natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Hoechst добавя, че е в съответствие с практиката на Комисията да се счита, че дадено предприятие първо е оказало сътрудничество, макар да е представило първоначално само устни доказателства, при положение че те отговарят на критерия „решаващи доказателства“ и впоследствие са потвърдени устно и са допълнени.
Hoechst adds that it is consistent with the Commission’s practice for an undertaking to be regarded as being the first to cooperate, even if it initially provides oral evidence, provided that that evidence satisfies the ‘decisive evidence’ criterion and that it is then confirmed in writing and supplemented.
Тези устни доказателства вече давали възможност Комисията да извърши разследване и да направи проверки или да отправи искания за информация.
That oral evidence already enables the Commission to carry out an inquiry and to undertake inspections or send requests for information.
Писмена форма на сътрудничеството не се изисквала нито от Известието относно сътрудничеството от 1996 г., нито от Известието относно сътрудничеството от 2002 г.
The written form of cooperation is not required either by the 1996 Leniency Notice or by the 2002 Leniency Notice.
Тук Hoechst подчертава, че Комисията възприела подход на възпрепятстване, доколкото първо обещала на Chisso да го предупреди, ако други предприятия го изпреварят, и второ внезапно отказала да признае съдействието в устна форма като акт на сътрудничество, с което променила първоначалната си позиция.
Hoechst contends at this point that the Commission has been obstructive in so far as, first, it promised to warn Chisso if any other undertakings should overtake it and, second, it abruptly refused to recognise the oral contributions as acts of cooperation, thus going back on its earlier approach.
По този въпрос Hoechst препраща към писмото на Комисията от 19 януари 1999 г., в което тя приема, че Hoechst е престанало да сътрудничи, към изпратеното от Hoechst писмо от 28 януари 1999 г., изразяващо неразбирането му в това отношение, към проведения на 5 март 1999 г. телефонен разговор, в който Комисията посочила, че времето на „безкрайните срещи“ е приключило, и към писмото на Комисията от 29 март 1999 г., с което тя отказала да приеме устни показания от страна на Hoechst.
Hoechst refers, on the latter point, to the Commission’s letter of 19 January 1999 in which it considered that Hoechst had ceased to cooperate, to Hoechst’s letter of 28 January 1999 expressing its incomprehension on that matter, to the telephone interview of 5 March 1999 during which the Commission indicated that the time for ‘inconclusive’ meetings was over, and also to the Commission’s letter of 29 March 1999 in which it refused to receive oral testimony from Hoechst.
Това отношение представлявало нарушение на правото на справедлив процес и на принципа на добрата администрация.
That approach constitutes a breach of the right to a fair hearing and of the principle of sound administration.
Hoechst посочва също, че от този момент нататък практиката на Комисията се състои в допускане на исканията и действията по сътрудничество на предприя -тията в устна форма.
Hoechst also observes that since then the Commission’s practice has been to accept undertakings’ requests and acts of cooperation in oral form.
Отношението на Комисията оставяло впечатлението за произволност, доколкото a contrario устните показания на Chisso били приети.
The Commission’s approach also gives an impression of unfairness in so far as, on the contrary, Chisso’s oral testimony was accepted.
Във всеки случай дори ако Комисията — обратно на практиката ѝ към онзи момент и на по-новата ѝ практика — трябвало да зачита само писмените сведения, писменото известие на Hoechst от 19 март 1999 г. било първият писмен документ, предоставен от името на предприятие и потвърждаващ устно представените улики.
In any event, even if the Commission — contrary to its then practice and to its more recent practice — were to consider only the written information, Hoechst’s written communication of 19 March 1999 was the first written document submitted on behalf of an undertaking and confirming information given orally.
Представянето на доклади от разговори от страна на Chisso на 13 ноември 1998 г. не можело да се квалифицира като първо сътрудничество в писмена форма, доколкото тези документи били неразбираеми и имали смисъл само наред с изложението на фактите, представено първо от Hoechst на 29 октомври 1998 г.
The production of minutes of meetings by Chisso on 13 November 1998 cannot be characterised as the first written cooperation, since those documents are incomprehensible and make sense only by reference to the account of the facts first provided by Hoechst on 29 October 1998.
Липсата на доказателствена сила на представените от Chisso документи била видна и от обстоятелството, че Комисията счела за необходимо да изслуша повторно служители на Chisso на 9 декември 1998 г.
The lack of probative force of the documents provided by Chisso is also apparent from the fact that the Commission considered it necessary to conduct a further hearing of Chisso’s employees on 9 December 1998.
Освен това представените от Chisso доклади се отнасяли само до няколко срещи през 1995 г. и 1996 г.
Furthermore, the minutes provided by Chisso refer to only some meetings in 1995 and 1996.
Chisso изобщо не представило писмен документ на 13 ноември 1998 г.
For the longer period from 1978 to 1994, Chisso did not submit any written document on 13 November 1998.
По-нататък тези „доказателства“ не били използвани в Решението за установяване на дейността на картела.
In addition, that ‘evidence’ is not used in the Decision to establish the activity of the cartel and is therefore not ‘decisive’.
В това отношение Hoechst подчертава, че в бележка на Комисията за вътрешно ползване от 9 ноември 1998 г., оповестена в рамките на достъпа до преписката, е посочено, че адвокатите на Chisso „първи са предложили своето сътрудничество, а впоследствие са се оказали изпреварени от последващи събития, в рамките на които други предприятия са предоставили полезни сведения преди тях.“
Hoechst emphasises, in that regard, that in a Commission internal memo of 9 November 1998, communicated in the context of access to the file, it is stated that Chisso’s lawyers ‘were the first to offer their cooperation and were then overtaken by subsequent events in which other undertakings provided useful information before them’.
Hoechst добавя, че Комисията не може да го упреква заради обстоятелството, че дадените обяснения относно споразуменията се отклоняват в някои аспекти от възприетите в решението факти, и същевременно да приема, че предоставените от Chisso сведения, благодарение на които било освободено от глоба, не покриват цялата продължителност на нарушението, нито всички подробности, свързани с картела.
Hoechst further submits that the Commission cannot criticise it on the ground that the explanations provided on the agreements differ on certain points from those used in the Decision and at the same time accept that the information provided by Chisso, which thereby obtained immunity, does not cover the entire infringement period or all the details of the cartel.
Преди всичко Комисията подчертава относно бележката на Комисията за вътрешно ползване от 9 ноември 1998 г., на която се позовава Hoechst, че неформалната преценка на длъжностните лица на Комисията на предварителна фаза от производството не можела да предопредели решението на самата Комисия.
The Commission emphasises primarily, as regards its internal memo of 9 November 1998 on which Hoechst relies, that the Commission officials’ informal assessment at an early stage of the proceedings cannot prejudge the decision adopted by the Commission itself.
Относно останалото Комисията държи да коригира начина, по който Hoechst описва последователността на фактите в конкретния случай.
For the remainder, the Commission takes pains to correct the way in which Hoechst describes the course of the events in this case.
Първо, относно срещата от 29 септември 1998 г., която имала отношение към две дела, едното от които относно сорбатите, проведена между 16,30 ч. и 18,30 ч., Комисията твърди, че адвокатите действали от името на Chisso, както следвало от съображение 4 от Решението.
First, as regards the meeting of 29 September 1998 — which concerned two cases, including the sorbates case, and which was held between 16.30 and 18.30 —, the Commission asserts that the lawyers were acting on behalf of Chisso, as may be seen from recital 4 to the Decision.
В това отношение Комисията напомня, че по отношение на тази среща съществуват две бележки за вътрешно ползване.
The Commission observes, in that regard, that there are two internal memos relating to that meeting.
Що се отнася до бележката за вътрешно ползване от 2 октомври 1998 г. относно среща във връзка със сорбиновата киселина, Комисията посочва, че заместникгенералният директор на Генерална дирекция „Конкуренция“ на Комисията към този момент се срещнал с адвокатите на Chisso между 16,30 ч. и 17,30 ч.
As regards, the internal memo dated 2 October 1998, relating to a meeting on sorbic acid, the Commission states that the Commission’s then Deputy Director-General for Competition met Chisso’s lawyers between 16.30 and 17.30.
Комисията отбелязва също, че тази бележка за вътрешно ползване посочва „дружеството Chisso“.
The Commission also observes that that internal memo mentions the ‘company Chisso’.
Това доказвало, че адвокатите на Chisso са назовали по име своя клиент.
That proves that Chisso’s lawyers referred to their client by name.
Ако не го направили, съставителят на бележката нямало да бъде осведомен за идентичността на това предприятие.
Had they not done so, the author of the memo would not have been made aware of the identity of that undertaking.
Нямало противоречие в обстоятелството, че бележката за вътрешно ползване от 2 октомври 1998 г. се позовава на „неизвестно предприятие“.
The fact that the internal memo of 2 October 1998 makes reference to an ‘undertaking unknown’ is not inconsistent.
Това показвало само как била назована уговорената с адвокатите среща.
That indicates solely the reference under which the meeting with the lawyers had been agreed.
Освен това обстоятелството, че тази бележка посочва друго предприятие, участващо в рамките на друго производство, било само печатна грешка.
Furthermore, the fact that that memo mentions another undertaking involved in the context of another procedure is a mere typographical error.
В действителност се имало предвид предприятието Chisso.
The undertaking referred to was really Chisso.
Относно бележката за вътрешно ползване от 1 октомври 1998 г. (която се отнася до две дела, едното от които делото във връзка със сорбиновата киселина) Комисията подчертава, че две длъжностни лица се включили към срещата след 17,30 ч.
As regards the internal memo dated 1 October 1998 (which covers two cases, including the sorbic acid case), the Commission emphasises that two officials joined the meeting from 17.30.
Обстоятелството, че тази бележка за вътрешно ползване посочва, че не е идентифицирано предприятието, което желае да предостави сведения относно картел в областта на сорбатите, се обяснявало с факта, че Chisso не било назовано пред въпросните две длъжностни лица, едно от които е съставител на бележката за вътрешно ползване.
The explanation for the fact that that internal memo mentions that the undertaking wishing to provide information on a cartel in the sorbates sector was not identified lies in the fact that Chisso was not named before the two officials concerned, one of whom is the author of the internal memo.
Второ, било погрешно да се твърди, че на срещата на 29 октомври 1998 г.
Second, it is incorrect to assert that Hoechst described the main aspects of the sorbates cartel at the meeting of 29 October 1998.
Впрочем в писмо от 27 октомври 1998 г. самото Hoechst уточнило, че става въпрос за „първоначално обсъждане с цел изясняване на останалите подробности“.
Hoechst itself stated in a letter of 27 October 1998, moreover, that it proposed a ‘first discussion designed to clarify the other details’.
Според бележката на Комисията за вътрешно ползване от 6 ноември 1998 г. Hoechst посочило още в началото на срещата, че му е нужно повече време, за да се осведоми достатъчно подробно с оглед на предоставянето на пълни сведения.
According to the Commission’s internal memo of 6 November 1998, Hoechst stated at the beginning of the meeting that it needed more time to obtain information in sufficient detail, in order to supply full information.
Предоставените от Hoechst сведения на тази среща от 29 октомври 1998 г. били съвсем общи, а обстоятелствата били описани с неясни формулировки.
The information provided by Hoechst at that meeting of 29 October 1998 was very general and the facts were described in very vague terms.
Освен това Hoechst споменало за срещи през шест месеца, на които не било сключено никакво конкретно споразумение.
Furthermore, Hoechst mentioned half-yearly meetings at which no specific agreement had been concluded.
Така то посочило неформалния и дружески характер на срещите (съображение 456 от Решението).
It also referred to the informal and social nature of the meetings (recital 456 to the Decision).
В съответната част от изложението на фактите в Решението (съображения 79—251) Комисията се позовала само веднъж на заявленията на Hoechst от 29 октомври 1998 г.
In the relevant part of the section of the Decision devoted to the description of the events (recitals 79 to 251), the Commission did not refer once to the statements made by Hoechst on 29 October 1998.
Впрочем бележките на Hoechst относно споразуменията се различавали значително от посочените в Решението факти.
Hoechst’s comments concerning the agreements also differed considerably from the facts indicated in the Decision.
Трето, Комисията подчертава, че до 19 март 1999 г.
Third, the Commission contends that Hoechst was not ready to cooperate fully until 19 March 1999.
Hoechst не било склонно да окаже пълно сътрудничество. Това ясно се виждало от писмата от 21 декември 1998 г. и 28 януари 1999 г., с които Hoechst уведомявало Комисията, че поради наказателни и граждански производства в Съединените американски щати решило да не предоставя към този момент всички необходими сведения за картела, с които разполагало.
That is clear from the letters of 21 December 1998 and 28 January 1999 in which Hoechst informed the Commission that, owing to the criminal and civil proceedings pending in the United States, it had decided not to provide all the useful information at that time, or the documents or evidence of the cartel available to it.
В писмото от 19 януари 1999 г. Комисията обаче уточнила, че този подход представлявал отказ да се окаже сътрудничество по смисъла на Известието относно сътрудничеството от 1996 г.
In the letter of 19 January 1999, the Commission stated however that that attitude constituted a refusal to cooperate within the meaning of the 1996 Leniency Notice.
Като действало по посочения начин, Hoechst поело риск от налагане на глоба.
In acting as it did, Hoechst assumed the risk of being fined.
Обратно на това, което изглежда поддържа Hoechst, Комисията подчертава, че невземането предвид на съдействието в устна форма не нарушило прилаганата към онзи момент практика.
Contrary to what Hoechst appears to contend, the Commission emphasises that the failure to take the oral contributions into account was not inconsistent with the practice observed at the time.
Тази практика била променена едва след приемане на Известието относно сътрудничеството от 2002 г.
That practice changed only after the adoption of the 2002 Leniency Notice.
Освен това относно твърдението за нарушение във връзка с възпрепятстването по време на производството Комисията подчертава, че в писмото от 29 март 1999 г., на което се позовава Hoechst, тя уточнявала, че ако това дружество желае да се ползва от Известието относно сътрудничеството от 1996 г., то трябвало най-малкото да предостави сведения, документи или други доказателства, допринасящи за установяване на съществуването на картела.
Furthermore, as regards the objection relating to obstruction during the proceedings, the Commission emphasises that, in its letter of 29 March 1999, on which Hoechst relies, it stated that if Hoechst wished to benefit from the 1996 Leniency Notice it must at least provide information, documents or other evidence contributing to establishing the existence of the cartel.
Такова било съдържанието на дял Г, параграф 2, първо тире от Известието относно сътрудничеството от 1996 г.
Those words are the words of Section D, paragraph 2, first indent, of the 1996 Leniency Notice.
Следователно писмото от 29 март 1999 г. сочело, че до този момент Hoechst не отговаряло по мнението на длъжностните лица на Комисията дори на условията на посоченото първо тире.
The letter of 29 March 1999 therefore indicates that, in the Commission officials’ view, Hoechst did not thus far even fulfil the conditions of that first indent.
Нищо повече не ставало ясно от изготвения от адвокатите на Hoechst доклад за определени части от телефонния разговор от 5 март 1999 г. с длъжностното лице на Комисията, натоварено със случая.
The minute drawn up by Hoechst’s lawyers of certain parts of the telephone conversation of 5 March 1999 with the Commission official responsible for the case does not indicate otherwise.
Не ставало въпрос за възпрепятстване, а за правилно излагане на обстоятелствата съгласно Известието относно сътрудничеството от 1996 г.
That does not constitute obstruction, but provides a true account of the situation in accordance with the 1996 Leniency Notice.
Четвърто, Комисията твърди неточност на твърдението, че Chisso представило няколко документа, не много на брой, на срещата от 13 ноември 1998 г.
Fourth, the Commission submits that it is incorrect to assert that Chisso handed over a small number of documents at the meeting of 13 November 1998.
В бележката за вътрешно ползване от 19 ноември 1998 г.
In the internal memo of 19 November 1998, the Commission refers to several documents relating to contacts between competitors in 1995 and 1996.
Тези документи съдържали дневния ред на срещи и лични бележки.
Those documents are agenda of meetings and personal notes.
По-нататък Chisso представило таблици с уговорените целеви цени за цялата продължителност на картела.
Furthermore, Chisso submitted tables with the target prices agreed for the entire period of the cartel.
Тези писмени доказателства, които били разяснени и устно, били от решаващо значение за Комисията при приемането на Решението (съображение 440 от Решението), тъй като, за първи път по време на административното производство, те дали възможност да се докаже извършеното нарушение, независимо че тези доказателства не покривали цялата установена продължителност, нито всички подробности, свързани с картела.
That written evidence, which was also explained orally, assumed decisive importance for the Commission in the adoption of the Decision (recital 440 to the Decision), since, for the first time during the administrative procedure, they made it possible to prove the infringement, even though that evidence did not cover all the period found or all the details of the cartel.
От обещаното на тази среща предупреждаване на Chisso не можело да се заключи, че към този момент предприятието все още не отговаряло на условията, за да се ползва от освобождаване от отговорност.
It cannot be inferred from the promise given to Chisso at that meeting to warn it that that undertaking did not yet satisfy the conditions to benefit from immunity.
Можело най-много да се приеме, че освобождаването на Chisso въз основа на действията му по сътрудничество към онзи момент не било сигурно.
The very most that can be inferred is that it was not certain that Chisso would obtain immunity on the basis of its acts of cooperation at that time.
За сметка на това, едва на 19 март 1999 г. Hoechst представило на Комисията сведения, които можело да се считат за начало на ефективно сътрудничество.
On the other hand, it was not until 19 March 1999 that Hoechst provided the Commission with information that might be regarded as the beginning of effective cooperation.
Писменото известие от 19 март 1999 г. обаче не съдържало подробно описание на срещите и начина на действие на картела.
However, the written communication of 19 March 1999 does not contain a detailed description of the meetings and procedures of the cartel.
Hoechst представило тези подробности едва на 28 април 1999 г. в отговор на конкретни въпроси на Комисията.
Hoechst did not provide those details until 28 April 1999, in answer to specific questions from the Commission.
Уместно е да се напомни, че дял Б от Известието относно сътрудничеството от 1996 г. предвижда, наред с други условия, че предприятието, което „първо е представило решаващи доказателства за съществуването на картела“ (дял Б, буква б) от Известието относно сътрудничеството от 1996 г.), се ползва от намаляване с най-малко 75 % от размера на глобата, която би му била наложена при липса на сътрудничество, като намаляването може да достигне до пълно освобождаване от глоба.
It must be borne in mind that Section B of the 1996 Leniency Notice provides, among other conditions, that the undertaking which ‘is the first to adduce decisive evidence of the cartel’s existence’ (Section B(b) of the 1996 Leniency Notice) will benefit from a reduction of at least 75% of the fine or even from total exemption from the fine that would have been imposed if it had not cooperated.
От самия текст на дял Б, буква б) от Известието относно сътрудничеството от 1996 г. е видно, че не е необходимо „първото“ предприятие да представи всички доказателства за подробностите във връзка с функционирането на картела, а е достатъчно да предостави решаващи доказателства.
It follows from the very wording of Section B(b) of the 1996 Leniency Notice that the ‘first’ undertaking is not required to have provided all the evidence proving all the details of the functioning of the cartel, but that it is sufficient for it to adduce ‘decisive evidence’.
Този текст не изисква представените доказателства да са „достатъчни“ сами по себе си за изготвянето на изложение на възраженията и още повече за приемане на окончателно решение, установяващо съществуването на нарушението (Решение от 15 юни 2005 г. по дело Tokai Carbon и др./Комисия, точка 118 по-горе, точка 362).
That text does not require that the evidence adduced is in itself ‘sufficient’ for the purpose of drafting a statement of objections, or indeed for the adoption of a final decision finding an infringement (judgment of 15 June 2005 in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 118 above, paragraph 362).
При все това, макар да не е необходимо посочените в дял Б, буква б) от Известието относно сътрудничеството от 1996 г. елементи непременно да бъдат достатъчни за доказването на картела, те трябва все пак да са решаващи за тази цел.
However, although the evidence referred to in Section B(b) of the 1996 Leniency Notice need not necessarily be sufficient in itself to establish the existence of the cartel, it must none the less be decisive for that purpose.
Следователно не е достатъчно те да дават само ориентир за водените от Комисията разследвания, а и да могат да бъдат използвани пряко като главна основа за доказването по решението за установяване на нарушение (Решение по дело BASF/Комисия, точка 120 по-горе, точка 493).
It must therefore not be simply an indication as to the direction which the Commission’s investigation should take but must be material which may be used directly as the principal evidence supporting a decision finding an infringement (BASF v Commission, paragraph 120 above, paragraph 493).
Следва да се подчертае също, че решаващите доказателства по смисъла на дял Б, буква б) от Известието относно сътрудничеството от 1996 г. могат да бъдат представени и устно (Решение по дело BASF/Комисия, точка 120 по горе, точка 506).
It must be further emphasised that decisive evidence within the meaning of Section B(b) of the 1996 Leniency Notice may also be adduced orally (BASF v Commission, paragraph 120 above, paragraph 506).