natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Член 6 от Споразумението за асоцииране има следното съдържание:
Article 6 of the Association Agreement is worded as follows:
„С цел осигуряване прилагането и постепенното развитие на режима на асоцииране договарящите се страни се събират в рамките на Съвет по асоциирането, който действа в границите на правомощията, които са му предоставени от споразумението.“ [неофициален превод]
‘To ensure the implementation and the progressive development of the Association, the Contracting Parties shall meet in a Council of Association which shall act within the powers conferred upon it by this Agreement.’
Член 9 от Споразумението за асоцииране гласи:
Article 9 of the Association Agreement provides:
„Договарящите се страни приемат, че в областта на прилагане на споразумението и без да се нарушават специалните разпоредби, които биха могли да бъдат приети по силата на член 8, всяка дискриминация, основана на гражданство, е забранена съгласно принципа, посочен в член 7 от Договора за създаване на Общността.“ [неофициален превод]
‘The Contracting Parties recognise that within the scope of this Agreement and without prejudice to any special provisions which may be laid down pursuant to Article 8, any discrimination on grounds of nationality shall be prohibited in accordance with the principle laid down in Article 7 of the Treaty establishing the Community.’
Член 1 от Допълнителния протокол, който съгласно член 62 от последния е неделима част от Споразумението за асоцииране, определя условията, правилата и графика за прилагане на посочения в член 4 от споменатото споразумение преходен период.
The Additional Protocol, which, according to Article 62 thereof, forms an integral part of the Association Agreement, lays down, in Article 1, the conditions, detailed arrangements and timetables for implementing the transitional stage referred to in Article 4 of that agreement.
Съгласно член 37 от Допълнителния протокол:
According to Article 37 of the Additional Protocol:
„Що се отнася до условията на труд и възнаграждение, всяка от държавитечленки трябва да прилага спрямо работниците с турско гражданство, които са наети на работа в Общността, режим без каквато и да е дискриминация, основана на гражданство, между работниците от Турция и работниците, които са граждани на другите държавичленки на Общността.“ [неофициален превод]
‘As regards conditions of work and remuneration, the rules which each Member State applies to workers of Turkish nationality employed in the Community shall not discriminate on grounds of nationality between such workers and workers who are nationals of other Member States of the Community.’
Член 39, параграф 1 от Допълнителния протокол има следното съдържание:
Article 39(1) of the Additional Protocol is worded as follows:
„Преди края на първата година след влизането в сила на настоящия протокол, Съветът по асоциирането трябва да приеме разпоредби относно социалната сигурност на работниците с турско гражданство, които се движат в рамките на Общността, и на техните семейства, пребиваващи в рамките на Общността.“ [неофициален превод]
‘Before the end of the first year after the entry into force of this Protocol the Council of Association shall adopt social security measures for workers of Turkish nationality moving within the Community and for their families residing in the Community.’
Решение № 1/80 на Съвета по асоцииране от 19 септември 1980 г. относно развиване на асоциирането, предвижда в член 10, параграф 1 следното:
Article 10(1) of Decision No 1/80 of the Association Council of 19 September 1980 on the development of the Association provides:
„Що се отнася до условията на труд и възнаграждение, държавитечленки на Общността трябва да прилагат спрямо турските работници, принадлежащи към легалния им пазар на труда, режим без каквато и да е дискриминация, основана на гражданство, между тях и работниците от Общността.“ [неофициален превод]
‘As regards remuneration and other conditions of work, the rules which the Member States of the Community apply to Turkish workers duly registered as belonging to their labour forces shall not in any way discriminate on grounds of nationality between such workers and Community workers.’
Г-н Kahveci е турски гражданин с местожителство в Испания, където притежава разрешително за пребиваване и разрешително за работа.
Mr Kahveci is a Turkish national residing in Spain where he has residence and work permits.
Тъй като е нает като професионален футболен играч по силата на трудов договор, сключен с клуб „Real Sociedad de Fútbol SAD“, той получава федерален лиценз в качеството си на играч, който не е гражданин на държавачленка.
Having been taken on as a professional football player under a contract of employment concluded with the club Real Sociedad de Fútbol SAD, he obtained a federation licence as a non-Community player.
С посредничеството на посочения клуб г-н Kahveci подава молба до RFEF, за да замени последната лиценза, който той притежава, с лиценз на професионален играч, идентичен с този, с който разполагат играчите, които са граждани на държавичленки.
Mr Kahveci made an application, through that football club, to the RFEF requesting it to replace his licence with a professional player’s licence identical to those held by Community players.
В подкрепа на молбата си той се позовава на Споразумението за асоцииране и Допълнителния протокол.
In support of that application he relied on the Association Agreement and the Additional Protocol.
Съгласно член 129 от Общия правилник на RFEF лицензът за професионален футболен играч е документ, издаван от тази федерация, който позволява практикуването на този спорт като играч към федерацията и участието в официални мачове и състезания в качеството на играч, принадлежащ към даден отбор.
According to Article 129 of the RFEF’s General Regulations, a professional footballer’s licence is one issued by the RFEF, enabling that player to play that sport as a member of the federation and to be selected in official matches and competitions as a player belonging to a particular club.
Член 173 от този общ правилник предвижда:
Article 173 of the General Regulations provides:
„Футболните играчи трябва да притежават испанско гражданство или да бъдат граждани на държавачленка на Европейския съюз или на Европейското икономическо пространство, за да могат да бъдат регистрирани и да получат лиценз за професионален играч, при спазване на изключенията, предвидени в настоящия правилник.“
‘Without prejudice to the exceptions laid down herein, in order to register as a professional and obtain a professional licence, a footballer must meet the general requirement of holding Spanish nationality or the nationality of one of the countries of the European Union or the European Economic Area.’
Член 176, параграф 1 от посочения общ правилник гласи:
Article 176(1) of the General Regulations states:
„Отборите, включени в организирани на национално равнище и с професионален характер официални състезания, могат да регистрират чуждестранни играчи, които не са граждани на Общността и чийто брой е посочен в сключените за тази цел между RFEF, Националната професионална футболна лига и Сдружението на испанските футболисти споразумения, които освен това определят броя на играчите от тази категория, които могат да участват едновременно.
‘Clubs entered for official professional competitions at national level shall be entitled to register foreign non-Community players in the number stipulated in the relevant agreements concluded between the RFEF, national professional football league and the association of Spanish footballers, agreements which also govern the number of such footballers who may be fielded simultaneously …’
Съгласно споразумението, сключено на 28 май 1999 г. между RFEF и Националната професионална футболна лига, броят на играчите, които не са граждани на държавачленка и могат да участват едновременно в първа дивизия, е ограничен на трима за сезони 2000/2001—2004/2005, а що се отнася до втора дивизия — на трима за сезони 2000/2001 и 2001/2002 и на двама за следващите три сезона.
According to the agreement concluded on 28 May 1999 between the RFEF and the National Professional Football League, the number of players who are not Member State nationals who may be fielded simultaneously in the first division is limited to three for the 2000/2001 to 2004/2005 seasons and, as far as concerns the second division, to three for the 2000/2001 to 2001/2002 seasons and to two for the three following seasons.
RFEF отхвърля споменатата молба на г-н Kahveci.
By decision of 5 February 2002 the RFEF refused Mr Kahveci’s application.
Същият подава жалба срещу това решение пред Consejo Superior de Deportes.
Mr Kahveci brought an appeal against that decision before the Consejo Superior de Deportes (Higher Sports Council).
Тъй като посочената жалба е отхвърлена с решение от 26 юни 2002 г., г-н Kahveci оспорва последното пред препращащата юрисдикция.
As that appeal was dismissed by decision of 26 June 2002 Mr Kahveci challenged that decision before the referring court.
При тези условия Tribunal Superior de Justicia de Madrid решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
In those circumstances, the Tribunal Superior de Justicia de Madrid decided to stay the proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
„Дали член 37 [от Допълнителния протокол] допуска по отношение на професионален спортист като този в главното производство, който е турски гражданин и е законно нает от испански футболен клуб, спортните федерации да прилагат правна уредба, по силата на която в национални състезания клубовете могат да използват само ограничен брой играчи от трети държави, които не принадлежат към Европейското икономическо пространство?“
‘It is contrary to Article 37 … for a sporting federation to apply to a professional sportsman … a rule by virtue of which clubs may … Does Article 37 [of the Additional Protocol] preclude a sporting federation from applying to a professional sportsman of Turkish nationality, legally employed by a Spanish football club, as in the main proceedings, a rule under which clubs may in national competitions use only a limited number of players from nonmember States not belonging to the European Economic Area?’
Съгласно член 104, параграф 3, първа алинея от Процедурния правилник, когато отговорът на преюдициален въпрос се налага недвусмислено от съдебната практика, след изслушване на генералния адвокат Съдът може да се произнесе с мотивирано определение, с което препраща към предходното съдебно решение или към съответната съдебна практика.
In accordance with the first subparagraph of Article 104(3) of the Rules of Procedure, where the answer to a question referred for a preliminary ruling may be clearly deduced from existing caselaw the Court may, after hearing the Advocate General, give its decision by reasoned order in which reference is made to its previous judgment or to the relevant case-law.
С въпроса си препращащата юрисдикция иска по същество да установи дали прогласената в член 37 от Допълнителния протокол и в член 10, параграф 1 от Решение № 1/80 забрана за дискриминация по отношение на турските работници, принадлежащи към легалния пазар на труда на държавитечленки, що се отнася до възнаграждението и другите условия на труд, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска по отношение на професионален спортист с турско гражданство, законно нает от установен в държавачленка клуб, да се прилага приета от спортна федерация в същата държава норма, съгласно която на клубовете е разрешено да допускат до участие в организирани на национално равнище състезания само ограничен брой играчи от трети държави, които не са страни по Споразумението за създаване на Европейското икономическо пространство.
By its question, the referring court asks essentially whether the prohibition on all discrimination against Turkish workers duly registered as belonging to the labour force of a Member State with respect to remuneration and other employment conditions, as laid down in Article 37 of the Additional Protocol and Article 10(1) of Decision No 1/80, must be interpreted as precluding the application to a professional sportsman of Turkish nationality, legally employed by a club established in a Member State, of a rule laid down by a sports association in that State that clubs are authorised to field, in competitions organised at national level, only a limited number of players from nonmember States which are not party to the Agreement on the European Economic Area.
В Решение по дело Deutscher Handballbund, посочено по-горе, Съдът постановява, че член 38, параграф 1, първо тире от Европейското споразумение за асоцииране между Европейските общности и техните държавитечленки, от една страна, и Словашката република, от друга страна, подписано в Люксембург на 4 октомври 1993 г. и одобрено от името на Общността с Решение 94/909/ЕО, ЕОВС, Евратом на Съвета и на Комисията от 19 декември 1994 година (ОВ L 359, стр.
In the judgment in Deutscher Handballbund, the Court held that the first indent of Article 38(1) of the Europe Agreement establishing an association between the European Communities and their Member States, of the one part, and the Slovak Republic, of the other part, signed in Luxembourg on 4 October 1993 and approved on behalf of the Communities by Decision 94/909/EC, ECSC, Euratom of the Council and the Commission of 19 December 1994 (OJ 1993 L 359, p.
1, наричано по-нататък „Споразумението за асоцииране
1) (‘the Association Agreement with Slovakia’), must be construed as precluding the application to a professional
В Решение по дело Simutenkov, посочено по-горе, в което се разглеждат същите разпоредби от Общия правилник на RFEF и от упоменатото в точка 15 от настоящото определение Споразумение от 28 май 1999 г. като тези, предмет на спора в главното производство, Съдът постановява, че член 23, параграф 1 от Споразумението за партньорство и сътрудничество за установяване на партньорство между Европейските общности и техните държавичленки, от една страна, и Руската федерация, от друга страна, подписано в Corfou на 24 юни 1994 г. и одобрено от името на Общността с Решение 97/800/ЕО, ЕОВС, Евратом на Съвета и на Комисията от 30 октомври 1997 година (ОВ L 327, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 15, стр.
In the judgment in Simutenkov, in which the same provisions of the RFEF’s General Regulations and the Agreement of 28 May 1999 cited in paragraph 15 of this Order were at issue as those which are the subjectmatter of the main proceedings in this case, the Court held that Article 23(1) of the Agreement on partnership and cooperation establishing a partnership between the European Communities and their Member States, of the one part, and the Russian Federation, of the other part, signed in Corfu on 24 June 1994 and approved on behalf of the Communities by Decision 97/800/EC ECSC, Euratom: Council and Commission Decision of 30 October 1997 (OJ 1994 L 327, p.
228, наричано по-нататък „Споразумението за партньорство Общности—Русия“), трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска по отношение на професионален спортист с руско гражданство, законно нает от установен в държавачленка клуб, да се прилага приета от спортна федерация в същата държава норма, съгласно която на клубовете е разрешено да допускат до участие в организирани на национално равнище състезания само ограничен брой играчи от трети държави, които не са страни по Споразумението за създаване на Европейското икономическо пространство.
1) (‘the Communities-Russia Partnership Agreement’), must be construed as precluding the application to a professional sportsman of Russian nationality, legally employed by a club established in a Member State, of a rule drawn up by a sports federation of that State which provides that clubs may field in competitions organised at national level only a limited number of players from countries which are not parties to the Agreement on the European Economic Area.
Съдът по-специално приема, че нормата, която ограничава броя на професионалните играчи, граждани на съответната трета държава, които могат да участват в национално състезание, се отнася до условията на труд, доколкото има непосредствено влияние върху участието в срещи от това състезание на професионален играч от посочената държава, вече законно нает в приемащата държавачленка (Решение по дело Deutscher Handballbund, посочено по-горе, точки 44—46, както и Решение по дело Simutenkov, посочено по-горе, точки 32, 36, и 37).
The Court ruled, inter alia, that a rule which limits the number of professional players, nationals of the nonmember country in question, who might be fielded in national competitions did relate to working conditions, inasmuch as it directly affected participation in matches of a professional player from that State who was already legally employed in the host Member State (Deutscher Handballbund, cited above, paragraphs 44 to 46).
Впрочем редакцията на член 37 от Допълнителния протокол е много близка до тази на член 38, параграф 1, първо тире от Споразумението за асоцииране Общности—Словакия, както и до тази на член 23, параграф 1 от Споразумението за партньорство Общности—Русия.
The wording of Article 37 of the Additional Protocol is very similar to that of the first indent of Article 38(1) of the Association Agreement with Slovakia and that of Article 23(1) of the Communities-Russia Partnership Agreement.
Всъщност член 38, параграф 1, първо тире от Споразумението за асоцииране Общности—Словакия има следното съдържание:
The first indent of Article 38(1) of the Association Agreement with Slovakia was worded as follows:
„При спазване на действащите условия и правила във всяка отделна държавачленка […] работниците със словашко гражданство, законно наети на работа на територията на дадена държавачленка, не трябва да бъдат обект на дискриминация, основана на гражданство, що се отнася до условията на труд, трудовото възнаграждение или уволнението, в сравнение с гражданите на съответната държава-членка“. [неофициален превод]
‘Subject to the conditions and modalities applicable in each Member State … treatment accorded to workers of Slovak Republic nationality legally employed in the territory of a Member State shall be free from any discrimination based on nationality, as regards working conditions, remuneration or dismissal, as compared to its own nationals’.
Член 23, параграф 1 от Споразумението за партньорство Общности—Русия гласи:
Article 23(1) of the Communities-Russia Partnership Agreement provided:
„При спазване на действащите във всяка отделна държавачленка закони, условия и процедури Общността и държавитечленки гарантират, че руските граждани, законно наети на работа на територията на дадена държавачленка, не са обект на дискриминация, основана на гражданство, що се отнася до условията на труд, трудовото възнаграждение или уволнението, в сравнение с гражданите на съответната държава-членка.“ [неофициален превод]
‘Subject to the laws, conditions and procedures applicable in each Member State, the Community and its Member States shall ensure that the treatment accorded to Russian nationals legally employed in the territory of a Member State shall be free from any discrimination based on nationality, as regards working conditions, remuneration or dismissal, as compared to its own nationals.’
Както Съдът е посочил, такива разпоредби съдържат ясно, точно и безусловно формулирана забрана за всяка държавачленка да третира работниците от съответната трета държава по дискриминационен начин поради тяхното гражданство в сравнение с гражданите на държаватачленка, що се отнася до условията на труд, трудовото възнаграждение или уволнението.
As the Court has observed, such provisions prohibit, in clear, precise and unconditional terms, a prohibition precluding any Member State from discriminating, on grounds of nationality, against workers from the nonmember State concerned, vis-à-vis their own nationals, so far as their conditions of work, remuneration and dismissal are concerned.
Следователно частноправните субекти могат да се позоват на тези разпоредби пред юрисдикциите на държавитечленки (Решение по дело Deutscher Handballbund, посочено по-горе, точки 28—30, както и Решение по дело Simutenkov, посочено по-горе, точки 22—24).
Those provisions may therefore be relied on by individuals before the courts of the Member States (Deutscher Handballbund, paragraphs 28 to 30 and Simutenkov, paragraphs 22 to 24).
Този извод следва да бъде направен и във връзка с член 37 от Допълнителния протокол, тъй като редакцията на тази разпоредба не се различава съществено от тази на член 38, параграф 1 от Споразумението за асоцииране Общности—Словакия и на член 23, параграф 1 от Споразумението за партньорство Общности—Русия.
That finding must be applied to Article 37 of the Additional Protocol the wording of the latter being essentially the same as that of Articles 38(1) of the Association Agreement with Slovakia and 23(1) of the Communities-Russia Partnership Agreement.
Освен това Съдът вече е имал възможност да установи, че член 10, параграф 1 от Решение № 1/80, който възпроизвежда нормата на член 37 от Допълнителния протокол, съдържа ясно, точно и безусловно формулирана забрана за държавитечленки да извършват дискриминация, основана на гражданство, във вреда на турските работници мигранти, принадлежащи към легалния пазар на труда на тези държави, що се отнася до възнаграждението и другите условия на труд (Решение от 8 май 2003 г. по дело Wählergruppe Gemeinsam, C-171/01, Recueil, стр. I-4301, точка 57).
Furthermore, the Court has already had occasion to state that Article 10(1) of Decision No 1/80, which repeats the rule laid down in Article 37 of the Additional Protocol, lays down in clear, precise and unconditional terms a prohibition precluding the Member States from discriminating, on the basis of nationality, against Turkish migrant workers duly registered as belonging to their labour force as regards remuneration and other conditions of work (Case C-171/01 Wählergruppe Gemeinsam [2003] ECR I-4301, paragraph 57).
Впрочем, както Съдът вече е постановил, заключението, съгласно което забраната за дискриминация, основана на гражданство, на принадлежащите към легалния пазар на труда на държавитечленки работници с турско гражданство, що се отнася до възнаграждението и другите условия на труд, има непосредствено действие, е в съответствие с целта на Споразумението за асоцииране.
Moreover, as the Court has previously held, the finding that the prohibition on discrimination on grounds of nationality against workers of Turkish nationality duly registered as belonging to the labour force of the Member States as regards remuneration and other conditions of work has direct effect is in accordance with the purpose of the Association Agreement.
Всъщност целта на Споразумението за асоцииране е асоцииране, насочено към подпомагане на развитието на търговските и икономически отношения между договарящите страни, включително чрез постепенното осъществяване на свободното движение на работниците.
The purpose of the Association Agreement is to establish an association to promote the development of trade and economic relations between the parties, including the progressive achievement of freedom of movement for workers.
Подобна крайна цел позволява на Общността да признае непосредственото действие на разпоредбите на това споразумение, които установяват достатъчно точни и безусловни принципи, за да бъдат прилагани от националния съд (Решение по дело Wählergruppe Gemeinsam, посочено по-горе, точки 62, 65 и 66).
Such a purpose allows the recognition by the Community of the direct effect of the provisions of that agreement which establish principles which are sufficiently clear and precise and unconditional to be applied by national courts (Wählergruppe Gemeinsam, cited above, paragraphs 62, 65 and 66).
От изложеното по-горе ясно следва, че тълкуването на Съда в Решение по дело Wählergruppe Gemeinsam и в Решение по дело Simutenkov, посочени по-горе, е приложимо и във връзка със Споразумението за асоцииране.
It is clear from the foregoing that the interpretation adopted by the Court in the judgments in Deutscher Handballbund and Simutenkov is also applicable in the framework of the Association Agreement.