natgillin/translations-raw huggingface dataset:
В писмената си защита Съветът посочва, че Кралство Испания не твърди, че Регламент № 1415/2004 не съответства на разпоредбите от Регламент № 1954/2003, а напротив, че тази държавачленка счита обжалвания регламент за незаконосъобразен, тъй като е следвал критериите, установени в членове 3 и 6 от Регламент № 1954/2003.
In its defence, the Council points out that the Kingdom of Spain does not claim that Regulation No 1415/2004 fails to comply with the provisions of Regulation No 1954/2003 but maintains, on the contrary, that the contested regulation is illegal because it followed the criteria laid down in Articles 3 and 6 of Regulation No 1954/2003.
Освен това Съветът отбелязва, че в рамките на делото, по което е постановено посоченото по-горе решение по дело Испания/Съвет, Кралство Испания е поискало от Съда да отмени членове 3 и 6 от последния регламент със същите основания като наведените в конкретния случай, а именно, нарушeниe на принципите за недопускане на дискриминация и злоупотреба с власт.
The Council also notes that in Spain v Council, the Kingdom of Spain asked the Court to annul Articles 3 and 6 of the latter regulation for the same reasons as those put forward in the present case, that is to say, infringement of the principle of nondiscrimination and misuse of powers.
По-нататък той излага становището си по същество.
It then sets out its position on the substance of the case.
Накрая тази държавачленка посочва, че в постановеното по това дело решение не са разгледани по същество поддър-
Finally, the Kingdom of Spain points out that the judgment in that case did not address the substance of its main submissions, which, in essence, apply equally to the implementing regulation and show that, in the circumstances, Regulation No 1954/2003 is inapplicable.
11 — Кралство Испания цитира в тази връзка Решение от 29 юни 1995 г. по дело Испания/Комисия (С-135/93, Recueil, стр. I-1651, точка 17).
11 — The Kingdom of Spain refers, on that subject, to Case C-135/93 Spain v Commission [1995] ECR I-1651, para -graph 17.
В писмената си дуплика Съветът подчертава, че настоящата жалба, насочена срещу Регламент № 1415/2004, е подадена в рамките на производство, отделно и независимо от делото, по което е
In its rejoinder, the Council points out that the present action against Regulation No 1415/2004 was brought as part of proceedings which are distinct and separate from the action in Spain v Council,
ИСПАНИЯ/СЪВЕТ постановено посоченото по-горе решение по дело Испания/Съвет, въпреки че двете жалби са явно свързани.
OPINION OF MR BOT — CASE C-442/04 although the two cases are obviously linked.
Той посочва, че спазването на установеното в Регламент № 1415/2004 максимално допустимо годишно равнище на риболовно усилие от всяка държавачленка е допълнително, но отделно задължение спрямо задълженията, предвидени в членове 3, 4 и 6—8 от Регламент № 1954/2003.
It points out that compliance with the maximum annual fishing effort for each Member State, fixed by Regulation No 1415/2004, is an obligation which is additional to, but distinct from, the obligations laid down in Articles 3, 4 and 6 to 8 of Regulation No 1954/2003.
На практика той счита, че ако държавачленка имаше право да оспорва общностен акт посредством възражение за незаконосъобразност всеки път, когато някоя институция приеме акт за прилагане на този общностен акт, това би направило възможно да се оспорват без ограничение във времето общностните актове и техните правни последици, което според него би било в противоречие с целта, преследвана със сроковете за обжалване, а именно да гарантират правната сигурност.
It argues that if a Member State were entitled to challenge a Community measure by means of a plea of illegality every time an institution adopted a measure implementing that Community measure, it would be possible to call into question indefinitely Community measures producing legal effects and that would, in its view, be contrary to the objective which the procedural timelimits seek to achieve, namely to ensure legal certainty.
Съветът приема, че възражението за незаконосъобразност, повдигнато на етапа на репликата, е направено със закъснение и следователно е недопустмо.
The Council considers that the plea of illegality raised in the reply is out of time and therefore inadmissible.
Всъщност той счита, в съответствие с предвиденото в член 42, параграф 2, първа алинея от Процедурния правилник на Съда 12, че отхвърлянето на подадената от Кралство Испания жалба по делото, по което е постановено посоченото по-горе решение по дело Испания/Съвет, не може да се счете за ново фактическо обстоятелство.
It considers that, having regard to the provisions of the first subparagraph of Article 42(2) of the Rules of Procedure of the Court, 12 dismissal of the Kingdom of Spain’s action in Spain v Council cannot be regarded as a new fact.
В това отношение Съветът се позовава на практиката на Съда, според която адресатът на прието от общностните институции решение, което не е обжалвано в предвидения в член 230, последна алинея ЕО срок, не може да се позовава на незаконосъобразността на това решение, тъй като по отношение на него то е станало окончателно 13.
The Council refers to the Court’s caselaw to the effect that the addressee of a decision adopted by a Community institution which has not been challenged within the timelimits laid down in the last paragraph of Article 230 EC cannot invoke the illegality of such a decision, which has become definitive as against him. 13
В тази връзка Съветът по-специ-ално посочва, че актовете, издавани от общностните институции, се ползват от презумпция за действителност, така че решение на Съда, потвърждаващо действителността на един акт, не променя правното положение, в което се намира жалбоподателят, и следователно не съставлява обстоятелство, позволяващо въвеждането на ново правно основание.
In that regard, the Council points out, inter alia, that measures adopted by the Community institutions enjoy a presumption of validity, with the result that a judgment of the Court confirming the validity of a measure does not change the applicant’s legal position and, consequently, cannot constitute a factor permitting the introduction of a new plea in law.
I-833, точка 13) и Решение от 15 февруари 2001 г. по дело Nachi Europe (C-239/99, Recuеil, стр. I-1197, точка 29).
12 — Under that provision, ‘[n]o new plea in law may be introduced in the course of the proceedings unless it is based on matters of law or of fact which come to light in the course of the procedure’.
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-Н BOT — ДЕЛO C-442/04 следователно е трябвало да бъде повдигнато изрично в жалбата 15.
SPAIN v COUNCIL matter of public policy and should therefore have been expressly raised in the application.
оспорваният в настоящото производство акт е регламент.
15 secondly, the measure being challenged in the present proceedings is a regulation.
Според Комисията повдигнатото в репликата възражение за незаконосъобразност трябва да се счита за направено след изтичане на срока.
In the Commission’s view, a plea of illegality raised in the reply should be regarded as being out of time.
Още повече то предполагало въвеждането на ново правно основание, както и изменение на първоначалното искане, което член 42, параграф 2, първа алинея от Процедурния правилник на Съда не позволявал.
In addition, it implies the introduction of a new plea in law and an amendment of the initial application, which the first subparagraph of Article 42(2) of the Rules of Procedure of the Court does not permit.
От своя страна Комисията подчертава на първо място, че връзката между Регламент № 1954/2003 и Регламент № 1415/2004 е толкова тясна, че настоящата жалба е само едно почти буквално повторение на жалбата, по която е постановено посоченото по-горе решение по дело Испания/Съвет.
The Commission, for its part, points out first that the link between Regulation No 1954/2003 and Regulation No 1415/2004 is so close that the present action is no more than an almost literal repetition of the action in Spain v Council.
Според нея настоящата жалба в действителност била насочена не срещу Регламент № 1415/2004, а срещу членове 3, 4 и 6 от Регламент № 1954/2003.
In its view, the present action has not really been brought against Regulation No 1415/2004 but against Articles 3, 4 and 6 of Regulation No 1954/2003.
Никое от правните основания в настоящата жалба не посочвало конкретно или пряко Регламент № 1415/2004.
None of the pleas in law in the present action mentions Regulation No 1415/2004 specifically or directly.
Ето защо Комисията счита, че като иска продължаване на настоящото производство, Кралство Испания се опитва да избегне последиците на решението, с което се отхвърля жалбата му по посоченото по-горе дело Испания/Съвет.
For that reason, the Commission considers that in applying to continue the present proceedings, the Kingdom of Spain is seeking to escape the effects of the judgment dismissing its action in Spain v Council.
Освен това според нея възражението за незаконосъобразност, мълчаливо или имплицитно, не е представено правилно, тъй като, от една страна, такова възражение било обвързано от жалбата за отмяна на основание член 230 ЕО, така че Кралство Испания не можело да се позовава на незаконосъобразността на един акт, срещу който е могло да подаде жалба за отмяна 14.
Furthermore, according to the Commission, the plea of illegality — whether tacit or implicit — has not been correctly presented because, on the one hand, such a plea is subordinate to the action for annulment under Article 230 EC, with the effect that the Kingdom of Spain cannot invoke the illegality of a measure against which it was able to bring an action for annulment.
В писмения си отговор на становището при встъпването на Комисията Кралство Испания уточнява, че според него посоченото по-горе решение по дело Испания/Съвет представлява ново фактическо и правно обстоятелство, установено в хода на производството, което позволява да се въведе ново правно основание в съответствие с член 42, параграф 2, първа алинея от Процедурния правилник на Съда.
In its reply to the Commission’s statement in intervention, the Kingdom of Spain points out that, in its view, the judgment in Spain v Council, is a new matter of fact and law which came to light in the course of the proceedings and which permits the introduction of a new plea in law in accordance with the first subparagraph of Article 42(2) of the Rules of Procedure of the Court.
Накрая, възражението за незаконосъобразност не засягало нито принципа на правна сигурност, нито принципа на сила на пресъдено нещо.
Finally, a plea of illegality does not contravene the principle of legal certainty or the principle of res judicata.
15 — По този повод Комисията споменава Решение от 17 декември 1959 г. по дело Société des fonderies de Pont-à-Mousson/Върховен орган (14/59, Recueil, стр. 445).
14 — The Commission refers to Joined Cases T-244/93 and T-486/93 TWD v Commission [1995] ECR II-2265, paragraph 103.
По възможността привилегирован жалбоподател да повдигне възражение за незаконосъобразност на регламент
The right of privileged applicants to raise a plea of illegality in regard to a regulation
Не споделям защитаваната от Съвета и Комисията позиция, доколкото те считат за недопустимо възражението за незаконосъобразност, така както е представено от Кралство Испания в рамките на настоящия спор.
I do not agree with the position adopted by the Council and the Commission in so far as they argue that a plea of illegality such as that put forward by the Kingdom of Spain in the present action is inadmissible.
На първо място, следва да се напомни, че съгласно член 241 ЕО, „[н]езависимо от изтичането на срока, предвиден в пети параграф от член 230, всяка страна може при спор, който засяга регламент, приет съвместно от Европейския парламент и Съвета, или регламент на Съвета, на Комисията или на [Европейската централна банка], да изтъква основанията, посочени във втори параграф от член 230, за да обоснове пред Съда неприложимостта на този регламент“.
It should be pointed out, first of all, that, according to the terms of Article 241 EC, ‘[n]otwithstanding the expiry of the period laid down in the fifth paragraph of Article 230, any party may, in proceedings in which a regulation adopted jointly by the European Parliament and the Council, or a regulation of the Council, of the Commission, or of the [European Central Bank] is at issue, plead the grounds specified in the second paragraph of Article 230 in order to invoke before the Court of Justice the inapplicability of that regulation’.
Съветът и Комисията подкрепят своята гледна точка в две посоки: от една страна, те защитават принципна позиция, която по същество се състои в твърдението, че една държавачленка не може да повдига възражение за незаконосъобразност на един общностен акт, който е могла по-рано да оспори, дори този акт да е регламент.
In support of their point of view, the Council and the Commission put forward two arguments: first, they defend a position of principle, arguing, essentially, that a Member State cannot raise a plea of illegality in respect of a Community measure which it was able to challenge earlier, even if it is a regulation.
От друга страна, те считат, че възражението за незаконосъобразност в главното производство е направено със закъснение.
On the other hand, they consider that the plea of illegality in the case at hand is out of time.
Съдът многократно е бил изправен пред въпроса за допустимостта на възражения за незаконосъобразност, повдигани на основание член 241 ЕО от обикновени или привилегировани жалбоподатели.
The Court has dealt on numerous occasions with the question of the admissibility of pleas of illegality raised under Article 241 EC by ordinary applicants or privileged applicants.
В резултат е налице сложна съдебна практика, чиито основни насоки са следните.
That has given rise to a complex line of authority, the main strands of which are as follows.
Напротив, аз считам че текстът на член 241 ЕО в голяма степен допуска държавачленка да се позове на неприложимостта на даден регламент, включително по мое мнение, дори когато вече е подавала жалба за частична отмяна на този регламент, но жалбата е била обявена за недопустима.
I take the contrary view that the terms of Article 241 EC give a Member State a great deal of leeway to invoke the inapplicability of a regulation, even, in my opinion, where that Member State has already brought an action for the partial annulment of the regulation but that action has been declared inadmissible.
В свое Решение от 6 март 1979 г. по дело Simmenthal/Комисия 16Съдът отбе- лязва, че „член [241 ЕО] е израз на общ принцип, осигуряващ на всяка страна
In its judgment of 6 March 1979, Simmenthal v Commission, 16the Court decided that ‘Article [241 EC] gives expression to a general principle conferring upon
Освен това считам, че повдигнатото от Кралство Испания възражение за незаконосъобразност не може да се приеме за направено със закъснение, тъй като то имплицитно се съдържа в подадената от Кралство Испания жалба.
I also consider that the plea of illegality raised by the Kingdom of Spain cannot be regarded as out of time inasmuch as it was impliedly contained in the application presented by the Kingdom of Spain.
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-Н BOT — ДЕЛO C-442/04 да разполага само с една възможност за достъп до общностния съд 20.
SPAIN v COUNCIL ciple, be able to have access to the Community Courts more than once.
правото, с цел да получи отмяна на решение, което я засяга пряко и лично, да оспорва действителността на по-ранни институционални актове, съставляващи правното основание на обжалваното решение, ако тази страна не е разполагала, на основание член [230 ЕО], с правото да обжалва пряко тези актове, чиито последици понася, без да е била в състояние да поиска тяхната отмяна“ 17.
20 any party to proceedings the right to challenge, for the purpose of obtaining the annulment of a decision of direct and individual concern to that party, the validity of previous acts of the institutions which form the legal basis of the decision which is under challenge, if that party was not entitled under Article [230 EC] to bring a direct action challenging those acts by which it was thus affected without having been in a position to ask that they be declared void’. 17
По тази логика погасяването на правото за инцидентно оспорване санкционира небрежното поведение на жалбоподателя, който е пропуснал да използва жалбата за отмяна като средство за оспорване на дадено решение, при положение че несъмнено е имал възможност да го направи 21.
According to that line of reasoning, the fact of considering an incidental challenge to be out of time is designed to penalise the negligent conduct of applicants who have failed to make use of the action for annulment in order to challenge a decision, even though they have certainly had the possibility of doing so. 21
В отношенията между жалбата за отмяна и възражението за незаконосъобразност това решение прокарва идеята за компенсация между правните средства за защита 18.
That judgment introduced into the relationship between the action for annulment and the plea of illegality a rationale based on the principle that legal remedies should be mutually compensatory.
Като поставя липсата на друго правно средство за защита като условие за допустимостта на възражението за незаконосъобразност, Съдът му придава субсидиарен характер 19.
18y making the admissibility of a plea of illegality dependent upon the lack of an alternative legal remedy, the Court gave that plea a subordinate character. 19
Също така, по подобие на обикновените жалбоподатели, в производство по жалба за отмяна на решение привилегированите жалбоподатели не могат чрез възражение за незаконосъобразност да се позоват на предходен акт от същия характер, чиято отмяна са могли да поискат пряко.
Thus, like ordinary applicants, the privileged applicants cannot, in an action for annulment of a decision, raise a plea of illegality in respect of an earlier measure of the same kind, annulment of which they could have sought directly.
Според Съда допускането на обратното би позволило заобикаляне на срока за обжалване, предвиден в член 230, пета алинея ЕО 22.
In the Court’s view, the contrary approach would permit the timelimits for bringing proceedings laid down in the fifth paragraph of Article 230 EC to be circumvented.
Принципът за неизменяемост на неоспорените в този срок решения отстъпва единствено в случаите, в които актът, за който се твърди, че е незаконосъобразен, е засегнат от такива особено тежки и очевидни пороци, че би могъл да се счита за несъществуващ 23.
22 That principle of the inviolability of decisions which have not been challenged within those timelimits is set aside only where the allegedly unlawful measure contains such serious and manifest defects that it could be deemed non-existent. 23
Така, като обвързва допустимостта на възражението за незаконосъобразност с това дали е преграден прекият достъп до общностните съдилища, общностният съд иска да избегне възможността това правно средство за защита да даде втори шанс на небрежния жалбоподател.
By thus making the admissibility of a plea of illegality conditional upon the direct route to the Community Courts being closed, the Community judicature seeks to prevent that remedy from offering negligent applicants a second chance.
Резултатът от това се изразява в принципа за еднократност на съдебната защита, по силата на който правният субект по правило трябва
That has given rise to a principle of the unity of judicial protection, by virtue of which a litigant should not, in prin-
22 — Вж. по-специално Решение по дело Испания/Комисия, посочено по-горе (точка 17).
22 — See, in particular, Spain v Commission (paragraph 17).
18 — Според използвания от Coutron израз, L., La contestation incidente des actes de l’Union européenne, виждане, представено на 10 декември 2005 г. в Université Montpellier I.
18 — According to the expression used by L. Coutron, La contestation incidente des actes de l’Union européenne, a thesis defended on 10 December 2005 at the University of Montpellier I. B
Дали това разсъждение, свързано с компенсация между правните средства за защита, е относимо и когато е повдигнато възражение за незаконосъобразност на регламент?
Is that reasoning, based on the principle that legal remedies should be mutually compensatory, also relevant where a plea of illegality is raised in regard to a regulation?
В замяна на това щом привилегирован жалбоподател повдига възражение за незаконосъобразност на регламент, доводът за компенсация между правните средства за защита губи своята релевантност, доколкото това би довело до незачитане на текста на член 241 ЕО.
However, once a plea of illegality is raised by a privileged applicant in regard to a regulation, a line of reasoning in terms of the above principle becomes irrelevant in so far as it infringes the terms of Article 241 EC.
Утвърдителен отговор може да се даде, ако такова възражение за незаконосъобразност е повдигнато от обикновен жалбоподател.
An affirmative answer can be given where such a plea of illegality is raised by an ordinary applicant.
Действително в тази хипотеза възможността за инцидентно оспорване идва да компенсира ограничения достъп на непривилегированите жалбоподатели до жалбата за отмяна на нормативни актове.
In that situation, the possibility of an incidental challenge compensates for the restricted access which non-privileged applicants have to the action for annulment of legislative measures.
При наличие на истински акт с общо приложение, чиято отмяна по принцип те не биха могли да искат пряко, обикновените жалбоподатели не могат да бъдат укорявани за липса на дължима грижа и следователно се ползват от право на инцидентно оспорване 24.
In regard to a measure which is truly of general application, the annulment of which they cannot, in principle, directly apply for, ordinary applicants cannot be accused of a lack of care and in consequence they have a right to challenge the measure incidentally. 24
Действително, при положение че държавитечленки и общностните институции имат почти неограничен достъп до жалби за отмяна, довод, който обвързва допустимостта на възражение за незаконосъобразност с невъзможността за пряк достъп до общностния съд, неизбежно би довел до отричане на правото на привилегированите жалбоподатели на инцидентно оспорване 25.
Indeed, since the Member States and the Community institutions have almost unlimited access to the action for annulment, such a line of reasoning — which makes the admissibility of a plea of illegality conditional upon it being impossible to bring an action directly before the Community Courts — would inevitably have the effect of denying privileged applicants any right to challenge a measure incidentally.
Това би представлявало явно незачитане на текста на член 241 ЕО, който, да напомня, независимо от изтичането на срока, предвиден в член 230, пета алинея ЕО, дава на всяка страна правото да обоснове пред Съда неприложимостта на даден регламент 26.
25 That would constitute an obvious infringement of the terms of Article 241 EC which, it should not be forgotten, gives any party the right to invoke the inapplicability of a regulation before the Court, notwithstanding the fact that the timelimits laid down in the fifth paragraph of Article 230 EC have expired. 26
Със сигурност поради непреодолимия характер на дословния текст 27Съдът, под влияние на няколко от генералните
It is certainly because of the ‘insuperable’ nature of the wording of that provision 27 that the Court, prompted by a number
Такова разсъждение ми изглежда оправдано предвид системата на общностните правни средства за защита, както и съответстващо на текста на член 241 ЕО, който позволява на всяка страна да се позовава инцидентно на неприложимостта на даден регламент.
That reasoning seems to me to be consistent with the logic informing the system of legal remedies in Community law and compatible with the terms of Article 241 EC, which permits any party to raise incidentally the inapplicability of a regulation.