natgillin/translations-raw huggingface dataset:
КОМИСИЯ/ЛЮКСЕМБУРГ пълномощник, преди изпълнението на планираната възмездена дейност“.
COMMISSION v LUXEMBOURG with proof of receipt, sent by the undertaking or the representative referred to in the previous paragraph, at the very latest prior to the employment activities envisaged, of the exact location of the documents deposited.’
— член 7 от Закона от 20 декември 2002 г. бил лишен от необходимата яснота за осигуряване на правната сигурност, като задължавал предприятията, които командироват работници за трайно или временно полагане на труд в Люксембург, да предоставят достъп на Inspection du travail et des mines [Инспекцията по труда и мините] „преди започване на работата“, „при обикновено поискване“ и „във възможно найкратък срок“, до съществената информация, необходима за осъществяването на контрол,
— Article 8 of the Law of 20 December 2002 restricts freedom to provide services by requiring those undertakings to designate an ad hoc agent resident in Luxembourg whose task it is to keep the documents necessary for monitoring the obligations incumbent on the undertaking.
Комисията обръща внимание на люксембургското правителство на някои аномалии при транспонирането на Директива 96/71 чрез Закона от 20 декември 2002 г.
By letter of formal notice of 1 April 2004, the Commission drew the attention of the Luxembourg Government to certain inconsistencies in the transposition of Direct ive 96/71 by means of the Law of 20 December 2002.
По отношение на възможните нарушения на Директива 96/71, както и на членове 49 ЕО и 50 ЕО, Комисията предявява следните твърдения за нарушения:
With regard to a possible infringement of Directive 96/71 and Articles 49 EC and 50 EC, the Commission raised the following complaints:
— Законът от 20 декември 2002 г. налагал на установените в друга държавачленка предприятия, които командироват работници в Люксембург в рамките на предоставянето на услуги, спазването на условия на работа, които надвишават предписанията на член 3, параграфи 1 и 10 от Директива 96/71,
— the Law of 20 December 2002 obliges undertakings established in a different Member State and which post workers to Luxembourg for the purpose of the provision of services to comply with terms and conditions of employment going beyond those required by Article 3(1) and (10) of Directive 96/71;
В отговора си от 30 август 2004 г. правителството на Великото херцогство Люксембург изтъква, че законовите разпоредби за условията за наемане на работа, предмет на първото твърдение за нарушение на Комисията, спадат към „разпоредбите, свързани с обществения ред“, както са предвидени в член 3, параграф 10 от Директива 96/71.
In its letter of reply of 30 August 2004 the Luxembourg Government argued that the legislative provisions contested by the Commission concerning the applicability of terms and conditions of employment constituted public policy provisions within the meaning of Article 3(10) of Directive 96/71.
Люксембургското правителство признава основателността на второто твърдение за нарушение, а именно непълното транспониране на Директива 96/71.
In respect of the second complaint the Luxembourg Government acknowledged the incomplete transposition of Directive 96/71.
— Законът от 20 декември 2002 г. транспонирал непълно Директива 96/71, доколкото националното право ограничавало понятието „минимална продължителност на почивката“ до седмичната почивка и изключвало други периоди на почивка като дневната почивка или почивката през работно време,
— the Law of 20 December 2002 constitutes incomplete transposition of Directive 96/71 inasmuch as national law restricts the concept of ’minimum rest periods’ to the weekly rest period and excludes other rest periods such as the daily rest period or rest breaks;
— е наложило в член 8 от този закон съхраняването в Люксембург от пълномощник ad hoc, който пребивава там, на необходимите за контрола документи.
— by requiring, in Article 8 of that Law, that documents necessary for monitoring purposes be kept in Luxembourg by an ad hoc agent resident there, the Grand Duchy of Luxembourg had failed to fulfil its obligations under Article 3(1) and (10) of Directive 96/71 and Articles 49 EC and 50 EC.
Що се отнася до третото и четвъртото твърдение за нарушение на Комисията, люксембургското правителство определя разпоредбите на член 7 от Закона от 20 декември 2002 г. като съвместими с правото на Общността, тъй като задължението за съобщаване на името на пълномощник ad hoc, съхраняващ документите, необходими за осъществяването на контрола за изпълнение на задълженията им, от една страна, не налага предварително деклариране, и от друга страна, е недискриминационно изискване, а по-скоро е абсолютно необходима мярка за провеждане на контрол от компетентните национални органи.
As regards the Commission’s third and fourth complaints, the Luxembourg Government considered the provisions in Article 7 of the Law of 20 December 2002 compatible with Community law, because the obligation to designate an ad hoc agent resident in Luxembourg whose task it is to store the documents necessary for monitoring the obligations incumbent on those undertakings neither requires prior notification nor constitutes a discriminatory obligation. Rather, they constitute measures without which the competent national authorities would be unable to exercise their monitoring role.
Понататък Комисията поканва Великото херцогство Люксембург да предприеме необходимите мерки, за да се съобрази със задълженията си в срок от два месеца, считано от получаването на мотивираното становище.
The Commission called upon the Grand Duchy of Luxembourg to adopt the measures necessary to comply with the reasoned opinion within two months of its notification.
Комисията не е удовлетворена от този отговор и затова решава да изпрати до люксембургското правителство мотивирано становище от 18 октомври 2005 г., в което упреква Великото херцогство Люксембург, че не е изпълнило задълженията си по член 3, параграфи 1 и 10 от Директива 96/71, както и по членове 49 ЕО и 50 ЕО, като:
The Commission was not satisfied by that reply and accordingly decided to send the Luxembourg Government a reasoned opinion of 18 October 2005 in which it claimed that:
С писмо от 22 декември 2005 г. люксембургското правителство моли за удължаване на този срок, за да подготви становището си.
By letter of 22 December 2005, the Luxembourg Government requested an extension to that time-limit in order to set out its position.
Мотивираното становище на Комисията обаче така и не получава отговор.
However, no reply to the reasoned opinion was received.
В резултат на това Комисията предявява иск.
The Commission accordingly commenced proceedings.
— е обявило разпоредбите на член 1, параграф 1, точки 1, 2, 8 и 11 от Закона от 20 декември 2002 г. за административни разпоредби, свързани с опазването на „националния обществен ред“, пред
— by declaring points (1), (2), (8) and (11) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 to be mandatory provisions falling under national public policy;
IV — Производство искания на страните
IV — Proceedings before the Court and forms of order sought
С исковата си молба, постъпила в секретариата на Съда на 20 юли 2006 г., Комисията иска от Съда:
In its application which was lodged with the Court Registry on 20 July 2006 the Commission asks the Court to hold that:
— Великото херцогство Люксембург да бъде осъдено да заплати съдебните разноски.
— to order that the Grand Duchy of Luxembourg should pay the costs.
— да установи, че люксембургското правителство не е изпълнило задълженията си по член 3, параграфи 1 и 10 от Директива 96/71, както и по членове 49 ЕО и 50 ЕО, като:
by declaring the provisions of points (1), (2), (8) and (11) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 to be mandatory provisions falling under national public policy;
В отговора си на исковата молба, постъпил на 5 октомври 2006 г., люксембургското правителство иска от Съда да отхвърли иска като неоснователен и да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
In its defence, lodged on 5 October 2006, the Luxembourg Government claims that the application should be dismissed as unfounded and that the Commission should be ordered to pay the costs.
1. е обявило разпоредбите на член 1, параграф 1, точки 1, 2, 8 и 11 от Закона от 20 декември 2002 г. за административни разпоредби за опазване на „националния обществен ред“;
by failing fully to transpose Article 3(1)(a) of Directive 96/71 in point (3) of Article 1(1) of that Law;
2. не е транспонирало напълно разпоредбата на член 3, параграф 1, буква а) от Директива 96/71 в член 1, параграф 1, точка 3 от този закон;
by setting out, in Article 7(1) of that Law, conditions which are not sufficiently clear to ensure legal certainty;
След постъпване на писмената реплика на Комисията от 10 ноември 2006 г. и писмената дуплика на люксембургското правителство от 12 януари 2007 г. писмената фаза на производството е приключена.
The written phase of the proceedings was concluded following submission of the Commission’s reply on 10 November 2006 and the rejoinder of the Luxembourg Government on 12 January 2007.
3. е създало с член 7, параграф 1 от този закон предпоставки, лишени от необходимата яснота за осигуряване на правната сигурност;
by requiring, in Article 8 of that Law, that documents necessary for monitoring purposes be retained in Luxembourg by an ad hoc agent resident there,
V — Основни доводи на страните
V — Main arguments of the parties
Комисията обосновава иска си с четири твърдения за нарушения, насочени срещу люксембургските разпоредби за транспониране.
The Commission bases its action on four complaints directed against the Luxembourg legislation transposing the Directive.
A — По първото правно основание: неправилно транспониране на член 3, параграфи 1 и 10 от Директива 96/71 органите на държаватачленка по установяването на съответното предприятие, която трябва да транспонира тази директива, а не на приемащата държава-членка.
A — First complaint: incorrect transposition of Article 3(1) and (10) of Directive 96/71 under Directive 91/533 is a task solely for the authorities in the State of establishment — which has an obligation to transpose the Directive — not for those of the host State.
— Автоматично адаптиране на възнаграждението спрямо развитието на издръжката на живота (член 1, параграф 1, точка 2 от Закона от 20 декември 2002 г.)
— Automatic adjustment of rates of pay to reflect changes in the cost of living (point (2) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002)
Комисията твърди, че Великото херцогство Люксембург е транспонирало неправилно Директива 96/71, като с първото си твърдение за нарушение изтъква четири разпоредби на Закона от 20 декември 2002 г.
The Commission complains that the Grand Duchy of Luxembourg has incorrectly transposed Directive 96/71, challenging by means of its first complaint four provisions contained in the Law of 20 December 2002.
Тя смята, че като обявява погрешно националните разпоредби за разпоредби, свързани с опазването на обществения ред, Люксембург налага в тежест на предприятията, които командироват работници на негова територия, задължения, които надвишават предвиденото в Директива 96/71.
In its view, in wrongfully declaring all national provisions to be mandatory provisions falling under national public policy Luxembourg has imposed on undertakings posting workers to Luxembourg obligations in excess of the requirements of Directive 96/71.
По нейно мнение транспонирането се основава на твърде широко тълкуване на понятието „разпоредби, свързани с обществения ред“ от член 3, параграф 10 от Директива 96/71.
In its view, transposition is based on too broad an interpretation of the concept of ’public policy provisions’ in Article 3(10) of Directive 96/71.
Подобни разпоредби следва да се разглеждат в светлината на Декларация № 10 към Директива 96/71, в която се уточнява това понятие.
Such provisions must be assessed in the light of Declaration No 10 on Directive 96/71 which clarifies that concept.
Комисията поддържа, че като изисква автоматично адаптиране на възнаграждението спрямо развитието на издръжката на живота, люксембургското законодателство противоречи на Директива 96/71, която предвижда регламентиране на ставките на заплатите от изпращащата държавачленка само що се отнася до минималните заплати.
The Commission takes the view that, in requiring the automatic adjustment of rates of pay to reflect changes in the cost of living, the Luxembourg legislation conflicts with Directive 96/71 which provides only for minimum rates of pay to be regulated by the State of origin.
— Изискване за писмен трудов договор или друг съответен документ по смисъла на Директива 91/533/ЕИО (член 1, параграф 1, точка 1 от Закона от 20 декември 2002 г.)
— Requirement of a written contract of employment or a corresponding document within the meaning of Directive 91/533 (point (1) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002)
— Спазване на правната уредба на работата на непълно работно време и на тази на срочен договор (член 1, параграф 1, точка 8 от Закона от 20 декември 2002 г.)
— Compliance with rules on parttime and fixedterm work (point (8) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002)
Комисията счита, че контролът за спазването на разпоредбите от Директива 91/533 в случая на командироване е задължение единствено на
This criticism concerns, first, the legal obligation only to post workers who are linked to the undertaking by a written contract of employment or corresponding document within the meaning of Directive 91/533. The Commission takes the view that, in a case where workers are posted, the monitoring of compliance with the obligations arising
По мнение на Комисията по силата на Директива 96/71 приемащата държавачленка не може да налага правната си уредба в областта на работата на непълно работно време и на работата на срочен трудов договор на предприятията, които командироват работници.
According to the Commission, Directive 96/71 does not permit the host State to impose its legislation concerning parttime and fixedterm work on undertakings which post workers.
Б — По второто правно основание: непълно транспониране на член 3, параграф 1, буква а) от Директива 96/71
B — Second complaint: incomplete transposition of Article 3(1)(a) of Directive 96/71
Люксембургското правителство признава непълното транспониране на Директива 96/71 и се позовава на изменение на закона от 19 май 2006 г.
The Luxembourg Government acknowledges the incomplete transposition of Direct ive 96/71 and refers to the legislative amendment of 19 May 2006.
Комисията твърди, че колективните трудови договори не могат да представляват разпоредби за опазване на „националния обществен ред“, независимо от материалното им съдържание.
The Commission argues that, regardless of their substantive content, collective labour agreements cannot constitute administrative provisions of ’national public policy’.
Комисията твърди, че не е уведомена за това.
The Commission argues that it has not been informed thereof.
В — По третото правно основание: липса на яснота относно мерките за контрол
C — Third complaint: lack of clarity concerning monitoring measures
Люксембургското правителство се позовава основно на доводите, изложени в отговора му от 30 август 2004 г., според които текстовете по член 1 от Закона от 20 декември 2002 г. представлявали разпоредби за опазване на обществения ред, доколкото имали за цел закрилата на работниците.
The Luxembourg Government refers extensively to the observations made in its letter of reply of 30 August 2004, according to which the provisions of Article 1 of the Law of 20 December 2002 constitute public policy provisions because their aim is to guarantee worker protection.
Въпреки че по принцип приема за уместна препратката на Комисията към Декларация № 10 към Директива 96/71, люксембургското правителство напомня, че тя не е публикувана в Официален вестник и следователно не бива да бъде използвана в помощ на тълкуването.
Although the Luxembourg Government considers the Commission’s reference to Declaration No 10 on Directive 96/71 to be in principle correct, it recalls that the said declaration was not published in the Official Journal of the European Communities and, accordingly, that it may not be used as an aid to interpretation.
Във всеки случай то счита разпоредбите на член 1 от Закона от 20 декември 2002 г. за обосновани поради императивни изисквания от обществен интерес.
In any event, it considers the provisions of Article 1 of the Law of 20 December 2002 to be justified by overriding reasons of public interest.
Накрая в подкрепа на становището си люксембургското правителство се позовава на законодателната процедура, довела до предложение на Комисията за директива относно услугите на вътрешния пазар 5.
Finally, in support of its view it refers to the legislative procedure which led to the Commission proposal for a directive on services in the internal market. 5
5 — Изменено предложение за директива на Европейския парламент и на Съвета относно услугите на вътрешния пазар от 4 април 2006 г., COM(2006) 160 окончателен.
5 — Amended proposal for a directive of the European Parliament and of the Council on services in the internal market of 4 April 2006 (COM(2006) 160 final).
Комисията счита, че поради липса на яснота член 7, параграф 1 от Закона от 20 декември 2002 г. не гарантирал нужната правна сигурност за предприятията, които желаят да командироват работници в Люксембург.
According to the Commission, Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 is formulated in a manner which is insufficiently clear to guarantee the requisite legal certainty for undertakings wishing to post workers to Luxembourg.
Доколкото повишавал риска за тези предприятия да нарушат закона, той представлявал необосновано ограничаване на свободното предоставяне на услуги.
In increasing the risk of those undertakings infringing the law, that provision constitutes an unjustified restriction on freedom to provide services.
При всички случаи задължението преди започването на работата да се предостави на Inspection du travail et des mines въз основа на поискване и във възможно найкратък срок достъп до съществената информация, необходима за осъществяване на контрол, наподобявала на процедура по предварително деклариране, несъвместима с член 49 ЕО.
In any event, the obligation to provide to the labour inspectorate prior to the commencement of work, on demand and within as short a period as possible, the information necessary for control purposes corresponds to a prior notification requirement incompatible with Article 49 EC.
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-ЖА TRSTENJAK — ДЕЛO C-319/06 началото на командировката, се изисквало само в самия ден на започване на работата.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-319/06 on which the work begins, irrespective of the date of posting.
VI — Правен анализ
VI — Legal appraisal
Г — По четвъртото правно основание: изискване за пълномощник ad hoc
D — Fourth complaint: requirement for an ad hoc agent
А — Уводни бележки
A — Introductory observations
Законодателна цел на Директива 96/71
Legislative purpose of Directive 96/71
Комисията смята, че предписваното с член 8 от Закона от 20 декември 2002 г. определяне на пълномощник ad hoc, който пребивава в Люксембург, чиято задача е да съхранява документите, необходими за осъществяването на контрола върху задълженията на тези предприятия, за периода на предоставяне на услугите и след това, представлява ограничение на свободното предоставяне на услуги.
The Commission takes the view that the requirement laid down in Article 8 of the Law of 20 December 2002 to nominate an ad hoc agent resident in Luxembourg whose task it is to keep the documents necessary for monitoring the obligations incumbent on those undertakings for a period extending even beyond the actual provision of services constitutes a restriction on freedom to provide services.
Това задължение не само се обезсмисляло поради предвиденото в член 4 от Директива 96/71 сътрудничество при обмена на информация, но и било свързано с разходи за засегнатите предприятия.
That obligation is not only superfluous having regard to the cooperation on information provided for in Article 4 of Directive 96/71 but also results in costs for the undertakings concerned.
Директива 96/71 предписва прилагане на определени императивни условия за работа на приемащата държава по отношение на командировани работници.
Directive 96/71 requires certain mandatory terms and conditions of employment of the host State to be applied to posted workers.
Приемането на тези минимални условия за работа цели осъществяване на три твърде различни цели: избягването на нарушения на конкуренцията, зачитане на правата на командированите работници и отстраняване на пречки и неясноти, които възпрепятстват свободното предоставяне на услуги.
The adoption of those minimum terms and conditions of employment is intended to achieve three very different objectives: to avoid distortions of competition, to guarantee the rights of posted workers and to eliminate barriers and ambiguities affecting the freedom to provide services.
От своя страна люксембургското правителство счита, че организираната система на сътрудничество и обмен на информация между държавитечленки, на която Комисията се позовава, не позволява на компетентните административни органи да осъществяват контрол с нужната ефективност.
The Luxembourg Government considers, however, that the system of cooperation on information to which the Commission refers does not permit the competent authorities to carry out their monitoring with the necessary efficiency.
Впрочем Законът от 20 декември 2002 г. не изисквал никаква особена правна форма, що се отнася до функцията на пълномощник.
For the remainder, the Law of 20 December 2002 does not require a particular legal form in order to act as agent. Moreover, deposit of the necessary documents with an agent is required only from the date
КОМИСИЯ/ЛЮКСЕМБУРГ за работа и по този начин да повиши правната сигурност 8.
COMMISSION v LUXEMBOURG of the applicable employment conditions and thus to increase legal certainty. 8
Правни основания за преценка
Framework for legal assessment
Що се отнася до материалноправната рамка, в светлината на която Съдът трябва да даде оценка на съвместимостта на разпоредбите на люксембургското право, съставляващи предмет на спора, с правото на Общността, бих искала да подчертая, че Директива 96/71 само отчасти служи за хармонизиране в сферата на командироването на работници 9.
As regards the substantive legal framework in the light of which the Court is called upon to determine the compatibility with Community law of the Luxembourg provisions in issue, I would point out that Directive 96/71 effects only partial harmonisation in the area of posting of workers.
На първо място тя трябва да бъде разглеждана като стълкновителна норма на трудовото право на Общността, която се отнася до подробностите и условията на трудовите правоотно- държавата, в която обикновено работят.
9 It must be abroad on a temporary basis to perform work in the territory of a Member State other than the State in which they are habitually employed.
Според логиката на законодателя предпоставки за насърчаване на свободата на предоставяне на услуги представляват атмосферата на лоялна конкуренция и мерките, гарантиращи правата на работещите 6.
According to the deliberations of the legislature, a precondition for the promotion of the provision of services was a climate of fair competition and the adoption of measures guaranteeing respect for the rights of workers.
Поради различията между държавитечленки по отношение на съдържанието на съответните условия за работа, които трябва да бъдат спазвани и които са различни от действащите в приемащата държава, би могла да възникне ситуация, при която за командированите работници трябва да се прилагат по-ниски възнаграждения и условия за работа, различни от тези в приемащата държава.
6 Because of the differences between Member States concerning substantive employment conditions which must be respected, the situation is conceivable in which lower wages and different conditions of employment apply to posted workers than those applicable in the host State.