natgillin/translations-raw huggingface dataset:
В самото начало следва да се отбележи, че с въпросите си препращащата юрисдикция иска да се установи дали член 17, член 18, параграф 1, буква г), член 21, параграф 1 и член 22 от Шеста директива допускат национална правна уредба като разглежданата в главните производства, която при прилагане на режима на самоначисляване обвързва упражняването на правото на приспадане на ДДС със спазването на преклузивен срок, който е по-малък от този, с който разполага данъчната администрация, за да пристъпи към събиране на данъка.
As a preliminary point, it must be noted that the national court’s questions seek to establish whether Articles 17, 18(1)(d), 21(1) and 22 of the Sixth Directive preclude national legislation such as that at issue in the main proceedings which, where the reverse charge procedure applies, makes the exercise of the right to deduct VAT subject to compliance with a limitation period which is shorter than that available to the tax authority for recovering tax.
От акта за препращане обаче е видно, че до голяма степен спорът по главните производства произтича от допуснатата от Ecotrade счетоводна нередовност, а именно погрешното отразяване на разглежданите сделки като освободени от ДДС само в дневника на покупките, като такава нередовност е опорочила и изготвените от това дружество данъчни декларации по ДДС, поради което Agenzia е извършила коригиране на тези декларации.
However, it is clear from the order from reference that the main dispute arises from the accounting irregularity committed by Ecotrade, that is to say, the incorrect recording of the transactions in question only in the register of purchases exempt from VAT, that irregularity also affecting the tax returns relating to VAT drawn up by Ecotrade, which led the Agenzia to reassess them.
Така описаният случай е очевидно различен от хипотезата, в която данъчнозадълженото лице, съзнавайки облагаемия характер на една доставка, поради закъснение или небрежност пропуска да поиска приспадане на ДДС по получените доставки в предвидения от националната правна уредба срок.
That situation is clearly different from the case in which a taxable person who is aware of the taxable nature of a supply fails on account of delay or carelessness to claim deduction of input tax within the period prescribed by the national legislation.
В този случай поставените от препращащата юрисдикция въпроси, които следва да се разглеждат заедно, трябва да се преформулират в смисъл, че тя иска да се установи, на първо място, дали член 17, член 18, параграфи 2 и 3 и член 21, параграф 1, буква б) от Шеста директива допускат въвеждането на преклузивен срок за упражняването на правото на приспадане на ДДС като предвидения в разглежданата в главните производства национална правна уредба при прилагане на режима на самоначисляване (наричан по-нататък „преклузивния срок“), и на второ място — дали член 18, параграф 1, буква г) и член 22 от същата директива допускат практика за коригиране на декларациите и за събиране на ДДС, която санкционира счетоводна и декларативна нередовност като разглежданата в главните производства с лишаване от правото на приспадане при прилагане на посочения режим на самоначисляване (наричана по-нататък „данъчната ревизионна практика“).
Accordingly it is necessary to reformulate the national court’s questions, which it is appropriate to examine together, to the effect that it is asking, first, whether Articles 17, 18(2) and (3) and 21(1)(b) of the Sixth Directive preclude the introduction of a limitation period for the exercise of the right to deduct VAT, such as that laid down by the national legislation at issue in the main proceedings, in the case of a reverse charge procedure(‘the limitation period’), and, secondly, whether Articles 18(1)(d) and 22 preclude a practice whereby declarations are reassessed and VAT recovered which penalises an irregularity in the accounts and tax returns, such as that at issue in the main proceedings, by denying the right to deduct in the case of a reverse charge procedure (‘the reassessment and recovery practice’).
По преклузивния срок
The limitation period
Решение от 21 март 2000 г. по дело Gabalfrisa и др., C-110/98—C-147/98, Recueil, стр. I-1577, точка 43, както и Решение по дело Bockemühl, посочено по-горе, точка 38).
According to consistent caselaw, the right to deduct laid down in Article 17 forms an integral part of the VAT mechanism and in principle cannot be limited (see Joined Cases C-110/98 to C-147/98 Gabalfrisa and Others [2000] ECR I-1577, paragraph 43, and Bockemühl, paragraph 38).
От постоянната съдебна практика също следва, че правото на приспадане се упражнява незабавно по отношение на целия данък, начислен по получени доставки (вж. по-специално Решение от 21 септември 1988 г. по дело Комисия/Франция, 50/87, Recueil, стр. 4797, точки 15—17, Решение от 15 януари 1998 г. по дело Ghent Coal Terminal, C-37/95, Recueil, стр.
It is also settled caselaw that the right to deduct must be exercised immediately in respect of all the taxes charged on transactions relating to inputs (see, in particular, Case 50/87 Commission v France [1988] ECR 4797, paragraphs 15 to 17; Case C-37/95 Ghent Coal Terminal [1998] ECR I-1, paragraph 15; Gabalfrisa and Others, paragraph 43; and Bockemühl, paragraph 38).
Всъщност както следва от текста на член 18, параграф 2 от Шеста директива, правото на приспадане по принцип се упражнява „по време на същия данъчен период“, през който това право е възникнало.
As it is clear from the wording of Article 18(2) of the Sixth Directive, the right to deduct must be exercised in principle ‘during the same period’ as that in which it arose.
Независимо от това, съгласно член 18, параграф 3 от Шеста директива на данъчнозадълженото лице може да се разреши да извърши приспадане, въпреки че не е упражнило правото си по време на данъчния период, през който това право е възникнало.
A taxable person may nevertheless be authorised to make a deduction, pursuant to Article 18(3) of the Sixth Directive, even if he did not exercise his right during the period in which the right arose.
В този случай обаче правото му на приспадане се упражнява при определени условия и ред, приети от държавите-членки.
However, in that case, the right to deduct is coupled with certain conditions and procedures determined by the Member States.
От това следва, че държавитечленки могат да изискват правото на приспадане да се упражнява или в течение на периода, през който е възникнало, или в течение на по-дълъг период, но при спазване на определени условия и ред, посочени в тяхната национална правна уредба.
It follows that the Member States may require the right to deduct to be exercised either during the period in which it arose or over a longer period, subject to compliance with certain conditions and procedures determined by their national legislation.
По-нататък, възможността правото на приспадане да се упражнява без никакво ограничение във времето би било в противоречие с принципа на правната сигурност, който изисква да не бъде възможно безкрайното преразглеждане на данъчното положение на данъчнозадълженото лице по отношение на правата и задълженията му спрямо данъчната администрация.
Furthermore, the possibility of exercising the right to deduct without any temporal limit would be contrary to the principle of legal certainty, which requires the tax position of the taxable person, having regard to his rights and obligations vis-à-vis the tax authority, not to be open to challenge indefinitely.
Следователно не може да се приеме тезата, че правото на приспадане не можело да се обвързва с преклузивен срок.
Consequently, the argument that the right to deduct may not be coupled with any limitation period cannot be accepted.
Що се отнася до принципа на равностойността, от преписката по делото не следва, а впрочем и не се твърди пред Съда, че предвиденият в член 19, първа алинея от DPR № 633/72 преклузивен срок не спазва този принцип.
As regards the principle of equivalence, it does not appear from the file, nor has it been argued before the Court, that the limitation period provided for in Article 19(1) of the DPR No 633/72 does not comply with that principle.
Що се отнася до принципа на ефективността, следва да се подчертае, че двегодишен преклузивен срок като разглеждания в главните производства сам по себе си не може да направи упражняването на правото на приспадане практически невъзможно или прекомерно трудно, като се има предвид, че член 18, параграф 2 от Шеста директива позволява на държавитечленки да изискват данъчнозадължените лица да упражнят правото си на приспадане в течение на същия данъчен период, през който това право е възникнало.
With respect to the principle of effectiveness, it should be pointed out that a twoyear time-limit, such as that at issue in the main proceedings, cannot, in itself, render the exercise of the right to deduct virtually impossible or excessively difficult, since Article 18(2) of the Sixth Directive allows Member States to require that the taxable person exercise his right to deduct during the same period as that in which it arose.
Следва да се разгледа и въпросът дали този извод не се засяга от обстоятелството, че съгласно националната правна уредба за събирането на ДДС данъчната администрация разполага със срок, по-дълъг от дадения на данъчнозадължените лица, за да искат приспадане на данъка.
It is also appropriate to examine whether that conclusion is not invalidated by the fact that, under the national legislation, the tax authority has a longer period in which to demand recovery of the VAT due than that accorded to taxable persons to claim deduction of VAT.
В тази връзка следва да се подчертае, че данъчната администрация се запознава с необходимата информация за определяне на размера на изискуемия ДДС и
In that regard, it should be pointed out that the tax authority does not have the information necessary to determine the amount of the tax chargeable and the deductions
ECOTRADE подлежащия на приспадане ДДС едва към момента на получаване на данъчната декларация на данъчнозадълженото лице.
ECOTRADE to be made until it receives the taxable person’s tax return.
В случай на неточност на декларацията или ако тя се окаже непълна, едва от този момент администрацията може да пристъпи към коригиране на тази декларация и евентуално към събиране на неплатения данък (вж. в този смисъл Решение от 19 ноември 1998 г. по дело SFI, C-85/97, Recueil, стр. I-7447, точка 32).
In the case of an inaccurate return, or where it turns out to be incomplete, it is therefore only from that time that the authorities can reassess the tax return and, where necessary, recover unpaid tax (see, to that effect, Case C-85/97 SFI [1998] ECR I-7447, paragraph 32).
Следователно положението на данъчната администрация не може да се сравнява с това на данъчнозадълженото лице (Решение по дело SFI, посочено по-горе, точка 32).
Thus the position of the tax authority cannot be compared with that of a taxable person (SFI, paragraph 32).
Както обаче Съдът вече е постановил, фактът, че даден преклузивен срок започва да тече за данъчната администрация от покъсна дата спрямо началния момент на преклузивния срок, действащ за данъчнозадълженото лице за упражняване на правото му на приспадане, не е от такова естество, че да накърни принципа на равенство (вж. в този смисъл Решение по дело SFI, посочено по-горе, точка 33).
As the Court has already held, the fact that a limitation period begins to run as regards the tax authority at a date subsequent to the date from which the limitation period applicable to the right to deduct of a taxable person begins to run is not such as to infringe the principle of equality (see, to that effect, SFI, paragraph 33).
При това положение преклузивен срок като разглеждания в главните производства не прави невъзможно или прекомерно трудно упражняването на правото на приспадане само поради факта че за да пристъпи към събиране на неплатения ДДС, данъчната администрация разполага със срок, който надвишава дадения на данъчнозадълженото лице срок за упражняване на това право.
Therefore, a limitation period, such as that the issue in the main proceedings does not render impossible or excessively difficult the exercise of the right to deduct merely because the tax authority has a longer period in which to recover unpaid VAT than that accorded to the taxable person for the exercise of such a right.
Този извод остава валиден и когато се прилага режимът на самоначисляване — както е в делата по главните производства.
That conclusion remains valid where, as in the cases in the main proceedings, the reverse charge procedure applies.
Всъщност член 18, параграфи 2 и 3 от Шеста директива се прилага и при такъв режим.
Article 18(2) and (3) of the Sixth Directive is also applicable to such a procedure.
Това недвусмислено следва от текста на тези разпоредби, които и двете изрично препращат към параграф 1 от същия член, чиято буква г) се отнася до случая на самоначисляване.
That follows unequivocally from the wording of those provisions, both of which refer expressly to Article 18(1)(d), which covers the case of the reverse charge procedure.
В светлината на изложеното дотук на препращащата юрисдикция следва да се отговори, че член 17, член 18, параграфи 2 и 3, както и член 21, параграф 1, буква б) от Шеста директива допускат национална правна уредба, която предвижда преклузивен срок за упражняване на правото на приспадане като
In light of the foregoing, the answer to the national court must be that Articles 17, 18(2) and (3) and 21(1)(b) of the Sixth Directive do not preclude national legislation which lays down a limitation period for the exercise of the right to deduct, such as
Принципът на ефективност не се нарушава само поради факта, че за да пристъпи към събиране на неплатения ДДС, данъчната администрация разполага със срок, който надвишава дадения на данъчнозадължените лица за упражняване на правото им на приспадане.
The principle of effectiveness is not infringed merely because the tax authority has a longer period in which to recover unpaid VAT than the period granted to taxable persons for the exercise of their right to deduct.
По данъчната ревизионна практика
The reassessment and recovery practice
Следва да се разгледа въпросът дали Шеста директива допуска данъчна ревизионна практика, която при прилагането на режима на самоначисляване санкционира с лишаване от право на приспадане счетоводна нередовност, която — както бе припомнено в точка 36 от настоящото решение — се състои в погрешно отразяване на разглежданите сделки единствено в дневника на покупките като освободени от ДДС — нередовност, която опорочава и изготвените от Ecotrade данъчни декларации.
It is appropriate to consider whether the Sixth Directive precludes a reassessment and recovery practice which penalises an accounting irregularity consisting, as described in paragraph 36 of this judgment, of the incorrect recording of the relevant transactions only in the register of purchases exempt from VAT, that irregularity also affecting the tax returns drawn up by Ecotrade, by denying the right to deduct where the reverse charge procedure applies.
В това отношение следва да се уточни, че в съответствие с въведения с член 21, параграф 1, буква б) от Шеста директива режим на самоначисляване Ecotrade, като получател на услуги от установени в чужбина данъчнозадължени лица, е платец на ДДС по извършените сделки, а именно на ДДС по получените доставки, като по принцип може да приспадне точно същия данък по такъв начин, че да не дължи данък на държавния бюджет.
It must be pointed out in that regard that, in accordance with the reverse charge procedure introduced by Article 21(1)(b) of the Sixth Directive, Ecotrade, as the recipient of services supplied by taxable persons established abroad, was liable for VAT on the transactions effected, that is to say the input tax, although it could, in principle, deduct exactly the same amount of tax so that no tax was due to the Exchequer.
Когато обаче се прилага режимът на самоначисляване, както е в делата по главните производства, член 18, параграф 1, буква г) от Шеста директива разрешава на държавитечленки да въвеждат формалности, които данъчнозадълженото лице трябва да спази, за да може да упражни правото си на приспадане.
However, where the reverse charge procedure is applicable, as in the cases in the main proceedings, Article 18(1)(d) of the Sixth Directive authorises the Member States to establish the formalities with which the taxable person must comply in order to be able to exercise his right to deduct.
От прилагането на такава формалност, въведена в италианското право в частност с член 47, параграф 1 от Декретзакон № 331/93, следва, че Ecotrade е трябвало да издаде „автофактура“ за разглежданите сделки и да отрази отделно тази автофактура, както и фактурата, издадена от доставчика на съответните услуги, в дневника на издадените фактури и в дневника на покупките, така че да получи данъчен кредит, съответстващ точно на дължимия данък.
It follows from the application of such a formality, introduced into Italian law by Article 47(1) of Decree-Law No 331/93, that Ecotrade should have invoiced itself for the relevant transactions and recorded that invoice separately, together with the invoice issued by the supplier of the relevant services, in the register of invoices issued and in the register of purchases, so that it would have had a VAT credit corresponding precisely to the tax due.
По-нататък, съгласно член 22, параграфи 2 и 4 от Шеста директива всяко данъчнозадължено лице трябва да води достатъчно подробна счетоводна отчетност за прилагането и проверката на ДДС от данъчните органи и да подава данъчна декларация, която да съдържа цялата информация, необходима за изчисляване на данъка, който е станал изискуем, както и на сумите за приспадане.
Furthermore, according to Article 22(2) and (4) of the Sixth Directive, every taxable person is to keep accounts in sufficient detail for VAT to be applied and inspected by the tax authority and to submit a return which must set out all the information needed to calculate the tax that has become chargeable and the deductions to be made.
За да гарантира, че всяко данъчнозадължено лице изпълнява тези задължения, параграф 7 от същия член 22 разрешава на държавитечленки да вземат необходимите мерки за тази цел, включително в случай на самоначисляване.
In order to ensure that every taxable person complies with those obligations, Article 22(7) authorises Member States to take the necessary measures for that purpose, including in the case of the reverse charge procedure.
В делата по главните производства обаче се разглежда неизпълнение от Ecotrade, от една страна, на задълженията му, произтичащи от формалностите, установени от националната правна уредба на основание член 18, параграф 1, буква г) от Шеста директива, а от друга — на задълженията му за счетоводна отчетност, както и за деклариране, които следват съответно от член 22, параграфи 2 и 4 от същата директива (наричано по-нататък „неизпълнението на счетоводни задължения“).
The cases in the main proceedings concern the fact that Ecotrade failed to comply with its obligations arising, first, from the formalities laid down by the national legislation pursuant to Article 18(1)(d) of the Sixth Directive, and, second, its obligations relating to accounts and tax returns under Article 22(2) and (4) respectively (‘failure to comply with accounting obligations’).
Следователно е необходимо да се провери дали такова неизпълнение може основателно да се санкционира с лишаване от право на приспадане при прилагане на режима на самоначисляване.
It is therefore appropriate to consider whether such a failure may validly be penalised by denying the right to deduct in the case of a reverse charge procedure.
Що се отнася до задълженията, които произтичат от член 18, параграф 1, буква г) от Шеста директива, макар че несъмнено тези разпоредби позволяват
As far as concerns the obligations arising from Article 18(1)(d) of the Sixth Directive, although it is true that that provision allows Member States to lay down the formal-
Всъщност след като е неоспоримо, че режимът на самоначисляване е приложим към делата по главните производства, принципът на данъчния неутралитет налага да се предостави приспадане на ДДС по получените доставки, ако са изпълнени изискванията по същество, дори и ако данъчнозадължените лица са пропуснали някои формални изисквания (вж. по аналогия Решение от 27 септември 2007 г. по дело Collée, C-146/05, Сборник, стр. I-7861, точка 31).
Since the reverse charge procedure was indisputably applicable to the cases in the main proceedings, the principle of fiscal neutrality requires deduction of input tax to be allowed if the substantive requirements are satisfied, even if the taxable person has failed to comply with some of the formal requirements (see, by way of analogy, Case C-146/05 Collée [2007] ECR I-7861, paragraph 31).
Следователно след като разполага с необходимата информация, за да установи, че данъчнозадълженото лице като получател на разглежданите услуги е платец на ДДС, данъчната администрация не може да му налага допълнителни условия във връзка с правото му да приспадне този данък, които могат да доведат до осуетяване на упражняването на това право (вж. Решение по дело Bockemühl, посочено по-горе, точка 51).
Therefore, where the tax authority has the information necessary to establish that the taxable person is, as the recipient of the supply of services in question, liable to VAT, it cannot, in relation to the right of that taxable person to deduct that tax, impose additional conditions which may have the effect of rendering that right ineffective for practical purposes (see Bockemühl, paragraph 51).
Същото произтича и от член 22, параграфи 7 и 8 от Шеста директива, съгласно който държавитечленки вземат необходимите мерки, за да гарантират, че данъчнозадължените лица спазват задълженията за деклариране и плащане, или налагат други задължения, които считат за необходими за правилното събиране на данъка и за предотвратяване на данъчни измами.
The same is true of Article 22(7) and (8) of the Sixth Directive, pursuant to which the Member States are to take the necessary measures to ensure that taxable persons comply with their obligations relating to declaration and payment or impose other obligations which they deem necessary for the correct collection of the tax and for the prevention of evasion.
Всъщност макар тези разпоредби да позволяват на държавитечленки да вземат определени мерки, те все пак не трябва да надхвърлят необходимото за постигането на споменатите в предходната точка цели.
Although those provisions allow Member States to take certain measures, they must not however go further than is necessary to attain the objectives mentioned in the preceding paragraph.
Подобни мерки следователно не могат да бъдат използвани по такъв начин, че систематично да поставят под въпрос правото на приспадане на ДДС, което е основен принцип на общата
Such measures may not therefore be used in such a way that they would have the effect of systematically undermining the right to deduct VAT, which is a fundamental principle of the common system of VAT established by the
Решение от 18 декември 1997 г. по дело Molenheide и др., C-286/94, C-340/95, C-401/95 и C-47/96, Recueil, стр. I-7281, точка 47, както и Решение по дело Gabalfrisa и др., посочено по-горе, точка 52).
ECOTRADE relevant Community legislation (see Joined Cases C-286/94, C-340/95, C-401/95 and C-47/96 Molenheide and Others [1997] ECR I-7281, paragraph 47, and Gabalfrisa and Others, paragraph 52).