natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Налага се обаче изводът, че в рамките на настоящото правно основание жалбоподателят се е ограничил до това да оспори анализа на фактите, извършен от СХВП в спорното решение, и по-конкретно твърдението, че подобен анализ е непълен.
However, it must be pointed out that, in the context of the first plea, the appellant limits itself to challenging the assessment of the facts carried out by OHIM in the contested decision and, in particular, the alleged incomplete nature of that assessment.
За сметка на това той не доказва, нито дори твърди, че Първоинстанционният съд е допуснал явна грешка при преценка на доказателствата.
By contrast, it has not shown, nor even alleged, that the Court of First Instance carried out a clearly incorrect assessment of the evidence.
Следователно първото правно основание трябва да се отхвърли като недопустимо.
Therefore, the first plea in law must be held to be inadmissible.
С второто си правно основание жалбоподателят изтъква, че при тълкуването на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94 Първоинстанционният съд e допуснал грешка при прилагането на правото.
By its second plea, the appellant claims that the Court of First Instance erred in law in the interpretation of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94.
Това правно основание се дели на три отделни части.
That plea is divided into three separate parts.
В рамките на втората част той твърди, че Първоинстанционният съд е тълкувал
By the first part, the appellant criticises the Court of First Instance for failing to take into account the overall impression produced by the EUROHYPO mark. By the
EUROHYPO/СХВП неправилно критериите за отказ на регистрацията, предвидени в член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент № 40/94.
EUROHYPO v OHIM second part, the appellant claims that the Court of First Instance incorrectly interpreted the criteria for refusal of registration set out in Article 7(1)(b) and (c) of Regulation No 40/94.
На последно място, що се отнася до третата част, жалбоподателят поддържа, че Първоинстанционният съд е приложил неправилно принципите, изведени от Решение Baby-dry, посочено по-горе.
Finally, as regards the third part, the appellant maintains that the Court of First Instance incorrectly applied the principles identified in the Baby-Dry judgment.
По първата част от второто правно основание
The first part of the second plea
Доводи на страните
— Arguments of the parties
Според жалбоподателя Първоинстанционният съд е анализирал само описателния характер на елементите EURO и HYPO, разгледани самостоятелно, като е проверил цялостното впечатление, създадено от марката, само като второстепенен въпрос.
According to the appellant, the Court of First Instance examined only the descriptive character of the components EURO and HYPO taken separately, and examined the overall impression produced by the mark only as a secondary issue.
В обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд се основал на презумпцията, според която когато съставните елементи на определена комбинирана марка са описателни, то цялата марка по принцип също е описателна.
The Court of First Instance based its decision, in the judgment under appeal, on the presumption that, where the components which comprise a composite mark are descriptive, the mark as a whole is, in principle, also descriptive.
СХВП оспорва тези доводи, като твърди, че Първоинстанционният съд е посветил част от съображенията си именно на пряка и конкретна преценка на отличителния характер на комбинираната марка в нейната цялост и не се е основал само на презумпция.
OHIM contests that line of argument contending that the Court of First Instance devoted a part of its reasoning precisely to the direct and specific assessment of the distinctive character of the compound trade mark as a whole and did not rely solely on a presumption.
Съображения на Съда
— Findings of the Court
Що се отнася до комбинирана марка като разглежданата в конкретния случай, преценката на отличителния ѝ характер не може да се ограничи до анализ на всяка от съдържащите се в нея думи или елементи, разглеждани самостоятелно, а във всеки случай трябва да се основава на общото възприемане на тази марка от съответните потребители, а не на презумпцията, че елементи, които поотделно са лишени от отличителен характер, не могат да придобият такъв характер след комбинирането им (вж. в този смисъл Решение от 16 септември 2004 г. по дело SAT.1/СХВП, C-329/02 P, Recueil, стр. I-8317, точка 35).
As regards a compound trade mark, such as that at issue in the present case, the assessment of its distinctive character cannot be limited to an evaluation of each of its words or components, considered in isolation, but must, on any view, be based on the overall perception of that mark by the relevant public and not on the presumption that elements individually devoid of distinctive character cannot, on being combined, have a distinctive character (see, to that effect, Case C-329/02 P SAT.1 v OHIM [2004] ECR I-8317, paragraph 35).
Действително самото обстоятелство, че всеки от тези елементи, разглеждан самостоятелно, е лишен от отличителен характер, не изключва възможността образуваната от тях комбинация да има такъв характер (Решение от 15 септември 2005 г. по дело BioID/СХВП, C-37/03 P, Recueil, стр. I-7975, точка 29).
The mere fact that each of those elements, considered separately, is devoid of any distinctive character does not mean that their combination cannot present such character (Case C-37/03 P BioID v OHIM [2005] ECR I-7975, paragraph 29).
Впрочем в точка 54 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд правилно постановява, че за да се прецени описателният характер на комбинирана марка, трябва не само да се разгледат различните съставни елементи на марката, но и марката в нейната цялост.
At paragraph 54 of the judgment under appeal, the Court of First Instance rightly held that in order to assess the distinctive character of a compound mark, not only must the various elements of which it is composed be examined but also the mark as a whole.
Вярно е, че в същата точка 54 Първоинстанционният съд отбелязва, че марка, изразяваща се в съставена от елементи дума, като всеки елемент описва характерните особености на стоките и услугите, за които е заявена регистрацията, също описва характерните особености на тези стоки или услуги.
Admittedly, in the same paragraph, the Court of First Instance stated that a mark consisting of a word composed of elements, each of which is descriptive of the characteristics of those goods or services in respect of which registration is sought, is itself descriptive of the characteristics of those goods and services.
Все пак този извод не се отразява на анализа на Първоинстанционния съд в това отношение, тъй като той не се ограничава да разгледа като второстепенен въпрос впечатлението, създадено от заявената марка в нейната цялост, а посвещава част от съображенията си на това да оцени, що се отнася до комбинирана марка, описателния характер на знака в неговата цялост.
However, that finding did not affect the analysis of the Court of First Instance on that point, since it did not limit itself to assessing, as a secondary issue, the overall impression produced by the trade mark applied for, but devoted a part of its reasoning to evaluating, with regard to a compound mark, the descriptive character of the sign as a whole.
Всъщност в точка 55 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд постановява, че създаденото от разглежданата марка впечатление не е достатъчно различно от впечатлението, създадено от простото сливане на съставните елементи, за да представлява нещо повече от съчетаването на посочените елементи, и че жалбоподателят не е доказал, че въпросната сложна дума е навлязла в ежедневния език и е придобила собствено значение в него.
At paragraph 55 of the judgment under appeal, the Court of First Instance held that the impression created by the mark at issue was not sufficiently far removed from that produced by the mere combination of the elements of which it is composed to amount to more than the sum of its parts and that the appellant had not shown that that compound word had become part of everyday language and had acquired a meaning of its own.
Освен това в точка 56 от посоченото съдебно решение Първоинстанционният съд проверява дали разглежданата марка е езиково изобретение с необичайна структура, като заключава, че хипотезата не е такава.
Moreover, at paragraph 56 of the judgment under appeal, the Court of First Instance examined whether the mark at issue was a lexical invention which had an unusual structure, finding that that was not the case.
На последно място, в точка 57 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд заключава, че марката „EUROHYPO“, разглеждана в нейната цялост, описва разглежданите услуги.
Finally, at paragraph 57 of the judgment under appeal, the Court of First Instance held that the mark EUROHYPO, considered as a whole, was descriptive of the services in question.
Следователно Първоинстанционният съд не може да бъде обвинен, че не е проверил дали марката, разглеждана в нейната цялост, има отличителен характер или че е направил такава проверка само като второстепенен въпрос.
Therefore, the Court of First Instance cannot be criticised for not having verified whether the mark, taken as a whole, had a descriptive character or for having done so merely as a secondary point.
От посоченото следва, че първата част от второто правно основание трябва да бъде отхвърлена като неоснователна.
It follows that the first part of the second plea in law must be rejected as unfounded.
По втората част от второто правно основание
The second part of the second plea
Жалбоподателят твърди, че Първоинстанционният съд неправилно е приложил за анализ въз основа на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент
The appellant claims that the Court of First Instance incorrectly applied, in an assessment carried out on the basis of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94, a crite-
№ 40/94 критерий, който е релевантен единствено за прилагането на член 7, параграф 1, буква в) от този регламент.
The Court of First Instance held that a compound mark composed of descriptive elements met the conditions for registration where the word in question had become part of everyday language and had acquired a meaning of its own, whereas, according to the appellant, that criterion is relevant only in the context of the application of Article 7(1)(c) of Regulation No 40/94.
Жалбоподателят подчертава освен това, че макар действително да съществува припокриване между приложното поле съответно на член 7, параграф 1, букви б)—г) от Регламент № 40/94, това все пак не освобождава Първоинстанционния съд от задължението самостоятелно да тълкува основанията за отказ с оглед на различните цели от общ интерес, преследвани с всяка от тези норми.
The appellant also maintains that while it is true that there is overlap between the respective scope of the grounds for refusal set out in Article 7(1)(b) to (d) of Regulation No 40/94, that does not relieve the Court of First Instance of having to interpret, independently, the grounds for refusal in the light of the different general interest objectives pursued by each of those provisions.
В отговор на тези доводи СХВП припомня, че приложните полета на разпоредбите на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент № 40/94 се припокриват и поради това определен описателен знак по принцип попада в приложното поле на двете норми.
OHIM replies to those arguments by stating that the scope of the grounds for refusal set out in Article 7(1)(b) and (c) of Regulation No 40/94 are overlapping and, by that token, a descriptive sign normally falls within the scope of the grounds for refusal set out in both provisions.
Според СХВП обстоятелството, че с въпросните норми се преследват различни цели от общ интерес, не води до различно тълкуване на понятието за описателен характер в зависимост от разглежданата норма.
According to OHIM, the fact that the provisions in question pursue separate general interests does not require a different interpretation of the concept of descriptive character depending on the provision at issue.
Ето защо при тълкуването на член 7, параграф 1, буква б) от посочения регламент Първоинстанционният съд не бил допуснал грешка при прилагането на правото.
Therefore, the Court of First Instance did not err in law in interpreting Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94.
На първо място следва да се припомни, че макар Съдът да е имал възможност да отбележи, че е налице известно припокриване между съответните приложни
It must, first, be borne in mind that, while the Court of Justice has had occasion to find a degree of overlap between the respective scope of the absolute grounds for
Съдът е имал също възможност да уточни, че посочените основания за отказ следва да бъдат тълкувани в светлината на общия интерес, стоящ в основата на всяко едно от тях.
The Court of Justice has also had occasion to make it clear that the various grounds for refusal must be interpreted in the light of the public interest underlying each of them.
Отчетеният при разглеждане на всяко от тези основания за отказ общ интерес може и дори трябва да отрази различни съображения в зависимост от разглежданото основание за отказ (Решение по дело Henkel/СХВП, посочено по-горе, точки 45 и 46, Решение по дело SAT.1/СХВП, посочено по-горе, точка 25, както и Решение по дело BioID/СХВП, посочено по-горе, точка 59).
The public interest taken into account in the examination of each of those grounds for refusal may, or even must, reflect different considerations, depending upon which ground for refusal is at issue (Henkel v OHIM, paragraphs 45 and 46; SAT.1 v OHIM, paragraph 25; and BioID v OHIM, paragraph 59).
В това отношение следва да се отбележи, че понятието за общ интерес, залегнало в член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94, очевидно не се разграничава от основната функция на марката, която е да се гарантира на потребителя или на крайния потребител какъв е произходът на обозначената с марката стока или услуга, като му се позволява без вероятност от объркване да разграничи тази стока или услуга от такива с друг произход (Решение по дело SAT.1/СХВП, посочено по-горе, точки 23 и 27, както и Решение по дело BioID/СХВП, посочено по-горе, точка 60).
In that regard, it should be noted that the notion of general interest underlying Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94 is, manifestly, indissociable from the essential function of a trade mark, which is to guarantee the identity of the origin of the marked product or service to the consumer or end-user by enabling him, without any possibility of confusion, to distinguish the product or service from others which have another origin (SAT.1 v OHIM, paragraphs 23 to 27, and BioID v OHIM, paragraph 60).
В конкретния случай обаче следваната от Първоинстанционния съд логика произтича от неправилно тълкуване на принципите, припомнени в точки 54—56 от настоящото решение.
In the present case, the reasoning followed by the Court of First Instance is based on an incorrect interpretation of the principles mentioned in paragraphs 54 to 56 of this judgment.
Действително се налага изводът, че от точки 45, 54, 55 и 57 от обжалваното съдебно решение е видно, че Първоинстанционният съд е преценил отличителния характер на марката „EUROHYPO“, като е анализирал описателния ѝ характер само по смисъла на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94.
It is apparent from paragraphs 45, 54, 55 and 57 of the judgment under appeal that the Court of First Instance assessed the distinctive character of the mark EUROHYPO by carrying out solely an analysis of its descriptive character within the meaning of Article 7(1)(c) of Regulation No 40/94.
Следователно това съдебно решение не съдържа никакъв самостоятелен анализ на основанието за отказ, предвидено в член 7, параграф 1, буква б) от същия регламент, при положение че именно въз основа на този анализ Първоинстанционният съд е отхвърлил второто правно основание от жалбата, изтъкнато срещу спорното решение в първоинстанционното производство.
Consequently, the judgment under ap - peal contains no separate examination of the ground for refusal laid down in Article 7(1)(b) of that regulation on the basis of which, however, the Court of First Instance rejected the second plea, raised at first instance, against the contested decision.
Поради това Първоинстанционният съд е анализирал марката „EUROHYPO“, като по-специално не е взел предвид обществения интерес, чиято защита конкретно се цели с член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94, а именно да се гарантира какъв е произходът на обозначената с марката стока или услуга.
In so doing, the Court of First Instance assessed the mark EUROHYPO without, in particular, taking into account the public interest which Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94 aims specifically to protect, that is, to guarantee the identity of the origin of the designated product or service.
В допълнение в рамките на подобен анализ Първоинстанционният съд използва неправилен критерий, за да прецени дали разглежданата марка може да бъде регистрирана.
Moreover, in the context of such an assessment, the Court of First Instance used an incorrect criterion to determine whether the mark in question could be registered.
Съгласно този критерий марка, съставена от описателни елементи, може да отговаря на условията за регистрация, ако думата е навлязла в ежедневния език и е придобила самостоятелно значение в този език.
According to that criterion, a mark composed of descriptive elements could meet the conditions for registration where the word has become a part of everyday language and has acquired a meaning of its own.
Все пак, макар този критерий да е релевантен в рамките на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94, това не е критерият, с оглед на който трябва да се тълкува буква б) от същата разпоредба.
But, while that criterion is relevant in the context of Article 7(1)(c) of Regulation No 40/94, it cannot form a basis for the interpretation of Article 7(1)(b).
Всъщност макар да позволява да се изключи използването на марка, за да се опише стока или услуга, посоченият критерий все пак не позволява да се определи дали дадена марка може да гарантира на потребителя или на крайния потребител какъв е произходът на стоката или услугата, която тя обозначава.
Although that criterion permits excluding the use of a trade mark to describe a product or a service, nevertheless, it does not allow it to be determined whether a mark is capable of guaranteeing the identity of the origin of the designated product or service to the consumer or end user.
При тези условия жалбоподателят основателно поддържа, че при тълкуването на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94 в обжалваното съдебно решение е допусната грешка при прилагането на правото.
In those circumstances, the appellant is right to claim that the judgment under appeal is vitiated by an error in law in the interpretation of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94.
От посоченото по-горе произтича, че без да е необходимо да се разглежда третата част от второто правно основание на жалбата, обжалваното съдебно решение трябва да бъде отменено, доколкото Първоинстанционният съд е постановил, че четвърти апелативен състав на СХВП не е нарушил член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94, като със спорното решение е отказал да регистрира като марка на Общността сложната дума „EUROHYPO“ за следните услуги от клас 36 по смисъла на Ницската спогодба: „[ф]инансови сделки; парични сделки; сделки с недвижимо имущество; финансови услуги; финансиране […]“.
It follows from the foregoing, without it being necessary to examine the third part of the second plea of the appeal, that the judgment under appeal must be set aside inasmuch as the Court of First Instance held that the Fourth Board of Appeal of OHIM did not infringe Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94 by refusing, in the contested decision, to register the term EUROHYPO as a Community trade mark for the services, ‘financial affairs, monetary affairs, real estate affairs, provision of financial services, financing …’, in Class 36 of the Nice Agreement.
По жалбата пред Първоинстанционния съд
The action before the Court of First Instance
Съгласно член 61, първа алинея, второ изречение от Статута на Съда, когато отмени решение на Първоинстанционния съд, Съдът може сам да постанови окончателно решение по делото, когато фазата на производството позволява това.
Pursuant to the second sentence of the first paragraph of Article 61 of the Statute of the Court of Justice, the Court of Justice, where it has quashed the decision of the Court of First Instance, may itself give final judgment in the matter, where the state of the proceedings so admits.
Конкретният случай е такъв.
Such is the case in the present proceedings.
На първо място следва да се отбележи, че както е видно от точка 56 от настоящото решение, наличието на отличителен характер на дадена марка по смисъла на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94 означава, че тя позволява да се установи, че стоката, за която се иска регистрация на марката, произхожда от определено предприятие и следователно може да бъде различена от стоките на останалите предприятия (Решение по дело Henkel/СХВП, посочено по-горе, точка 34 и цитираната съдебна практика).
As a preliminary point, it should be borne in mind, as is apparent from paragraph 56 of this judgment, that for a trade mark to possess a distinctive character within the meaning of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94, it must serve to identify the product in respect of which registration is applied for as originating from a particular undertaking, and thus to distinguish that product from those of other undertakings (Henkel v OHIM, paragraph 34 and the caselaw cited).
В това отношение от постоянната съдебна практика произтича, че този отличителен характер трябва да се оценява, от една страна, във връзка със стоките и услугите, за които е поискана регистрацията, а от друга страна, във връзка с възприятието, което той поражда у съответните потребители (Решение от 29 април 2004 г. по дело Procter & Gamble/СХВП, C-473/01 P и C-474/01 P, Recueil, стр. I-5173, точка 33, както и Решение от 22 юни 2006 г. по дело Storck/СХВП, C-25/05 P, Recueil, стр. I-5719, точка 25). 68
In that regard, it is apparent from settled caselaw that that distinctive character must be assessed, first, by reference to the products or services in respect of which registration has been applied for and, second, by reference to the perception of the relevant public (Joined Cases C-473/01 P and C-474/01 P Procter & Gamble v OHIM [2004] ECR I-5173, paragraph 33, and Case C-25/05 P Storck v OHIM [2006] ECR I-5719, paragraph 25). 68
В конкретния случай следва да се заключи, че както отбелязва апелативният състав в спорното решение, без това да се оспорва от жалбоподателя, разглежданите услуги са предназначени за всички потребители.
In the present case, it should be noted that, as the Board of Appeal stated in the contested decision, without it being disputed by the appellant, the relevant services are aimed at all consumers.
В допълнение, безспорно е, че абсолютното основание за отказ засяга само един от говорените в Европейския съюз езици, а именно немския език.
Moreover, it is common ground that the absolute ground for refusal was invoked only in relation to one of the languages spoken in the European Union, namely German.
Следователно съответният потребител, с оглед на който трябва да се прецени отличителният характер на марката, е средният немскоговорещ потребител, който е относително осведомен и в разумни граници е наблюдателен и съобразителен.
Consequently, the relevant public against which the distinctive character of the trade mark must be measured is the average Germanspeaking consumer, reasonably well informed and reasonably observant and circumspect.