natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Първоинстанционният съд не зачел широкото право на преценка на Комисията при прилагането на член 87, параграф 3 ЕО, в рамките на което се приема и прилага Многосекторната рамка от 1998 г.
According to those parties, the Court of First Instance failed to have regard to the wide discretion enjoyed by the Commission when applying Article 87(3) EC, pursuant to which it adopted and applied the multisectoral framework of 1998.
Така той дал противоречиво тълкуване на съдържанието, на смисъла и на предмета на релевантните точки от МСР, приемайки, че последиците от разглежданата регионална помощ по отношение на конкуренцията трябвало да се преценяват в светлината едновременно на използването на капацитета на съответния сектор и на наличието на спадащ пазар.
It thus interpreted the relevant points of the multisectoral framework of 1998 in a manner contrary to their wording, meaning and object, by holding that the repercussions of the regional aid at issue on competition had to be assessed in the light of both the capacity utilisation of the sector concerned and the existence of a declining market.
Той не зачел по-точно определения в точки 3.2—3.4 от споменатата многосек -торна рамка ред, в който тези критерии за преглед трябва да се вземат предвид.
More precisely, it ignored the order in which those assessment criteria have to be taken into account, as laid down in points 3.2 to 3.4 of that framework.
Всъщност от тези разпоредби следвало, че въпросът дали съответният пазар е спадащ представлява само критерий за субсидиарен контрол, който трябва да се отчита единствено ако данните относно използването на капацитета не са достатъчни.
It is apparent from those provisions that the question whether the relevant market is declining is merely an alternative review criterion which must be taken into account only where the data relating to the capacity utilisation are insufficient.
По настоящите дела обаче това не е така, тъй като всички данни в областта на използването на капацитета са били налице.
That is, however, not the position in the present cases, since all the capacity utilisation data were available.
Kronofrance отговаря, че от текста на точка 3.10 от Многосекторната рамка от 1998 г. изрично е видно, че в рамките на своята преценка на положението на конкуренцията на пазар, засегнат от проект за помощ, Комисията винаги трябвало да определя дали проектът води до нарастване на капацитета в сектор със структурен свръхкапацитет и дали е предназначен за спадащ пазар.
Kronofrance contends that the wording of point 3.10 of the multisectoral framework of 1998 makes it expressly clear that, in its appraisal of the competitive situation of a market affected by an aid project, the Commission should always ascertain whether the project involves a capacity expansion in a sector with structural overcapacity, and whether it is intended for a declining market.
Както подчертавал Първоинстанционният съд в обжалваното съдебно решение, последният елемент трябвало да се разглежда винаги, тъй като помощ, отпусната на спадащ пазар, води до сериозни рискове от нарушаване на конкуренцията.
As the Court of First Instance pointed out in the judgment under appeal, the latter aspect should always be examined because aid granted in a declining market carries serious risks of distorting competition.
Несъмнено е вярно, както изтъкват жалбоподателите в производството по обжалване, че за прилагането на член 87, параграф 3 ЕО Комисията разполага с широко право на преценка, чието упражняване включва комплексни оценки от икономическо и социално естество, които трябва да бъдат направени в контекста на Общността (в този смисъл вж. по-специално Решение от 24 февруари 1987 г. по дело Deufil/Комисия, 310/85, Recueil, стр. 901, точка 18).
It is true, as the appellants submit, that, in the application of Article 87(3) EC, the Commission enjoys wide discretion, the exercise of which involves complex economic and social assessments which must be made in a Community context (see for example, to that effect, Case 310/85 Deufil v Commission [1987] ECR 901, paragraph 18).
Важно е обаче да се отбележи, че като приема правила за поведение и обявява чрез тяхното публикуване, че занапред ще ги прилага към съответните случаи, за които се отнасят, Комисията се самоограничава в упражняването на споменатото право на преценка и не може да се отклони от тези правила под страх от евентуални санкции за нарушение на общи принципи на правото като равното третиране или защитата на оправданите правни очаквания (Решение от 28 юни 2005 г. по дело Dansk Rørindustri и др./Комисия, C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P—C-208/02 P и C-213/02 P, Recueil, стр. I-5425, точка 211).
However, it should be pointed out that, in adopting rules of conduct and announcing by publishing them that they will henceforth apply to the cases to which they relate, the Commission imposes a limit on the exercise of its aforementioned discretion and cannot depart from those rules under pain of being found, where appropriate, to be in breach of general principles of law, such as equal treatment or the protection of legitimate expectations (Joined Cases C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P to C-208/02 P and C-213/02 P Dansk Rørindustri and Others v Commission [2005] ECR I-5425, paragraph 211).
Така в специфичната област на държавните помощи Съдът вече е имал случай да подчертае, че Комисията е обвързана от рамките и известията, които приема, доколкото те не са в разрез с нормите на Договора и са приети от държавитечленки (вж. по-специално Решение от 13 февруари 2003 г. по дело Испания/Комисия, посочено по-горе, точки 69 и 95, както и Решение по дело Италия/Комисия, точка 45).
Thus, in the specific area of State aid, the Court has already had occasion to stress that the Commission is bound by the guidelines and notices that it issues, inasmuch as they do not depart from the rules in the Treaty and are accepted by the Member States (see, for example, Case C-409/00 Spain v Commission, paragraphs 69 and 95, and Italy v Commission, paragraph 45, both cited above).
В обжалваното съдебно решение обаче Първоинстанционният съд проверява именно дали при приемането на спорното решение Комисията е действала съобразно своята многосекторна рамка от 1998 г.
In the judgment under appeal, the Court of First Instance reviewed precisely whether the Commission, in adopting the contested decision, complied with its multisectoral framework of 1998.
Всъщност както е видно по-специално от точка 86 от обжалваното съдебно решение, извършеният от Първоинстанционния съд анализ се е състоял в това да се определи дали съгласно текста на споменатата рамка Комисията е можела на основание фактор Т (състояние на конкуренцията) да приложи към въпросната мярка за помощ корекционен коефициент 1, освобождавайки се от задължението да провери дали споменатата помощ е била предназначена за спадащ пазар.
As is clear in particular from paragraph 86 of the judgment under appeal, the analysis undertaken by the Court involved ascertaining whether the Commission was entitled, on the basis of the text of that framework, to apply to the aid measure in question an adjustment factor of 1 in respect of factor T (the competition factor) and not to examine whether that aid was intended for a declining market.
При тези обстоятелства не изглежда, че като извършва такъв анализ на спорното решение, Първоинстанционният съд излиза извън пределите на контрола, признат му от съдебната практика в област, изискваща сложни икономически и социални преценки от страна на Комисията.
In those circumstances it does not appear that, by embarking upon such an analysis of the contested decision, the Court of First Instance exceeded the limits of its power of review established by caselaw in an area giving rise to complex economic and social assessments on the part of the Commission.
Освен това от тълкуването на Първоинстанционния съд на Многосекторната рамка от 1998 г. не може да се направи заключение за незачитане на широкото право на преценка, с което разполага Комисията при прилагането на член 87, параграф 3 ЕО.
Nor can a failure to respect the wide discretion enjoyed by the Commission when applying Article 87(3) EC be inferred from the interpretation of the multisectoral framework of 1998 given by the Court of First Instance.
В това отношение следва да се припомни, че макар и Комисията да е обвързана от рамките и известията, които приема в областта на държавните помощи, това е единствено доколкото тези текстове не се отклоняват от точното прилагане на нормите на Договора, тъй като споменатите текстове не могат да се тълкуват в смисъл, който стеснява обхвата на членове 87 ЕО и 88 ЕО или който е в противоречие с целите на последните (вж. в този смисъл посочените по-горе Решение по дело Deufil/Комисия, точка 22, Решение от 26 септември 2002 г. по дело Испания/Комисия, точка 53 и Решение по дело Италия/Комисия, точка 45,
In that respect, although the Commission is bound by the guidelines and notices that it issues in the field of State aid, that is so only to the extent that those texts do not depart from the proper application of the rules in the Treaty, since the texts cannot be interpreted in a way which reduces the scope of Articles 87 EC and 88 EC or which contravenes the aims of those articles (see, to that effect, Deufil v Commission, paragraph 22; Case C-351/98 Spain v Commission, paragraph 53; Italy v Commis­sion, point 45, all cited above; and, by analogy, Joined Cases C-182/03 and C-217/03 Belgium and Forum 187 v Commission [2006] ECR I-5479, paragraph 72).
Следователно Първоинстанционният съд е имал основание да приеме в точка 89 от обжалваното съдебно решение, че Многосекторната рамка от 1998 г. е следвало да се тълкува в светлината на член 87 ЕО и на принципа за несъвместимост на публичните помощи за постигане на целта, преследвана от тази разпоредба, а именно за ненарушена конкуренция на Общия пазар.
The Court of First Instance was therefore justified in holding, in paragraph 89 of the judgment under appeal, that the multisectoral framework of 1998 should be interpreted in the light of Article 87 EC and of the principle of incompatibility of public aid set out therein, in order to attain the objective sought by that provision, namely undistorted competition in the common market.
Необходимостта от преценка на законосъобразността на спорното решение с оглед на Многосекторната рамка от 1998 г., тълкувана в светлината на членове 87 ЕО и 88 ЕО, е още по-обоснована в настоящия случай, предвид известно двусмислие на текста на тази рамка, отбелязано от Първоинстанционния съд в точка 89 от обжалваното съдебно решение.
The need to appraise the legality of the contested decision with regard to the multisectoral framework of 1998, as interpreted in the light of Articles 87 EC and 88 EC, was all the more justified in the present case in view of a certain ambiguity in the wording of that framework, which the Court of First Instance drew attention to in paragraph 89 of the judgment under appeal.
Това двусмислие произтича по-специално от употребата на съюзите „и/или“ в текста на точка 3.10.1 от споменатата рамка във връзка именно с елементите, които Комисията трябва да вземе предвид с оглед на определянето на корекционен коефициент 1 на основание фактор Т (състояние на конкуренцията).
That ambiguity arises in particular from the use of the conjunctions ‘and/or’ in point 3.10.1 of the framework in relation to the very criteria which the Commission is bound to take into consideration for the purposes of allocating an adjustment factor of 1 in respect of factor T (the competition factor).
В светлината на принципите, изложени в членове 87 ЕО и 88 ЕО, както и на прогласената по-специално в точка 1.2 от Многосекторната рамка от 1998 г. цел по предотвратяване на предизвиканите от помощите последици на нарушаване, Първоинстанционният съд обаче преценява, че точка 3.10.1, точка iv) от посочената рамка трябва да се тълкува в смисъл, че прилагането на най-високия корекционен коефициент, равен на 1, максимизиращ размера на помощта, който може да се обяви за съвместим с Общия пазар, предполага предварителното констатиране на липса както на структурен свръхкапацитет в разглеждания сектор, така и на спадащ пазар.
It was in the light of the principles set out in Articles 87 EC and 88 EC as well as the objective of preventing the effects of distortion caused by aid, as expressed for example in point 1.2 of the multisectoral framework of 1998, that the Court of First Instance held that point 3.10.1(iv) of that framework had to be interpreted as meaning that the application of the top adjustment factor of 1, which provides the maximum amount of aid capable of being declared compatible with the common market, implies a prior finding that there is no structural overcapacity in the sector concerned and also that the market is not declining.
В това отношение трябва да се констатира, че различно тълкуване, съгласно което наличието само на един от тези два елемента би било достатъчно да обоснове прилагането на максимален корекционен коефициент, би могло да доведе до противоречие с принципите и целта, припомнени в предходната точка от настоящото решение.
In that respect, it is clear that a different interpretation, whereby the presence of only one of those two factors would be sufficient to justify applying the maximum adjustment factor, would be liable to go against the principles and the objective referred to in the previous paragraph of this judgment.
Всъщност от една страна, подобно тълкуване би позволило на Комисията да предоставя по-висок корекционен коефициент на
First, such an interpretation would allow the Commission to apply the top adjustment factor to projects that were likely to result in an increase in capacity in a sector which might be characterised by an abso-
От друга страна, това тълкуване би довело до резултата да се приемат за еквивалентни за целите на предоставянето на корекционен коефициент, равен на 1, положението на сектор, в който Комисията е констатирала липса на структурен свръхкапацитет, и положението, в което тази институция не е могла да направи подобна констатация поради липса на налични данни, без обаче съществуването на подобен свръхкапацитет да може да се изключи.
Second, that interpretation would have the consequence, for the purposes of applying the adjustment factor of 1, of making the situation of a sector in which the Commission found that there was no structural overcapacity equivalent to a situation in which it lacked the data to come to such a finding, without however being able to rule out the existence of such overcapacity.
Освен това, противно на твърденията на жалбоподателите в производството по обжалване, от прочита на точка 97 от обжалваното съдебно решение е видно, че Първоинстанционният съд не е имал намерение да тълкува Многосекторната рамка от 1998 г. в смисъл, че на Комисията било наложено задължение да преценява във всички случаи дали съответният пазар е спадащ.
Furthermore, contrary to what the appellants allege, it is clear from reading paragraph 97 of the judgment under appeal that the Court of First Instance did not propose interpreting the multisectoral framework of 1998 as meaning that the Commission is obliged to assess in every case whether the market concerned is declining.
Според Първоинстанционния съд подобна преценка всъщност се изисква единствено в случай че Комисията не разполага с достатъчно данни, за да направи извод за наличието на структурен свръхкапацитет или когато — както в случая — възнамерява на основание фактор Т (състояние на конкуренцията) да приложи максималния корекционен коефициент, равен на 1.
Such an assessment is required according to the Court only if the Commission does not have sufficient data to come to the conclusion that there is structural overcapacity, or when, as in the present case, it intends to apply the maximum adjustment factor of 1 in respect of factor T (the competition factor).
На последно място, следва да се припомни, че в точка 99 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд извежда заключение от общо значение, съгласно което Комисията не би могла да разреши мярка за помощ, без предварително да е преценила дали съответният пазар е спадащ.
Finally, it should be pointed out that in paragraph 99 of the judgment under appeal the Court of First Instance draws an inference of general application, namely that the Commission could not authorise an aid measure without having previously assessed whether the market concerned is declining.
Трябва обаче да се констатира, че предвид изложените съображения, подобно заключение не само не е обосновано, но се намира и в противоречие с точка 97 от същото съдебно решение.
It is however clear that such an inference is not only unjustified in view of the findings which precede it but is in contradiction to paragraph 97 of the same judgment.
Подобно противоречие обаче по никакъв начин не засяга извода, до който достига Първоинстанционният съд в точка 103 от обжалваното съдебно решение, що се отнася до разрешението на конкретния случай, като се има предвид, че в посочената точка Първоинстанционният съд се ограничава да изключи, че Комисията може да се освободи от преценка дали пазарът е спадащ, когато възнамерява на основание фактор Т (състояние на конкуренцията) да приложи корекционен коефициент, равен на 1.
Nevertheless, that contradiction has no effect upon the conclusion that the Court reaches at paragraph 103 of the judgment under appeal as far as the outcome to the presence case is concerned, given that in that paragraph it finds merely that the Commission is precluded from refraining from an assessment of whether the market is declining when it intends to apply an adjustment factor of 1 in respect of factor T (the competition factor).
Предвид всичко изложено, второто правно основание, изтъкнато от Федерална република Германия, като и първото правно основание, изтъкнато от Glunz и OSB, също трябва да бъдат отхвърлени.
In view of all the above, the second ground of appeal raised by the Federal Republic of Germany and the first ground of appeal raised by Glunz and OSB must also be rejected.
По нарушението на член 64 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд
Infringement of Article 64 of the Rules of Procedure of the Court of First Instance
С третото си правно основание Федерална република Германия, като и Glunz и OSB, изтъкват нарушение на член 64 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд.
By their respective third grounds of appeal, the Federal Republic of Germany as well as Glunz and OSB allege infringement of Article 64 of the Rules of Procedure of the Court of First Instance.
Тъй като правното основание, изведено от недопустимост на жалбата, е повдигнато за първи път от Комисията на съдебното заседание, с оглед да се произнесе по активната процесуална легитимация на Kronofrance Първоинстанционният съд трябвало да събере служебно някои сведения, необходими за да определи дали Glunz и Kronofrance са били конкуренти, като например данните относно техните зони на търгуване или разстоянията, разделящи техните производствени обекти.
Since the plea alleging that the action was inadmissible had been raised for the first time by the Commission at the hearing, the Court of First Instance, in order to rule on whether Kronofrance had locus standi, should on its own initiative have obtained certain information necessary for ascertaining whether Glunz and Kronofrance were in competition, such as data relating to their marketing areas or the distances between their productions sites.
Набавянето на тези сведения обаче щяло да накара Първоинстанционния съд да приеме, че Kronofrance не е „лично засегнато“ по смисъла на член 230, четвърта алинея ЕО.
Had that information been obtained, the Court would have held that Kronofrance was not ‘individually concerned’ within the meaning of the fourth paragraph of Article 230 EC.
Според Kronofrance, напротив, Първоинстанционният съд не е нарушил член 64 от своя процедурен правилник.
According to Kronofrance, on the other hand, the Court of First Instance did not infringe Article 64 of its rules of procedure.
Всъщност задача единствено на този съд било да реши дали доказателствата, с които разполага по едно дело, трябва да се допълнят.
It is a matter solely for that court to decide whether the evidence before it in a case needs to be supplemented.
Освен това доказателствената сила за тези доказателства не представлявала въпрос, подлежащ на контрол от Съда, освен в случай на изопачаване или когато от съдържащите се в преписката документи проличава неточност по същество на констатациите на Първоинстанционния съд.
Furthermore, the probative value of that evidence does not constitute a question that is subject to review by the Court of Justice, except in the case of distortion or where it is apparent from the documents in the case-file that the findings of the Court of First Instance are inaccurate.
На последно място, както било видно от точки 38—41 от обжалваното съдебно решение, Първоинстанционният съд разполагал с достатъчно доказателства, за да се произнесе.
Finally, it is clear from paragraphs 38 to 41 of the judgment under appeal that the Court had sufficient evidence to give judgment.
Следователно той нямал никаква причина да събира други данни.
There was thus no reason to collect other information.
Наличието или липсата на доказателствен характер на материалите по делото попада в обхвата на неговата самостоятелна преценка на фактите, която остава извън контрола на Съда в рамките на производството по обжалване, освен в случай на изопачаване на представените на Първоинстанционния съд доказателства или когато от съдържащите се в преписката документи проличава неточността по същество на констатациите на последния (Решение по дело Ismeri Europa/Сметна палата, посочено по-горе, точка 19, както и Решение от 7 ноември 2002 г. по дело Glencore и Compagnie Continentale/Комисия, C-24/01 P и C-25/01 P, Recueil, стр. I-10119, точки 77 и 78).
Whether or not the evidence before it is sufficient is a matter to be appraised by it alone and is not subject to review by the Court of Justice on appeal, except where that evidence has been distorted or the inaccuracy of the findings of the Court of First Instance is apparent from the documents in the case-file (Ismeri Europa v Court of Auditors, paragraph 19, and Joined Cases C-24/01 P and C-25/01 P Glencore and Compagnie Continentale v Commission [2002] ECR I-10119, paragraphs 77 and 78).
Следователно тъй като в конкретния случай не се твърди каквото и да било изопачаване или неточност по същество, Първоинстанционният съд правилно е могъл да прецени, че съдържащите се в преписката доказателства и дадените в устната фаза на производството обяснения, припомнени в точки 38—41
Consequently, no distortion or inaccuracy having been alleged in the present case, it must be held that the Court of First Instance was fully entitled to consider that the evidence in the case-file and the explanations given during the hearing, as summarised in paragraphs 38 to 41 of the judgment under appeal, were sufficient to enable
ГЕРМАНИЯ И ДР./KRONOFRANCE от обжалваното съдебно решение, са били достатъчни, за да му позволят да се произнесе по въпроса за допустимостта на жалбата, без да са необходими по-нататъшни процесуално-организационни действия.
GERMANY AND OTHERS v KRONOFRANCE it to decide the question of the admissibility of the action, without any need for measures of organisation of the procedure.
Тъй като при това положение настоящото правно основание е явно необосновано, то следва да се отхвърли.
Since the present plea is therefore manifestly unfounded, it must be rejected.
По нарушението на член 230, втора алинея ЕО
Infringement of the second paragraph of Article 230 EC
На последно място, с четвъртото си правно основание Glunz и OSB изтъкват, че обжалваното съдебно решение е в противоречие с член 230, втора алинея ЕО, доколкото се разпростира извън правните основния, изтъкнати в подкрепа на жалбата.
Finally, by their fourth ground of appeal, Glunz and OSB maintain that the judgment under appeal is contrary to the second paragraph of Article 230 EC, in so far as it rules on matters outside the scope of the pleas raised in support of the action for annulment.