo ir vieno skubaus iškvietimo telefono numerio 112 įvedimo strategijos, jos įgyvendinimo plano patvirtinimo), of 25 September 2002 (Žin., 2002, Nr. 95-4114), and
— Заповед № 1V-389 на директора на Регулаторния орган на съобщенията за одобряване на процедурата и на условията за предаване на повикванията на абонатите и/или на потребителите на съобщителни услуги към номерата на общия център на службите за спешно реагиране и/или към службите за спешно реагиране [Ryšių reguliavimo tarnybos direktoriaus įsakymas Nr. 1V-389 dėl abonentų ir(ar) paslaugų gavėjų skambučių siuntimo į Bendrojo pagalbos centro ir(ar) pagalbos tarnybų numerius tvarkos ir sąlygų aprašo patvirtinimo], от 21 април 2005 г. (Žin., 2005, № 55-1918).
— Decree No 1V-389 of the Director of the Communications Regulatory Authority approving the procedure and the mode of transmission of calls from subscribers and/or users of communications services to the numbers of the Joint Emergency Services Centre and/or the emergency services (Ryšių reguliavimo tarnybos direktoriaus įsakymas Nr. 1V-389 dėl abonentų ir(ar) paslaugų gavėjų skambučių siuntimo į Bendrojo pagalbos centro ir(ar) pagalbos tarnybų numerius tvarkos ir sąlygų aprašo patvirtinimo) of 21 April 2005 (Žin., 2005, Nr. 55-1918).
С официално уведомително писмо от 10 април 2006 г. Комисията споделя с Република Литва своето безпокойство във връзка с неправилното прилагане на
By letter of formal notice of 10 April 2006, the Commission informed the Republic of Lithuania of its concerns regarding the incorrect application of Article 26(3) of
Това безпокойство се дължало на обстоятелството, че когато спешните повиквания към единния европейски номер за спешни повиквания „112“ постъпват от мобилен телефон, информацията за локализирането на този, който осъществява повикването, не се доставя в службите за спешно реагиране.
Those concerns arose from the fact that when emergency calls to the single European emergency number ‘112’ come from a mobile telephone, caller location information is not provided to the emergency services.
В отговора си, изпратен на 11 юли 2006 г., литовските власти потвърждават това обстоятелство, като същевременно обясняват, че всички оператори на обществени съобщителни мрежи и на общественодостъпни електронни съобщителни услуги не разполагат с необходимите за тази цел технически съоръжения и че те не са постигнали съгласие със споменатите оператори за поемане на разходите, свързани с локализирането на този, който осъществява повикването.
In their response sent on 11 July 2006, the Lithuanian authorities confirmed that fact, explaining that not all the operators of public communications networks and electronic communications services accessible to the public had the technical equipment necessary for that purpose and that the authorities had not reached an agreement with the operators concerning the responsibility for costs related to locating callers.
На 25 септември същата година литовското правителство изпраща до Комисията по-нова информация, като посочва мерките, които се предвиждат, за да се гарантира прилагането на член 26, параграф 3 от Директивата за универсалната услуга.
On 25 September 2006, the Lithuanian Government sent to the Commission the most recent information, setting out the measures envisaged in order to implement Article 26(3) of the Universal Service Directive.
На 18 октомври 2006 г. Комисията приема мотивирано становище, в което установява, че на практика Република Литва не е в състояние да гарантира предоставянето на информацията за локализирането на този, който осъществява повикването, когато спешните повиквания към номер „112“ постъпват от мобилен телефон, като по този начин не изпълнява задълженията си по член 26, параграф 3 от Директивата за универсалната услуга.
On 18 October 2006, the Commission issued a reasoned opinion in which it stated that the Republic of Lithuania was unable to ensure in practice that caller location information is made available where emergency calls to the ‘112’ number are made from a mobile telephone, thereby failing to fulfil its obligations under Article 26(3) of the Universal Service Directive.
Наред с това тя приканва тази държавачленка да приеме необходимите мерки, за да се съобрази с това становище в двумесечен срок, считано от нотифицирането му.
At the same time, it called on that Member State to take the measures necessary in order to comply with that opinion within two months of its notification.
В отговора си от 12 януари 2007 г. Република Литва посочва, че в литовския парламент е внесен законопроект за изменение на член 65 от Закона за електронните съобщения, в който се предвижда разходите на доставчиците на услуги от обществените мрежи за мобилна телефония, свързани с услугата по предаване на информацията за локализирането на този, който осъществява повикването, да се поемат националния бюджет.
In its reply of 12 January 2007, the Lithuanian Government indicated that a draft law amending Article 65 of the Law on electronic communications had been put before the Lithuanian Parliament, providing that the costs relating to the caller location information transmission service borne by the providers of public mobile telephone networks were to be financed from the national budget.
Към това писмо е приложено споразумение за услугите за локализирането на този, който осъществява повикването, сключено на 4 декември 2006 г. между общия център на службите за спешно реагиране и операторите на мобилна телефония.
Appended to that letter was an agreement concluded on 4 December 2006 between the Joint Emergency Services Centre and the mobile telephone operators relating to caller location services.
Тъй като счита обаче, че положението продължава да бъде незадоволително, Комисията предявява настоящия иск.
Taking the view, however, that the situation remained unsatisfactory, the Commission brought the present action.
Република Литва изтъква, че искът трябва да бъде отхвърлен като недопустим, с мотива че изложените в мотивираното становище твърдения за нарушение се различавали по своето съдържание от повдигнатите в исковата молба.
The Lithuanian Republic submits that the action should be dismissed as inadmissible on the ground that the complaints set out in the reasoned opinion differed in their content from those raised in the application.
Всъщност докато мотивите на мотивираното становище поставяли ударението върху обстоятелството, че в Литва при повикванията към номер „112“ от мобилен телефон информацията за локализирането на този, който осъществява повикването, не се доставяла по метода „pull“, исковата молба посочвала в това отношение задължение за прилагане на метода „push“.
Whereas the statement of reasons in the reasoned opinion emphasised the fact that in Lithuania, as regards calls to the ‘112’ number from a mobile telephone, caller location information is not provided according to the ‘pull’ method, the application sets out an obligation to apply the ‘push’ method.
Комисията отговаря, че мотивираното становище и исковата молба посочват двата метода — „push“ и „pull“, указани в Препоръка 2003/558, като оставят на Република Литва избора кой от тези методи следва да се приложи за изпълнението на член 26, параграф 3 от Директивата за универсалната услуга.
The Commission replies that the reasoned opinion and the application mention both ‘push’ and ‘pull’ methods, set out in Recommendation No 2003/558, and leave the Republic of Lithuania the choice as to which of those methods to apply in order to implement Article 26(3) of the Universal Service Directive.
В своята дуплика Република Литва поддържа, че едва на етапа на репликата Комисията е изяснила своята нова гледна точка, според която държавите-
In its rejoinder, the Republic of Lithuania submits that it is only at the stage of the reply that the Commission clarified its new position, according to which the Member
РЕШЕНИЕ ОТ 11.9.2008 г. — ДЕЛО C-274/07 членки не само могат, но дори трябва да приемат най-простите технически мерки, за да гарантират локализирането на този, който осъществява повикването, т.е. да приложат метода „pull“.
States not only may but must take the simplest technical measures to localise the caller, that is to say apply the ‘pull’ method.
След като до този етап позицията на Комисията е била неуточнена, направените от нея твърдения за нарушения не спазвали изискването за точно формулиране на предмета на иска за неизпълнение на задължения.
Since the Commission’s position therefore remained unclear until that stage the complaints that it made did not comply with the requirement to precisely formulate the subjectmatter of an action for failure to fulfil obligations.
Трябва да се припомни, че съгласно постоянна съдебна практика целта на досъдебната процедура е да предостави възможност на засегнатата държавачленка, от една страна, да изпълни задълженията си, произтичащи от правото на Общността, а от друга — пълноценно да изтъкне доводите на защитата си срещу направените от Комисията твърдения за нарушение (вж. по-конкретно Решение от 7 септември 2006 г. по дело Комисия/Обединено кралство, C-484/04, Recueil, стр. I-7471, точка 24 и цитираната съдебна практика).
First of all, it is settled caselaw that the purpose of the pre-litigation procedure is to give the Member State concerned an opportunity to comply with its obligations under Community law, on the one hand, and, on the other, to avail itself of its right to defend itself against the objections formulated by the Commission (see, in particular, Case C-484/04 Commission v United Kingdom [2006] ECR I-7471, paragraph 24, and the caselaw cited).
От това следва, на първо място, че предметът на предявения на основание член 226 ЕО иск се предопределя от предвидената в тази разпоредба досъдебна процедура.
It follows, first, that the subjectmatter of the proceedings under Article 226 EC is delimited by the pre-litigation procedure governed by that provision.
Решение по дело Комисия/Германия, точка 19 и Решение от 7 септември 2006 г. по дело Комисия/Обединено кралство, точка 26, цитирани по-горе).
Second, the reasoned opinion must contain a cogent and detailed exposition of the reasons which led the Commission to the conclusion that the Member State concerned has failed to fulfil one of its obligations under Community law (see, Commission v Germany, cited above, paragraph 19, and Commission v United Kingdom, cited above, paragraph 26).
В конкретния случай следва да се установи, че твърдението за нарушение срещу Република Литва е останало непроменено в хода на досъдебната процедура и на съдебното производство.
In this case, it must be stated first of all that the complaint made against the Republic of Lithuania remained unchanged throughout the pre-litigation and contentious procedures.
Всъщност както в рамките на досъдебната процедура, така и пред Съда Комисията упреква тази държавачленка, че не е изпълнила задълженията по член 26, параграф 3 от Директивата за универсалната услуга, като не е гарантирала на практика, доколкото това е технически възможно, че при всички повиквания към единния европейски номер за спешни повиквания „112“ информацията за локализирането на този, който осъществява повикването, се предоставя на разположение на службите за спешни повиквания.
Both during the pre-litigation procedure and before the Court, the Commission complained that that Member State had failed to fulfil its obligations under Article 26(3) of the Universal Service Directive by failing to ensure in practice that, to the extent technically feasible, authorities handling emergencies are given caller location information for all callers to the single European emergency call number ‘112’.
Що се отнася до конкретното съдържание и до мотивите на това твърдение за нарушение, Комисията поддържа в официалното уведомително писмо и в мотивираното становище, че за операторите на фиксирана и мобилна телефония в Литва е било технически възможно да предоставят тази информация поне по посочения в Препоръка 2003/558 метод „pull“.
As regards the specific content and the reasoning of that complaint, the Commission relied, in the letter of formal notice and the reasoned opinion, on the fact that it was technically feasible for fixed and mobile telephone operators operating in Lithuania to provide that information at least according to the ‘pull’ method referred to in Recommendation 2003/558.
С това обаче тя не налага по никакъв начин последния метод на Република Литва, а се ограничава до това да разясни, че от нейна гледна точка задължението, предвидено в член 26, параграф 3 от Директивата за универсалната услуга, действително трябва да се приложи в конкретния случай, щом като е изпълнено условието за техническата възможност, на което тази разпоредба подчинява посоченото задължение.
However, in so doing it had in no way imposed that method on the Republic of Lithuania, but merely stated that in its view the obligation laid down in Article 26(3) of the Universal Service Directive is in fact applicable in this case, since the condition of technical feasibility to which Article 26(3) subjects that obligation is satisfied.
Противно на твърдяното от Република Литва, Комисията също не е заявила в рамките на производството пред Съда, че съществува задължение за държавитечленки да прилагат особен метод, за да се съобразят с член 26, параграф 3 от Директивата за универсалната услуга.
Contrary to the Republic of Lithuania’s submissions, the Commission did not assert, during the proceedings before the Court, that Member States have an obligation to implement a specific method in order to comply with Article 26(3) of the Universal Service Directive.