natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Всъщност конкретният случай попада в приложното поле на Регламент № 1049/2001 и предвиденото в член 4, параграф 1, буква б) изключение не се отнася до оповестяването на лични данни от естество да засегнат запазването на личния живот и на неприкосновеността на личността.
This case falls within the application of Regulation No 1049/2001, and the exception laid down by Article 4(1)(b) of that regulation concerns only the disclosure of personal data which would undermine the protection of the privacy and integrity of the individual.
Както беше отбелязано по-горе в точка 119, не всички лични данни са от естество да засегнат личния живот на засегнатото лице.
As established in paragraph 119 above, not all personal data are capable by their nature of undermining the private life of the person concerned.
В обстоятелствата по конкретния случай единствено фактът на оповестяване на участието на физическо лице, действащо в изпълнение на служебните си задължения като представител на колективна организация на събрание, проведено с институция на Общността, когато дори изказаното лично мнение от това лице по този повод не може да се идентифицира, не може да се счита за намеса в личния живот.
In the circumstances of this case, the mere disclosure of the participation of a physical person, acting in a professional capacity, as the representative of a collective body, at a meeting held with a Community institution, where the personal opinion expressed by that person on that occasion cannot be identified, cannot be regarded as an interference with that person’s private life.
Следователно трябва да се разграничи фактическата обстановка по това дело от делото Österreichischer Rundfunk и др., посочено по-горе, където предметът на спора е събирането и съобщаването от работодател на даден публичен орган на специфично съчетание от лични данни, а именно имената на наетите лица, свързани с получения от тях доход.
A distinction must thus be drawn from the situation which obtained in Österreichischer Rundfunk, where the matter at issue was the gathering and communication by an employer to a public authority of a specific combination of personal data, namely the names of employees and the income received by them.
В решението по делото Lindqvist, посочено по-горе, на което Комисията също така се позовава, Съдът счита, че операция, състояща се в позоваването в интернет страница на различни лица и определянето им или по име, или по друг начин, например чрез телефонен номер или данни, свързани с условията им на работа и развлеченията им, представлява „автоматизирана изцяло или отчасти обработка на лични данни“ по смисъла на Директива 95/46 (Решение по дело Lindqvist, посочено по-горе, точка 27).
In its judgment in Lindqvist, also relied upon by the Commission, the Court held that an operation consisting of referring to various persons on an internet page and identifying them either by name or by other means, such as their telephone number or information on their working conditions and pastimes, constituted ‘the processing of personal data wholly or partly by automatic means’ within the meaning of Directive 95/46 (Lindqvist, paragraph 27).
Това решение не е определящо в конкретния случай.
That judgment is not decisive for the present case .
Всъщност, както беше напомнено в предишната точка, конкретният случай попада в приложното поле на Регламент № 1049/2001 и следователно се отнася, освен до въпроса дали се касае за обработка на личните данни, и до това да се определи дали оповестяването на личните данни, предмет на спора, засяга запазването на личния живот и на неприкосновеността на личността.
As stated in the previous paragraph, this case falls under Regulation No 1049/2001, and the matter at issue is therefore, in addition to whether a processing of personal data is involved, to determine whether the disclosure of the data in question would undermine the privacy and integrity of the individual.
Решение по дело Niemitz срещу Германия, посочено по-горе, § 29, Решение по дело Amann срещу Швейцария, посочено по-горе, § 65, Решение по дело Rotaru срещу Румъния, посочено по-горе, § 43 и Решение по дело Peck срещу Обединеното кралство, посочено по-горе, § 57).
Nor does the approach of the Court of First Instance contradict the caselaw of the European Court of Human Rights, according to which the right to respect for private life includes the right of the individual to establish and develop relations with others and may extend to professional or business activities (Niemietz v Germany, § 29; Amann v Switzerland, § 65; Rotaru v Romania, § 43, and Peck v United Kingdom, § 57).
Всъщност ако не може да се изключи a priori, че понятието за личен живот включва някои аспекти на професионалната дейност на личността, това по никакъв начин не означава, че всяка професионална дейност изцяло и по необходимост попада в защитата на правото на зачитане на личния живот.
Even if one cannot, a priori, exclude the possibility that the concept of private life may cover certain aspects of the professional activity of an individual, that does not mean that any professional activity is wholly and necessarily covered by protection of the right to respect for private life.
Впрочем Първоинстанционният съд смята, че от обстоятелствата по делото единствено участието на представител на колективна организация в събрание, проведено с институция на Общността, не принадлежи към сферата на личния му живот, така че оповестяването на протокола, удостоверяващ присъствието му на въпросното събрание, не може да представлява намеса в личния живот.
In this case, the Court takes the view that the mere participation of a representative of a collective body in a meeting held with a Community institution does not fall within the sphere of that person’s private life, so that the disclosure of minutes revealing his presence at that meeting cannot constitute an interference with his private life.
Следователно оповестяването на въпросните имена не води до намеса в личния живот на лицата, участвали в събранието и не засяга защитата на техния личен живот и неприкосновеността им.
Thus, the disclosure of the names in question does not lead to an interference with the private life of the persons who participated in the meeting and would not undermine the protection of their private life and the integrity of their person .
От това следва, че Комисията неправилно счита, че изключението, предвидено в член 4, параграф 1, буква б) от Регламент № 1049/2001, следва да се приложи в конкретния случай.
The Commission is therefore wrong in its view that the exception under Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001 had to be applied in this case .
От друга страна, Комисията не твърди в конкретния случай,че се е ангажирала в хода на събирането на данните, а именно на събранието от 11 октомври 1996 г., да пази в тайна имената на участниците или че участниците са я помолили в
Moreover, the Commission does not claim that, in this case, at the time of the gathering of the data, namely at the meeting of 11 October 1996, it undertook to keep the names of the participants secret, or that the participants requested at that
BAVARIAN LAGER/КОМИСИЯ хода на събранието тя да не разкрива самоличността им. Едва през 1999 г.
BAVARIAN LAGER v COMMISSION meeting that the Commission not reveal their identity.
Впрочем, имайки предвид, че предпоставката за засягане на защитата на личния живот и неприкосновеност на засегнатото лице, която се изисква в член 4, параграф 1, буква б) от Регламент № 1049/2001, не е изпълнена в конкретния случай, то отказът на засегнатото лице не може да попречи на оповестяването.
Since in this case the condition under Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001 that protection of the relevant person’s privacy and integrity must be affected has not been fulfilled, refusal by that person cannot prevent disclosure.
Още повече че Комисията дори не се е опитала да установи дали лицата, които отказват оповестяването на имената им след събранието, са доказали, че защитата на личния им живот и неприкосновеност би била засегната от оповестяването.
Moreover, the Commission has not even attempted to establish that the persons who refused, after the meeting, to allow disclosure of their name had demonstrated that protection of their privacy and integrity would be affected by disclosure.
В тази връзка също така е необходимо да се отбележи, че в крайна сметка Комисията е получила отказ само от две от въпросните лица и че не е могла да се свърже с три от въпросните лица, чиито имена също не е оповестила (вж. точка 35 по-горе).
It should also be noted in that respect that, in the end, the Commission received refusals from only two of the persons in question, and that it was not able to contact the three other persons in question, whose names it had also not disclosed (see paragraph 35 above).
Лицата, участвали в събранието, не са могли да смятат, че мненията, изразени от името и за сметка на организацията, която са представлявали, се ползват с поверителна обработка.
The persons who participated in that meeting had no grounds for believing that the opinions expressed in the name of and on behalf of the bodies they represented enjoyed confidential treatment.
Необходимо е да се напомни, че в конкретния случай става въпрос за събрание, проведено в рамките на производство за установяване на неизпълнение на задължения от държавачленка.
This was a meeting held in the context of proceedings for failure to fulfil obligations.
Въпреки че в такова производство жалбоподателят може да избере поверителна обработка, такава обработка не е предвидена за другите участвали в разследванията лица.
Although, under such proceedings, the applicant may, pursuant to internal Commission rules, choose confidential treatment, there is no provision for such treatment in respect of the other persons participating in the investigations.
Още повече че като се има предвид, че Комисията е оповестила протокола, макар да е изключила от него някои имена, ясно е че тя е смятала, че не се отнася до защитени от професионалната тайна данни.
Moreover, since the Commission disclosed the minutes, albeit with certain names removed, it clearly took the view that this was not information covered by business secrecy.
Регламент № 45/2001 не изисква Комисията да пази в тайна имената на лицата, които ѝ съобщават мнения или информация, свързани с изпълнението на задълженията ѝ.
Regulation No 45/2001 does not require the Commission to keep secret the names of persons who communicate opinions or information to it concerning the exercise of its functions.
Що се отнася до аргумента на Комисията, според който жалбоподателят така и не е изпълнил задължението да докаже необходимостта от предаване на данните, предвидена в член 8, буква б) от Регламент № 45/2001, достатъчно е да се напомни, че както беше установено в точки 107 и 108 по-горе, щом като оповестяването води до действието на член 2 от Регламент № 1049/2001 и не попада в приложното поле на изключението, предвидено в член 4, параграф 1, буква б) от въпросния регламент, заявителят няма нужда да доказва необходимостта по смисъла на член 8, буква б) от Регламент № 45/2001.
As for the Commission’s argument that the applicant has never satisfied the obligation to prove the necessity for transfer, as provided under Article 8(b) of Regulation No 45/2001, it is sufficient to note that, as held in paragraphs 107 and 108 above, where the disclosure gives effect to Article 2 of Regulation No 1049/2001 and does not fall under the exception laid down by Article 4(1)(b) of that regulation, the applicant has no need to prove necessity for the purposes of Article 8(b) of Regulation No 45/2001.
Следователно аргументът на Комисията, според който съобщаването на самоличността на участниците не би позволило да се привнесат допълнителни разяснения във връзка с решението за приключване на производството за установяване на неизпълнение на задължения от държавачленка, не може да се приеме.
Therefore, the Commission’s argument that communication of the identity of the participants would not have thrown any additional light on the decision to close the proceedings for failure to fulfil obligations cannot succeed.
От това следва, че Комисията е допуснала правна грешка като е приела в обжалваното решение, че жалбоподателят не е установил нито ясно формулирана и легитимна цел, нито необходимост от получаване на имената на петте лица, участвали в събранието, които след това са се противопоставили самоличността им да бъде съобщена на жалбоподателя.
The Commission therefore erred in law by holding, in the contested decision, that the applicant had not established either an express and legitimate purpose or any need to obtain the names of the five persons who participated in the meeting and who, after that meeting, objected to communication of their identity to the applicant .
Необходимо е също така да се разгледа прилагането на изключението по член 4, параграф 2, трето тире от Регламент № 1049/2001.
It is also necessary to examine the application of the exception under the third indent of Article 4(2) of Regulation No 1049/2001.
Относно изключението, свързано със защитата на целите на дейности по инспектиране, разследване и одит
The exception concerning protection of the purpose of inspections, investigations and audits
Следва да се напомни, че по силата на член 4, параграф 2, трето тире от Регламент № 1049/2001 институциите отказват достъп до документи, в случаите когато оповестяването им засяга защитата на целите на дейности по инспектиране, разследване и одит, освен ако по-значим обществен интерес не диктува оповестяването на посочения документ.
Under the third indent of Article 4(2) of Regulation No 1049/2001, the institutions must refuse access to a document where disclosure would undermine the protection of the purpose of inspections, investigations and audits, unless there is an overriding public interest in disclosure.
Въпреки че жалбоподателят неправилно посочва в жалбата си молба член 4, параграф 3 от Регламент № 1049/2001, необходимо е тя да се тълкува в смисъл, че се има предвид член 4, параграф 2, трето тире от същия регламент, тъй като тази е разпоредбата, въз основа на която Комисията мотивира при условията на евентуалност отказа си да предостави достъп до пълния протокол.
Although, by confusion, the applicant cites in its application Article 4(3) of Regulation No 1049/2001, its application should be interpreted as relying on the third indent of Article 4(2) of that regulation, since it is on that provision that the Commission based, in the alternative, its refusal to grant access to the full minutes .
Все пак в хода на заседанието жалбоподателят се позовава на член 4, параграф 2, трето тире от Регламент № 1049/2001.
In any event, at the hearing, the applicant referred to the third indent of Article 4(2) of Regulation No 1049/2001.
Необходимо е да се напомни, че институцията е длъжна да прецени във всеки конкретен случай дали документите, чието оповестяване се иска, не попадат действително в изключенията, изброени в регламента за достъп до документите.
It is for the institution to assess in each individual case whether the documents disclosure of which has been requested actually fall within the exceptions set out in the regulation concerning access to documents.
В конкретния случай става въпрос за протокол от събрание, проведено в рамките на производство за установяване на неизпълнение на задължения от държавачленка.
The document at issue in this case is the minutes of a meeting which took place in the context of proceedings for failure to fulfil obligations.
Въпреки това обстоятелството, според което разглежданият документ е свързан с производство за установяване на неизпълнение на задължения от държавачленка и следователно засяга дейностите по разследване, не може само по себе си да оправдае прилагането на предявеното изключение (вж. в този смисъл Решение по дело Bavarian Lager/Комисия, посочено по-горе, точка 41).
However, the fact that the document at issue is linked to proceedings for failure to fulfil obligations, and thus concerns investigations, cannot in itself justify applicant of the exception pleaded (see, to that effect, Bavarian Lager v Commission, paragraph 41).
Всъщност, както се напомня по-горе, всяко изключение от правото на достъп до документите на институциите в приложното поле на Регламент № 1049/2001 трябва да се тълкува и прилага стеснително (Решение на Първоинстанционен съд от 13 септември 2000 г. по дело Denkavit Nederland/Комисия, T-20/99, Recueil, стр. II-3011, точка 45).
As stated above, any exception to the right of access to documents under Regulation No 1049/2001 must be interpreted and applied strictly (Case T-20/99 Denkavit Nederland v Commission [2000] ECR II-3011, paragraph 45).
В тази връзка е необходимо да се напомни, че дейностите на Комисията по разследване вече са били приключени към момента на приемане на обжалваното решение от 18 март 2004 г.
In that respect, it should be remembered that the Commission’s investigations were already over at the time the contested decision was adopted, on 18 March 2004.
Всъщност тя вече е била приключила производството по нарушение срещу Обединеното кралство на 10 декември 1997 г.
Indeed, it had already closed the infringement proceedings against the United Kingdom without taking any further action on 10 December 1997.
Така в конкретния случай следва да се провери дали документ, свързан с дейностите по разследването, попада в обхвата на изключението, посочено в член 4, параграф 2, трето тире от Регламент № 1049/2001, когато разследването е приключило и производството по нарушение е прекратено преди шест години.
It thus needs to be examined in this case whether the document concerning investigations was covered by the exception under the third indent of Article 4(2) of Regulation No 1049/2001, whereas the investigation was complete and infringement proceedings closed for more than six years.
Първоинстанционният съд вече и имал повод да установи, че член 4, параграф 2, трето тире от Регламент № 1049/2001, с който цели защитата на „целите на дейности по инспектиране, разследване и одит“, се прилага само когато с оповестяването на въпросните документи съществува риск да се постави в опасност приключването на дейностите по инспектиране, разследване и одит (Решение по дело Franchet и Byk/Комисия, посочено по-горе, точка 109).
The Court of First Instance has already had occasion to hold that the third indent of Article 4(2) of Regulation No 1049/2001, which is designed to protect ‘the purpose of inspections, investigations and audits’, applies only where disclosure of the documents in question risks jeopardising the completion of the inspections, investigations or audits (Franchet and Byk, paragraph 109).
В тази връзка е необходимо да се отбележи, че това изключение, както следва от неговата формулировка, няма за цел да защити дейностите по разследване като такива, а целите на тези дейности, които, както следва от Решение по дело Bavarian Lager/Комисия, посочено по-горе (точка 46), при производство за установяване на неизпълнение на задължения от държавачленка се състоят в това да се застави засегнатата държавачленка да спазва общностното право.
It should be noted that that exception, from the way in which it is formulated, is designed not to protect investigations as such but the purpose of those investigations, which, as is shown in the judgment in Bavarian Lager v Commission (paragraph 46), consists, in the case of proceedings for failure to fulfil obligations, in causing the Member State concerned to comply with Community law.
Впрочем в конкретния случай Комисията вече е приключила производството по нарушение срещу Обединеното кралство на 10 декември 1997 г., тъй като последното е изменило законодателството, предмет на спора, и по този начин целта на дейностите по разследването вече е била постигната.
In this case, the Commission had already closed the infringement proceedings against the United Kingdom on 10 December 1997, since the latter had amended the legislation at issue and the purpose of the investigations had thus been achieved.
Така към момента на приемане на обжалваното решение не е била в ход никаква дейност по разследване, чиято цел би могла да бъде застрашена от оповестяването на протокола, съдържащ имената на някои представители на образувания, участвали на събранието от 11 октомври 1996 г., и следователно изключението по член 4, параграф 2, трето тире от Регламент № 1049/2001 не може да се приложи в конкретния случай.
Thus, at the time the contested decision was adopted, no investigation whose purpose could have been jeopardised by disclosure of the minutes containing the names of certain representatives of bodies which participated in the meeting of 11 October 1996 was in progress, with the result that the exception under the third indent of Article 4(2) of Regulation No 1049/2001 cannot be applied in this case .
За да обоснове отказа си от пълното оповестяване на разглеждания протокол, Комисията изтъква, че ако можеше имената на предоставилите ѝ информация лица да се оповестят против волята им, тя би се лишила от ценен източник
In order to justify its refusal to disclose the whole of the minutes in question, the Commission further argues that, if the names of persons who have supplied information to the Commission could be disclosed against their wishes, the
BAVARIAN LAGER/КОМИСИЯ на информация, което пък от своя страна би се отразило неблагоприятно на правомощието ѝ да води разследвания във връзка с твърдения за нарушения на общностното законодателство.
Commission could be deprived of a precious source of information, which could compromise its ability to conduct investigations into presumed infringements of Community legislation.
В тази връзка следва да се напомни, че съгласно постоянната съдебна практика необходимата за обработване на заявление за достъп до документи преценка трябва да има конкретен характер.
In that regard it should be noted that, according to consistent case-law, the assessment required for processing an application for access to documents must be of a concrete nature.
Всъщност, от една страна, самото обстоятелство, че даден документ засяга интерес, защитен от изключение, не може да е достатъчно за обосноваване прилагането на последното (вж. в този смисъл решение по дело Denkavit Nederland/Комисия, посочено по-горе, точка 45).
First, the mere fact that a document concerns an interest protected by an exception is not sufficient to justify that exception being applied (see, to that effect, Denkavit Nederland, paragraph 45).
От друга страна, опасността от накърняване на защитен интерес трябва да бъде разумно предвидима, а не изцяло хипотетична.
Secondly, the risk of a protected interest being affected must be reasonably foreseeable and not merely hypothetical.
II-1959, точка 38, Решение на Първоинстанционния съд от 13 април 2005 г. по дело Verein für Konsumenteninformation/Комисия, T-2/03, Recueil, стр. II-1121, точки 69 и 72 и Решение на Първоинстанционния съд по дело Franchet и Byk/Комисия, посочено по-горе, точка 115).
Therefore, the assessment which the institution must undertake in order to apply an exception must be carried out in a concrete way and be apparent from the grounds of the decision (Case T-188/98 Kuijer v Council [2000] ECR II-1959, paragraph 38; Case T-2/03 Verein für Konsumenteninformation v Commission [2005] ECR II-1121, paragraphs 69 and 72; and Franchet and Byk, paragraph 115).