natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Г-н Petersen и испанското правителство обаче отбелязват, че в отклонение от предвидените в националната правна уредба изисквания за придобиване на право на обезщетение за безработица, за целите на предоставянето на разглежданото в главното производство обезщетение не е необходимо молителят да доказва нито работоспособността и желанието за работа, нито че е на разположение на трудовия пазар.
However, Mr Petersen and the Spanish Government point out that, by way of derogation from the requirements laid down in the national rules for entitlement to unemployment benefit, it is not required, for the purposes of obtaining the benefit at issue in the main proceedings, that the applicant show that he is capable of working, willing to work and available for work.
Макар да е вярно обаче, че тези изисквания могат да съставляват важна характеристика на условията, при които може да се предоставят обезщетения за безработица (вж. в този смисъл Решение от 23 март 1982 г. по дело Baccini, 79/81, Recueil, стр. 1063, точки 15 и 16, Решение по дело Acciardi, посочено по-горе, точки 16 и 17, Решение от 11 юли 1996 г. по дело Otte, C-25/95, Recueil, стр.
However, although it is true that those requirements could constitute an important characteristic of the conditions of eligibility for unemployment benefit (see, to that effect, Case 79/81 Baccini [1982] ECR 1063, paragraphs 15 and 16; Acciardi, cited above, paragraphs 16 and 17; Case C-25/95 Otte [1996] ECR I-3745, paragraph 36; and De Cuyper, cited above, paragraph 27), the fact of being dispensed from fulfilling those conditions in a particular case cannot, as such, affect the very nature of the benefit at issue in the main proceedings.
Всъщност в този случай подобно освобождаване цели единствено да адаптира условията за предоставяне на това обезщетение към положението на лице, което иска пенсия за инвалидност, чиито работоспособност и готовност за работа са всъщност несигурни в периода на очакване на окончателно решение в това отношение (вж. по аналогия Решение по дело De Cuyper, точки 30 и 34).
In the present case, such a dispensation is intended solely to adapt the conditions for the grant of that benefit to the situation of an applicant for an invalidity pension whose capacity and availability for work are, in fact, uncertain during the period in which a definitive decision is being adopted in regard to him (see, by analogy, De Cuyper, paragraphs 30 and 34).
При тези условия следва да се посочи, че както от предмета и от целите на разглежданото в главното производство обезщетение, така и от основата за изчислението му и от условията за неговото отпускане произтича, че независимо от обстоятелството, че то е свързано с искане за пенсия за инвалидност, такова обезщетение се отнася пряко до риска безработица, посочен в член 4, параграф 1, буква ж) от Регламент № 1408/71.
Under those circumstances, it must be held that it is clear both from the purpose and object of the benefit at issue in the main proceedings and from the basis on which it is calculated that, notwithstanding the fact that it is linked to an application for an invalidity pension, such a benefit is directly related to the risk of unemployment referred to in Article 4(1)(g) of Regulation No 1408/71.
Ето защо на първия въпрос следва да се отговори, че обезщетение като разглежданото в главното производство трябва да се счита за „обезщетение при безработица“ по смисъла на член 4, параграф 1, буква ж) от Регламент № 1408/71.
Consequently, the answer to the first question must be that a benefit such as the one at issue in the main proceedings must be regarded as an ‘unemployment benefit’ within the meaning of Article 4(1)(g) of Regulation No 1408/71.
С втория си въпрос препращащата юрисдикция иска по същество да установи дали член 39 ЕО трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска държавачленка да постави предоставянето на обезщетение като разглежданото в главното производство, което трябва да се счита за „обезщетение при безработица“ по смисъла на член 4, параграф 1, буква ж) от Регламент № 1408/71, в зависимост от условието получателите да пребивават на националната територия на тази държава, която забранява прехвърлянето на подобно обезщетение в друга държавачленка.
In its second question, the national court is asking, essentially, whether Article 39 EC is to be interpreted as preventing a Member State from making the grant of a benefit such as the one at issue in the main proceedings, which must be regarded as an ‘unemployment benefit’ within the meaning of Article 4(1)(g) of Regulation No 1408/71, subject to the condition that the recipients must be resident on the national territory of that State, prohibiting the exportability of such a benefit to another Member State.
Ето защо тази разпоредба не забранява на законодателството на държавачленка да подчини получаването на такова обезщетение на условие за пребиваване на територията на същата държава (вж. в този смисъл Решение по дело De Cuyper, посочено по-горе, точка 37).
That provision therefore does not preclude the legislation of a Member State from making entitlement to such a benefit conditional on residence in the territory of that State (see, to that effect, De Cuyper, cited above, paragraph 37).
В това отношение обаче Регламент № 1408/71 предвижда две хипотези, при които компетентната държавачленка е длъжна да позволи на получателите на обезщетение за безработица да пребивават на територията на друга държавачленка, като запазят правата си да получават посоченото обезщетение.
In that regard, Regulation No 1408/71 provides, however, for two situations in which the competent Member State is required to allow recipients of an unemployment allowance to reside in the territory of another Member State while retaining their entitlement to benefit.
От една страна е хипотезата, предвидена в член 69 от регламента, който дава възможност на безработните лица, които отиват в държавачленка, различна от компетентната държава, „да търс[ят] там работа“, да запазят правото си на обезщетение за безработица.
Firstly, there is the situation provided for in Article 69 of the regulation, allowing unemployed persons who go to a Member State other than the competent State ‘in order to seek employment there’ to retain their entitlement to unemployment benefit.
От друга страна е хипотезата, посочена в член 71 от регламента, отнасяща се до безработни лица, които по време на последната си заетост са пребивавали в държавачленка, различна от компетентната държава (Решение по дело De Cuyper, посочено по-горе, точка 38).
Secondly, there is the situation referred to in Article 71 of that regulation, relating to unemployed persons who, during their last employment, were residing in the territory of a Member State other than the competent State (De Cuyper, cited above, paragraph 38).
От акта за препращане обаче следва ясно, че положение като това на г-н Petersen не се отнася към нито една от тези разпоредби, което впрочем не се оспорва,
However, it clearly follows from the order for reference that a situation such as that of Mr Petersen is not covered by either of those articles and, consequently, that
РЕШЕНИЕ ОТ 11.9.2008 г. — ДЕЛО C-228/07 и че следователно Регламент № 1408/71 не съдържа разпоредби, уреждащи случаи като този, който е предмет на спора по главното производство.
Regulation No 1408/71 does not contain any provisions governing cases such as the one which is the subject of the main proceedings.
Подобна последица всъщност би могла да разубеди работник от Общността да упражнява правото си на свободно движение и следователно би представлявало засягане на тази свобода (вж. в този смисъл Решение от 4 октомври 1991 г. по дело Paraschi, C-349/87, Recueil, стр. I-4501, точка 22, Решение от 8 март 2001 г. по дело Jauch, C-215/99, Recueil, стр.
According to settled caselaw, the aims of Articles 39 EC to 42 EC would not be attained if, as a consequence of the exercise of their right to freedom of movement, workers were to lose the social security advantages guaranteed them by the legislation of one Member State, especially where those advantages represent the counterpart of contributions which they have paid.
От това следва, че в противоречие с подържаното от австрийското и от германското правителство, следва да се провери дали режимът, който се прилага за обезщетение като разглежданото в главното производство, е съвместим с разпоредбите на член 39 ЕО.
It follows that, contrary to the view of the Austrian and German Governments, it must be considered whether the rules applicable to a benefit such as the one at issue in the main proceedings are compatible with Article 39 EC.
В това отношение следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика понятието „работник“ по смисъла на член 39 ЕО е придобило общностно значение и не трябва да се тълкува ограничително.
It must be borne in mind in that regard that, according to settled caselaw, the concept of ‘worker’ within the meaning of Article 39 EC of the Treaty has a specific Community meaning and must not be interpreted narrowly.
В настоящия случай от акта за препращане произтича, че преди настъпването на обстоятелствата, довели до спора по главното производство, г-н Petersen е извършвал дейност като наето лице в държавачленка и че следователно към този момент е притежавал качеството „работник“ по смисъла на член 39 ЕО.
In the present case, it is clear from the order for reference that, before the facts which gave rise to the dispute in the main proceedings, Mr Petersen worked as an employed person in a Member State and was consequently a ‘worker’ within the meaning of Article 39 EC.
Гражданин на държавачленка, който като г-н Petersen е напуснал своята държава по произход, за да извършва дейност като наето лице в друга държавачленка, трябва да се счита за упражнил правото си на свободно движение на работниците, предвидено в посочения член 39 ЕО.
A national of a Member State who, like Mr Petersen, leaves his Member State of origin to work as an employed person in another Member State must be regarded as exercising the right of freedom of movement for workers provided for in Article 39 EC.
Този извод не се поставя под въпрос от обстоятелството, че към момента на последващата промяна на неговото местожителството с прехвърлянето му в неговата държава по произход, след като компетентните органи са му предоставили разглежданото в главното производство обезщетение, г-н Petersen е бил безработен и е поискал пенсия за инвалидност.
That conclusion is not called into question by the fact that, at the time of the later transfer of his residence to his State of origin after the competent authorities had granted him the benefit at issue in the main proceedings, Mr Petersen was un -employed and had applied for an invalidity pension.
Решение по дело Meints, посочено по-горе, точка 41 и Решение от 31 май 2001 г. по дело Leclere и Deaconescu, C-43/99, Recueil, стр. I-4265, точка 57).
That is the case in regard to benefits the payment of which is dependent on the prior existence of an employment relationship which has come to an end and is intrinsically linked to the recipients’ objective status as workers (Meints, cited above, paragraph 41, and Case C-43/99 Leclere and Deaconescu [2001] ECR I-4265, paragraph 57).
В положение като това по главното производство обаче, тъй като разглежданото обезщетение е предназначено да предостави доход на лицето, което иска пенсия за инвалидност и което е безработно и е упражнявало дейност като наето лице в съответната държавачленка, трябва да се посочи, че след като е свързано едновременно и с риска безработица и с риска инвалидност — както посочва генералният адвокат в точка 72 от своето заключение — подобно обезщетение произтича пряко от трудово правоотношение по смисъла на член 39 ЕО.
In a situation like the one in the main proceedings, where the benefit at issue was intended to provide income for an unemployed applicant for an invalidity pension who had worked as an employed person in the Member State concerned, it must be stated that since, as the Advocate General points out in point 72 of his Opinion, such a benefit is linked to the risks of both unemployment and invalidity, it flows directly from an ‘employment relationship’ within the meaning of Article 39 EC.
От това следва, че гражданин на държавачленка, който се намира в положение като това на г-н Petersen, трябва да се счита за запазил качеството си „работник“ по смисъла на член 39 ЕО за целите на предоставянето на разглежданото обезщетение и следователно такъв гражданин попада в приложното поле на този член.
It follows that a national of a Member State in a situation such as that of Mr Petersen must be regarded as continuing to be a ‘worker’ within the meaning of Article 39 EC for the purposes of obtaining the benefit at issue and, consequently, such a national comes within the scope of that article.
Ето защо следва да се провери дали условие за пребиваване, като предвиденото за предоставянето на разглежданото в главното производство обезщетение, представлява ограничение върху свободното движение на работници по смисъла на член 39 ЕО.
It must therefore be considered whether a residence requirement such as that imposed for the grant of the benefit at issue in the main proceedings constitutes an ‘obstacle to the freedom of movement for workers’ within the meaning of Article 39 EC.
Освен ако не е обективно обоснована и пропорционална на преследваната цел, дадена разпоредба от националното право трябва да се счита за непряко дискриминационна, когато поради характера си може да засегне в по-голяма степен работниците мигранти, отколкото местните работници, и следователно може да постави, по-специално първата категория, в по-неблагоприятно положение (Решение по дело Meints, посочено по-горе, точка 45, Решение по дело Hartmann, посочено по-горе, точка 30 и Решение по дело Geven, посочено по-горе, точка 19).
Unless it is objectively justified and proportionate to the aim pursued, a provision of national law must be regarded as indirectly discriminatory if it is intrinsically liable to affect migrant workers more than national workers and if there is a consequent risk that it will place the former at a particular disadvantage (Meints, cited above, paragraph 44; Hartmann, cited above, paragraph 30; and Geven, cited above, paragraph 19).
Такъв е случаят с условие за пребиваване като това, на което е подчинено предоставянето на разглежданото в главното производство обезщетение, което може да бъде изпълнено по-лесно от работниците на съответната държава, отколкото от тези на другите държавичленки, тъй като найвече последните работници — по-специално в случай на безработица или на инвалидност — имат склонност да напускат страната на тяхната предходна заетост, за да се завърнат в страната на произхода си (вж. в този смисъл Решение по дело Paraschi, посочено по-горе, точка 24 и Решение от 18 април 2002 г. по дело Duchon, C-290/00, Recueil, стр. I-3567, точка 38).
That is true of a residence condition such as the one to which the grant of the benefit at issue in the main proceedings is subject, which can be more easily met by national workers than by those from other Member States, since the latter workers above all, particularly in the case of unemployment or invalidity, tend to leave the country in which they were formerly employed to return to their countries of origin (see, to that effect, Paraschi, cited above, paragraph 24, and Case C-290/00 Duchon [2002] ECR I-3567, paragraph 38).
Трябва да се констатира обаче, че австрийското правителство не е опитало да посочи целта, преследвана с условието за пребиваване, наложено от националната правна уредба за предоставянето на разглежданото в главното производство обезщетение и следователно не е посочило нищо, за да обоснове това условие във връзка с императивните съображения от обществен интерес, защитени от член 39 ЕО.
The Austrian Government has not sought to explain the objective which is to be achieved by the residence requirement imposed by the national rules for the grant of the benefit at issue in the main proceedings and, consequently, has not put forward any factor whatsoever to justify that condition in relation to the overriding reasons in the general interest protected by Article 39 EC.
За да се даде пълен отговор на препращащата юрисдикция е необходимо обаче да се поясни, че макар опасността от сериозно застрашаване на финансовото равновесие на системата за социална сигурност да може по-специално да представлява императивно съображение от обществен интерес (вж. по-специ-ално Решение от 28 април 1998 г. по дело Kohll, С-158/96, Recueil, стр. I-1931, точка 41, и Решение от 11 януари 2007 г. по дело ITC, C-208/05, Recueil, стр.
In order to provide the national court with a complete answer, it should be pointed out, however, that although it is possible that the risk of seriously undermining the financial balance of a social security system may, in particular, constitute an overriding reason in the general interest (see, in particular, Case C-158/96 Kohll [1998] ECR I-1931, paragraph 41, and Case C-208/05 ITC [2007] ECR I-181, paragraph 43), the existence of such a risk would be difficult to establish since, as the Advocate General points out in point 81 of his Opinion, by granting the benefit at issue in the main proceedings to applicants for an invalidity pension who, at the time that they submit their application, reside in the national territory, the competent authorities have in fact demonstrated their capacity to bear the economic burden of that benefit until such time as a definitive decision has been adopted in regard to it.
По-нататък следва да се отбележи, че спорното в главното производство условие за пребиваване изглежда непропорционално, тъй като е наложено по отношение на социалноосигурително обезщетение, което — както разглежданото в главното производство — е предназначено да бъде изплатено на лицата, които искат пенсия за инвалидност през ограничен период, чиято средна продължителност според австрийското правителство не надхвърля три до четири месеца, по време на който, в очакване на окончателното решение по отпускането на такава пенсия, от тези лица не се изисква нито да са трудоспособни, нито да имат желание за работа, нито да са на разположение на пазара на труда (вж. в този смисъл Решение по дело Collins, посочено по-горе, точки 68 и 69).
In addition, it must be pointed out that the residence requirement at issue in the main proceedings seems disproportionate since it is imposed in respect of a social security benefit which, like the benefit at issue in the main proceedings, is intended to be paid to applicants for an invalidity pension for a limited period which, according to the Austrian Government, does not exceed, on average, three to four months during which, while waiting for a definitive decision on the grant of such a pension, they are not required to be capable of working, willing to work and available for work (see, to that effect, Collins, cited above, paragraphs 68 and 69).
Ако обаче в края на този период на очакване пенсията за инвалидност бъде отпусната, компетентните органи на съответната държавачленка, които ще трябва да приспаднат от нея сумите, изплатени за разглежданото в главното производство обезщетение, във всички случаи ще са длъжни по силата на член 10, параграф 1 от Регламент № 1408/71 да изплатят посочената пенсия независимо от промяната на местожителството на получателя в друга държавачленка.
If, at the end of that waiting period, the invalidity pension is granted, the competent authorities in the Member State concerned, who must deduct from it the amounts paid by way of the benefit at issue in the main proceedings, will, in any event be required by Article 10(1) of Regulation No 1408/71 to pay the pension in question, even if the recipient transfers his residence to another Member State.
За сметка на това, ако в края на посочения период пенсията за инвалидност бъде отказана, в който случай разглежданото обезщетение ще трябва да се включи, що се отнася до неговия размер и да продължителността му, към правото на обезщетение за безработица, компетентните органи на съответната държава вече няма да са длъжни да изплащат това обезщетение за безработица на посочения получател, освен ако последният не докаже, че е изпълнил условията по член 69 от Регламент № 1408/71, за да има право да продължи да се ползва от него като работник, който търси работа в друга държавачленка, което предполага, че той трябва да изпълни всички условия, изисквани от националното право на държаватачленка по произхода за придобиване на право на обезщетение за безработица.
If, on the other hand, at the end of the said period, the invalidity pension is refused, in which case the benefit at issue must be changed, in regard both to its amount and to its duration, to the entitlement to unemployment benefit, the competent author -ities of that Member State are no longer required to pay the latter benefit to the re -cipient unless he can show that that he fulfils the conditions laid down in Article 69 of Regulation No 1408/71 for the retention of the right to benefits as a worker seeking employment in another Member State, which implies that he must fulfil all the conditions laid down in the national law of the Member State of origin for entitlement to unemployment benefit.
Освен това разглежданото в главното производство условие за пребиваване изглежда също така непропорционално, доколкото от акта за препращане произтича, че през периода на очакване на решението по искането за пенсия за инвалидност, лицата, които са поискали разглежданото в главното производство обезщетение, подобно на безработните лица, които търсят работа в друга държавачленка и които попадат в обхвата на член 69 от Регламент № 1408/71 (Решение от 20 март 1979 г. по дело Coccioli, 139/78, Recueil, стр.
In addition, the residence requirement at issue in the main proceedings also seems disproportionate since it is clear from the order for reference that, during the waiting period while a decision is being made on the application for an invalidity pension, applicants for the benefit at issue in the main proceedings, like the unemployed persons seeking work in another Member State to whom Article 69 of Regulation No 1408/71 applies, (Case 139/78 Coccioli [1979] ECR 991, paragraph 7), are not subject to any particular checks by the employment service of the Member State concerned, since they are dispensed from the obligations concerning capacity to work, willingness to work and availability for work.
Във всички случаи, дори да бе предвиден такъв контрол, би трябвало да се провери и дали не е достатъчно да се покани получателят да се яви в съответната държавачленка, за да се подложи на този контрол, като в противен случай, ако е необходимо, може да се предвиди преустановяване на изплащането на обезщетението при необоснован отказ от страна на посочения получател (вж. в този смисъл Решение от 22 май 2008 г. по дело Nerkowska, C-499/06, Сборник, стр. I-3993, точка 45).
In any event, even if such checks were provided for, it would still have to be ascertained whether it was not sufficient to request that the recipient go to the Member State concerned for the purpose of undergoing such checks, if necessary, on pain of suspension of payment of the benefit in the event of unwarranted refusal on the part of the recipient (see, to that effect, Case C-499/06 Nerkowska [2008] ECR I-3993, paragraph 45).
От гореизложеното следва, че по отношение на предоставянето на обезщетение, като разглежданото в главното производство, доколкото представената на Съда преписка не съдържа нищо, което да може да обоснове обективно дадено условие за пребиваване, последното трябва да се счита за несъвместимо с член 39 ЕО.
It follows from the foregoing that, with regard to the grant of a benefit such as the one at issue in the main proceedings and inasmuch as the file submitted to the Court does not contain any factor which might objectively justify a residence requirement, that requirement must be regarded as incompatible with Article 39 EC.