natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Освен това следвало да се отдаде по-голямо значение на факторите, свързани с предмета на поведението, отколкото на тези, отнасящи се до неговите последици, особено когато са свързани с нарушения, които са тежки по своето същество, като фиксиране на цени и разпределение на пазара (Решение на Първоинстанционния съд от 11 март 1999 г. по дело Thyssen Stahl/Комисия, T-141/94, Recueil, стр. II-347, точка 636).
Furthermore, factors relating to the object of conduct may be more significant than those relating to its effects, particularly where they relate to infringements which are intrinsically serious, such as price-fixing and market-sharing (Case T-141/94 Thyssen Stahl v Commission [1999] ECR II-347, paragraph 636).
Относно участието на ръководителите на високо равнище в антиконкурентните споразумения
The participation in the anticompetitive agreements of directors at a very high level
Относно мотивите на Решението Комисията подчертава, че Hoechst очевидно разбира какво включва изразът „на найвисоко равнище“ и че освен това изложението на възраженията уточнявало, че споразуменията били създадени, ръководени и насърчавани на найвисоко равнище в засегнатите предприятия.
As regards the grounds of the Decision, the Commission contends that Hoechst obviously understood what is covered by the expression ‘at a very high level’ and that, moreover, the statement of objections makes clear that the agreements had been conceived, directed and encouraged at a very high level in the undertakings concerned.
Hoechst не оспорило тези изводи и не било необходимо задълбочаване в тази насока.
Hoechst did not dispute those findings and there was no need to develop that point in greater detail.
По същество от решението по дело ABB Asea Brown Boveri/Комисия, точка 75 по-горе, не можело да се изведе определение на понятието „най-високо равнище“, което да е приложимо за всички случаи, и да изключва всяко лице, упражняващо функции на по-ниско равнище от тези, които са разгледани в решението.
On the substance, ABB Asea Brown Boveri v Commission, paragraph 75 above, does not provide a definition of the concept of ‘a very high level’, applicable to all situations and excluding anyone carrying out lower-level duties than those at issue in that judgment.
В съображение 323 от Решението Комисията целяла да докаже, че картелът не бил организиран от нисшестоящи сътрудници, а от лица, които са на такова равнище в йерархията, което може да придаде авторитет и стабилност на картела.
At recital 323 to the Decision, the Commission seeks to demonstrate that the cartel was not organised by junior staff but by persons at a level capable of conferring authority and stability on the cartel.
Директорите по продажбите от разглеждания отдел на Hoechst отговаряли на тези условия.
The sales managers of the Hoechst division concerned satisfy those conditions.
Относно разпределянето на предприятията в категории
The division of the undertakings into categories
Hoechst не зачело обстоятелството, че Насоките се основават на специфичната тежест на всяко предприятие (точка 1 А, четвърта, шеста и седма алинеи).
Hoechst ignores the fact that the Guidelines are based on the specific weight of each undertaking (Section 1 A, fourth, sixth and seventh paragraphs).
Обстоятелството, че японските производители редовно се срещали преди общите срещи, а обикновено и след тях, не ги превръщало задължително в едноединствено предприятие.
The fact that the Japanese manufacturers held regular meetings before the joint meetings and normally also met after those meetings does not necessarily mean that they constitute one and the same undertaking.
Освен това Комисията напомня, че при разпределяне на предприятията в категории започнала с Hoechst, на което наложила минималната глоба, която се препоръчва за много сериозни нарушения.
Furthermore, the Commission observes that, in dividing the undertakings into categories, it began with Hoechst, on which it imposed the minimum fine recommended for very serious infringements.
Доводът на Hoechst в подкрепа на твърдението, че началният размер на глобата за предприятията от втората категория, възлизащ на една трета от началния размер на неговата глоба, бил прекалено нисък, не можело да бъде приет, тъй като никой не можел да се позовава в своя полза на незаконосъобразност, допусната в полза на другиго (Решение на Първоинстанционния съд от 20 март 2002 г. по дело Lögstör Rör/Комисия, T-16/99, Recueil, стр. II-1633, точка 350).
Hoechst’s argument that the starting amount of the fine for the undertakings in the second category, which is one third of its own starting amount, is too low, cannot be accepted, since no one can rely to his own advantage on an unlawful act committed in favour of another (Case T-16/99 Lögstör Rör v Commission [2002] ECR II-1633, paragraph 350).
Освен това при определяне на размера на всяка глоба Комисията разполагала с право на преценка и не била длъжна да прилага за тази цел определена математическа формула (Решение по дело CMA CGM и др./Комисия, точка 220 по-горе, точки 252 и 383).
In addition, when fixing the amount of each fine, the Commission has a discretion and cannot be required to apply a precise mathematical formula for that purpose (CMA CGM and Others v Commission, paragraph 220 above, paragraphs 252 and 383).
Следователно обстоятелството, че началният размер на глобата за предприятията от втората категория не е бил съобразен напълно пропорционално с пазарните дялове на засегнатите предприятия, било без значение.
It is therefore immaterial that the starting amount of the fine for the undertakings in the second category was not adapted in precise proportion to the market shares of the undertakings concerned.
Относно практиката при вземане на решения, на която се позовава Hoechst, Комисията поддържа, че въпросната практика сама по себе си не служи като правна рамка за глобите в областта на конкуренцията, тъй като тази правна рамка е определена единствено в Регламент № 17, и че елементите за сравнение могат да имат само примерен характер, тъй като фактическите обстоятелства по делата в областта на конкуренцията, например пазарите, продуктите, държавите, предприятията и разглежданите периоди, не са еднакви.
As regards the practice in taking decisions on which Hoechst relies, the Commission contends that that practice does not in itself serve as a legal framework for fines in competition matters, which is defined solely in Regulation No 17, and that the factors for comparison can be no more than indicative when the circumstances of competition cases, such as markets, products, countries, undertakings and periods concerned are not the same.
Комисията препраща по тези въпроси към Решение по дело JCB Service/Комисия, точка 218 по-горе (точки 187 и 188).
The Commission refers, on those points, to JCB Service v Commission, paragraph 218 above (paragraphs 187 and 188).
При това положение направеното от Hoechst сравнение не било относимо.
The comparison drawn by Hoechst is therefore irrelevant.
Относно коефициента на увеличение на размера на глобата с оглед на отчитане на размера и общите ресурси на Hoechst
The increase to take account of Hoechst’s size and global resources
Комисията поддържа, че определянето на коефициент с възпираща цел е в съответствие със съдебната практика и с практиката при вземане на решения.
The Commission contends that fixing a factor for deterrence is consistent with the caselaw and with its practice in taking decisions.
Комисията препраща по-специално към Решение по дело ABB Asea Brown Boveri/Комисия, точка 75 по-горе (точка 162 и сл.).
The Commission refers, in particular, to ABB Asea Brown Boveri v Commission, paragraph 75 above (paragraph 162 et seq.).
Този коефициент отчитал размера и ресурсите на засегнатото предприятие, които вървят в съчетание с неговата значимост. През 2002 г.
That factor takes account of the size and resources of the undertaking concerned, which go hand in hand with its importance.
За сметка на това естеството на дейността на Hoechst към момента на приемане на Решението било ирелевантно.
On the other hand, the nature of Hoechst’s activity at the time of the adoption of the Decision is irrelevant.
Обстоятелството, че Hoechst прехвърлило частта от дейността си в областта на сорбатите на трето лице, вече било взето предвид при съответното определяне на размера на засегнатите предприятия.
The fact that Hoechst transferred its sorbates business to a third party was already taken into consideration when the relevant comparison of the size of the undertakings concerned was made.
По отношение на доводите на Hoechst относно предвидения в Насоките метод Комисията посочва, че в точка 1 Б от Насоките е предвидено увеличение от 10 % годишно с цел действително да се санкционират ограниченията, трайно породили вредни последици.
As regards Hoechst’s arguments relating to the method laid down in the Guidelines, the Commission submits that an increase of 10% per annum is provided for at Section 1 B of the Guidelines, with the object of really penalising the restrictions which produced harmful effects on a lasting basis.
Съвсем наскоро Съдът имал повод да подчертае, че предотвратяването на антиконкурентните практики и споразумения, тяхното разкриване и санкциониране е в съответствие с общия интерес (Решение по дело Aalborg Portland и др./Комисия, точка 145 по-горе, точка 54).
The Court of Justice has again had occasion recently to emphasise that it is consistent with the general interest to avoid anticompetitive practices, to discover them and to impose sanctions (Aalborg Portland and Others v Commission, paragraph 145 above, paragraph 54).
Освен това Комисията подчертава, че към увеличението, предвидено за продължителност на нарушението, не се прилага абсолютен таван (като посочените от Hoechst 100 %) и препраща по този въпрос към практиката си при вземането на решения по редица дела.
The Commission emphasises, moreover, that the increase envisaged for the duration of the infringement is not subject to an absolute maximum (as the 100% suggested by Hoechst) and refers, on that point, to its practice in taking decisions in a number of cases.
При това критериите за тежест и продължителност на нарушението съществували съвместно, но самостоятелно.
Furthermore, the criteria of gravity and duration of the infringement exist autonomously alongside each other.
Заедно те давали възможност да се определи основният размер.
Together, they enable the basic amount to be determined.
Определянето на увеличението за продължителност на нарушението в зависимост от критерия за тежест противоречало на самостоятелния характер на двата критерия, поради което било неуместно.
To define the increase for the duration of the infringement by reference to the criterion of gravity would be contrary to the autonomy of the two criteria and therefore inappropriate.
По-нататък, обратно на мнението на Hoechst, категорията на много сериозните нарушения изобщо не била запазена за хоризонталните ограничения за дълъг период.
Furthermore, contrary to Hoechst’s opinion, the category of very serious infringements is not reserved for longterm horizontal infringements.
При това положение действителната продължителност на нарушението следвало изцяло да се вземе предвид.
It is therefore appropriate to take the actual duration of the infringement fully into account.
Давността в случаите на трайни или продължавани нарушения започвала да тече едва от датата на прекратяване на нарушението.
In the case of lasting or continuous infringements time begins to run only on the date on which the infringement comes to an end.
Относно довода, че във всички случаи било мислимо само увеличение от 165 % с мотива, че първата година на нарушението не се смятала, Комисията отговаря, че увеличението от 10 % годишно съответствало напълно на принципите, залегнали в Насоките.
As regards the argument that in any event only an increase of 165% was foreseeable, on the ground that the first year of the infringement does not count, the Commission replies that the increase of 10% per annum is perfectly consistent with the principles laid down in the Guidelines.
В това отношение било предвидено само, че за нарушенията с малка продължителност, по принцип до една година, увеличение не се прилага (Решение по дело Cheil Jedang Corporation/Комисия, точка 318 по-горе, точка 133).
The only provision in that regard is that, for infringements of short duration, in general less than one year, no increase is applied (Cheil Jedang Corporation v Commission, paragraph 318 above, paragraph 133).
Сравнението на текстовете на второ и трето тире от точка 1 Б от Насоките сочело, че в случай на нарушение с продължителност над една година увеличението следва да се прилага „годишно“ за нарушението, следователно се включвала и първата година.
A comparison of the wording of the second and third indents of Section 1 B of the Guidelines shows that, where an infringement lasts more than one year, the increase is supposed to be applied ‘per year’ of the infringement, thus including the first year.
Накрая, що се отнася до практиката при вземане на решения, на която се позовава Hoechst, в резултат от която било приложено увеличение под 10 % годишно, Комисията отбелязва, че случаят, по който е постановено Решение по дело Cheil Jedang Corporation/Комисия, точка 318 по-горе, имал тази особеност, че увеличението за продължителност се равнявало на 10 % за някои предприя- тия и на по-малко от 10 % за други, така че решението не било последователно (точка 139 от съдебното решение).
As regards, last, the decision-taking practice to which Hoechst refers, whereby an increase of less than 10% per year was imposed, the Commission observes that Cheil Jedang Corporation v Commission, paragraph 318 above, had the particular characteristic that the increase for duration came to 10% for some undertakings and less than 10% for others, so that the decision was not consistent (paragraph 139 of the judgment).
Комисията добавя, че обстоятелството, че в миналото е приложила определен процент на увеличение на размера на глобата в зависимост от продължителността на нарушението, не можело да ѝ отнеме възможността да завиши този процент в границите, посочени от Регламент № 17 и в Насоките, ако това е необходимо, за да се осигури прилагането на общностната политика на конкуренцията (Решение на Първоинстанционния
The Commission adds that the fact that it may in the past have applied a certain rate of increase to the fine, by reference to the duration of the infringement, cannot deprive it of the option of raising that rate within the limits indicated by Regulation No 17 and the Guidelines, if that is necessary to ensure the implementation of
РЕШЕНИЕ ОТ 18.6.2008 г. — ДЕЛО T-410/03 съд от 30 септември 2003 г. по дело Michelin/Комисия, T-203/01, Recueil, стр. II-4071, точка 277).
Community competition policy (Case T-203/01 Michelin v Commission [2003] ECR II-4071, paragraph 277).
По-нататък в последните решения, които посочва Hoechst, Комисията несъмнено увеличавала глобата с 10 % годишно поради продължителност на нарушението.
Furthermore, in the last decisions to which Hoechst refers, the Commission undoubtedly increased the fine by 10% per year for the duration of the infringement.
В тази връзка следвало да се отхвърли твърдението на Hoechst, че увеличението от 10 % годишно във всички случаи е неправилно, тъй като интензивността на нарушението се е променяла.
It is necessary, on that point, to reject Hoechst’s assertion that the increase of 10% per year is in any event inadequate since the intensity of the infringement varied.
От една страна частта от текста на решението, цитирана от Hoechst с цел да докаже тази промяна в интензивността на нарушението, ни най-малко не давала възможност да се направи извод в този смисъл.
The passage in the Decision which Hoechst cites in order to demonstrate that change in the intensity of the infringement does not permit the slightest conclusion to that effect.
От друга страна увеличението на глобата с 10 % за всяка година от нарушението било обосновано, дори интензивността на нарушението да се е променяла през разглеждания период, щом осъществяването на нарушението, характеризиращо се като много сериозно, е продължило (Решение по дело Michelin/Комисия, точка 339 по-горе, точка 278).
In addition, the increase in the fine by 10% per year of the infringement is justified even if the intensity of the infringement may have varied during the period concerned, once the very serious infringement was pursued (Michelin v Commission, paragraph 339 above, paragraph 278).
Първата е озаглавена „Характер на нарушението“.
As a preliminary point, it should be noted that Hoechst’s fifth plea is supported by two parts.
Втората е озаглавена „Продължителност на нарушението“.
The first part is entitled ‘Nature of the infringement’ and the second ‘Duration of the infringement’.
Първата част обаче се отнася всъщност до елементите, съставляващи „тежестта“ на нарушението, които обхващат характера на нарушението.
However, the first part is aimed, in fact, at the constituent elements of the ‘gravity’ of the infringement, which incorporates the nature of the infringement.
Поради това следва да се разбира, че в първата част Hoechst оспорва всъщност установените от Комисията елементи относно тежестта на нарушението.
Hoechst must therefore be taken to challenge, in the first part, the elements identified by the Commission as to the gravity of the infringement.
След това следва да се отхвърли общият довод на Hoechst, че размерът на глобата му, изчислен преди прилагането на Известието относно сътрудничеството от 1996 г., бил несъразмерен, доколкото съответствал на почти пет пъти общия обем на пазара в ЕИП за 1995 г., установен в таблица I от Решението.
Next, it is appropriate to reject Hoechst’s general argument that the amount of its fine, calculated before the application of the 1996 Leniency Notice, is disproportionate in so far as it amounts to almost five times the overall volume of the EEA market, for 1995, set out in Table I of the Decision.
В това отношение следва да се напомни, че при определянето на размера на всяка глоба Комисията разполага с право на преценка (Решение на Съда от 16 ноември 2000 г. по дело Mo och Domsjö/Комисия, C-283/98 P, Recueil, стр.
It must be borne in mind, in that regard, that when determining the amount of each fine, the Commission has a discretion (Case C-283/98 P Mo och Domsjö v Commission [2000] ECR I-9855, paragraph 47, and Case T-303/02 Westfalen Gassen Nederland v Commission [2006] ECR II-4567, paragraph 151).
I-9855, точка 47 и Решение на Първоинстанционния съд от 5 декември 2006 г. по дело Westfalen Gassen Nederland/Комисия, T-303/02, Recueil, стр. II-4567, точка 151).
Furthermore, under Article 15(2) of Regulation No 17, the amount of the fine is to be determined on the basis of the gravity of the infringement and its duration.
HOECHST/КОМИСИЯ се определя въз основа на тежестта на нарушението и неговата продължителност.
HOECHST v COMMISSION calculations performed by the Commission in accordance with the Guidelines.
Определянето на този размер е функция по-специално от различни обстоятелства, свързани с индивидуалното поведение на разглежданото предприятие, като наличието на отегчаващи или смекчаващи отговорността обстоятелства (Решение на Първоинстанционния съд от 4 юли 2006 г. по дело Hoek Loos/Комисия, T-304/02, Recueil, стр. II-1887, точки 82 и 85).
That amount is set, inter alia, on the basis of various factors linked to the individual conduct of the undertaking in question, such as the existence of aggravating or attenuating circumstances (Case T-304/02 Hoek Loos v Commission [2006] ECR II-1887, paragraphs 82 and 85).
От горното следва, че общият довод на Hoechst в това отношение трябва да бъде отхвърлен.
It follows that Hoechst’s general argument in that regard must be rejected.
а) Относно тежестта на нарушението
a) The gravity of the infringement
Следва да се напомни, че Насоките предвиждат по-конкретно, че при оценяване на тежестта на нарушението трябва да бъде взет предвид неговият характер, неговото действително отражение върху пазара, когато то може да бъде определено, както и размерът на съответния географски пазар.
It must be borne in mind that the Guidelines state, inter alia, that in assessing the gravity of the infringement account must be taken of its nature, its actual impact on the market, where this can be measured, and the size of the relevant geographic market.
Така нарушенията се класифицират в три категории, които дават възможност да се разграничат незначителните нарушения, сериозните нарушения и много сериозните нарушения (точка 1 А, първа и втора алинея).
Infringements are thus put into one of three categories: minor infringements, serious infringements and very serious infringements (Section 1A, first and second paragraphs).
Уместно е да се напомни също, че тежестта на нарушението трябва да бъде установена въз основа на голям брой елементи като специфичните обстоятелства в конкретния случай, неговия контекст и възпиращото действие на глобите, и то без да има изработен обвързващ или изчерпателен списък на критериите, които задължително трябва да бъдат взети предвид (Решение на Съда от 15 октомври 2002 г. по дело Limburgse Vinyl Maatschappij и др./Комисия, точка 208 по-горе, точка 465 и Решение на Съда от 28 юни 2005 г. по дело Dansk Rørindustri и др./Комисия, C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P—C-208/02 P и C-213/02 P, Recueil, стр. I-5425, точка 241).
It must also be borne in mind that the gravity of infringements must be assessed in the light of numerous factors, such as the particular circumstances of the case, its context and the dissuasive effect of fines, although no binding or exhaustive list of criteria to be applied has been drawn up (judgment of 15 October 2002 in Limburgse Vinyl Maatschappij and Others v Commission, paragraph 208 above, paragraph 465, and Joined Cases C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P to C-208/02 P and C-213/02 P Dansk Rørindustri and Others v Commission [2005] ECR I-5425, paragraph 241).
Относно влиянието на картела върху пазара на сорбати в ЕИП
The effect of the cartel on the sorbates market in the EEA
В началото следва да се подчертае, че трите аспекта в оценката на тежестта на нарушението, посочени в точка 343 по-горе, нямат еднаква тежест в рамките на цялостното разглеждане.
As a preliminary point, it must be noted that the three aspects of the assessment of the gravity of the infringement which are referred to at paragraph 343 above do not have the same weight in the context of the global examination.
Характерът на нарушението е от първостепенно значение, по-конкретно за характеризирането на нарушенията като „много сериозни“.
The nature of the infringement plays a preponderant role, in particular, in characterising ‘very serious’ infringements.
В това отношение от описанието на много сериозните нарушения в Насоките следва, че споразумения или съгласувани практики, насочени по-конкретно, както в настоящия случай, към определяне на цели по отношение на цените или разпределяне на квоти за продажби по обем, могат да бъдат характеризирани като „много сериозни“ само въз основа на характера им, без да е необходимо подобно поведение да се характеризира с определено въздействие (вж. в този смисъл Решения на Първоинстанционния съд от 27 юли 2005 г. по дела Brasserie nationale и др./Комисия, T-49/02—T-51/02, Recueil, стр. II-3033, точка 178).
In that regard, it follows from the description of very serious infringements in the Guidelines that agreements or concerted practices aimed in particular, as in this case, at setting target prices or the allocation of sales quotas by volume may entail, solely on the basis of their very nature, the characterisation as ‘very serious’, without there being any need to characterise such conduct by a particular impact (see, to that effect, Joined Cases T-49/02 to T-51/02 Brasserie nationale and Others v Commission [2005] ECR II-3033, paragraph 178).