natgillin/translations-raw huggingface dataset:
1) да отмени Решението на Първоинстанционния съд от 21 септември 2005 г. по дело Yusuf и Al Barakaat International Foundation/Съвет и Комисия (T-306/01), и
(1) set aside the judgment of the Court of First Instance of 21 September 2005 in Case T-306/01 Yusuf and Al Barakaat International Foundation v Council and Commission;
2) да отмени Регламент (ЕО) № 881/2002 на Съвета от 27 май 2002 година за налагане на някои специфични ограничителни мерки, насочени срещу определени физически лица и образувания, свързани с Осама бен Ладен, мрежата на Ал Кайда и талибаните, и за отмяна на Регламент (ЕО)
(2) annul, in so far as it concerns the appellant, Council Regulation (EC) No 881/2002 of 27 May 2002 imposing certain specific restrictive measures directed against certain persons and entities associated with Usama bin Laden, the Al-Qaida network and the Taliban, and repealing Council Regulation (EC) No 467/2001
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-Н POIARES MADURO — ДЕЛO C-415/05 P
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-415/05 P prohibiting the export of certain goods and services to Afghanistan, strengthening the flight ban and extending the freeze of funds and other financial resources in respect of the Taliban of Afghanistan.
По съединени дела C-402/05 P и C-415/05 P с предмет две жалби на основание член 56 от Статута на Съда, подадени съответно на 17 и 21 ноември 2005 г.,
TWO APPEALS under Article 56 of the Statute of the Court of Justice, lodged on 17 and 21 November 2005, respectively,
Yassin Abdullah Kadi, с местожителство в Джеда (Саудитска Арабия), за който се явяват г-н I. Brownlie, QC и г-н D. Anderson, QC, както и от г-н P. Saini, barrister, упълномощени от г-н G. Martin, solicitor, със съдебен адрес в Люксембург,
Yassin Abdullah Kadi, residing in Jeddah (Saudi Arabia), represented by I. Brownlie QC, D. Anderson QC and P. Saini, Barrister, instructed by G. Martin, Solicitor, with an address for service in Luxembourg,
* Езици на производството: английски и шведски.
* Languages of the case: English and Swedish.
Съвет на Европейския съюз, за който се явяват г-н M. Bishop, както и г-жа E. Finnegan и г-жа E. Karlsson, в качеството на представители, ответник в първоинстанционните производства, подпомаган от
Council of the European Union, represented by M. Bishop, E. Finnegan and E. Karlsson, acting as Agents, defendant at first instance, supported by
Кралство Испания, за което се явява г-н J. Rodríguez Cárcamo, в качеството на представител, със съдебен адрес в Люксембург,
Kingdom of Spain, represented by J. Rodríguez Cárcamo, acting as Agent, with an address for service in Luxembourg,
Френска република, за която се явяват г-н G. de Bergues, както и г-жа E. Belliard и г-жа S. Gasri, в качеството на представители,
French Republic, represented by G. de Bergues, E. Belliard and S. Gasri, acting as Agents,
Кралство Нидерландия, за което се явяват г-жа H. G. Sevenster и г-жа M. de Mol, в качеството на представители, встъпили страни в производствата по обжалване,
Kingdom of the Netherlands, represented by H.G. Sevenster and M. de Mol, acting as Agents, interveners on appeal,
Комисия на Европейските общности, за която се явяват г-н C. Brown, г-н J. Enegren и г-н P. J. Kuijper, в качеството на представители, със съдебен адрес в Люксембург, ответник в първоинстанционните производства, подпомагана от:
Commission of the European Communities, represented by C. Brown, J. Enegren and P.J. Kuijper, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg, defendant at first instance, supported by:
Френска република, за която се явяват г-н G. de Bergues, както и г-жа E. Belliard и г-жа S. Gasri, в качеството на представители, встъпила страна в производствата по обжалване,
French Republic, represented by G. de Bergues, E. Belliard and S. Gasri, acting as Agents, intervener on appeal,
Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия, за което се явяват г-жа R. Caudwell, г-жа E. Jenkinson и г-жа S. Behzadi-Spencer, в качеството на представители, подпомагани от г-н C. Greenwood, QC, и г-н A. Dashwood, barrister, със съдебен адрес в Люксембург, встъпила страна в първоинстанционните производства,
United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland, represented by R. Caudwell, E. Jenkinson and S. Behzadi-Spencer, acting as Agents, assisted by C. Greenwood QC and A. Dashwood, Barrister, with an address for service in Luxembourg, intervener at first instance,
СЪДЪТ (голям състав), състоящ се от: г-н V. Skouris, председател, г-н C. W. A. Timmermans (докладчик), г-н A. Rosas и г-н K. Lenaerts, председатели на състави, г-н J. N. Cunha Rodrigues, г-жа R. Silva de Lapuerta, г-н K. Schiemann, г-н J. Makarczyk, г-н P. Kūris, г-жа P. Lindh, г-н J.-C. Bonichot, г-н T. von Danwitz и г-н Ал. Арабаджиев, съдии,
THE COURT (Grand Chamber), composed of: V. Skouris, President, C.W.A. Timmermans (Rapporteur), A. Rosas and K. Lenaerts, Presidents of Chambers, J.N. Cunha Rodrigues, R. Silva de Lapuerta, K. Schiemann, J. Makarczyk, P. Kūris, P. Lindh, J.-C. Bonichot, T. von Danwitz and A. Arabadjiev, Judges,
(C-402/05 P) и 23 януари 2008 г.
2008 — JOINED CASES C-402/05 P AND C-415/05 P
Със своите жалби г-н Kadi (C-402/05 P) и Al Barakaat International Foundation (наричана по-нататък „Al Barakaat“) (C-415/05 P) искат от Съда да отмени решенията на Първоинстанционния съд на Европейските общности, постановени на 21 септември 2005 г. съответно по дело Kadi/Съвет и Комисия (T-315/01, Recueil, стр.
By their appeals, Mr Kadi (C-402/05 P) and Al Barakaat International Foundation (‘Al Barakaat’) (C-415/05 P) seek to have set aside the judgments of the Court of First Instance of the European Communities of 21 September 2005 in Case T-315/01 Kadi v Council and Commission [2005] ECR II-3649 (‘Kadi’) and Case T-306/01 Yusuf and Al Barakaat International Foundation v Council and Commission [2005] ECR II-3533 (‘Yusuf and Al Barakaat’) (together, ‘the judgments under appeal’).
С тези решения Първоинстанционният съд отхвърля жалбите, подадени от г-н Kadi и на Al Barakaat за отмяна на Регламент (ЕО) № 881/2002 на Съвета от 27 май 2002 година за налагане на някои специфични ограничителни мерки, насочени срещу определени физически лица и образувания, свързани с Осама
By those judgments the Court of First Instance rejected the actions brought by Mr Kadi and Al Barakaat against Council Regulation (EC) No 881/2002 of 27 May 2002 imposing certain specific restrictive measures directed against certain persons and entities associated with Usama bin Laden, the Al-Qaeda network and the Taliban,
KADI И AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION/СЪВЕТ И КОМИСИЯ бен Ладен, мрежата на Ал Кайда и талибаните, и за отмяна на Регламент (ЕО) № 467/2001 на Съвета за забрана на износа на някои стоки и услуги за Афганистан, за засилване на забраната на полети и удължаване на замразяването на средства и други финансови ресурси по отношение на талибаните в Афганистан (ОВ L 139, стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 18, том 1, стр.
KADI AND AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION and repealing Council Regulation (EC) No 467/2001 prohibiting the export of certain goods and services to Afghanistan, strengthening the flight ban and extending the freeze of funds and other financial resources in respect of the Taliban of Afghanistan (OJ 2002 L 139, p.
89, наричан по-нататък „спорния регламент“), доколкото този акт засяга жалбоподателите.
9, ‘the contested regulation’), in so far as that act relates to them.
Съгласно член 1, параграфи 1 и 3 от Устава на Организацията на oбединените нации, подписан на 26 юни 1945 г. в Сан Франциско (Съединени американски щати), част от целите на Организацията на oбединените нации са „[д]а поддържа международния мир и сигурност“ и „[д]а постига международно сътрудничество при разрешаване на международните проблеми от икономическо, социално, културно или хуманитарно естество, както и при развиване и насърчаване зачитането правата на човека и основните свободи за всички, без разлика на раса, пол, език или вероизповедание“.
Under Article 1(1) and (3) of the Charter of the United Nations, signed at San Francisco (United States of America) on 26 June 1945, the purposes of the United Nations are inter alia ‘[t]o maintain international peace and security’ and ‘[t]o achieve international cooperation in solving international problems of an economic, social, cultural, or humanitarian character, and in promoting and encouraging respect for human rights and for fundamental freedoms for all without distinction as to race, sex, language, or religion’.
Съгласно член 24, параграфи 1 и 2 от Устава на Обединените нации:
Under Article 24(1) and (2) of the Charter of the United Nations:
За осигуряване бързи и ефикасни действия на Oрганизацията [на oбединените нации (ООН)] нейните членове възлагат на Съвета за сигурност [на Организацията на oбединените нации (наричан по-нататък „Съвета за сигурност“)] главната отговорност за поддържането на международния мир и сигурност и се съгласяват, че в изпълнение на неговите задължения, произтичащи от тази отговорност, Съветът за сигурност действа от тяхно име.
In order to ensure prompt and effective action by the United Nations, its Members confer on the Security Council primary responsibility for the maintenance of international peace and security, and agree that in carrying out its duties under this responsibility the Security Council acts on their behalf.
При изпълнение на тези задължения Съветът за сигурност действа съгласно целите и принципите на организацията. Специфичните правомощия, предоста-
In discharging these duties the Security Council shall act in accordance with the Purposes and Principles of the United Nations.
РЕШЕНИЕ ОТ 3.9.2008 г. — СЪЕДИНЕНИ ДЕЛА C-402/05 P И C-415/05 P вени на Съвета за сигурност, за да може той да изпълнява тези свои задължения, са изложени в глави VI, VII, VIII и ХII.“
Security Council for the discharge of these duties are laid down in Chapters VI, VII, VIII, and XII.’
Член 25 от Устава на Организацията на oбединените нации предвижда, че „[ч]леновете на [ООН] се съгласяват да приемат и изпълняват решенията на Съвета за сигурност в съответствие с настоящия устав.“
Article 25 of the Charter of the United Nations provides that ‘[t]he Members of the United Nations agree to accept and carry out the decisions of the Security Council in accordance with the present Charter’.
Членове 39, 41 и 48 от Устава на Организацията на oбединените нации са част от неговата глава VII, озаглавена „Действия в случай на заплахи срещу мира, нарушения на мира и актове на агресия“.
Articles 39, 41 and 48 of the Charter of the United Nations form part of Chapter VII thereof, headed ‘Action with respect to threats to the peace, breaches of the peace, and acts of aggression’.
Съгласно член 39 от Устава на Организацията на oбединените нации:
In accordance with Article 39 of the Charter of the United Nations:
„Съветът за сигурност определя съществуването на всяка заплаха срещу мира, нарушение на мира или акт на агресия и прави препоръки или решава какви мерки ще бъдат взети съгласно чл. 41 и 42 за поддържането или възстановяването на международния мир и сигурност.“
‘The Security Council shall determine the existence of any threat to the peace, breach of the peace, or act of aggression and shall make recommendations, or decide what measures shall be taken in accordance with Articles 41 and 42, to maintain or restore international peace and security.’
Член 41 от Устава на Организацията на oбединените нации гласи следното:
Article 41 of the Charter of the United Nations is worded as follows:
„Съветът за сигурност може да реши какви мерки, несвързани с употреба на въоръжена сила, трябва да бъдат приложени за изпълнение на решенията му и може да покани членовете на организацията да приложат тези мерки.
‘The Security Council may decide what measures not involving the use of armed force are to be employed to give effect to its decisions, and it may call upon the Members of the United Nations to apply such measures.
Последните могат да включват пълно или частично прекъсване на икономическите отношения и на железопътните, морските, въздушните, пощенските, телеграфните, радиотелеграфните и други средства за съобщения, както и скъсване на дипломатическите отношения.“
These may include complete or partial interruption of economic relations and of rail, sea, air, postal, telegraphic, radio, and other means of communication, and the severance of diplomatic relations.’
Съгласно член 48, параграф 2 от Устава на Организацията на oбединените нации решенията на Съвета за сигурност за поддържане на международния мир и сигурност „се изпълняват от членовете на организацията пряко, а така също и чрез действията им в съответните международни институции, чиито членове са те.“
By virtue of Article 48(2) of the Charter of the United Nations, the decisions of the Security Council for the maintenance of international peace and security ‘shall be carried out by the Members of the United Nations directly and through their action in the appropriate international agencies of which they are members’.
Член 103 от Устава на Организацията на oбединените нации гласи, че „[в] случай на противоречие между задълженията на членовете на организацията, произтичащи от настоящия устав, и задълженията им, произтичащи от което и да е друго международно споразумение, задълженията по настоящия устав имат предимство.“
Article 103 of the Charter of the United Nations states that ‘[i]n the event of a conflict between the obligations of the Members of the United Nations under the present Charter and their obligations under any other international agreement, their obligations under the present Charter shall prevail’.
Обстоятелства, предхождащи споровете
Background to the disputes
Обстоятелствата, предхождащи споровете, са изложени в точки 10—36 от обжалваното съдебно решение по дело Kadi и в точки 10—41 от обжалваното съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat.
The background to the disputes has been set out in paragraphs 10 to 36 of Kadi and in paragraphs 10 to 41 of Yusuf and Al Barakaat.
Те могат да бъдат обобщени за нуждите на настоящото решение по следния начин.
For the purposes of this judgment it may be summarised as follows.
На 15 октомври 1999 г. Съветът за сигурност приема Резолюция 1267 (1999), с която по-конкретно осъжда факта, че на афганистанска територия продължават да се приемат и обучават терористи, както и да се подготвят терористични актове, още веднъж изразява убеждението си, че борбата с международния тероризъм е от съществено значение за поддържане на международния мир и сигурност, и изразява съжалението си, че талибаните продължават да предоставят убежище на Осама бен Ладен и да позволяват на него и на свързаните с него лица да управляват мрежа от лагери за обучение на терористи от контролираната от талибаните територия и да използват Афганистан като база за провеждане на международни терористични операции.
On 15 October 1999 the Security Council adopted Resolution 1267 (1999), in which it, inter alia, condemned the fact that Afghan territory continued to be used for the sheltering and training of terrorists and planning of terrorist acts, reaffirmed its conviction that the suppression of international terrorism was essential for the maintenance of international peace and security and deplored the fact that the Taliban continued to provide safe haven to Usama bin Laden and to allow him and others associated with him to operate a network of terrorist training camps from territory held by the Taliban and to use Afghanistan as a base from which to sponsor international terrorist operations.
В параграф 2 от тази резолюция Съветът за сигурност изисква талибаните незабавно да предадат Осама бен Ладен, пряко или непряко, било на компетентните органи на държава, в която срещу него са повдигнати обвинения, било на компетентните органи на държава, в която той ще бъде задържан и предаден на правосъдието.
In the second paragraph of the resolution the Security Council demanded that the Taliban should without further delay turn Usama bin Laden over to appropriate authorities in a country where he has been indicted, or to appropriate authorities in a country where he will be arrested and effectively brought to justice.
За да се осигури спазването на това задължение, в параграф 4, буква б) от посочената резолюция се предвижда, че всички държави трябва „[д]а замразят средствата и другите финансови ресурси, определени от създавания в приложение на параграф 6 по-долу комитет, източник на които е по-специ-ално имущество, принадлежащо на талибаните или контролирано пряко или непряко от тях или принадлежащо на или контролирано от предприятията, принадлежащи на талибаните или контролирани от талибаните, и да следят за това както посочените средства или други финансови ресурси, така и всички други определени по този начин средства или финансови ресурси да не бъдат предоставяни на разположение или употребявани в полза на талибаните или на предприятията, принадлежащи на талибаните или контролирани пряко или непряко от талибаните, както от техните граждани, така и от всяко друго лице, намиращо се на тяхна територия, освен ако комитетът не даде разрешение за обратното по хуманитарни съображения, които се преценяват за всеки отделен случай.“
In order to ensure compliance with that demand, paragraph 4(b) of Resolution 1267 (1999) provides that all the States must, in particular, ‘freeze funds and other financial resources, including funds derived or generated from property owned or controlled directly or indirectly by the Taliban, or by any undertaking owned or controlled by the Taliban, as designated by the Committee established by paragraph 6 below, and ensure that neither they nor any other funds or financial resources so designated are made available, by their nationals or by any persons within their territory, to or for the benefit of the Taliban or any undertaking owned or controlled, directly or indirectly, by the Taliban, except as may be authorised by the Committee on a case-by-case basis on the grounds of humanitarian need’.
С параграф 6 от същата резолюция Съветът за сигурност, в съответствие с член 28 от своя временен процедурен правилник, решава да създаде комитет на Съвета за сигурност (наричан по-нататък „Комитет по санкциите“), състоящ се от всички негови членове и натоварен по-специално да следи за прилагането от държавите на мерките, наложени от параграф 4 от тази резолюция, да определя средствата или другите финансови ресурси, посочени в същия параграф 4, и да разглежда молбите за неприлагане на мерките, наложени от този параграф 4.
In paragraph 6 of Resolution 1267 (1999), the Security Council decided to establish, in accordance with rule 28 of its provisional rules of procedure, a committee of the Security Council composed of all its members (‘the Sanctions Committee’), responsible in particular for ensuring that the States implement the measures imposed by paragraph 4, designating the funds or other financial resources referred to in paragraph 4 and considering requests for exemptions from the measures imposed by paragraph 4.
Съветът на Европейския съюз приема Обща позиция 1999/727/ОВППС относно ограничителните мерки срещу талибаните (ОВ L 294, стр. 1).
Taking the view that action by the Community was necessary in order to implement Resolution 1267 (1999), on 15 November 1999 the Council adopted Common Position 1999/727/CFSP concerning restrictive measures against the Taliban (OJ 1999 L 294, p. 1).
Член 2 от тази обща позиция предписва замразяване на средствата и други финансови ресурси на талибаните в чужбина при определените в посочената резолюция условия.
Article 2 of that Common Position prescribes the freezing of funds and other financial resources held abroad by the Taliban under the conditions set out in Security Council Resolution 1267 (1999).
На 14 февруари 2000 г. на основание член 60 ЕО и член 301 ЕО Съветът приема Регламент (ЕО) № 337/2000 за забраната на полети и замразяването на средства и други финансови ресурси по отношение на талибаните в Афганистан (ОВ L 43, стр. 1).
On 14 February 2000, on the basis of Articles 60 EC and 301 EC, the Council adopted Regulation (EC) No 337/2000 concerning a flight ban and a freeze of funds and other financial resources in respect of the Taliban of Afghanistan (OJ 2000 L 43, p. 1).
На 19 декември 2000 г. Съветът за сигурност приема Резолюция 1333 (2000), с която по-конкретно изисква от талибаните да изпълнят Резолюция 1267 (1999), в частност като престанат да предоставят убежище и обучение на международните терористи и техните организации и като предадат Осама бен Ладен на компетентните органи, за да бъде предаден на правосъдието.
On 19 December 2000 the Security Council adopted Resolution 1333 (2000), demanding, inter alia, that the Taliban should comply with Resolution 1267 (1999), and, in particular, that they should cease to provide sanctuary and training for international terrorists and their organisations and turn Usama bin Laden over to appropriate authorities to be brought to justice.
Съветът за сигурност в частност решава да засили забраната на полети и замразяването на средства, наложени в съответствие с Резолюция 1267 (1999).
The Security Council decided, in particular, to strengthen the flight ban and freezing of funds imposed under Resolution 1267 (1999).
Така параграф 8, буква в) от Резолюция 1333 (2000) предвижда по-конкретно, че всички държави трябва „[д]а замразят незабавно средствата и другите финансови ресурси на [Осама бен] Ладен и на свързаните с него физически лица и образувания, определени от [Комитета по санкциите], включително организацията Ал Кайда, и средствата, чийто източник е имущество, принадлежащо на [Осама бен] Ладен и на свързаните с него физически лица и образувания или контролирано пряко или непряко от тях, и да следят за това както посочените средства и други финансови ресурси, така и всички други средства или финансови ресурси да не бъдат предоставяни на разположение или употребявани пряко или непряко в полза на [Осама бен] Ладен, свързаните с него физически лица и образуванията, които те притежават или контролират пряко или непряко, включително организацията Ал Кайда, както от техните граждани, така и от всяко друго лице, намиращо се на тяхна територия.“
Accordingly, paragraph 8(c) of Resolution 1333 (2000) provides that the States are, inter alia, ‘[t]o freeze without delay funds and other financial assets of Usama bin Laden and individuals and entities associated with him as designated by the [Sanctions Committee], including those in the Al-Qaeda organisation, and including funds derived or generated from property owned or controlled directly or indirectly by Usama bin Laden and individuals and entities associated with him, and to ensure that neither they nor any other funds or financial resources are made available, by their nationals or by any persons within their territory, directly or indirectly for the benefit of Usama bin Laden, his associates or any entities owned or controlled, directly or indirectly, by Usama bin Laden or individuals and entities associated with him including the Al-Qaeda organisation’.
Със същата разпоредба Съветът за сигурност възлага на Комитета по санкциите въз основа на сведения, предоставяни от държавите и регионалните организации, да поддържа актуален списък на физическите лица и образуванията, които този комитет е определил като свързани с Осама бен Ладен, включително организацията Ал Кайда.
In the same provision, the Security Council instructed the Sanctions Committee to maintain an updated list, based on information provided by the States and regional organisations, of the individuals and entities designated as associated with Usama bin Laden, including those in the Al-Qaeda organisation.
В параграф 23 от Резолюция 1333 (2000) Съветът за сигурност решава, че мерките, наложени по-конкретно съгласно параграф 8 от тази резолюция, ще бъдат прилагани за срок от дванадесет месеца, след изтичане на който Съветът за сигурност ще определи дали те трябва да бъдат продължени при същите условия.
In paragraph 23 of Resolution 1333 (2000), the Security Council decided that the measures imposed, inter alia, by paragraph 8 were to be established for 12 months and that, at the end of that period, it would decide whether to extend them for a further period on the same conditions.