natgillin/translations-raw huggingface dataset:
В своя писмен отговор СХВП поддържа също така, че въпросът за прилагането на член 6, трето от Парижката конвенция към марките за услуги при всички положения не е бил част от устните състезания пред Първоинстанционния съд, тъй като от една страна, този въпрос не бил засяган в етапите на производството пред отделите на СХВП, а от друга — в своята жалба жалбоподателят не бил изяснил достатъчно тезата, че посочената разпоредба не се прилага към марките за услуги.
In its reply, OHIM also maintained that, in any event, the issue of the application of Article 6ter of the Paris Convention to service marks was not part of the discussions before the Court, seeing that, on the one hand, that issue had never been broached during the procedure before the departments of OHIM and, on the other hand, the applicant had not sufficiently explained the argument that that provision does not apply to service marks in its application.
В съдебното заседание обаче СХВП приема, че Първоинстанционният съд може да разгледа този въпрос въпреки липсата на специални доводи на жалбоподателя в това отношение, което е отбелязано в протокола от съдебното заседание.
However, at the hearing, OHIM conceded that the Court could examine that issue, in spite of failure by the applicant to submit specific arguments in that regard, and this was noted in the minutes of the hearing.
В самото начало следва да се отбележи, че както пред отделите на СХВП, така и пред Първоинстанционния съд жалбоподателят по същество изтъква едно правно основание, изведено от нарушението на член 7, параграф 1, буква з) от Регламент № 40/94 с довода, че регистрацията на заявената марка, която не е емблемата на канадската държава, нито имитация на последната „от гледна точка на хералдиката“, не може да се откаже на основание член 6, трето, параграф 1, буква а) от Парижката конвенция.
It must be pointed out at the outset that, both before the departments of OHIM and before the Court, the applicant essentially relied on a single plea in law alleging infringement of Article 7(1)(h) of Regulation No 40/94, on the ground that registration of the mark applied for, which is neither the emblem of the Canadian State nor an imitation thereof ‘from a heraldic point of view’, cannot be refused pursuant to Article 6ter(1)(a) of the Paris Convention.
Въпросът за приложимостта на член 6, трето, параграф 1, буква а) от Парижката конвенция е предварителен въпрос, чието разрешаване е необходимо, за да се гарантира правилно прилагане на Регламент № 40/94 по отношение на изложеното от жалбоподателя правно основание.
The issue of the applicability of Article 6ter(1)(a) of the Paris Convention to service marks is a preliminary matter which must be resolved in order to ensure that Regulation No 40/94 is properly applied having regard to the plea submitted by the applicant.
Всъщност за да се определи дали заявената марка, доколкото се отнася до услуги, представлява марка, чиято регистрация евентуално би била в противоречие с член 6, трето, параграф 1, буква а), е необходимо да се определи дали тази разпоредба се прилага към марките за услуги.
In order to establish whether the mark applied for, in so far as it covers services, is a mark whose registration may be contrary to Article 6ter(1)(a), it is necessary to establish whether that provision applies to service marks.
Ако случаят не е такъв, отказът на СХВП да регистрира
If that is not the case, then OHIM’s refusal to register that mark in respect of the services actually constitutes
При това положение въпросът за приложимостта на член 6, трето от Парижката конвенция към марките за услуги е част от свързаните със спора правни обстоятелства, изложени пред апелативния състав, дори жалбоподателят да не е изразил становище по този въпрос и дори апелативният състав да е пропуснал да се произнесе по този аспект (Решение на Първоинстанционния съд от 1 февруари 2005 г. по дело SPAG/СХВП — Dann и Backer (HOOLIGAN), T-57/03, Recueil, стр. II-287, точка 21).
Therefore, the matters of law in the dispute brought before the Board of Appeal included the issue of the applicability of Article 6ter of the Paris Convention to service marks, even if the applicant did not put forward a view on that matter and even if the Board of Appeal omitted to rule on that aspect (Case T-57/03 SPAG v OHIM — Dann and Backer (HOOLIGAN) [2005] ECR II-287, paragraph 21).
Следователно този въпрос може да бъде повдигнат за първи път пред Първоинстанционния съд (Решение по дело HOOLIGAN, посочено по-горе, точка 22).
That issue may therefore be raised for the first time before the Court of First Instance (HOOLIGAN, paragraph 22).
Поради причините, изложени в точка 23 по-горе, този въпрос е също така част от правните обстоятелства, свързани със спора, с който е сезиран Първоинстанционният съд.
For the reasons given in paragraph 23 above, that issue is also one of the matters of law in the dispute brought before the Court.
Всъщност следва да се отбележи, че макар да трябва да се произнася само по искане на страните, които очертават рамките на спора, съдът не е обвързан от доводите, изтъкнати от тях в подкрепа на исканията им, за да не се окаже в някои случаи принуден да основе решението си на погрешни правни съображения (Определение на Съда от 27 септември 2004 г. по дело UER/M6 и др., C-470/02 P, точка 69 и Определение на Съда от 13 юни 2006 г. по дело Mancini/Комисия, C-172/05 P*, резюме, стр. I-77, точка 41).
Although it must rule only on the application of the parties, whose task it is to define the scope of the dispute, the Court cannot be bound merely by the arguments relied upon by the parties in support of their claims, since it would otherwise be forced, in some circumstances, to base its decisions on erroneous legal considerations (order of 27 September 2004 in Case C-470/02 P UER v M6 and Others, not published in the ECR, paragraph 69, and order of 13 June 2006 in Case C-172/05 P Mancini v Commission, not published in the ECR, paragraph 41).
Това важи още повече в конкретния случай, при положение че жалбоподателят изразява съмнения относно приложимостта на член 6, трето от Парижката конвенция към марките за услуги.
That is particularly so in the present case, as the applicant has voiced doubts as to the applicability of Article 6ter of the Paris Convention to service marks.
Следователно както приема самата СХВП в съдебното заседание, този въпрос не е извън обхвата на устните състезания и трябва да се разгледа от Първоинстанционния съд, тъй като разглеждането му е необходимо, за да се отговори на единственото правно основание, изтъкнато от жалбоподателя.
Therefore, as OHIM itself conceded at the hearing, that issue is not outside of the scope of the discussions and must be examined by the Court, as that examination is necessary to deal with the single plea raised by the applicant.
Следователно трябва да се прецени дали член 6, трето от Парижката конвенция се прилага и към марките за услуги.
Consequently, it must be examined whether Article 6ter of the Paris Convention also applies to service marks.
В това отношение трябва да се констатира, че текстът на тази разпоредба сочи единствено „фабрични или търговски марки“.
In that regard, it must be stated that the wording of that provision refers only to ‘trade marks’.
От член 1, параграф 2, от член 6, параграф 1, както и от член 6, шесто от
It is clear from Article 1(2), Article 6(1) and Article 6sexies of the Paris Convention that the Convention establishes a distinction
Тъй като член 6, трето сочи единствено фабрични или търговски марки, тоест марки за стоки, следва да се заключи, че забраната за регистрация и ползване, установена от тази разпоредба, не се отнася до марките за услуги.
As Article 6ter refers only to trade marks, that is to say to marks for goods, the conclusion must be that the prohibition on registration and use established by that provision does not affect service marks.
СХВП обаче поддържа, че общностният законодател може да забрани регистрацията и за услуги на марките, съдържащи държавна емблема, макар да не е длъжен да го направи на основание член 6, трето от Парижката конвенция.
However, OHIM submits that the Community legislature may also prohibit the registration of marks which contain a State emblem as an element in respect of services, although it is not required to do so under Article 6ter of the Paris Convention.
Трябва обаче да се констатира, че член 7, параграф 1, буква з) от Регламент № 40/94 се ограничава до просто препращане към член 6, трето от Парижката конвенция, пояснявайки, че „[се] отказва […] регистрацията на марките, които поради липса на разрешение от компетентните органи, трябва да бъдат отказани въз основа на член 6б [да се чете: „член 6, трето“] от Парижката конвенция“.
Clearly, Article 7(1)(h) of Regulation No 40/94 merely refers to Article 6ter of the Paris Convention, by stating that ‘the following shall not be registered: trade marks which … are to be refused pursuant to Article 6ter of the Paris Convention’.
Тъй като член 6, трето от Парижката конвенция не се отнася до марките за услуги, последните не могат да представляват марки, за които „[се] отказва […] регистрацията“ на основание на тази разпоредба и следователно не могат да попаднат в приложното поле на абсолютното основание за отказ, установено от член 7, параграф 1, буква з) от Регламент № 40/94.
As Article 6ter of the Paris Convention does not concern service marks, they cannot be marks which ‘are to be refused’ under that provision and cannot, therefore, be covered by the absolute ground for refusal established by Article 7(1)(h) of Regulation No 40/94.
Обстоятелството, изтъкнато от СХВП, че член 7 от Регламент № 40/94 не въвежда разграничение между марките за стоки и тези за услуги, само по себе си не е достатъчно, за да се стигне до заключение в обратния смисъл, тъй като това разграничение се въвежда от член 6, трето от Парижката конвенция, към който препраща член 7, параграф 1, буква з) от Регламент № 40/94.
The mere fact, relied upon by OHIM, that Article 7 of Regulation No 40/94 makes no distinction between marks for goods and service marks is not sufficient to result in the contrary conclusion, as that distinction is established by Article 6ter of the Paris Convention to which Article 7(1)(h) of Regulation No 40/94 refers.
Всъщност ако общностният законодател е възнамерявал да забрани и за услугите регистрацията на марки, съдържащи „гербове, знамена и други държавни емблеми“, той нямаше да се ограничи единствено да препрати към член 6,
If the Community legislature had also intended to prohibit the registration of marks containing ‘armorial bearings, flags, and other State emblems’ in respect of services, it would not merely have referred to Article 6ter of the Paris Convention, but
Решението по дело ECA, точка 10 по-горе, изтъквано от СХВП, не влияе върху гореизложените съображения, тъй като в това решение Първоинстанционният съд изобщо не разглежда въпроса за приложимостта на член 6, трето от Парижката конвенция към марките за услуги, който впрочем не е повдигнат от страните по това дело.
The above considerations cannot be invalidated by the judgment in ECA, paragraph 10 above, relied upon by OHIM, because, in that judgment, the Court did not examine the issue of the applicability of Article 6ter of the Paris Convention to service marks, an issue which was, moreover, not raised by the parties in that case.
На последно място, доводът на СХВП, че член 6, трето от Парижката конвенция следвало да се тълкува разширително, трябва да се отхвърли.
Lastly, OHIM’s argument that Article 6ter of the Paris Convention should be interpreted widely must be rejected.
От една страна, единственият релевантен документ на СОИС, изтъкван от СХВП (вж. точка 19 по-горе), се ограничава да изложи, че член 6, трето от Парижката конвенция „не задължава държавите—страни по Парижката конвенция, да откажат регистрацията или да забранят използването на държавни емблеми или на други официални знаци като марки за услуги или като елементи на марки за услуги.
First, the only relevant WIPO document put forward by OHIM (see paragraph 19 above) merely states that Article 6ter of the Paris Convention ‘does not oblige States party to the Paris Convention to refuse or to invalidate the registration, and to prohibit the use of State emblems or other official signs as a service mark or as an element of a service mark.
Държавитечленки обаче имат свободата да го направят […]“.
States are nevertheless free to do so …’.
Така, противно на поддържаното от СХВП, този документ изобщо не подкрепя разширително тълкуване на тази разпоредба.
Thus, contrary to OHIM’s submission, that document by no means militates in favour of a wide interpretation of that provision.
Следва освен това да се отбележи, че точно с оглед на разпростиране към марките за услуги на защитата, предоставена от Парижката конвенция на марките за стоки, в член 16 от Договора за правото на марките, приет в Женева на 27 октомври 1994 г., се въвежда специална разпоредба.
Furthermore, it must be pointed out that it was precisely in order to extend to service marks the protection granted by the Paris Convention to marks for goods that a specific provision was inserted in Article 16 of the Trade Mark Law Treaty, adopted at Geneva on 27 October 1994.
Макар обаче да е подписан от Европейската общност на 30 юни 1995 г., споменатият договор не е ратифициран от нея.
However, that Treaty, which was signed by the European Community on 30 June 1995, was not ratified by it.
От друга страна и преди всичко, може да се предположи, че при относително скорошното приемане на Регламент № 40/94 общностният законодател е съзнавал значението на марките за услуги в съвременната търговия и при
Secondly and above all, it may be assumed that, when it adopted Regulation No 40/94 relatively recently, the Community legislature was aware of the importance, in modern commerce, of service marks and could, therefore, also have extended the
AMERICAN CLOTHING ASSOCIATES/СХВП (ИЗОБРАЖЕНИЕ НА КЛЕНОВ ЛИСТ) това положение е можел да разпростре и към тази категория марки защитата, предоставена на държавните емблеми с член 6, трето от Парижката конвенция.
AMERICAN CLOTHING ASSOCIATES v OHIM (REPRESENTATION OF A MAPLE LEAF) protection granted to State emblems by Article 6ter of the Paris Convention to that category of marks.
От всичко изложено следва, че като отказва регистрацията на заявената марка за услуги, спадащи към клас 40, обжалваното решение нарушава член 7, параграф 1, буква з) от Регламент № 40/94 и трябва да бъде отменено.
It follows from all of the above that in refusing to register the mark sought for the services in Class 40, the contested decision infringed Article 7(1)(h) of Regulation No 40/94 and must be annulled.
Относно стоките, спадащи към класове 18 и 25
The goods in Classes 18 and 25
В самото начало жалбоподателят припомня практиката на Първоинстанционния съд относно тълкуването на член 6, трето, параграф 1, буква а) от Парижката конвенция (Решение по дело ECA, точка 10 по-горе, точка 39) и заключава, че регистрацията на марка, която както заявената марка, не застрашава правото на държавата да контролира използването на символите на нейния суверенитет и не може да въведе потребителите в заблуждение по отношение на произхода на стоките и услугите, към които ще се прилага, не може да се отказва въз основа на тази разпоредба.
The applicant refers, at the outset, to the caselaw of the Court relating to the interpretation of Article 6ter(1)(a) of the Paris Convention (ECA, paragraph 10 above, paragraph 39) and concludes from that that the registration of a mark which, like the mark applied for, does not undermine the right of the State to control the use of the symbols of its sovereignty and cannot mislead the public as to the origin of the goods and services for which it is used cannot be refused on the basis of that provision.
На първо място, жалбоподателят поддържа, че апелативният състав неправилно не е взел предвид като ирелевантно наличието в заявената марка на словния елемент „rw“.
First, the applicant submits that the Board of Appeal erred in dismissing the presence of the word element ‘rw’ in the mark applied for as irrelevant.
Според жалбоподателя винаги следва да се има предвид възприемането от средния потребител, и по-специално общото му впечатление
According to the applicant, regard must always be had to the perception of the average consumer and, more particularly, to the overall impression that the mark has on him (see, by analogy,
I-8499, точка 35, вж. и Решение по дело ECA, точка 10 по-горе, точка 64).
Case C-404/02 Nichols [2004] ECR I-8499, paragraph 35; see also, ECA, paragraph 10 above, paragraph 64).
Освен това средният потребител обикновено възприема марката като едно цяло (Решение на Съда от 11 ноември 1997 г. по дело SABEL, C-251/95, Recueil, стр. I-6191, точка 23).
The average consumer normally perceives a mark as a whole (Case C-251/95 SABEL [1997] ECR I-6191, paragraph 23).
В случая словният елемент „rw“, съкращение на главната марка на жалбоподателя „RIVER WOODS“, образувал с фигуративния елемент на заявената марка едно цяло.
In the present case, the word element ‘rw’, an abbreviation of the applicant’s principal mark RIVER WOODS, forms a whole with the figurative element of the mark applied for.
Освен това следвало да се отчита начинът, по който средният потребител възприемал марката в нормалните условия на нейното използване.
Moreover, account must be taken of the way in which that mark is perceived by the average consumer in the normal circumstances in which it is used.
В своята жалба жалбоподателят възпроизвежда образи, които според него дават представа за такова възприемане.
In its application, the applicant reproduces images, which, in its opinion, give an idea of such a perception.
Отчитането на общото впечатление от заявената марка, възприемана при нормалните условия на нейното използване, изключвало каквато и да било възможност за прилагане в настоящия случай на член 7, параграф 1, буква з) от Регламент № 40/94.
The taking into account of the overall impression of the mark sought, as perceived in the normal circumstances in which it is used, excludes any possibility of the application of Article 7(1)(h) of Regulation No 40/94 in the present case.
На второ място, жалбоподателят поддържа, че в точка 16 от обжалваното решение апелативният състав отново неправилно преценява, че що се отнася до кленовия лист, фигуриращ в заявената марка, „съответните потребители могат да останат с впечатление, че става въпрос за хералдическа имитация на канадската емблема“.
Secondly, the applicant submits that that the Board of Appeal also erred in finding, in paragraph 16 of the contested decision, that, as regards the maple leaf in the mark sought, ‘the relevant public may have the impression that it is a heraldic imitation of the Canadian emblem’.
Жалбоподателят припомня, че защитата на държавните емблеми, предоставена с член 6, трето, параграф 1, буква а) от Парижката конвенция, се отнася до сходства в точно определена област, а именно имитациите „от гледна точка на хералдиката“.
The applicant states that the protection granted to State emblems by Article 6ter(1)(a) of the Paris Convention covers similarities in a well-defined area, namely imitations ‘from a heraldic point of view’.
В това отношение жалбоподателят отбелязва, че „[т]ова уточнение действително ограничава обхвата на забранената имитация по отношение на това, което обикновено се счита за недопустимо в правото на марките.
The applicant submits in that regard that ‘this qualification effectively narrows down the scope of the impermissible imitation beyond what would normally be considered unacceptable in trademark law.
AMERICAN CLOTHING ASSOCIATES/СХВП (ИЗОБРАЖЕНИЕ НА КЛЕНОВ ЛИСТ) остава свободен за използване и може да се използва като част от фабрични или търговски марки“ (актове на Хагската конференция за ревизия, 1925 г., стр. 245).
AMERICAN CLOTHING ASSOCIATES v OHIM (REPRESENTATION OF A MAPLE LEAF)
Жалбоподателят препраща и към обсъжданията на Лисабонската конференция от 1958 г. за ревизия на Парижката конвенция относно въпроса дали ограничаването на защитата, предоставена от член 6, трето, параграф 1, буква а), до имитациите от „гледна точка на хералдиката“ трябва да се изостави (актове на Лисабонската конференция, стр. 129, 131, 139 и 140).
The applicant also refers to the deliberations at the Conference of Lisbon, held in 1958 for the purpose of revising the Paris Convention, concerning the question whether the confinement of the protection granted by Article 6ter(1)(a) to imitations ‘from a heraldic point of view’ should be abandoned (Acts of the Conference of Lisbon, pp. 129, 131 and 139-140).
Жалбоподателят излага също така, че освен при изключителни обстоятелства, член 6, трето от Парижката конвенция не цели да защити емблема извън нейната функция на емблема.
Furthermore, the applicant submits that, except in exceptional circumstances, Article 6ter of the Paris Convention does not seek to protect an emblem when it is not used as an emblem.
Подобно на марките или на всеки друг отличителен знак обаче емблемата може да има по-малко или повече обичаен характер.
Like marks or any other distinctive sign, an emblem may be more or less commonplace in nature.
Според жалбоподателя това обстоятелство влияе на защитата, предоставена от член 6, трето, параграф 1, буква а) от Парижката конвенция на въпросната емблема.
According to the applicant, that has a bearing on the protection granted to the emblem in question by Article 6ter(1)(a) of the Paris Convention.
Следователно емблема, имаща по-скоро обичаен характер и разкриваща сравнително малко подчертани хералдически характеристики, ще се ползва от доста ограничена защита.
An emblem which is of a more commonplace nature and exhibits only few marked heraldic characteristics thus enjoys very limited protection.
В случая канадското правителство нотифицирало на СОИС като държавна емблема същия кленов лист в червен цвят, който е част от канадското национално знаме.
In the present case, the Canadian Government notified to the WIPO, as a State emblem, the same red-coloured maple leaf, which is part of the Canadian national flag.
Според жалбоподателя червеният цвят на този лист е от ключово значение, както това разкривали, на първо място, отметката в рубриката „вид“ на вписването на тази емблема в базата данни на СОИС, съгласно която въпросната емблема е „цветна“, на второ място, графичното представяне на същата емблема, фигуриращо в тази база данни, и на трето място, обстоятелството, че използваният нюанс на червения цвят бил специфичен и не отговарял на често срещан за кленов лист цвят.
According to the applicant, the red colour of that leaf is an element of crucial importance as shown by, first, the information, under the heading ‘type’ in the entry for that emblem in the WIPO database, that the emblem in question is in ‘colour’, secondly, the graphic representation of the same emblem in that database and, thirdly, the fact that the shade of red used is specific and does not correspond to a colour which is very common for a maple leaf.
Последното отличавало канадската емблема от образа, който обикновено извиква в съзнанието мисълта за кленов лист.
The final element distinguishes the Canadian emblem from the representation which comes naturally to mind when one thinks of a maple leaf.
Според жалбоподателя се подразбира, че член 6, трето от Парижката конвенция не цели да се разреши монополизирането от страна на Канада на естественото
According to the applicant, it is self-evident that Article 6ter of the Paris Convention is not designed to allow the monopolisation, by Canada, of the natural representation
Заявената марка съдържала единствено естествено изображение в черен цвят на кленов лист.
The mark sought contains only a black-coloured natural representation of a maple leaf.
Освен това от графична гледна точка кленовият лист в заявената марка се отличавал от канадската емблема по отношение на широчината на стъблото.
Furthermore, compared to the Canadian emblem from a graphic point of view, the maple leaf in the mark sought is different as regards the breadth of the stem.