natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Съгласно член 67, параграф 3, втора алинея от Процедурния правилник представените от Комисията документи не са предоставени на жалбоподателя по време на проверката от Първоинстанционния съд на поверителния им характер и релевантността им за разрешаването на спора.
In accordance with the second subparagraph of Article 67(3) of the Rules of Procedure, the documents transmitted by the Commission were not communicated to the applicant while the Court verified their confidentiality and their relevance to the outcome of the case.
В рамките на тази проверка Първоинстанционният съд прие, че разглежданите вътрешни документи очевидно не съдържат релевантни за разрешаването на спора доказателства.
In the context of that verification, the Court considered that the internal documents in question did not apparently contain evidence relevant for the result of the case.
II-4381, точка 78, и по аналогия Определение на Първоинстанционния съд от 10 декември 1997 г. по дело NMH Stahlwerke и др./Комисия, T-134/94, T-136/94—T-138/94, T-141/94, T-145/94, T-147/94, T-148/94, T-151/94, T-156/94 и T-157/94, Recueil, стр. II-2293, точки 40, 44 и 45).
Consequently, in view of the confidentiality normally attaching to documents of that type, the Court decided to remove them from the file and return them to the Commission (see, to that effect, Case T-5/02 Tetra Laval v Commission [2002] ECR II-4381, paragraph 78, and, by analogy, order in Joined Cases T-134/94, T-136/94 to T-138/94, T-141/94, T-145/94, T-147/94, T-148/94, T-151/94, T-156/94 and T-157/94 NMH Stahlwerke and Others v Commission [1997] ECR II-2293, paragraphs 40, 44 and 45).
По всички изложени съображения първото правно основание следва да бъде отхвърлено, без да се налага да се предприемат исканите от Hoechst
For all of those reasons, and without there being any need to have recourse to the further measures of organisation or inquiry requested by Hoechst once the Court
Б — По четвъртото правно основание, изведено от непълнотата на окончателния доклад на служителя по изслушването
B — The fourth plea, alleging that the hearing officer’s final report is incomplete
Hoechst напомня, че е отправило няколко критики срещу служителя по изслушването относно протичането на административното производство и по-конкретно относно обстоятелството, че първо не му било позволено да сътрудничи с устни показания, докато тази форма на сътрудничество била приета по отношение на Chisso; второ, отказани му били нови срещи със служители на Комисията, докато такива срещи били предложени на Chisso, и трето, незаконосъобразно било обещано на Chisso да бъде предупредено, ако други страни се опитат да го „изпреварят“ по отношение на сътрудничеството.
Hoechst observes that it raised a number of criticisms with the hearing officer concerning the conduct of the administrative procedure and in particular the fact that, first, it was not allowed to cooperate by means of oral testimony whereas that form of cooperation had been permitted in Chisso’s case; second, the applicant was refused new meetings with the Commission’s agents although such meetings had been proposed to Chisso; and, third, Chisso was unlawfully promised that it would be warned if other parties attempted to ‘overtake’ it in the context of cooperation.
Доколкото тези критики били премълчани в окончателния доклад на служителя по изслушването, Комисията, която приела Решението като колегиален орган, не била правилно осведомена за нарушението на правото на защита на Hoechst.
In so far as those criticisms were ignored in the hearing officer’s final report, the College of Members of the Commission that adopted the Decision was not correctly informed about the breach of Hoechst’s rights of defence.
Според Hoechst служителят по изслушването приел погрешно и без конкретна обосновка, че обстоятелството дали изложените по-горе критики са основателни е без значение.
In Hoechst’s submission, the hearing officer considered, wrongly — and without stating particular reasons — that whether or not the criticisms set out above were well founded was irrelevant.
Като се позовава на Решение по дело ABB Asea Brown Boveri/Комисия, точка 75 по-горе (точка 104), Hoechst подчертава, че е възможно липсата на обективност при провеждане на производството да не
The applicant refers to ABB Asea Brown Boveri v Commission, paragraph 75 above (paragraph 104), and submits that it is possible that
HOECHST/КОМИСИЯ повлияе върху законосъобразността на дадено решение сериозно и в нарушение на правото на защита, ако тази липса на обективност произтича само от „пристрастие в мислите“ на служителя на Комисията.
HOECHST v COMMISSION the lack of objectivity in the conduct of the procedure does not affect the lawfulness of a decision markedly and contrary to the rights of the defence, if that lack of objectivity is not the result of ‘biased thinking’ on the part of the Commission’s agent.
За сметка на това Hoechst смята, че правната преценка трябва да бъде различна, когато има отражение, както е в настоящия случай, в процесуални актове, облагодетелстващи едностранно едната страна.
On the other hand, Hoechst contends that a different legal assessment must be made where, as in the present case, there are repercussions in procedural acts that unilaterally favour one party.
От това Hoechst заключава, че служителят по изслушването трябвало да провери тези данни и да ги изложи в окончателния си доклад, за да създаде у членовете на Комисията, които отговарят за приемането на Решението, вярна представа относно протичането на производството.
Hoechst concludes that the hearing officer ought to have verified those elements and to have set them out in her final report, in order to provide the Members of the Commission responsible for adopting the Decision with a true picture of the conduct of the proceedings.
б) Доводи на Комисията
b) Arguments of the Commission
Предназначението на окончателния доклад на служителя по изслушването било да допълни проекторешението, представено на членовете на Комисията.
The purpose of the hearing officer’s final report is to supplement the draft decision submitted to the Members of the Commission.
Като се позовава на член 15, първа алинея от Решение 2001/462/ЕО, ЕОВС на Комисията от 23 май 2001 година относно мандата на служителите по изслушването в някои производства по конкуренция (ОВ L 162, стр.
The Commission refers to the first paragraph of Article 15 of Commission Decision 2001/462/EC, ECSC of 23 May 2001 on the terms of reference of hearing officers in certain competition proceedings (OJ 2001 L 162, p.
21; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр.
21; ‘the terms of reference’) and submits that in the present case the hearing officer’s final report fully complied with its function.
Той посочвал, че правото на страните да бъдат изслушани не е възпрепятствано по никакъв начин.
The report shows that the parties’ right to be heard was not infringed from any aspect whatsoever.
Освен това, като препраща към Решение от 29 април 2004 г. по дело Tokai Carbon и др./Комисия, точка 165 по-горе (точка 53), Комисията смята, че в окончателния доклад служителят по изслушването не е бил длъжен да разглежда подробно твърденията за нарушения от процесуално естество.
Referring, moreover, to the judgment of 29 April in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 165 above (paragraph 53), the Commission contends that in the final report the hearing officer was not required to address the details of the complaints of a procedural order.
В окончателния доклад служителят по изслушването дори надхвърлил минимално необходимото съдържание, като посочил въпросните възражения и изложил съображенията, поради които те нямат решаващо значение.
In the final report, the hearing officer even went further than was strictly necessary by referring to those complaints and stating why they were not decisive.
Освен това служителят по сътрудничеството уточнявал, че
Thus, the report states that ‘procedural defects’ were alleged, in particular ‘discrimination by comparison with Chisso on a whole series of points linked with cooperation’. In
Било ненужно да се предоставят повече данни в окончателния доклад, като при това самото Решение също разглеждало въпросните критики (съображения 453 и 458).
It would have been pointless to provide further detail in the final report, particularly since the Decision itself also deals with the criticisms in question (recitals 453 and 458).
На основание член 1 от Решението относно мандата Комисията назначава един или повече служители по изслушването, „които гарантират, че ефективното упражняване на правото на изслушване е уважено в производства пред Комисията, отнасящи се до конкуренцията“.
Under Article 1 of the terms of reference, the Commission is to appoint one or more hearing officers ‘who shall ensure that the effective exercise of the right to be heard is respected in competition proceedings before the Commission’.
Член 13, параграф 1 от Решението относно мандата уточнява:
Article 13(1) of the terms of reference provides:
„Служителят по изслушването докладва на компетентния член на Комисията за изслушването и за заключенията, направени от него във връзка със съблюдаването на правото на изслушване.
‘The hearing officer shall report to the competent member of the Commission on the hearing and the conclusions he draws from it, with regard to the respect of the right to be heard.
Наблюденията, съдържащи се в този доклад, се отнасят за процесуални въпроси, включително оповестяване на документи и достъп до преписката, срокове за предоставяне на отговори на възражения и надлежно провеждане на устно изслушване.“
The observations in this report shall concern procedural issues, including disclosure of documents and access to the file, time-limits for replying to the statement of objections and the proper conduct of the oral hearing.’
Според член 15, първа алинея от Решението относно мандата:
According to the first paragraph of Article 15 of the terms of reference:
„Служителят по изслушването, въз основа на проекторешение по делото, което следва да бъде представено на Консултативния комитет, подготвя окончателен писмен доклад относно спазването на правото на изслушване, така както е посочено в член 13, параграф 1.
‘The hearing officer shall, on the basis of the draft decision to be submitted to the Advisory Committee in the case in question, prepare a final report in writing on the respect of the right to be heard, as referred to in Article 13(1).
Този доклад също така следва да разгледа въпроса дали проектът за решение разглежда единствено възраженията по отношение на които на страните е била предоставена възможността да изложат становищата си.“
This report will also consider whether the draft decision deals only with objections in respect of which the parties have been afforded the opportunity of making known their views, and, where appropriate, the objectivity of any enquiry within the meaning of Article 14.’
Съгласно член 16, параграф 1 от Решението относно мандата „[о]кончателният доклад на служителя по изслушването се прикрепя към проекторешение, представено на Комисията, с цел гарантиране на това, че при вземането на решение по отделен случай Комисията е изцяло уведомена за релевантната информация относно протичането на процедурата и за зачитането на правото на изслушване“.
Under Article 16(1) of the terms of reference, ‘[t]he hearing officer’s final report shall be attached to the draft decision submitted to the Commission, in order to ensure that, when it reaches a decision on an individual case, the Commission is fully apprised of all relevant information, as regards the course of the procedure and respect of the right to be heard’.
В конкретния случай е достатъчно да се установи, че посочените от Hoechst доводи в подкрепа на правното му основание, възпроизвеждащи вече изложените в рамките на първото правно основание относно правото на достъп до преписката, не дават възможност да се приеме, че правото на Hoechst да бъде изслушано не е зачетено в рамките на административното производство, проведено от Комисията.
In the present case, it is sufficient to note that the arguments put forward by Hoechst in support of its plea, which reiterate those already invoked in the context of the first plea on the right of access to the file, do not support the view that Hoechst’s right to be heard was not respected in the administrative procedure conducted by the Commission.
Относно нарушението на принципите на добрата администрация и равно третиране, установено в точка 137 по-горе, следва да се подчертае, че посоченото нарушение не се отнася до правото на Hoechst да бъде изслушано по смисъла на Решението относно мандата.
As regards the breach of the principles of sound administration and equal treatment found at paragraph 137 above, it must be emphasised that that breach did not relate to Hoechst’s right to be heard within the meaning of the terms of reference.
Впрочем служителят по изслушването уточнява в окончателния си доклад, че „действията на службите на Комисията по отношение на страните не са оказали никакво влияние върху резултатите по случая относно [намаляването на санкцията или освобождаването от отговорност]“.
The hearing officer stated, moreover, in her final report that ‘the actions of the Commission services vis-à-vis the parties have had no impact on the outcome of the case on [leniency]’.
Това съвпада с извода на Първоинстанционния съд в рамките на разглеждането на първото правно основание, че установената в точка 137 по-горе незаконосъобразност не може да засегне действителността на Решението, по-конкретно относно определянето на предприятието, което първо е оказало сътрудничество.
That is consistent with the finding of the Court, in the context of the examination of the first plea, that the illegality found at paragraph 137 above is not of such a kind as to affect the validity of the Decision so far as concerns, in particular, the determination of the undertaking that was the first to cooperate.
При това следва да се отбележи, че в съображение 453 от Решението Комисията посочва оплакванията на Hoechst за процесуални нарушения и че тя им дава отговор в съображение 458.
It should further be noted that in the Decision the Commission sets out, at recital 453, the procedural objections put forward by Hoechst and that it responds to them, in particular, at recital 458.
При тези условия не може да се поддържа, както прави Hoechst, че Комисията като колективен орган не била достатъчно добре осведомена.
In those circumstances, it cannot be maintained, as Hoechst contends, that the College of Members of the Commission was not sufficiently informed.
По изложените съображения четвъртото правно основание трябва да бъде отхвърлено.
For all of those reasons, the fourth plea must be rejected.
II — По тринадесетото правно основание, целящо отмяната на член 2 от Решението, що се отнася до Hoechst
II — The 13th plea, seeking annulment of Article 2 of the Decision in so far as it concerns Hoechst
Hoechst поддържа, че посочените в съображение 298 от Решението констатации на Комисията, според които картелът е престанал да съществува найкъсно през ноември 1996 г., отнемат фактическата основа на разпореждането, съдържащо се в член 2 от Решението.
Hoechst maintains that the findings of the Commission set out at recital 298 to the Decision, namely that the cartel came to an end in November 1996 at the latest, deprive the order set out in Article 2 of the Decision of its factual basis.
Ако седем години след прекратяване на съществуването на картела Комисията все още искала да разпореди прекратяване на нарушението, трябвало да са налице достатъчно улики, че нарушението продължава.
If, seven years after the end of the cartel, the Commission still wished to make an order that the infringement should cease, there must be sufficient indicia that the infringement is continuing.
В противен случай ставало въпрос за мярка, основана на чисто предположение, което противоречало на член 3 от Регламент № 17.
Otherwise, the measure in question would be based on mere suspicion, which would be contrary to Article 3 of Regulation No 17.
Освен че това засягало доброто име на адресата на Решението, то можело да му причини затруднения, свързани с граждански искове, които трети лица биха могли да заведат срещу него.
Apart from the adverse effect that that would have on the reputation of the addressee of the Decision, it might cause problems linked with civil actions that third parties might bring against it.
Освен това незаконосъобразността на член 2 от Решението била очевидна, тъй като през 1996 г.
Furthermore, the illegality of Article 2 of the Decision is clear, since Hoechst gave up its sorbates business in 1996, when it transferred that business in its entirety to a third company wholly unconnected with its group, Celanese AG.
От това Hoechst заключава, че член 2 от Решението трябвало да бъде отменен, доколкото се отнасял до него.
Hoechst concludes that Article 2 of the Decision must be annulled in so far as it relates to it.
Доводи на Комисията
Arguments of the Commission
Комисията посочва, че подобно на случая, по който е постановено Решение по дело Limburgse Vinyl Maatschappij и др./Комисия, точка 153 по-горе, член 2 от Решението съдържа изрично условие, а именно „ако още не са го направили“.
The Commission submits that, as in Limburgse Vinyl Maatschappij and Others v Commission, paragraph 153 above, Article 2 of the Decision contains an express reservation, namely ‘in so far as they have not already done so’.
Тя напомня, че Първоинстанционният съд установил по това дело, че „[щ]о се отнася до правното основание, изтъкнато от Hoechst […], достатъчно [било] да се отбележи, че член 2 от Решението се отнася[л] изрично до предприятията, които „продължават дейността си в отрасъла на PVC“, и че „[п]ри това положение доводите в подкрепа на този извод [били] явно изцяло неоснователни“ (точка 1247).
The Court held in that case that, ‘[as regards the plea raised] by Hoechst … it [was] sufficient to note that Article 2 of the decision [was] expressly addressed to undertakings “which [were] still involved in the PVC sector”’ and that ‘[t]he argument in support of [that] claim [was] manifestly devoid of all foundation, (paragraph 1247).
В конкретния случай Комисията поддържа, че не била длъжна да установи окончателно дали извършеното преди време нарушение продължава да бъде осъществявано към датата на приемане на Решението или осъществяването му вече е преустановено.
In the present case, the Commission maintains that it was not required to establish definitively whether the infringement which had taken place at a certain time was still continuing at the time when the Decision was adopted or whether it had already come to an end.
Освен това Комисията подчертава, че страните успели да действат при пълна тайна в продължение на почти две десетилетия (съображение 306 от Решението) и че член 2 от Решението представлявал разпореждане за прекратяване на действия с превантивна цел (съображение 307 от Решението).
The Commission emphasises, moreover, that the parties had managed to act in the greatest secrecy for almost two decades (recital 306 to the Decision) and that Article 2 of the Decision was a preventive ‘cease and desist’ order (recital 307 to the Decision).
Прехвърлянето на частта от дейността на Hoechst в отрасъла на сорбатите не пречело на Комисията да отправи разпореждане, съгласно което задължението за преустановяване на нарушенията се отнасяло до предприятието само ако „още не го [е] изпълнило“.
The fact that Hoechst had transferred its sorbates business did not prevent the Commission from addressing an injunction in terms such that the obligation to bring the infringements to an end affected the undertaking only ‘in so far as [it had] not already done so’.
В началото е необходимо да се отбележи, че от жалбата следва ясно, че с тринадесетото си правно основание Hoechst иска отмяната на член 2 от разпоредителната част на Решението, доколкото той го засяга.
By way of preliminary observation, the Court notes that it is clear from the application that, by its 13th plea, Hoechst seeks annulment of Article 2 of the operative part of the Decision in so far as it concerns the applicant.
По съществото на спора следва да се установи, че член 2 от разпоредителната част на Решението съдържа всъщност две разпореждания.
On the substance, it must be held that Article 2 of the operative part of the Decision actually contains two orders.
На първо място тази разпоредба изисква засегнатите предприятия да прекратят незабавно, ако още не са го направили, посочените в член 1 от разпоредителната част на Решението нарушения.
First, that provision requires that the undertakings concerned immediately bring to an end the infringements referred to in Article 1 of the operative part of the Decision, in so far as they have not already done so.
В това отношение, доколкото към момента на приемане на Решението Hoechst вече не е извършвало дейност в отрасъла на сорбатите, доводите, изтъкнати срещу тази разпоредба, явно са изцяло неоснователни, тъй като макар да е включено сред предприятията, изброени в член 1 от разпоредителната част на Решението, Hoechst всъщност не е било засегнато от въпросното разпореждане (вж. в този смисъл Решение по дело Limburgse Vinyl Maatschappij и др./Комисия, точка 153 по-горе, точка 1247).
On that point, in so far as Hoechst was no longer involved in the sorbates sector at the time of adoption of the Decision, the argument raised against that provision is manifestly devoid of all foundation, since although Hoechst was among the undertakings named in Article 1 of the operative part of the Decision, it was not concerned by the injunction in question (see, to that effect, Limburgse Vinyl Maatschappij and Others v Commission, paragraph 153 above, paragraph 1247).
Това обстоятелство прави неоснователни и посочените от Hoechst доводи относно засягането на доброто му име или възможността трети лица да предявят граждански искове срещу него.
That circumstance also renders inoperative Hoechst’s arguments as to the slur on its reputation or the possibility that third parties might bring civil actions against it.
На второ място член 2 от разпоредителната част на Решението изисква изброените предприятия да се въздържат занапред от всякакви действия или поведение, описани в член 1, както и от всякакви мерки с еквивалентен предмет или последици.
Second, Article 2 of the operative part of the Decision requires that the named undertakings refrain from repeating any act or conduct described in Article 1 and from adopting any measure having equivalent object or effect.
В това отношение следва да се напомни, че прилагането на член 3, параграф 1 от Регламент № 17 може да съдържа забрана за продължаване на определени дейности, практики или състояния, чиято незаконосъобразност е установена, но също и за възприемане на подобно поведение в бъдеще.
It must be borne in mind, in that regard, that the application of Article 3(1) of Regulation No 17 may include a prohibition on continuing certain activities, practices or situations which have been found to be unlawful, but also a prohibition on adopting similar future conduct.
Решение по дело Ciment, точка 153 по-горе, точки 4704 и 4705, и цитираната съдебна практика).
Such obligations on undertakings must not however exceed the limits of what is appropriate and necessary to achieve the aim pursued (see Cement, paragraph 153 above, paragraphs 4704 and 4705 and the caselaw cited).
В конкретния случай Комисията установява в член 1 от разпоредителната част на Решението, че Hoechst — заедно с други предприятия — е нарушило член 81, параграф 1 ЕО, а считано от 1 януари 1994 г. член 53, параграф 1 от Споразумението за ЕИП, като е участвало, и то през много дълъг период, в едноединствено сложно и трайно споразумение и в съгласувани практики в отрасъла
In the present case, the Commission found, at Article 1 of the operative part of the Decision, that Hoechst, with other undertakings, had infringed Article 81(1) EC and, from 1 January 1994, Article 53(1) of the EEA Agreement, by participating, during what, moreover, was a very long period, in a complex, single and continuous