natgillin/translations-raw huggingface dataset:
В писмената си реплика жалбоподателят моли освен това Първоинстанционния съд:
In his reply, the applicant submits, in addition, that the Court should:
— да събере доказателствата, необходими, за да се определи кога, при какви условия и в рамките на какво правно, евентуално договорно, отношение ЕЦБ е придобила владение върху доклада на Паричния комитет, озаглавен „Укрепване на ЕПС — Доклад на председателя на Паричния комитет на неформално заседание на министрите на финансите“, от 12 септември 1987 г., който се намира в архивите на Комитета на управителите,
— take the measures of inquiry necessary to determine when, in what circumstances and in what legal context, which may be contractual, the ECB came into possession of the report of the Monetary Committee entitled ‘The reinforcement of the EMS — Report of the President of the Monetary Committee at the informal meeting of Finance Ministers at Nyborg on 12 September 1987’, which is held in the archives of the Committee of Governors;
— да задължи ЕЦБ да добави към преписката протоколите от заседанията на Управителния съвет от 21 октомври 1999 г. или от друга дата, за да се разбере как е било разгледано заявлението му и условията, при които е било прието писмото на ЕЦБ от 8 ноември 1999 г.,
— order the ECB to add to the file the minutes of the meeting of the Governing Council of 21 October 1999, or of any other date, in order to ascertain how the applicant’s request was dealt with and the circumstances in which the ECB’s letter of 8 November 1999 was adopted;
— да поиска от ЕЦБ да предостави статистически данни, свързани с достъпа до документи през периода от 1 юни 1998 г. до 31 май 2000 г.,
— request the ECB to provide statistical information relating to access to its documents for the period from 1 June 1998 to 31 May 2000;
— да осъди Съвета да заплати съдебните разноски от двете инстанции (включително по дело C-193/01 P).
— order the Council to pay the costs of the proceedings before both Courts (including in Case C-193/01 P).
Съветът моли Първоинстанционния съд:
The Council contends that the Court should:
— да отхвърли жалбата като неоснователна,
— dismiss the action as unfounded;
— да осъди жалбоподателя да заплати всички съдебни разноски, включително тези по дело C-193/01 P.
— order the applicant to pay all the costs, including those incurred in Case C-193/01 P.
ЕЦБ моли Първоинстанционния съд:
The ECB contends that the Court should:
— да отхвърли жалбата като недопустима и при условията на евентуалност като неоснователна,
— dismiss the action as inadmissible or, in the alternative, as unfounded;
Б — Искания по дело T-337/04
B— Forms of order sought in Case T-337/04
— да осъди ответниците да му заплатят солидарно, на първо място, на основание имуществена вреда — сумата, която се получава от изчисляване на възнаграждението за работно място в ЕЦБ, съответстващо на квалифика-
— order the defendants jointly and severally to pay to him (i) by way of compensation for the material damage the sum resulting from the calculation of the salary for an ECB post appropriate to his qualifications, for the period from
РЕШЕНИЕ ОТ 27.11.2007 г. — СЪЕДИНЕНИ ДЕЛА T-3/00 И T-337/04 цията му, за период от април 2001 г. до три месеца след постановяване на решението, при условие че то е в негова полза, като се приспаднат доходите му от упражняването на свободната професия адвокат за същия период, и на второ място, на основание неимуществена вреда — сумата от 90 000 EUR, заедно с лихвата в размер на законния лихвен процент, считано от връчване на жалбата,
April 2001 until three months after the date of the judgment to be delivered by the Court of First Instance, provided that it is favourable, less his income as a lawyer over the corresponding period, and (ii) the sum of EUR 90 000 for nonmaterial damage, together with legal interest calculated from the date on which the application was lodged;
— да осъди ответниците да заплатят съдебните разноски и „извънсъдебните разходи“.
— order the defendants to pay the costs of the proceedings, as well as ‘extrajudicial costs’.
— да отхвърли иска като неоснователен,
— dismiss the action as unfounded;
— да отхвърли жалбата и съдържащите се в нея искания поради липса на основание,
— dismiss the application and all the claims set out therein as unfounded;
— да осъди жалбоподателя да заплати всички съдебни разноски.
— order the applicant to pay all the costs.
По жалбата за отмяна
The application for annulment
ЕЦБ противопоставя на жалбата за отмяна липсата на няколко процесуални предпоставки в частта от жалбата срещу писмата ѝ от 6 юли и 8 ноември 1999 г.
The ECB relies on a number of pleas of inadmissibility in respect of the action for annulment insofar as that action is directed against its letters of 6 July and 8 November 1999.
По съществуването на обжалваеми актове
The existence of challengeable acts
ЕЦБ поддържа, на първо място, че писмото, което е изпратила на жалбоподателя на 6 юли 1999 г., няма характера на решение.
The ECB contends, first, that the letter which it sent to the applicant on 6 July 1999 wholly lacks the features characteristic of a decision.
Необходимо е в началото да се напомни, че по силата на член 35, параграф 1 от Устава на ЕСЦБ действията или бездействията на ЕЦБ подлежат на съдебен контрол или тълкуване в случаите и при условията, определени от Договора за ЕО, с изключение на предвидения в член 36, параграф 2 от Устава на ЕСЦБ особен режим, приложим към спорове между ЕЦБ и нейни служители.
It should be noted, first of all, that under Article 35.1 of the ESCB Statute the acts or omissions of the ECB are open to review or interpretation by the Community judicature in the cases and under the conditions laid down in the EC Treaty, subject to the special rules laid down in respect of disputes between the ECB and its staff under Article 36.2 of the ESCB Statute .
Тъй като настоящата жалба за отмяна не засяга спор между ЕЦБ и нейни служители, то допустимостта му трябва да се разглежда във връзка с условията, определени в член 230 ЕО, към който препраща член 35, параграф 1 от Устава на ЕСЦБ (Определение на Първоинстанционния съд от 18 април 2002 г. по дело IPSO и USE/ЕЦБ, T-238/00, Recueil, стр. II-2237, точка 43).
As the present action for annulment does not concern a dispute between the ECB and its staff, its admissibility must be considered in the light of the conditions laid down in Article 230 EC, to which Article 35.1 of the ESCB Statute refers (order in Case T-238/00 IPSO and USE v ECB [2002] ECR II-2237, paragraph 42).
По смисъла на член 230, четвърта алинея ЕО всяко физическо или юридическо лице може при условията, определени в първите три алинеи от същия член,
The fourth paragraph of Article 230 EC provides that any natural or legal person may, under the conditions specified in the first three paragraphs of that article,
Решение на Първоинстанционния съд от 28 октомври 1993 г. по дело Zunis Holding и др./Комисия, T-83/92, Recueil, стр. II-1169, точка 30 и посочената съдебна практика).
According to the case-law, the fact that a letter has been sent by a Community institution to a person in response to a prior request by that person is not sufficient for that letter to be regarded as a decision within the meaning of Article 230 EC, thereby opening the way for an action for annulment (see Case T-83/92 Zunis Holding and Others v Commission [1993] ECR II-1169, paragraph 30, and the caselaw cited).
В конкретния случай е безспорно най-напред, че след като е получила заявление от жалбоподателя за достъп до Споразумението Базел—Ниборг, основано на Решение 1999/284, ЕЦБ посочва на заинтересованото лице с писмо от 6 юли 1999 г., че документите, чийто автор е Комитетът на управителите, не попадат в приложното поле на Решение 1999/284, а в това на член 23.3. от нейния процедурен правилник, който предвижда по-специално, че документите на Комитета на управителите са свободно достъпни след период от 30 години.
In the present case, it is not disputed, first, that after having received a request from the applicant for access to the Basle/Nyborg Agreement based on Decision 1999/284, the ECB informed the interested party, by letter of 6 July 1999, that the documents of the Committee of Governors were not covered by Decision 1999/284 but by Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure, which states, in particular, that the documents of the Committee of Governors are to be freely accessible after 30 years.
От това следва, че в писмото си от 6 юли 1999 г.
It thus appears that, in its letter of 6 July 1999, the ECB merely pointed out the rules which were applicable to the applicant’s request for disclosure of documents.
ЕЦБ се е ограничила да уточни правната уредба, приложима към заявлението за предоставяне на документи, подадено от жалбоподателя, който впрочем се е съобразил с указанията на ЕЦБ, след като се обръща към нея с ново заявление за достъп на основание член 23.3. от нейния процедурен правилник.
The latter did, however, act in accordance with the ECB’s instructions and made a new request for access based on Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure.
Както самият жалбоподател приема, писмото от 6 юли 1999 г. има изключително информативен характер и не представлява акт, който да бъде основание за жалба по смисъла на член 230 ЕО.
As the applicant himself admits, the letter of 6 July 1999 is purely informative and does not constitute an act which may be the subject of an action under Article 230 EC.
Следователно жалбата трябва да бъде отхвърлена като недопустима, доколкото се отнася до отмяната на посоченото писмо.
Consequently, the action must be dismissed as inadmissible insofar as it concerns the annulment of that letter .
ЕЦБ посочва на второ място, че писмото от 8 ноември 1999 г., също споменато от жалбоподателя в исканията му, има за цел да го извести за решението на Управителния съвет от 21 октомври 1999 г. във връзка с отказа да му бъде предоставен достъп до архива на Комитета на управителите.
The ECB states, second, that the letter of 8 November 1999, which is also covered by the form of order sought by the applicant, sought to inform the latter of the decision of the Governing Council of 21 October 1999 not to grant him access to the archives of the Committee of Governors.
Първоинстанционният съд посочва, че писмото от 8 ноември 1999 г. е единственият получен от жалбоподателя документ в отговор на заявлението му на основание член 23.3. от Процедурния правилник на ЕЦБ и че ако въпросното писмо споменава факта, че „Управителният съвет реши“ да не предоставя достъп на жалбоподателя до архивите на Управителния съвет, то никъде не се посочва конкретна дата на приемане на въпросното решение, а датата 21 октомври 1999 г. е предоставена от ЕЦБ в писмената ѝ защита.
The Court points out that the letter of 8 November 1999 is the only document which the applicant received in response to his request based on Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure and that, although that letter states that ‘the Governing Council decided’ not to grant the applicant access to the archives of the Committee of Governors, it makes no reference whatsoever to a specific date of adoption for that decision, the date of 21 October 1999 having been supplied by the ECB in the defence.
В отговор на искане на Първоинстанционния съд ЕЦБ представя различни документи, удостоверяващи съществуване на твърдяното решение, и по-специално извадка от протокол от 29 заседание на Управителния съвет от 21 октомври 1999 г.
In response to a request of the Court, the ECB produced various documents showing the existence of the alleged decision and, in particular, an extract from the minutes of the 29th meeting of the Governing Council of 21 October 1999.
Уместно е следователно да се отбележи, че решението на Управителния съвет от 21 октомври 1999 г., с което се отхвърля заявлението за достъп на жалбоподателя, е било обективирано по отношение на последния само чрез акта за уведомление, чийто предмет е, и че исканията на жалбоподателя трябва да се тълкуват в смисъл, че имат за цел отмяна на въпросното решение, както то е било доведено до знанието на жалбоподателя на 8 ноември 1999 г.
It should therefore be noted that the decision of the Governing Council of 21 October 1999 refusing the applicant’s request for access was formally embodied, in his regard, only in the document by which it was notified . Accordingly, it is necessary to interpret the form of order sought by the applicant as seeking the annulment of that decision, as brought to his knowledge on 8 November 1999.
Необходимо е също да се отбележи, че след като предявява недопустимост на жалбата, с мотива че решението на Управителния съвет от 21 октомври 1999 г. представлява акт с общо действие, срещу който жалбоподателят не е процесуално легитимиран, в хода на съдебното заседание ЕЦБ се съгласява с индивидуалния характер на разглежданата мярка и оттегля твърденията си за липса на тази процесуална предпоставка, което е отбелязано в протокола от съдебното заседание.
It should also be noted that, after concluding that the action was inadmissible on the ground that the decision of the Governing Council of 21 October 1999 constituted an act of general application in respect of which the applicant did not have standing to bring an action, the ECB accepted, at the hearing, the individual nature of the measure at issue and withdrew the present plea of inadmissibility, formal note of which was taken in the minutes of the hearing.
Безспорно е, че тази разпоредба, която е формулирана по общ начин, се прилага към обективно определени хипотези и има правно действие по отношение на някои категории лица, дефинирани общо и абстрактно, има общо действие.
It is not disputed that that provision — which is framed in general terms, applies to objectively determined situations and entails legal effects for categories of persons regarded generally and in the abstract — is of general application .
Важно е да се подчертае, че жалбоподателят не е искал и следователно не му е било отказано изменението или оттеглянето на член 23 от Процедурния правилник на ЕЦБ, а просто е поискал последният да се приложи, и по-точно параграф 3 от него.
It should be pointed out that the applicant has not sought the amendment or withdrawal of Article 23 of the ECB Rules of Procedure, nor has he been refused such a request: he has merely requested that that provision be applied and, more specifically, paragraph 3 thereof.
При тези обстоятелства съдебната практика, според която противопоставеният отказ от страна на институция на Общността да оттегли или измени акт може да представлява сам по себе си акт, чиято законосъобразност подлежи на съдебен контрол в съответствие с член 230 ЕО, само когато актът, с който институцията на Общността отказва оттеглянето или изменението, би могъл да бъде обжалван по силата на тази разпоредба (вж. Решение по дело Zunis Holding и др./Комисия, точка 58 по-горе, точка 31 и посочената съдебна практика), не се прилага в случая.
In those circumstances, the caselaw according to which the refusal by a Community institution to withdraw or amend an act may constitute an act whose legality may be reviewed under Article 230 EC only if the act which the Community institution refuses to withdraw or amend could itself have been contested under that provision (see Zunis Holding and Others v Commission, cited in paragraph 58 above, paragraph 31, and the caselaw cited) is not applicable in the present case .
Противно на първоначалните твърдения на ЕЦБ, не може да се счита, че член 23.3. от Процедурния правилник на ЕЦБ има за предмет да позволи на Управителния съвет да съкрати периода на поверителност единствено съобразно съдържанието на документа или на съответните документи и да приеме по този начин акт с действие erga omnes.
Contrary to the ECB’s initial contentions, it cannot be considered that the only purpose of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure is to enable the Governing Council to reduce the period of confidentiality solely on the basis of the wording of the documents concerned and to adopt, in so doing, an act effective erga omnes.
Следователно може да се заключи, че Управителният съвет може по собствена инициатива и въз основа на посочената разпоредба да съкрати срока на поверителността от 30 години за някои документи или за категория документи и така да разреши достъп на всяко заинтересовано лице.
It is, admittedly, conceivable that, on the basis of the aforementioned powers, the Governing Council may of its own initiative reduce the 30-year period of confidentiality for certain documents or for a category of documents, thereby allowing access to any interested party.
Във всеки случай член 23.3. от Процедурния правилник на ЕЦБ има за цел също да предостави на обществеността правото да бъдат подавани заявления за съкращаване на периода на поверителност, като се напомня, че нищо не се противопоставя на това правната уредба, свързана с вътрешната организация на дадена организация, да има правно действие и по отношение на трети лица (Решение на Съда от 30 април 1996 г. по дело Нидерландия/Съвет, C-58/94, Recueil, стр. I-2169, точка 38).
The fact none the less remains that Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure also seeks to grant the public the right to request reduction of the period of confidentiality, it being recalled that there is nothing to prevent rules on the internal organisation of the work of an institution from having legal effects vis-à-vis third parties (Case C-58/94 Netherlands v Council [1996] ECR I-2169, paragraph 38).
По силата на член 23.3., второ изречение от Процедурния правилник на ЕЦБ, който се прилага общо, всяко лице може следователно да подаде заявление за достъп до какъвто и да е документ, съхраняван в архива на Комитета на управителите, преди изтичането на 30-годишния период.
Under the second sentence of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure, which is designed to apply generally, anyone may thus apply for access to any of the documents held in the archives of the Committee of Governors, even before the expiry of a period of 30 years.
Общата формулировка на член 23.3. от Процедурния правилник на ЕЦБ позволява да се направи изводът, че обстоятелството, че приетият от Управителния съвет на това основание акт може в определени хипотези да има общ характер, не изключва въпросният акт да представлява индивидуална мярка в други хипотези, когато става въпрос за отказ на ЕЦБ след сезирането ѝ от частно лице, след като се вземе предвид положението на последното и предявените лични интереси, за който отказ впоследствие заинтересованото лице е пряко уведомено.
The general wording of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure supports the finding that the fact that an act adopted by the Governing Council on that basis may, in a particular case, be of a general nature does not rule out the possibility that that act may constitute an individual measure in another context, where a negative act is adopted following an application to the ECB by an individual, account taken of that individual’s situation and the individual interests invoked, then notified directly to the interested party.
Налага се изводът, че последната хипотеза съответства напълно на обстоятелствата в конкретния случай, както следват от представената на Първоинстанционния съд преписка.
Clearly, the latter situation corresponds exactly with the facts of the present case as they result from the documents submitted to the Court .
Безспорно е, че с писмо от 27 юли 1999 г. жалбоподателят подава до ЕЦБ заявление за съкращаване на периода на поверителност по член 23.3. от Процедурния правилник, за да се запознае с документите, включени в Споразумението Базел—Ниборг, като посочва значимостта на последните за целите на дисертационния му труд.
It is not disputed that, by letter of 27 July 1999, the applicant applied to the ECB, on the basis of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure, for reduction of the period of confidentiality so that he could have sight of the documents relating to the Basle/Nyborg Agreement and that, to that end, he stressed the importance of those documents for his thesis.
Това заявление е отхвърлено по съображение, посочено в писмо от 8 ноември 1999 г., че на жалбоподателя са му били известени два релевантни документа и че след като разполага със съществената информация относно Споразумението Базел—Ниборг, изследователската му работа може да продължи и да постигне задачите си.
That application was rejected on the ground, stated in the letter of 8 November 1999, that the applicant had already been sent two relevant documents and that, since he thus had all essential information on the Basle/Nyborg Agreement a this disposal, his research work could nevertheless develop fruitfully.
Всъщност жалбоподателят е единственият адресат на решението на Управителния съвет, което е доведено до неговото знание на 8 ноември 1999 г.
Finally, the applicant is the sole addressee of the decision of the Governing Council, which was brought to his knowledge by letter of 8 November 1999.
При тези обстоятелства следва да се приеме, че приетият от Управителния съвет акт на 21 октомври 1999 г., за който е известено с писмо от 8 ноември 1999 г. (наричан по-нататък „решението на ЕЦБ“), представлява индивидуално решение, срещу което жалбоподателят е активно легитимиран да предяви жалба за отмяна.
Accordingly, it must be found that the act adopted by the Governing Council on 21 October 1999, as notified by letter of 8 November 1999 (‘the decision of the ECB’), constitutes an individual decision which the applicant has standing to challenge by means of an action for annulment .
По твърдението за предявяване на жалба за отмяна след срока
The assertion that the action for annulment is out of time
ЕЦБ изтъква, че първият документ, депозиран в секретариата на Първоинстанционния съд от жалбоподателя на 4 януари 2000 г., съдържащ едновременно искане за правна помощ и жалба по член 230 ЕО, е подписан от самия жалбоподател, а не от друг адвокат, което противоречи на член 43, параграф 1 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд и на член 17, трета алинея от Статута на Съда, както са разтълкувани от Съда (Определение на Съда от 5 декември 1996 г. по дело Lopes/Съд на Европейските общности, C-174/96 P, Recueil, стр. I-6401).
The ECB contends that the first document lodged at the Court Registry by the applicant on 4 January 2000 contains both an application for a grant of legal aid and an application initiating proceedings under Article 230 EC and is signed by the applicant himself and not by another lawyer, which is contrary to Article 43(1) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance and the third paragraph of Article 17 of the Statute of the Court of Justice, as interpreted by the latter (order in Case C-174/96 P Lopes v Court of Justice [1996] ECR I-6401).
Вторият документ, депозиран на „7 февруари 2000 г.“, надлежно подписан от адвокат, различен от жалбоподателя, не може според ЕЦБ да санира със задна дата първоначалния процесуален порок, тъй като двумесечният срок, в рамките на който жалбата следва да се подаде, е бил изтекъл на 13 януари 2000 г.
The second document, lodged on ‘7 February 2000’, which is duly signed by a lawyer other than the applicant, cannot, in the view of the ECB, remedy the initial procedural error retroactively since the time-limit of two months within which the action had to be brought had expired on 13 January 2000.
В тази връзка следва да се отбележи, че жалбата, подадена до Първоинстанционния съд и заведена в регистъра на 20 януари 2000 г., е подписана от упълномощен от жалбоподателя адвокат и следователно съответства на предпоставките по приложимите тогава член 17, трета алинея от Статута на Съда и член 43, параграф 1, първа алинея от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд.
It should be observed, in that regard, that the application initiating proceedings, entered in the register of the Court of First Instance on 20 January 2000, is signed by a lawyer appointed by the applicant and that it thus complies with the requirements of the third paragraph of Article 17 of the Statute of the Court of Justice and the first subparagraph of Article 43(1) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance, the provisions applicable at the time.