natgillin/translations-raw huggingface dataset:
След това жалбоподателят информира Омбудсмана, че би бил склонен да приеме факта, че ако Съветът му предостави частичен достъп до документ, съдържащ информация за самия него, Съветът ще бъде принуден да предостави същия частичен достъп и на всяко друго лице в съответствие с Регламент 1049/2001.
The complainant subsequently informed the Ombudsman, that he would be willing to accept that, if the Council gave him partial access to a document containing information about himself, it would be obliged to provide the same partial access to any other person in accordance with Regulation 1049/2001.
В този контекст Съветът се обърна отново до СХВП, за да получи отговор на въпроса дали новата информация, предоставена на Омбудсмана от жалбоподателя, му дава възможност да даде повече информация, макар че стриктно казано този въпрос излиза извън рамките на жалбата.
Against this background, the Council re-consulted OHIM in order to determine whether the additional information provided to the Ombudsman by the complainant would allow it to provide more information, although this issue strictly speaking went beyond the scope of his complaint.
След тази повторна консултация и при положение, че жалбоподателят изглежда бе заинтересован найвече да разбере дали е сред тримата посочени в документа кандидати и колко гласа е получил, Съветът бе в състояние да информира кандидата, че името му не фигурира в документа.
Following this reconsultation, and given that the complainant seemed to be mostly interested in knowing whether he was one of the three candidates named in the document and how many votes he obtained, the Council could inform the complainant that he was not mentioned in the document.
На 21 юни 2007 г. Омбудсманът приключи случая, като прецени, че не е необходимо жалбата да се разглежда по-нататък.
On 21 June 2007, the Ombudsman closed the case, considering that it was not necessary to make further inquiries into the complaint.
СЪДЕБНИ ПРОИЗВОДСТВА
LEGAL ACTION
През 2007 г. съдилищата на Общността постановиха три решения по дела, касаещи достъпа до документи на Съвета.
In 2007, three rulings were given by the Community Courts in cases concerning access to Council documents.
На 1 февруари 2007 г. Съдът на ЕС произнесе решението си по дело C-266/05 P (José María Sisónсрещу Съвета), което вече бе разгледано доста подробно в предишния доклад на Съвета относно достъпа до документи и следователно читателят може да се отнесе към него. 29
On 1 February 2007, the Court of Justice handed down its judgment in case C-266/05 P (José María Sisón v. Council), which was already dealt with at some length in the Council's previous report on access to
Другите две решения, съответно от 25 април и 27 ноември 2007 г., бяха постановени от Първоинстанционния съд по делото T-264/04 (WWF-EPO срещу Съвета) и по обединени дела T-3/00 и T-337/04 (Pitsiorlas срещу Съвета и ЕЦБ).
The two remaining rulings of 25 April and 27 November 2007 were given by the Court of First Instance in case T-264/04 (WWF-EPO v. Council) and in joined cases T-3/00 et T-337/04 (Pitsiorlas v. Council and ECB).
Решение от 25 април 2007 г. по дело T-264/04 (WWF-EPO срещу Съвета)
Judgment of 25 April 2007 in case T-264/04 (WWF-EPO v. Council)
Ищецът по делото T-264/04, Световен фонд за дивата природа – Програма „Европейска политика“ (WWF-EPO), заведе дело за отмяна на Решение на Съвета от 30 април 2004 г., с което се отказва достъп до документи на Съвета относно състоянието на многостранните преговори в областта „Устойчиво развитие и търговия“, провеждани в рамките на СТО, и относно разискванията в Комитет „Член 133“ (заместници) от 19 декември 2003 г.
In case T-264/04, the applicant, the World Wide Fund for Nature European Policy Programme (WWF-EPO), had brought proceedings for annulment of the Council's decision of 30 April 2004 refusing it access to Council documents concerning the state of the multilateral negotiations on "Sustainability and Trade" to be conducted within the framework of WTO and the proceedings of the Article 133 Committee (Deputies) of 19 December 2003.
В подкрепа на своя иск WWF-EPO привежда три довода:
In support of its application, WWF-EPO had forwarded three pleas:
Първо, той оспорва решението на Съвета да откаже достъп до бележка на Комисията до Комитета по член 133 на Съвета относно състоянието на преговорите по околната среда и търговията в рамките на СТО след срещата на ниво министри в Канкун през септември 2003 г.
Firstly, it contested the Council's decision to refuse access to a note from the Commission to the Council's Article 133 Committee concerning the state of play of the WTO-negotiations on environment and trade, following the WTO Ministerial Conference in Cancun in September 2003.
Във връзка с това ищецът твърди, че Съветът не е формулирал основателни мотиви за отказа си да предостави достъп до бележката на Комисията, и освен това посочва, че Съветът е трябвало да намери баланс между правото на достъп на гражданите и интереса на Съвета да запази поверителността.
The applicant submitted, in this regard, that the Council had failed to state adequate reasons for its refusal to grant access to the Commission's note, and argued, moreover, that the Council should have balanced the citizen's right of access against the Council's interest to maintain confidentiality.
Виж годишния доклад на Съвета относно достъпа до документи за 2006 г., стр. 22—26.
See the Council Annual report on access to documents - 2006, pp. 23-26.
Второ, ищецът изтъква, че Съветът е нарушил член 4, параграф 6 от Регламент (EО) № 1049/2001, като не е приложил коректно принципа на пропорционалност при оценката на възможността за предоставяне на частичен достъп.
Secondly, the applicant submitted that the Council had infringed upon Article 4(6) of Regulation (EC) No 1049/2001 by failing to apply properly the principle of proportionality in assessing the possibility of partial disclosure.
Третият довод, с който ищецът претендира, че е нарушен член 2 от Регламент 1049/2001, се състои от три части, претендиращи следното:
The third plea, by which the applicant argued that Article 2 of Regulation 1049/2001 had been infringed, consisted of three parts, alleging,
• на първо място, Съветът не е предоставил достъп до протокола по първа точка от дневния ред на заседанието на Комитет „Член 133“ от 19 декември 2003 г. под предлог че няма такъв протокол, на второ място, при липса на всякакъв протокол Съветът е отказал да предостави на ищеца информация за съдържанието на дискусиите по горепосочената точка от дневния ред във форма, позволяваща разпространяването на информацията, и на трето място, Съветът е отказал да предостави достъп до бележките, водени от участниците в заседанието на комитета на 19 декември 2003 г.
• first, failure by the Council to grant access to the minutes relating to the first item on the Agenda of the Article 133 Committee of 19 December 2003 on the grounds that there were no such minutes, second, refusal by the Council, in the absence of any minutes, to provide the applicant with information on the content of the discussions of the above-mentioned agenda item in a form capable of being disseminated, and third, refusal by the Council to grant access to the records of those in attendance at the Committee meeting of 19 December 2003.
В решението си Първоинстанционният съд не уважава трите аргумента и отхвърля иска изцяло.
In its judgment, the Court of First Instance rejected the three pleas and dismissed the action in its entirety.
Така Първоинстанционният съд е на мнение, че в своето решение от 30 април 2004 г.
Thus, the Court of First Instance took the view, that in its decision of 30 April 2004, the Council had given sufficient reasons for its refusal to grant access to the note and, secondly, not misinterpreted the conditions for applying the exceptions to public access to documents laid down in the third and fourth indents of Article
30 предвидени в третото и четвърто тире на член 4, параграф 1, буква а) от Регламент № 1049/2001
4(1)(a) of Regulation No 1049/2001
Съгласно установената съдебна практика в областта на достъпа до документи прегледът от страна на Съда на законосъобразността на решенията на институциите, с които се отказва достъп до документи въз основа на задължителните изключения от обществен интерес, предвидени в член 4, параграф 1, буква а) от Регламент № 1049/2001, трябва да се ограничава до проверката дали са спазени процесуалните правила и задължението за привеждане на мотиви, дали фактите са били правилно изложени и дали е налице очевидна грешка в оценката на фактите или злоупотреба с правомощия.
Pursuant to established case-law on access to documents, the Court's review of the legality of the institutions' decisions refusing access to documents on the basis of the mandatory exceptions relating to the public interest, laid down in Article 4(1)(a) of Regulation No 1049/2001 must be limited to verifying whether the procedural rules and the duty to state reasons have been complied with, the facts have been accurately stated, and whether there has been a manifest error of assessment of the facts or a misuse of powers.
В разглеждания случай Съдът е стигнал до заключението, че като е преценил, че предоставянето на достъп до бележката на Комисията би могло да навреди на отношенията с посочени в документа трети страни, както и необходимото поле за действие в преговорите между Общността и нейните държави-членки с цел довеждането до успешен край на преговорите в рамките на СТО, Съветът не е допуснал очевидна грешка в преценката и с право е счел, че предоставянето на достъп до бележката би породило риск от накърняване на обществения интерес във връзка с международните отношения и в областта на финансовата, парична и икономическа политика на Общността.
In the present case, the Court found that in considering that disclosure of the Commission's note could have undermined relations with third countries referred to in the note as well as the room for negotiation needed by the Community and its Member States to bring the WTO-negotiations to a conclusion, the Council did not commit a manifest error of assessment and was right to consider that disclosure of the note would have entailed the risk of undermining the public interest as regards international relations and the Community's financial, monetary and economic policy.
Освен това, тъй като изключенията, предмет на спора, попадат под действието на член 4, параграф 1 от Регламент № 1049/2001, Съветът не е бил длъжен в случая да намери баланс между защитата на обществения интерес и интереса на ищеца да получи достъп до бележката, и следователно претенцията на ищеца, че е трябвало да бъде намерен баланс между неговия интерес да получи достъп до бележката и интереса на Съвета да не предостави достъп до нея, е трябвало да бъде отхвърлена.
Moreover, since the exceptions at issue in the dispute fell under Article 4(1) of Regulation No 1049/2001, the Council was not required in the case at hand to balance the protection of the public interest against the applicant's interest in gaining access to the note, the applicant's claim that its interest in having access to the note should have been balanced against the Council's interest in not disclosing it therefore had to be dismissed.
Що се отнася до втория аргумент на ищеца, който твърди по същество, че Съветът не е приложил коректно принципа на пропорционалност при преценката дали е възможно предоставяне на частичен достъп до бележката, Съдът е на мнение, че Съветът задълбочено е разгледал тази възможност, като също така се е консултирал по въпроса с Комисията в изпълнение на член 4, параграф 4 от Регламент № 1049/200131.
As for the applicant's second plea, alleging, in essence, that the Council had failed to properly apply the principle of proportionality in assessing whether partial disclosure of the note was possible, the Court took the view that this possibility had been thoroughly examined by the Council, which had also consulted the
Поради политически деликатния характер на посочените погоре преговори в рамките на СТО, Съдът е преценил, че пълното съдържание на бележката следва да се разглежда като чувствително и че, отказвайки на ищеца частичен достъп до тази бележка, Съветът не е приложил некоректно член 4, параграф 6 от Регламент № 1049/2001.
Given the politically sensitive character of the WTO-negotiations referred to above, the Court found that the whole content of the note had to be regarded as sensitive, and that, in refusing the applicant partial access to that note, the Council's did not apply Article 4(6) of Regulation No 1049/2001 incorrectly.
По отношение на третия довод на ищеца, който посочва, че Съветът не е предоставил достъп до протокола на заседанието на Комитет „Член 133“ (заместници), и изтъква, че липсата на такъв протокол би лишило от смисъл член 2 от Регламент № 1049/2001, Първоинстанционният съд е приел, че не може да се заключи, че, отказвайки да предостави протокола от разискванията по първа точка от дневния ред на заседанието на Комитет „Член 133“ на 19 декември 2003 г.32, Съветът е действал по произволен и непредсказуем начин.
As regards the applicant's third plea alleging the Council's failure to provide access to minutes of the 133 Committee (Deputies) and submitting that the absence of such minutes would render Article 2 of Regulation 1049/2001 devoid of any substance, the Court of First Instance took the view that it could not be concluded that the Council had acted in an arbitrary or unpredictable manner by failing to produce minutes on the first item on the Agenda of the Article 133 Committee of 19 December 200332.
В резултат на това разглеждане Съветът е стигнал до заключението, че подобен частичен достъп съгласно член 4, параграф 6 от Регламент № 1049/2001 не би бил възможен, тъй като към бележката на Комисията като цяло се прилагат изключенията по член 4, параграф 1, буква а) от Регламента.
As a result of this examination, the Council had concluded that such partial disclosure under Article 4(6) of Regulation No 1049/2001 would not be possible since the exceptions in Article 4(1)(a) of that Regulation applied to the Commission's note in its entirety.
Съдът посочва, че за да се изпълни изискването за прозрачност, залегнало в Регламент № 1049/2001, заинтересованите институции трябва да изготвят и съхраняват документация за дейността си, доколкото е възможно и по непроизволен и предсказуем начин.
The Court pointed out that – in order to fulfil the requirement of transparency which underlies Regulation No 1049/2001 - the institutions concerned must, in so far as possible and in a non-arbitrary and predictable manner, draw up and retain documentation relating to their activities.
Независимо от това, в настоящия случай чисто информативният характер на първата точка от дневния ред на заседанието на 19 декември 2003 г. и фактът, че тя не е изисквала никакви специфични мерки за изпълнение, обяснява защо не е било необходимо да се съставя протокол по нея и защо тя не е била включена в обобщен доклад или друг последващ документ на Комитета „Член 133“.
However, in the present case, the purely informative nature of the first agenda item of the meeting of 19 December 2003 and the fact that it did not call for any specific implementing measure explained why it was not necessary to minute it and why the item was not recorded in a summary report or other subsequent document of the Article 133 Committee.
Следователно не може да се заключи, че като твърди, че няма протокол по въпросната точка от дневния ред, Съветът нарушава правото на достъп на ищеца до документи, предоставено му от Регламент № 1049/2001.
It could therefore not be concluded that the Council, in claiming that no minutes existed on the agenda item concerned, infringed the applicant's right to access to documents conferred by Regulation No 1049/2001.
Що се отнася до отказа на Съвета, при липса на всякакъв протокол, да предостави на ищеца информация за съдържанието на разискванията по горепосочената точка от дневния ред във форма, позволяваща разпространението на тази информация, Съдът отбелязва, че обхватът на Регламент № 1049/2001 съгласно член 2, параграф 3 от него се простира само до съществуващи „документи, държани от институцията, т.е. които са изготвени или получени от нея и са нейно притежание“.
With regard to the refusal by the Council, in the absence of any minutes, to provide the applicant with information on the content of the discussions of the above-mentioned agenda item in a form capable of being disseminated, the Court noted that the scope of Regulation No 1049/2001, pursuant to Article 2(3) thereof, extends only to existing 'documents held by an institution, that is to say, documents drawn up or received by it and in its possession'.
Поради това Съветът не е нарушил правото на ищеца на достъп до документи, предоставено му от Регламент № 1049/2001, като е отказал да му предостави информация за съдържанието на разискванията по първа точка от дневния ред на заседанието на 19 декември 2003 г., тъй като тази информация не съществува под формата на документ, който може да се разпространява.
Consequently, the Council had not infringed the applicant's right of access to documents conferred by Regulation No 1049/2001 by refusing to provide it with information on the contents of the discussions relating to the first item on the agenda of the meeting of 19 December 2003, since that information did not exist in the form of a document that could be disseminated.
Що се отнася до отказа на Съвета да предостави достъп до записките на Комисията и на делегациите на държавите-членки, присъствали на заседанието на 19 декември 2003 г., Съдът посочва, че при подаване на потвърдителното си заявление ищецът не е поискал от Съвета да му предостави достъп до такива вътрешни записки и по тази причина аргументите на ищеца относно достъпа до тези записки не могат да бъдат приети.
As for the refusal by the Council to grant access to the records of the Commission and the Member States' delegations who attended the Committee meeting of 19 December 2003, the Court pointed out that the applicant had not asked the Council to grant it access to such internal records when submitting its confirmatory application, and the applicant's arguments concerning access to those records could therefore not be accepted.
Освен това, дори ако заявлението на ищеца включваше искане за достъп до вътрешни записки, водени от Комисията и делегациите на държавите-членки, Съветът не би могъл да предостави тези записки в изпълнение на член 2, параграф 3 от Регламент № 1049/2001, тъй като той не разполага с тях, нито е получавал такива записки.
Moreover, even if the applicant's request had included a request for access to internal records drawn up by the Commission and Member States' delegations, the Council could not communicate those records pursuant to Article 2(3) of Regulation No 1049/2001, since they were neither held nor received by the Council.
Решение от 27 ноември 2007 г. по обединени дела T-3/00 и T-337/04 (Pitsiorlas срещу Съвета)
Judgment of 27 November 2007 in joined cases T-3/00 and T-337/04 (Pitsiorlas v. Council and ECB)
По отношение на решението на Първоинстанционния съд по обединени дела T-3/00 и T-337/0433, следва да се припомни, че ищецът по тези дела иска отмяна на решението на Съвета от 30 юли 1999 г.
Regarding the judgment of the Court of First Instance in joined cases T-3/00 and T-337/0433, it should be recalled that the applicant in these cases sought the annulment of the Council's decision of 30 July 1999 and the European Central Bank's decision of 8 November 1999 refusing access to a document concerning the Basle/Nyborg Agreement on the reinforcement of the European Monetary System as well as compensation under Articles 235 and 288, second paragraph, of the EC Treaty, for damages arising out of these refusals.
В решението си от 27 ноември 2007 г.
In its judgment of 27 November 2007, the Court of First Instance considered that the ECB by its decision of 8 November 1999 had infringed on its duty to state reasons for its refusal, wherefore the decision of refusal should be annulled.
Първоинстанционният съд счита, че с решението си от 8 ноември 1999 г.
The Court dismissed, however, the action for annulment as far as the Council was concerned as well as the action for damages against the two Community institutions.
Заявлението за достъп е подадено и впоследствие разгледано съгласно разпоредбите на Решение 93/731/EО, OВ 1993 L 340, 31.12.1993, стр. 43.
The request for access was submitted and subsequently examined under the provisions of Decision 93/731/EC, OJ 1993 L 340, 31.12.1993, p. 43.
За повече подробности относно началните фази на производството, виж също годишния доклад на Съвета относно достъпа до документи за 2003 г., стр.
For further details on the initial stages of the proceedings, see also the Council's annual report on access to documents - 2003, pp. 34-35 as well as the annual report for the year 2004, pp. 28-29.
пряко до автора на документа в съответствие с разпоредбите на член 2, параграф 2 от Решение
In its decision of 30 July 1999 the Council had stated that the requested document had been drawn up by the Central Banks Governors and therefore invited the applicant to send his request directly to the author of the document in accordance with the provisions of Article 2(2) of Decision 93/731/EC on public access to documents34.
93/731/EО относно публичния достъп до документи
The applicant, however, claimed that the Council had infringed the "basic Community law principle which provides for public access to documents" as well as Article 1 of Decision 93/731/EC and
Когато Съветът не разполага с документите, за които се отнася заявлението за достъп, както в конкретния случай, Решение 93/731 не го задължава да търси и да идентифицира исканите документи, техните автори и кой ги съхранява, за да може съответно да информира лицето, подало заявлението за достъп1.
In its ruling, the Court of First Instance, pointed out that, by its decision, the Council had neither infringed the right of access nor the obligation to motivate its decision, nor, for that matter, the principles of sound administration and protection of legitimate expectations: Where, as in the case at hand, the Council was not in possession of the documents corresponding to the request for access, Decision 93/731 did not require it to search for and identify the relevant documents, their respective authors and who was in possession of them in order to be able to inform accordingly the person seeking access.
В конкретния случай Съветът все пак е търсил и успял да идентифицира документ от значение за заявлението за достъп, а именно доклад на Комитета на управителите, и услужливо е препратил ищеца пред ЕЦБ, институцията, която съхранява въпросния документ.
In the present case, the Council none the less searched and managed to identify a document covered by the request for access, namely the report of the Committee of Governors, and helpfully referred the applicant to the ECB, the institution in possession of that document.
В крайна сметка Съдът отхвърля иска за обезщетение срещу Съвета и ЕЦБ, като изтъква, че не са изпълнени условията за ангажиране на извъндоговорна отговорност по отношение на съществуването на действителна и сигурна вреда и на пряка причинна връзка между последната и предполагаемото неправомерно поведение на ответниците.
The Court finally dismissed the action for damages against the Council and the ECB, stating that the conditions which must be met in order for extra-contractual liability to be incurred, concerning the existence of actual and certain damage and a direct causal link between that damage and the allegedly unlawful conduct of the defendants, were not satisfied.