natgillin/translations-raw huggingface dataset:
27 — Решение по дело Koninklijke KPN Nederland, посочено по-горе, точки 67 и 85 и Решение от 12 февруари 2004 г. по дело Campina Melkunie (C-265/00, Recueil, стр. I-1699, точки 8 и 18).
23 — See, inter alia, Joined Cases C-456/01 P and C-457/01 P Henkel v OHIM [2004] ECR I-5089, paragraphs 45 and 46; SAT.1 v OHIM, cited in footnote 5, paragraph 25; and Case C-37/03 P BioID v OHIM [2005] ECR I-7975, paragraph 59.
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-ЖА TRSTENJAK — ДЕЛO C-304/06 P граф 1, букви б)—г) от Регламента 28, първо приема, че словна марка, която принцип също са лишени от отличителен характер 31.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-304/06 P a general rule also devoid of any distinctive character.
описва характерните особености на съответните стоки или услуги по смисъла на член 7, параграф 1, буква в) от Регламента, по тази причина е задължително лишена от отличителен характер, що се отнася до същите тези стоки или услуги по смисъла на член 7, параграф 1, буква б) от същия Регламент 29.
31 the regulation, 28 has first and foremost taken the view that a word mark which is descriptive of characteristics of goods or services for the purposes of Article 7(1)(c) of the regulation is, on that account, necessarily devoid of any distinctive character with regard to the same goods or services for the purposes of Article 7(1)(b) of the regulation. 29
Това схващане е силно критикувано от част от доктрината 30, която счита, че различните основания за отказ трябва да бъдат разглеждани като равностойни и независими, а не като съдържащи се едно в друго, макар че авторите се съгласяват, че чисто описателните знаци по трябва да се подчертае фактът, че това не е възприето в окончателно приетата редакция на Регламента.
This view has been strongly criticised in some legal textbooks, 30 which consider that
Член 7, параграф 1 като забранителна норма трябва да се тълкува ограничително 35.
However, it must be emphasised that this is not the case with the wording finally set out in the regulation. Article 7(1), as a rule imposing a prohibition, must be interpreted restrictively.
В тази редакция описателният характер, посочен в член 7, параграф 1, буква в), е представен като абсолютно основание за отказ за регистрация, алтернативно на основанието, изведено от липсата на отличителен характер, предвидено в член 7,
35In this wording, the descriptive character referred to in Article 7(1)(c) is presented as an absolute ground for refusing registration, alternative to the ground based on the absence of any distinctive character the different grounds for refusal should be seen as equivalent and independent grounds and not as being in an inclusive relationship with one another, even though the writers concede that merely descriptive signs are as
31 — Посочените по-горе Eisenführ, G. и Schennen, D., стр.
31 — Eisenführ, G., and Schennen, D., cited in footnote 30, p.
91; както и посочените по горе Ekey, F., L.и Klippel, D., стр. 878.
91, and Ekey, F.L., and Klippel, D., cited in footnote 13, p. 878.
28 — По този въпрос вж. по-специално Simon, I. What’s Cooking at the CFI? More Guidance on Descriptive and Non-Distinctive Trade Marks“, European Intellectual Property Review, 2003, р. 322; Handler, M. The Distinctive Problem of European Trade Mark Law”, European Intellectual Property Review, 2005, р.
28 — On this issue, see, inter alia, Simon, I., ‘What’s Cooking at the CFI?
875, че в крайна сметка с Регламента се приело всички абсолютни основания за отказ да имат еднаква тежест.
875) that the regulation was finally worded in such a way that each absolute ground for refusal has the same value.
В този смисъл Регламентът ясно отрича все още доста разпространеното мнение, че единственият мотив за отказ е липсата на отличителен характер, а другите основания са само приложения.
The regulation thus clearly rejected the still widespread belief that the sole ground for refusal is lack of distinctiveness and that the other grounds are merely applications of this.
29 — Посочените по-горе Решение по дело Campina Melkunie, точка 19 и Решение по дело Koninklijke KPN Nederland, точка 86.
29 — Campina Melkunie, cited in footnote 27, paragraph 19, and Koninklijke KPN Nederland, cited in footnote 21, paragraph 86.
33 — „Член 6 [Абсолютни основания за отказ] 1.
33 — ‘Article 6 (Absolute grounds for refusal) 1.
Отказва се регистрацията на […] марките, които нямат отличителен характер, и по-специално на: a) тези, които се състоят предимно от знаци или от означения, които могат да са необходими в търговията, за да се означи вида, качеството, количеството, предназначението, стойността, географския произход, момента на производство на стоките или на предоставянето на услуга, или други техни характерни особености“ (ОВ 1980 C 351, стр.
Trade marks … which are not distinctive, shall not be registered; in particular …: (a) those which consist solely of signs or indications which in trade may be requisite for the purpose of showing the kind, quality, quantity, intended purpose, value, geographical origin, the time of production of the goods or of rendering of the service, or other characteristics of the goods or service’ (OJ 1980 C 351, p. 5).
Липсата на отличителен характер не е родово понятие, в което букви в) и г) са само примери.
Lack of distinctiveness is not a generic concept of which subparagraphs (c) and (d) would be merely examples.
Наистина, в случаите, попадащи под букви в) и г), често липсва отличителен характер, но това не е неизбежно и винаги така, както и не само на знаците, попадащи под разпоредбите на букви в) и г), може да липсва отличителен характер); и Ekey, F. L., и Klippel, D., посочени по-горе, стр.
It is true that situations covered by subparagraphs (c) and (d) often also lack distinctiveness, but this is not always inevitably the case, just as it is not only signs falling under subparagraphs (c) and (d) that may lack distinctiveness); and Ekey, F.L. and Klippel, D., cited in footnote 13, p.
874 (според авторите различните основания за отказ по член 7, параграф 1 са паралелни и равностойни.
874 (according to these authors, the different grounds for refusal under Article 7(1) are parallel and equivalent.
Между тях няма подчиненост, нито взаимозависимост.
None is subject to another, nor are they interdependent.
Те и не съвпадат; по-скоро става въпрос за самостоятелни основания за отказ, така че за да бъде отхвърлена дадена заявка, е достатъчно едно от основанията да е налице).
Nor do they overlap; rather, grounds for refusal are autonomous, so that, for the application to be rejected, it is sufficient that one of the grounds is met).
35 — Eisenführ, G. и Schennen, D., посочени по-горе, стр. 86.
35 — Eisenführ, G. and Schennen, D., cited in footnote 30, p. 86.
Именно тази, а не съдържащата се в предложението редакция трябва да бъде прилагана.
The Court of Justice held that ‘that criterion is relevant in the context of Article 7(1)(c) of the regulation but it is not the yardstick against which Article 7(1)(b) thereof should be judged’.
Да се приеме, че описателният характер е само един пример за липса на отличителен характер, би довело до пълно отричане на ползата от тази редакционна поправка.
In September 2005, in BioID v OHIM, the Court of Justice, as it had been invited to do by Advocate General Léger 40 in his Opinion, 41 set aside the judgment of the Court of First Instance for the same reason and in the same terms.
Според Съда обаче „макар този критерий да е релевантен в рамките на член 7, параграф 1, буква в) от Регламента, това не е критерият, с оглед на който трябва да се тълкува буква б) от същата разпоредба“.
In addition, as has been stated many times in the caselaw, 37each of the grounds for refusal to register listed in Article 7(1) of the regulation is independent and requires separate examination.
Както предлага генералният адвокат Léger 40в заключението си по дело BioID/СХВП 41, през септември 2005 г. Съдът отменя съответното решение на Първоинстанционния съд поради същата причина и със същата формулировка 42.
Consequently, I cannot be satisfied, as the judgment under appeal was, with the assumption that an element which is descriptive is necessarily devoid of any distinct ive character and so disregard the fact that the regulation is worded in such a way that these characteristics are put forward in the alternative. 38
В този смисъл в Решение по дело SAT.1/СХВП през септември 2004 г. 39
Thus, in September 2004, in SAT.1 v OHIM, 39the Court of Justice set aside the
40 — Заключение от 2 юли 2005 г., точки 80 и 81: „[…] достигайки до заключение, че разглежданият знак е лишен от отличителен характер, тъй като „марката, разглеждана в нейната цялост, може обичайно да бъде използвана в търговията за представяне на стоките и услугите“, посочени в заявката за регистрация, мисля, че Първоинстанционният съд неправилно тълкува член 7, параграф 1, буква б) от Регламента. […] Стигам до извода, че обжалваното решение е опорочено от същите грешки при прилагане на правото, както и решението по посоченото по-горе дело SAT.1/СХВП (SAT.2).
40 — Cited in footnote 23, points 80 and 81: ‘… I believe that the Court misinterpreted Article 7(1)(b) of the regulation by basing its conclusion, that the sign in question is devoid of distinctive character, on its finding that “the overall mark is likely to be commonly used in trade to present the goods and services” referred to in the application for registration. … I conclude that the contested judgment is vitiated by the same errors of law as the judgment in SAT.1 v OHIM (SAT.2), cited above.
При това положение предлагам на Съда да постъпи както в решението по посоченото по-горе дело SAT.1/СХВП, като постанови, че обжалваното решение трябва да бъде отменено“.
I therefore suggest that the Court of Justice draw the same conclusions as in SAT.1 v OHIM (SAT.2), and set aside the contested judgment’.
36 — От гледна точна на систематичното тълкуване, както от вътрешната, така и външната систематика на член 7, параграф 1 от Регламента следва, че става въпрос за два различни критерия.
36 — From the point of view of systematic interpretation, it is apparent both from the internal scheme and the external scheme of Article 7(1) of the regulation that these are two different criteria.
Външната систематика, т.е. структурата на текста, ясно показва, че букви б) и в) са отделни точки.
The external scheme — that is, the structure of the text — clearly shows that subparagraphs (b) and (c) are two distinct points.
Според вътрешната систематика, т.е. разполагането на съдържанието на текста, целите на тези две точки са различни (за понятията за вътрешна и външна систематика вж. Heck, P. Das Problem der Rechtsgewinnung, Gesetzauslegung und Interessenjurisprudenz“, Begriffsbildung und Interessenjurisprudenz, Verlag Gehlen, Berlin, Zürich, 1968, S. 188 und 189).
According to the internal scheme — that is, the organisation of the content of the text — the aims of these two points are different (on the concepts of internal and external schemes, see Heck, P., ‘Das Problem der Rechtsgewinnung, Gesetzauslegung und Interessenjurisprudenz’, Begriffsbildung und Interessenjurisprudenz, Verlag Gehlen, Berlin, Zürich, 1968, pp. 188 and 189).
41 — Вж. също заключение на генералния адвокат Sharpston от 14 декември 2006 г. по дело Celltech, C-273/05 P, посочено по-горе, точки 23 и 24.
41 — See also the Opinion of Advocate General Sharpston of 14 December 2006 in OHIM v Celltech, cited in footnote 8, points 23 and 24.
37 — Вж. по-горе.
37 — See above.
38 — В точка 40 от заключението си, представено на 14 май 2002 г. по посоченото по-горе дело DKV/СХВП, генералният адвокат Ruiz-Jarabo Colomer отбелязва: „[…] струва ми се за предпочитане при квалификацията на основанията за отказ общностният съд да проявява прецизност, сравнима с тази, прилагана от органа, натоварен с регистрацията.
38 — Advocate General Ruiz-Jarabo Colomer, in his Opinion delivered on 14 May 2002 in DKV v OHIM, cited in footnote 16, states, in point 40: ‘It is … to my mind preferable that the Community Courts apply the grounds for refusal with the same rigour as that employed by the registration authorities.
Всяко едно от условията за регистрация, посочени в член 7, параграф 1, букви б), в) и г) и изискващи знакът да бъде разграничителен за разглежданите стоки и услуги и да не бъде нито описателен, нито родов по отношение на тези стоки и услуги, е независимо от другите и изисква отделна проверка.
Each of the conditions for registration in Article 7(1)(b), (c) and (d), in requiring a sign to be capable of distinguishing the goods and services under consideration and not to be descriptive or generic, is independent of the others, and must be considered separately.
Това не е пречка едни и същи знаци на практика често да попадат в повече от една хипотеза.
That does not preclude the same sign in practice being caught by more than one category.
Така един напълно описателен знак по принцип ще бъде лишен от отличителен характер по смисъла на буква б)“.
Thus, a sign that is wholly descriptive will in general be devoid of any distinctive character within the meaning of Article 7(1)(b).’
42 — Посоченото по-горе решение, точки 61—63: „[…] в точки 23, 34, 41 и 43 от обжалваното съдебно решение, за да констатира, че спрямо заявената марка се прилага член 7, параграф 1, буква б) от посочения регламент, Първоинстанционният съд се основава главно на обстоятелството, че тя може обичайно да се използва в търговията. […] Следва обаче да се констатира, както приема Съдът в точка 36 от посоченото по-горе Решение по дело SAT.1/СХВП, че макар да е релевантен в рамките на член 7, параграф 1, буква в) от Регламента, това не е критерият, въз основа на който следва да се тълкува точка б) от същата разпоредба. […] Поради това следва да се констатира, че твърдението за нарушение, според което Първоинстанционният съд е използвал критерий, релевантен не в рамките на член 7, параграф 1, буква б) от посочения регламент, а в тези на буква в), е основателно“.
42 — Cited in footnote 23, paragraphs 61 to 63: ‘… in paragraphs 23, 34, 41 and 43 of the judgment under appeal, the Court of First Instance primarily accepted the fact that the trade mark applied for is likely to be commonly used in trade, in order to establish that it fell within Article 7(1)(b) of the regulation. … It must, however, be stated that, as the Court of Justice held in paragraph 36 of SAT.1 v OHIM, cited above, that criterion, although relevant in relation to Article 7(1)(c) of Regulation No 40/94, is not the yardstick by which Article 7(1)(b) must be interpreted. … Consequently, it must be held that the head of claim alleging that the Court of First Instance applied a criterion relevant in the context of Article 7(1)(c) of the regulation rather than in that of Article 7(1)(b) is well founded.’
39 — Посоченото по-горе решение, точка 36.
39 — Cited in footnote 5, paragraph 36.
43 — Посоченото по-горе решение, точка 63.
43 — Cited in footnote 16, paragraph 63.
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-ЖА TRSTENJAK — ДЕЛO C-304/06 P да се разбере от германските потребители като съкращение на „Europäische Hypothekenbank“, т.е. на френски „banque hypothécaire européenne“ [Европейска ипотечна банка].
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-304/06 P likely to be understood by the German public as an abbreviation of ‘Europäische Hypothekenbank’ (‘European mortgage bank’).
Тази дума обаче не изглежда да позволява на съответните потребители да установят произхода на защитените стоки или услуги и да ги различат от тези на други предприятия, поради което не изглежда да може да осъществи основната функция на всяка марка.
Yet this word does not appear to enable the relevant public to identify the origin of the goods or services protected and to distinguish them from those of other undertakings, and thus does not seem able to fulfil the essential function of a trade mark.
Напротив, дума, която може да бъде разбрана като „европейска ипотечна банка“, може неоснователно да ограничи възможността за ползване на това понятие от останалите оператори, предлагащи стоки и услуги, подобни на тези, за които се заявява регистрацията.
On the contrary, a word that may be understood as ‘European mortgage bank’ is likely to restrict unduly the availability of such a concept for the other operators which offer goods or services of the same type as those in respect of which registration is sought.
Както обаче и самият жалбоподател изтъква, член 7, параграф 1, буква б) от Регламента цели да избегне точно това 45.
As the appellant states, Article 7(1)(b) of the regulation is directed precisely at avoiding this. 45
Положението в настоящото дело е напълно съпоставимо.
In the present case, the situation is entirely comparable.
Решението на Първоинстанционния съд, както и решението на апелативния състав приемат, че словният знак „EUROHYPO“ не е отличителен и следователно регистрацията му трябва да се отхвърли на основание член 7, параграф 1, буква б), поради това че е съставен от две описателни думи, чиято комбинация не създава достатъчно различно от своите елементи впечатление, за да представлява нещо повече от тяхното съчетание, докато въпросът за описателния характер се разглежда в член 7, параграф 1, буква в).
Both the judgment of the Court of First Instance and the decision of the Board of Appeal have taken the view that the word sign EUROHYPO is not distinctive, and consequently that its registration must be refused under Article 7(1)(b), on the ground that it is composed of two descriptive words whose combination does not create an impression sufficiently far removed from these elements to amount to more than the sum of its parts, while the question of descriptiveness is covered by Article 7(1)(c).
По примера на Решение по дело SAT.1/СХВП, Решение по дело BioID/СХВП и Решение по дело Deutsche SiSI-Werke/СХВП следва да се констатира, че твърдението за нарушение, според което Първоинстанционният съд е използвал критерий, релевантен не към член 7, параграф 1, буква б) от Регламента, а към буква в) на същата разпоредба, е основателно.
Following the examples of SAT.1 v OHIM, BioID v OHIM and Deutsche SiSi-Werke v OHIM, it must be held that the ground of appeal alleging that the Court of First Instance applied a criterion relevant in the context of Article 7(1)(c) of the regulation but not in that of Article 7(1)(b) is well founded.
В рамките на обжалването обаче правомощията на Съда се свеждат до преценка на правното разрешение, дадено на обсъжданите пред Първоинстанционния съд правни основания 46.
However, in an appeal, the jurisdiction of the Court of Justice is confined to a review of the findings of law on the pleas argued before the Court of First Instance.
Следователно обжалваното решение трябва да бъде отменено, тъй като Първоинстанционният съд е допуснал грешка при прилагане на правото при тълкуването на член 7, параграф 1, буква б) от Регламента, като използва критерий, който е релевантен в рамките на член 7, параграф 1, буква в) от Регламента.
46 Therefore the judgment under appeal must be set aside in so far as the Court of First Instance erred in law in its interpretation of Article 7(1)(b) of the regulation by using a criterion relevant in the context of Article 7(1)(c) of the regulation.
Наистина по-горе бе констатиран описателният характер на словния знак „EUROHYPO“.
It is true that the descriptive character of the word sign EUROHYPO has been established above.
Във връзка с това и като се има предвид, че от член 7, параграф 1 от Регламента ясно следва, че е достатъчно едно от изброените абсолютни основания за отказ да се приложи, за да не може знакът да бъде регистриран като марка на Общността 44, словният знак „EUROHYPO“ би трябвало да се отхвърли за съответните услуги поради описателния си характер по смисъла на буква в) от споменатия член.
In this regard, and given that it is quite evident from the wording of Article 7(1) of the regulation that it is sufficient that one of the absolute grounds for refusal listed applies for the sign not to be registrable as a Community trade mark, 44the word sign EUROHYPO should be refused registration for the relevant services because of its descriptive character for the purposes of Article 7(1)(c).
Освен това според обясненията на самия жалбоподател думата „eurohypo“ има всички изгледи
Similarly, the applicant itself accepts that the word ‘eurohypo’ is
Съдът установява тази необходимост първо — в рамките на член 3, параграф 1, буква б) от Директива 89/104 — в Решението от 6 май 2003 г. по дело Libertel (C-104/01, Recueil, стр. I-3793, точка 60).
This need was first established by the Court of Justice in the context of Article 3(1)(b) of Directive 89/104, in its judgment in Case C-104/01 Libertel [2003] ECR I-3793, paragraph 60.
46 — По-специално Решение от 11 ноември 2004 г. по дело Ramondín и др./Комисия (C-186/02 P и C-188/02 P, Recueil, стр.
46 — See, inter alia, Joined Cases C-186/02 P and C-188/02 P Ramondín and Others v Commission [2004] ECR I-10653, paragraph 60; Storck v OHIM, cited in footnote 8, paragraph 61; and OHIM v Celltech, cited in footnote 8, paragraph 21.
44 — Решение по дело DKV/СХВП, посочено по-горе, точка 29.
44 — DKV v OHIM, cited in footnote 16, paragraph 29.
По смисъла на член 69, параграф 2 от Процедурния правилник, приложим към производството по обжалване по силата на член 118 от същия правилник, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
Under Article 69(2) of the Rules of Procedure, applicable to the procedure on appeal by virtue of Article 118 thereof, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party’s pleadings.
След като Eurohypo е направило искане за осъждането на СХВП и последната е загубила делото, тя трябва да бъде осъдена да заплати съдебните разноски, свързани с производствата пред двете инстанции.
Since Eurohypo has applied for costs and OHIM has been unsuccessful, the latter must be ordered to pay the costs of the two actions.
С оглед на гореизложените съображения предлагам на Съда да се произнесе по следния начин:
In the light of the foregoing, I propose that the Court:
1) да отмени Решението на Първоинстанционния съд на Европейските общности от 3 май 2006 г. по дело Eurohypo/СХВП (Т-439/04),
‘(1) set aside the judgment of the Court of First Instance of the European Communities of 3 May 2006 in Case T-439/04 Eurohypo v OHIM;
2) да отмени Решението от 6 август 2004 г. на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (СХВП),
(2) annul the decision of the Fourth Board of Appeal of the Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs) (OHIM) of 6 August 2004;
3) да осъди СХВП да заплати съдебните разноски, свързани с производствата пред двете инстанции.
(3) order OHIM to pay the costs of the two actions.’
8 май 2008 година *
JUDGMENT OF THE COURT (First Chamber)8 May 2008 *
По дело C-304/06 P с предмет жалба на основание член 56 от Статута на Съда, подадена на 13 юли 2006 г.,
APPEAL under Article 56 of the Statute of the Court of Justice, brought on 13 July 2006,
Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (СХВП), за която се явяват г-н G. Schneider и г-н J. Weberndörfer, в качеството на представители, ответник в първоинстанционното производство,
Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs) (OHIM), represented by G. Schneider and J. Weberndörfer, acting as Agents, defendant at first instance,
СЪДЪТ (първи състав), състоящ се от: г-н P. Jann, председател на състав, г-н A. Tizzano (докладчик), г-н A. Borg Barthet, г-н M. Ilešič и г-н E. Levits, съдии, генерален адвокат: г-жа V. Trstenjak, секретар: г-н J. Swedenborg, администратор, предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 4 октомври 2007 г., след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 8 ноември 2007 г., постанови настоящото
Advocate General: V. Trstenjak, Registrar: J. Swedenborg, Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 4 October 2007, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 8 November 2007, gives the following