natgillin/translations-raw huggingface dataset:
В подкрепа на своето искане Burda посочва на първо място, че в заключението си генералният адвокат не взема предвид разпоредбите на § 78, алинея 5 от германското циркулярно писмо относно корпоративния данък („Körperschaftsteuerrichtlinien“, наричано понататък „KStR“).
In support of its application, Burda argues, first, that the Advocate General did not take account in his Opinion of the provisions of Paragraph 78(5) of the German Circular on Corporation Tax (Körperschaftsteuerrichtlinien, ’the KStR’).
В това отношение следва да се отбележи, че в рамките на производството по член 234 ЕО Съдът няма за задача да уточнява релевантните национални разпоредби, приложими към главния спор.
It should be pointed out that in proceedings brought under Article 234 EC, it is not for the Court to specify the relevant provisions of national law applicable to the main proceedings.
Подобен прерогатив е от компетентността единствено на препращащата юрисдикция, която като очертава вътрешната правна уредба, оставя на Съда възможността да осигури всички критерии за тълкуване на общностното право, които да позволят на препращащата юрисдикция да прецени съответствието на национално законодателство с общностната уредба.
That is the prerogative of the court making the reference which, while drawing up the internal legal framework, leaves it open to the Court to provide all the criteria of interpretation of Community law so as to permit the court making the reference to assess the compatibility of national legislation with the Community rules.
Установено е обаче, че в своето преюдициалното запитване препращащата юрисдикция не посочва разпоредбите на § 78, алинея 5 от KStR.
It is common ground, however, that the court making the reference did not mention Paragraph 78(5) of the KStR in its order for reference.
В действителност в твърденията си Burda критикува позицията, приета от генералния адвокат относно тълкуването на § 28, алинея 4 KStG 1996, и това, че той не следва неговия анализ.
In reality, Burda is criticising the position adopted by the Advocate General in regard to the interpretation of Paragraph 28(4) of the KStG 1996 and the fact that he did not agree with Burda’s analysis.
От съдебната практика следва обаче, че Статутът на Съда и Процедурният правилник не предвиждат възможност за страните да представят становища в отговор на заключението на генералния адвокат (вж. по-специално Решение по дело SGAE, посочено по-горе, точка 26 и цитираната съдебна практика).
However, it is clear from the caselaw that neither the Statute of the Court of Justice nor the Rules of Procedure make provision for the parties to submit observations in response to the Advocate General’s Opinion (see, in particular, SGAE, paragraph 26 and the caselaw cited therein).
Burda поддържа, на второ място, че противно на това, което смята генералният адвокат, то не разполага с разпределяема печалба, която може да бъде обложена със ставка 30 %, и че дивидентът не представлява нищо повече от освободено от данъци възстановяване на паричните вноски, изплатени от съдружниците.
Secondly, Burda claims that, contrary to the Advocate General’s view, it did not have profits available for distribution liable to be taxed at 30% and that the dividend was no more than the repayment, exempt from tax, of cash contributions made by the members.
В твърденията си Burda всъщност изтъква, че някои от фактическите констатации, на които се основава анализът на генералния адвокат, са неточни и дори непълни.
In making those claims, Burda is essentially arguing that certain factual premises on which the Advocate General’s analysis is based are incorrect or incomplete.
В това отношение следва да се отбележи, че единствено препращащата юрисдикция е компетентна да определи фактическия контекст, в който се вместват поставените от нея въпроси, или поне да разясни фактическите хипотези, на които се основават тези въпроси.
It should be pointed out that only the court making the reference may define the factual context in which the questions which it asks arise or, at very least, explain the factual assumptions on which the questions are based.
От преюдициалния въпрос обаче е видно, че препращащата юрисдикция не е изложила фактическите обстоятелства, изтъкнати от Burda в рамките на неговото искане.
It is clear from the questions referred to the Court that the facts raised by Burda in its application were not set out by the national court.
От това следва, че твърденията, посочени в точка 43 от настоящото решение, също не могат да обосноват възобновяване на устната фаза на производството предвид изискванията на член 61 от Процедурния правилник на Съда.
It follows that the claims mentioned in paragraph 43 of the present judgment cannot justify the reopening of the oral procedure, having regard to the requirements laid down in Article 61 of the Rules of Procedure.
При тези обстоятелства, след изслушване на генералния адвокат Съдът намира, че разполага с всички необходими елементи, за да отговори на поставените от препращащата юрисдикция въпроси.
Under those circumstances, the Court, after hearing the Advocate General, finds that it has before it all the information and arguments necessary to reply to the questions referred by the national court.
При това положение не следва да се разпорежда възобновяването на устната фаза на производството и следователно трябва да се отхвърли свързаното с това искане за определяне на процесуално-организационни действия.
Therefore, there are no grounds for ordering the reopening of the oral procedure and, consequently, the related application to prescribe measures of organisation of procedure must be rejected.
С първия си въпрос препращащата юрисдикция иска по същество Съдът да установи дали представлява удържане на данък при източника по смисъла на член 5, параграф 1 от Директива 90/435 национална разпоредба, която в случай на разпределение на печалба от дъщерно дружество на неговото дружество майка предвижда облагане на приходите и на увеличенията на активите на дъщерното дружество, които нямаше да бъдат обложени, ако последното, вместо да ги разпредели на дружеството майка, ги беше запазило.
By its first question, the national court is asking essentially whether a provision of national law which, in relation to cases where profits are distributed by a subsidiary to its parent company, provides for the taxation of income and asset increases of the subsidiary which would not have been taxed if they had remained with the subsidiary and had not been distributed to the parent company constitutes withholding tax within the meaning of Article 5(1) of Directive 90/435.
В това отношение съгласно постоянната съдебна практика споменатата директива, която както е видно от точки 5 и 24 от настоящото съдебно решение,
According to settled caselaw, the aim of that directive — which, as can be seen from paragraphs 5 and 24 of the present judgment, is applicable in the main proceedings — is to eliminate, through the introduction of a common system of taxation, any
I-5063, точка 22, Решение от 8 юни 2000 г. по дело Epson Europe, C-375/98, Recueil, стр. I-4243, точка 20, Решение от 4 октомври 2001 г. по дело Athinaïki Zythopoiïa, C-294/99, Recueil, стр.
2008 — CASE C-284/06 disadvantage to cooperation between companies of different Member States as compared with cooperation between companies of the same Member State, and thereby to facilitate crossborder cooperation.
По-специално, що се отнася до забраната, съдържаща се в член 5 от Директива 90/435, държавитечленки да удържат данък при източника върху печалби, разпределени от местно дъщерно дружество на неговото дружество майка, местно лице за друга държавачленка, Съдът вече е постановил, че всяко облагане на приходи, получени в държаватачленка, в която се разпределят дивидентите, за което правопораждащ факт е изплащането на дивиденти или на друг приход от ценни книжа, когато основата на този данък е прихода от посочените ценни книжа и данъчнозадълженото лице е притежателят на същите ценни книжа, представлява удържане на данък при източника (Решение по дело Epson Europe, точка 23, Решение по дело Athinaïki Zythopoiïa, точки 28 и 29, Решение по дело Océ van der Grinten, точка 47, както и Решение по дело Test Claimants in the FII Group Litigation, точка 108, посочени по-горе).
As regards, in particular, the prohibition laid down in Article 5 of Directive 90/435 on Member States levying a withholding tax on profits distributed by a resident subsidiary to its parent company, where that parent company is resident in another Member State, the Court has already held that any tax on income received in the State in which dividends are distributed is a withholding tax on distributed profits where the chargeable event for the tax is the payment of dividends or of any other income from shares, the taxable amount is the income from those shares and the taxable person is the holder of the shares (Epson Europe, paragraph 23; Athinaïki Zithopoiïa, paragraphs 28 and 29; Océ Van der Grinten, paragraph 47; and Test Claimants in the FII Group Litigation, paragraph 108).
От тази съдебна практика следва, че за прилагането на член 5, параграф 1 от Директива 90/435 трябва да са изпълнени кумулативно три условия.
It follows from that caselaw that three conditions must be cumulatively fulfilled for the application of Article 5(1) of Directive 90/435.
В това отношение германското правителство поддържа, че в обстоятелствата по главното производство третото от условията, визирани в точка 52 от настоящото решение, а именно че данъчнозадълженото лице трябва да бъде „притежател на акциите“, не е изпълнено.
The German Government argues that the third condition referred to in paragraph 52 of the present judgment — that the taxable person must be the ‘holder of the shares’ — is not fulfilled in the case before the referring court.
Налага се обаче изводът, че Burda дължи корпоративен данък на основание разпределението на печалба, докато Burda International и RCS са притежателите на ценните книжа.
It must be stated that Burda is liable to corporation tax when it distributes profits, but the holders of the shares are Burda International and RCS.
При това положение в обстоятелствата по главното производство не е изпълнено третото условие, за да е налице удържане на данък при източника по смисъла на член 5, параграф 1 от Директива 90/435.
Thus, the third condition for the existence of a withholding tax within the meaning of Article 5(1) of Directive 90/435 is lacking in the case before the referring court.
Тази преценка не се поставя под съмнение от доводите, които Burda и Комисията на Европейските общности извеждат от Решение по дело Athinaïki Zythopoiïa, посочено по-горе, в подкрепа на това, че Съдът в действителност не прилага горепосоченото условие, а отдава предпочитание на подход, основаващ се на икономическа преценка.
That assessment is not called into question by the arguments which Burda and the Commission of the European Communities draw from Athinaïki Zithopoiïa order to maintain that the Court does not in fact apply the abovementioned condition and prefers an approach based on economic assessments.
По-специално, според Комисията тълкуването на условията за прилагане на член 5, параграф 1 от Директива 90/435 трябва да отчита особената икономическа функция на механизма на удържане на данък при източника, който предвижда тази директива.
In particular, in the Commission’s view, the interpretation of the conditions for the application of Article 5(1) of Directive 90/435 must take account of the specific economic function of the withholding tax mechanism which the directive puts in place.
В противен случай прилагането на тази разпоредба би било възпрепятствано в най-често срещаните случаи, а именно всеки път, когато дъщерно дружество разпределя дивиденти на своите дружества майки, когато последните са местни лица за държавачленка, различна от тази на дъщерното дружество.
If that is not done, the provision will be compromised in the most frequent cases, that is to say, every time a subsidiary distributes dividends to its parent companies where the latter are resident in a Member State other than the one in which the subsidiary is resident.
В този контекст Комисията добавя, че икономическите последици от облагането на дъщерното дружество съответстват на облагане на дружеството майка, като се има предвид, че данъкът е удържан от дружеството, разпределящо печалбата, и се изплаща директно на данъчните служби.
In that regard, the Commission adds that the economic effect of taxing the subsidiary corresponds to taxing the parent company inasmuch as the tax is withheld by the company distributing the profits and paid directly to the tax authorities.
Решение по дело Océ van der Grinten, посочено по-горе, точка 47 и Решение по дело Test Claimants in the FII Group Litigation, посочено по-горе, точка 108).
It should be noted at once that, as is clear from the caselaw subsequent to Athinaïki Zithopoiïa, the Court maintains, as a condition for the existence of a withholding tax within the meaning of Article 5(1) of Directive 90/435, that the taxable person must be the holder of the shares (see Océ Van der Grinten, paragraph 47, and Test Claimants in the FII Group Litigation, paragraph 108).
Освен това тази констатация не може да се обезсили въз основа на изтъкнатите от Комисията твърдения за икономически съображения, присъщи на механизма на удържане на данък при източника.
Moreover, that finding cannot be set aside on the basis of supposed economic considerations inherent in the withholding tax mechanism, such as those invoked by the Commission.
Всъщност дори да се предположи, че са релевантни, подобни съображения обуславят прилагането на член 5, параграф 1 от Директива 90/435 единствено ако са изпълнени всички условия, установени от съдебната практика, посочена в точка 52 от настоящото решение.
Such considerations, even if they were relevant, form a basis for the application of Article 5(1) of Directive 90/435 only if the conditions laid down in the caselaw cited in paragraph 52 of the present judgment are all fulfilled.
Тъй като в обстоятелствата по главното производство не е изпълнено третото условие, за да е налице удържане на данък при източника по смисъла на член 5, параграф 1 от Директива 90/435, тази разпоредба допуска счетоводен механизъм за корекция като предвидения в § 28, алинея 4 от KStG 1996.
Since the third condition for the existence of a withholding tax within the meaning of Article 5(1) of Directive 90/435 is not fulfilled in the case before the referring court, that provision does not preclude a corrective accounting mechanism such as that laid down in Paragraph 28(4) of the KStG 1996.
Следователно на първия въпрос следва да се отговори, че разпоредба на националното право, която в случай на разпределение на печалба от дъщерно дружество на неговото дружество майка предвижда облагането на приходите и на увеличенията на активите на дъщерното дружество, които нямаше да бъдат обложени, ако вместо да ги разпредели на дружеството майка, дъщерното дружество ги бе запазило, не представлява удържане на данък при източника по смисъла на член 5, параграф 1 от Директива 90/435.
Consequently, the answer to the first question must be that a provision of national law which, in relation to cases where profits are distributed by a subsidiary to its parent company, provides for the taxation of income and asset increases of the subsidiary which would not have been taxed if they had remained with the subsidiary and had not been distributed to the parent company does not constitute withholding tax within the meaning of Article 5(1) of Council Directive 90/435.
С втория си въпрос препращащата юрисдикция иска по същество от Съда да установи дали членове 52, 73б и 73г от Договора трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат прилагане на национална мярка като § 28, алинея 4 от KStG 1996, по силата на която облагането на печалбите, разпределени от местно за държавачленка дъщерно дружество на неговото дружество майка, подлежи на един и същ механизъм за корекция, независимо дали дружеството майка е местно за същата или за друга държавачленка, докато за разлика от местно дружество майка, на чуждестранно дружество майка не може да се отпуска данъчен кредит от държаватачленка, в която нейното дъщерно дружество е местно лице.
By its second question, the national court essentially asks the Court whether Articles 52, 73b and 73d of the Treaty must be interpreted as precluding the application of a national measure, such as Paragraph 28(4) of the KStG 1996, under which the taxation of profits distributed by a subsidiary resident in a Member State to its parent company is subject to the same corrective mechanism regardless of whether the parent company is resident in the same Member State or in another Member State, even though — unlike a resident parent company — a nonresident parent company is not granted a tax credit by the Member State in which its subsidiary is resident.
В обстоятелствата по главното дело следва предварително да се определи дали и доколко национална уредба като разглежданата в главното производство може да засегне свободите, визирани в членове 52, 73б и 73г от Договора.
In the circumstances of the main proceedings, it must first be determined whether and, if so, to what extent, national rules such as those at issue in the main proceedings are likely to affect the freedoms referred to in Articles 52, 73b and 73d of the Treaty.
По приложимата свобода
The applicable freedom
От постоянната съдебна практика е видно, че доколкото национална уредба урежда само отношенията в рамките на група от дружества, тя засяга основно свободата на установяване (вж. по-специално в този смисъл Решение по дело Test Claimants in the FII Group Litigation, посочено по-горе, точка 118, Решение по дело Test Claimants Class IV of the ACT Group Litigation, посочено по-горе, точка 33 и Решение по дело Oy AA, точка 23).
It follows from settled caselaw that, in so far as any given national rules concern only relationships within a group of companies, they primarily affect the freedom of establishment (see, inter alia, to that effect Test Claimants in the FII Group Litigation, paragraph 118; Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, paragraph 33; and Oy AA, paragraph 23).
Освен това следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика, когато участие на дружество в друго дружество му позволява да упражнява безспорно влияние върху решенията на последното и да определя неговата дейност, се прилагат разпоредбите от Договора относно свободата на установяване (вж. по-специално Решение по дело Cadbury Schweppes и Cadbury Schweppes Overseas, посочено по-горе, точка 31, Решение по дело Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, посочено по-горе, точка 39, Решение от 13 март 2007 г. по дело Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, C-524/04, Сборник, стр. I-2107, точка 27, Решение по дело Oy AA, посочено по-горе, точка 20, Решение от 23 октомври 2007 г. по дело Комисия/Германия, C-112/05,
Moreover, according to consistent caselaw, where a company has a shareholding in another company which gives it definite influence over that company’s decisions and allows it to determine that company’s activities, it is the provisions of the Treaty on the freedom of establishment that are to be applied (see, inter alia, Cadbury Schweppes and Cadbury Schweppes Overseas, paragraph 31; Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, paragraph 39; Case C-524/04 Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation [2007] ECR I-2107, paragraph 27; Oy AA, paragraph 20;
От акта за препращане следва, че 50 % от капитала на установеното на германска територия Burda се притежава от чуждестранно дружество, в случая RCS.
It emerges from the order for reference that Burda, which is resident in German territory, is 50% owned by a nonresident company, namely, RCS.
Подобно процентно участие в дружествения капитал на Burda от страна на RCS по принцип дава на последното право да упражнява безспорно и решаващо влияние върху дейността на своето дъщерно дружество по смисъла на съдебната практика, посочена в предходната точка.
In principle, a holding of that size in Burda’s capital by RCS gives the latter the right to exercise definite and decisive influence over its subsidiary’s activities within the meaning of the caselaw cited in the previous paragraph of the present judgment.
Следва също така да се отбележи, че национално законодателство като разглежданото в главното производство, чието прилагане не зависи от размера на участието, което дружеството — получател на дивидентите, има в разпределящото дивидентите дружество, може да попада в приложното поле както на член 43 ЕО относно свободата на установяване, така и в това на член 56 ЕО относно свободното движение на капитали (вж. в този смисъл Решение по дело Test Claimants in the FII Group Litigation, посочено по-горе, точка 36).
In that regard, it should also be pointed out that national legislation such as that at issue in the main proceedings, the application of which does not depend on the extent of the holding which the company receiving the dividend has in the company paying it, may fall within the purview both of Article 43 EC on freedom of establishment and of Article 56 EC on the free movement of capital (see, to that effect, Test Claimants in the FII Group Litigation, paragraph 36).
В това отношение все пак се налага изводът, че главният спор се отнася изключително до последиците на разглежданото в главното производство национално законодателство върху положението на местно дружество, разпределило дивиденти на акционерите с участие в капитала, позволяващо им да упражняват безспорно влияние върху решенията на това дружество и да определят неговата дейност (вж. в този смисъл Решение по дело Test Claimants in the FII Group Litigation, посочено по-горе, точка 38).
The fact remains that the dispute before the referring court relates exclusively to the effect of the national legislation at issue in the main proceedings on the situation of a resident company which has distributed dividends to shareholders whose holding gives them definite influence over the decisions of that company and enables them to determine its activities (see, to that effect, Test Claimants in the FII Group Litigation, paragraph 38).
В този контекст в производство като главното се прилагат разпоредбите на Договора относно свободата на установяване.
In that context, the provisions of the Treaty on freedom of establishment apply to a case such as that before the referring court.
При всички положения, дори да се предположи, че прилагането на разпоредбите на KStG 1996 има ограничително въздействие върху свободното движение на капитали, от съдебната практика е видно, че това въздействие би било неизбежна последица от евентуалното ограничаване на свободата на установяване и следователно не оправдава самостоятелното разглеждане на посоченото
In any event, should the provisions of the KStG 1996 have restrictive effects on the free movement of capital, it follows from the caselaw that those effects would be the unavoidable consequence of such an obstacle to freedom of establishment as there
BURDA законодателство от гледна точка на член 73б от Договора (Решение по дело Oy AA, посочено по-горе, точка 24, както и цитиратага съдебна практика.
BURDA might be, and do not therefore justify an independent examination of that legislation from the point of view of Article 73b of the Treaty (Oy AA, paragraph 24 and the caselaw cited therein).
В резултат на гореизложеното следва, че на настоящия въпрос трябва да се отговори единствено в светлината на разпоредбите на Договора относно свободата на установяване.
It follows from the foregoing that the present question must be answered solely in the light of the provisions of the Treaty on freedom of establishment.
По наличието на ограничаване на свободата на установяване
Whether there is a restriction on freedom of establishment