natgillin/translations-raw huggingface dataset:
На 8 юли 1998 г. жалбоподателят подава жалба до Европейския омбудсман, вписана под номер 713/98/IJH, като доуточнява с писмо от 2 февруари 1999 г., че е искал да получи имената на представителите на КПОП, участвали на събранието от 11 октомври 1996 г., както и фирмените наименования на дружествата и имената на лицата, включени в четиринадесетте категории, определени от жалбоподателят в първоначалното му заявление за достъп до документите, съдържащо коментари, предадени на Комисията в рамките на преписка P/93/4490/UK.
On 8 July 1998, the applicant complained to the European Ombudsman under reference 713/98/IJH, stating, by letter dated 2 February 1999, that it wished to obtain the names of the delegates of the CBMC who had attended the meeting on 11 October 1996 and the names of the companies and any persons who fell into one of the 14 categories identified in the original request for access to documents containing the communications to the Commission under file reference P/93/4490/UK.
В резултата на размяна на писма между Омбудсмана и Комисията, тя известява жалбоподателя през октомври и ноември 1999 г., че от 45-те писма, които е изпратила на засегнатите лица, за да им поиска разрешение да оповести тяхната самоличност на жалбоподателя е получила 20 отговора, от които 14 утвърдителни и 6 отрицателни.
Following an exchange of letters between the Ombudsman and the Commission, the latter indicated to the Ombudsman in October and November 1999 that, of the 45 letters that it had written to the persons concerned requesting approval to disclose their identities to the applicant, 20 replies had been received, of which 14 were positive and 6 were negative.
Комисията предава имената и адресите на лицата, които са се съгласили имената им да бъдат съобщени.
The Commission supplied the names and addresses of those that had responded positively.
Жалбоподателят посочва на Омбудсмана, че предадените от Комисията данни са все още непълни.
The applicant stated to the Ombudsman that the information provided by the Commission was still incomplete.
В проекта за препоръка, изпратен на 17 май 2000 г. до Комисията във връзка с жалба 713/98/IJH, Омбудсманът предлага Комисията да съобщи на жалбоподателя имената на участвалите в събранието от 11 октомври 1996 г. представители на КПОП, както и фирмените наименования на дружествата и имената на лицата, включени в четиринадесет категории, определени от жалбоподателя в първоначалното му заявление за достъп до документите, съдържащо предадени на Комисията в рамките на преписка P/93/4490/UK коментари.
In his draft recommendation addressed to the Commission in Complaint 713/98/IJH of 17 May 2000, the Ombudsman proposed that the Commission should inform the applicant of the names of the delegates of the CBMC who had attended the meeting of 11 October 1996 and of the companies and persons in the 14 categories identified in the applicant’s original request for access to documents containing submissions made to the Commission under file reference P/93/4490/UK.
В мотивирано становище до Омбудсмана от 3 юли 2000 г. Комисията поддържа, че съгласието на засегнатото лице остава необходимо, но посочва, че е готова да съобщи имената на лицата, които не са отговорили на искането ѝ за разрешение, тъй като при липса на отговор интересите, правата и основните свободи на засегнатите лица не се ползвали с предимства.
On 3 July 2000, the Commission sent a detailed opinion to the Ombudsman, in which it maintained that the consent of the persons concerned was still necessary, but indicated that it would be able to provide the names of those persons from whom it had received no reply to its request for their consent because, in the absence of a reply, the interests and fundamental rights and freedoms of the persons concerned did not prevail.
Така тя добавя имената на други 25 лица.
The Commission thus included the names of 25 further persons .
На 23 ноември 2000 г. Омбудсманът предоставя на вниманието на Парламента нарочен доклад — продължение на изпратения на Комисията във връзка с жалба 713/98/IJH (по-нататък „нарочен доклад“) проект за препоръка, в който заключава, че няма основно право, което не позволява оповестяването на данни, съобщени на административен орган като поверителни, и че Директива 95/46 не изисква от Комисията да пази в тайна имената на лица, които ѝ съобщават мнения или данни при изпълнение на задълженията им.
On 23 November 2000, the Ombudsman made his special report known to the Parliament, following up the recommendation project addressed to the Commission in Complaint 713/98/IJH (‘the special report’) in which he concluded that there was no fundamental right to supply information to an administrative authority in secret and that Directive 95/46 did not require the Commission to keep secret the names of persons who submit views or information to it concerning the exercise of their functions.
На 30 септември 2002 г. Омбудсманът изпраща писмо на председателя на Комисията г-н Prodi, в което посочва:
On 30 September 2002, the Ombudsman wrote a letter to the Commission President, Mr Prodi, in which he expressed his concern that:
„Омбудсманът изразява опасение, че правилата за защита на данните ще бъдат неправилно тълкувани, ако се приеме, че те предполагат съществуването на общо право на анонимно участие в обществени дейности.
‘data protection rules are being misinterpreted as implying the existence of a general right to participate anonymously in public activities .
Налице е опасност такова погрешно тълкуване да засегне принципа на прозрачност и правото на публичен достъп до документите както на общностно ниво, така и в държавитечленки, където принципът на прозрачност и публичният достъп до документи са затвърдени с конституционноправни норми.“
This misinterpretation risks subverting the principle of openness and the public’s right of access to documents, both at the level of the Union and in those Member States where openness and public access are enshrined in national constitutional rules’.
Според съобщение до пресата на Омбудсмана № 23/2001 от 12 декември 2001 г. Парламентът приема резолюция по повод на нарочния доклад, в която се иска от Комисията да предостави изисканите от жалбоподателя данни.
According to a press release No 23/2001 issued by the Ombudsman on 12 December 2001, the Parliament had adopted a resolution on the special report by requesting the Commission to provide the information required by the applicant .
С електронно писмо от 5 декември 2003 г. жалбоподателят иска от Комисията да му предостави достъп до посочените в точка 27 по-горе документи, като посочва за правно основание Регламент № 1049/2001.
By email of 5 December 2003, the applicant sent a request to the Commission for access to the documents referred to in paragraph 26 above, based on Regulation No 1049/2001.
Комисията отговаря на това искане с писмо от 27 януари 2004 г., като потвърждава, че някои от документите във връзка със събранието могат да се оповестят, но насочва вниманието на жалбоподателя върху факта, че пет имена в протокола от събранието от 11 октомври 1996 г. са прикрити, тъй като две лица изрично са се противопоставили на оповестяването на самоличността им, а с другите три Комисията не е успяла да установи контакт.
The Commission replied to that request by letter of 27 January 2004 stating that certain documents relating to the meeting could be disclosed, but drawing the applicant’s attention to the fact that five names had been blanked out from the minutes of the meeting of 11 October 1996, following two express refusals by persons to consent to the disclosure of their identity and the Commission’s failure to contact the remaining three attendees.
С електронно съобщение от 9 февруари 2004 г. жалбоподателят подава потвърждение на заявлението по смисъла на член 7, параграф 2 от Регламент № 1049/2001, с цел да получи пълния протокол от събранието от 11 октомври 1996 г. с имената на всички участници.
By email of 9 February 2004, the applicant made a confirmatory application within the meaning of Article 7(2) of Regulation No 1049/2001, in which it requested the full minutes of the meeting of 11 October 1996, including all of the names .
С писмо от 18 март 2004 г. (по-нататък „обжалваното решение“) Комисията отхвърля потвърждението на заявление на жалбоподателя.
By letter of 18 March 2004 (‘the contested decision’), the Commission rejected the confirmatory application of the applicant .
Тя потвърждава, че Регламент № 45/2001 се прилага спрямо заявленията за оповестяване на имената на другите участници.
It confirmed that Regulation No 45/2001 applied to the request for disclosure of the names of the other participants.
След като жалбоподателят не е доказал наличието на никаква ясно формулирана и легитимна цел, то предвидените в член 8 от същия регламент изисквания не са спазени и се прилага изключението по член 4, параграф 1, буква б) от Регламент № 1049/2001.
As the applicant had not established an express and legitimate purpose or need for such a disclosure, the conditions set out by Article 8 of that regulation had not been met and the exception provided for in Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001 applied .
Комисията добавя, че дори правилата в областта на защитата на личните данни да не се прилагат, тя въпреки това би могла да откаже оповестяването на другите имена по силата на член 4, параграф 2, трето тире от Регламент № 1049/2001, за да не се дискредитира правомощието ѝ да провежда разследвания.
It added that, even if the rules on the protection of personal data did not apply, it would nevertheless have had to refuse to disclose the other names under Article 4(2), third indent, of Regulation No 1049/2001 so as not to compromise its ability to conduct inquiries.
Производство и искания на страните
Procedure and forms of order sought
На 27 май 2004 г. жалбоподателят подава настоящата жалба в секретариата на Първоинстанционния съд.
The applicant brought the present action by an application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 27 May 2004.
С Определение от 6 декември 2004 г. председателят на трети състав на Първоинстанционния съд допуска Република Финландия да встъпи в подкрепа на исканията на жалбоподателя.
By order of 6 December 2004, the President of the Third Chamber of the Court granted the Republic of Finland leave to intervene in support of the form of order sought by the applicant .
Впоследствие Република Финландия оттегля молбата си за встъпване и председателят на трети състав я заличава от регистъра с Определение от 27 април 2005 г.
Following the withdrawal of the Republic of Finland, the President of the Third Chamber of the Court, by order of 27 April 2005, struck out that intervention.
С акт, подаден до секретариата на Първоинстанционния съд на 28 февруари 2006 г., Европейският надзорен орган по защита на данните (ЕНОЗД) иска да встъпи в настоящото производство в подкрепа на жалбоподателя.
By a document lodged at the Registry of the Court on 28 February 2006, the European Data Protection Supervisor (‘the EDPS’) requested leave to intervene in the dispute in support of the form of order sought by the applicant .
С Определение от 6 юни 2006 г. председателят на трети състав на Първоинстанционния съд допуска встъпването.
By order of 6 June 2006, the President of the Third Chamber of the Court granted the EDPS leave to intervene in support of the applicant .
В рамките на процесуално-организационните действия жалбоподателят и Комисията са поканени да представят определени документи.
By way of measures of organisation of procedure, the applicant and the Commission were requested to produce certain documents.
Те ги предоставят в предписаните срокове.
They complied with those requests within the specified time-limits.
С Определение от 16 май 2006 г. в съответствие с член 65, буква б), с член 66, параграф 1 и с член 67, параграф 3, трета алинея от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд последният изисква от Комисията да представи пълния протокол от събранието от 11 октомври 1996 г., като предупреждава, че документът няма да бъде предоставен на жалбоподателя в рамките на настоящото производство.
By order of 16 May 2006, in accordance with Article 65(b), Article 66(1) and Article 67(3), third subparagraph, of the Rules of Procedure of the Court of First Instance, the latter ordered the Commission to produce the complete minutes of the meeting of 11 October 1996, including the names of all the participants, whilst providing that that document would not be communicated to the applicant in the context of the current proceedings.
Това искане е удовлетворено.
That order was complied with .
Устната фаза на производството и отговорите на страните на зададените им от Първоинстанционния съд устни въпроси са изслушани в хода на съдебното заседание на 13 септември 2006 г.
The parties presented oral argument and replied to the oral questions of the Court of First Instance at the hearing on 13 September 2006.
Жалбоподателят иска Първоинстанционният съд:
The applicant claims that the Court should:
— да установи, че одобряването от страна на Комисията на направеното от британското правителство изменение на GBP противоречи на член 30 от Договора за ЕО (понастоящем член 28 ЕО),
— declare that the Commission’s acceptance of the amendment to the GBP by the United Kingdom Government is contrary to Article 30 of the EC Treaty (now Article 28 EC);
— да установи, че Комисията не е трябвало да одобрява посочената промяна и че по този начин е нарушила член 30 от Договора за ЕО,
— declare that the Commission should not have accepted the abovementioned amendment and that it therefore breached Article 30 of the EC Treaty;
— да задължи Комисията да съобщи имената на всички присъствали на събранието лица,
— order the Commission to produce the full set of names of persons who attended the meeting;
В хода на съдебното заседание ЕНОЗД, като поддържа искането на жалбоподателя за достъп до документи, иска отмяна на обжалваното решение.
At the hearing, the EDPS, supporting the applicant’s application for access to the documents, contended that the Court should annul the contested decision.
Комисията иска Първоинстанционният съд:
The Commission contends that the Court should:
— да отхвърли искането за отмяна на обжалваното решение,
— dismiss the application for annulment of the contested decision;
— да отхвърли искането да се задължи Комисията да оповести имената на другите участвали в събранието лица като недопустимо,
— dismiss the request that the Commission be ordered to disclose the names of the other persons who participated in the meeting as inadmissible;
— да осъди жалбоподателя да понесе съдебните разноски.
— order the applicant to pay the costs.
Относно допустимостта на искането да се задължи Комисията да съобщи имената на лицата, участвали в събранието
Admissibility of the request that the Court should order the Commission to disclose the names of all persons who participated in the meeting
От постоянната съдебна практика следва, че Първоинстанционният съд не може да задължава институциите или да ги замества в рамките на упражнявания от него контрол за законосъобразност.
It is settled caselaw that the Court of First Instance is not entitled, when exercising judicial review of legality, to issue directions to the institutions or to assume the role assigned to them.
Следователно искането на жалбоподателя Първоинстанционният съд да задължи Комисията да съобщи имената на всички лица, участвали в събранието на 11 октомври 1996 г., е недопустимо.
Therefore, an application by the applicant, requesting the Court of First Instance to order the Commission to send it the names of all the persons who attended the meeting of 11 October 1996, is inadmissible.
Относно незаконното прекратяване на производство за установяване на неизпълнение на задължения от държавачленка по член 169 от Договора за ЕО
The unlawful closure of the procedure for failure to fulfil obligations under Article 169 of the EC Treaty
Жалбоподателят изтъква, че Комисията се е съгласила да прекрати производство за установяване на неизпълнение на задължения от държавачленка в нарушение на член 30 от Договора за ЕО или евентуално на член 6 от Договора за ЕО (понастоящем член 12 ЕО), основен елемент от което е събранието от 11 октомври 1996 г.
The applicant argues that the Commission agreed to close a procedure for failure to fulfil its obligations, in breach of Article 30 of the EC Treaty, or, alternatively, of Article 6 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 12 EC), of which the meeting of 11 October 1996 was a crucial component.
Според жалбоподателя, поради факта че Комисията е отхвърлила искането му да присъства на събранието, че неправилно е прекратила производство за установяване на неизпълнение на задължения от държавачленка, че изменената GBP продължава да дискриминира видовете бира с произход от държавичленки, различни от Обединеното кралство, и че Комисията е изключително сдържана по отношение оповестяването на имената на участниците в събранието, последното е използвано като средство от правителството на Обединеното кралство и от големите дружества от Обединеното кралство — производители на бира, за да убедят Комисията да одобри изменение, чиято цел е да попречи на вносителите на бира като жалбоподателя да продават продуктите си на значителна част от британския пазар.
Given that the Commission refused the applicant’s request to attend the meeting, that it wrongly settled the proceedings for failure to fulfil obligations, that the amended GBP continued to discriminate against beers from Member States other than the United Kingdom, and that the Commission showed extreme reluctance to reveal the names of those present at the meeting, that meeting must, the applicant argues, have been used as an opportunity for the United Kingdom Government and large United Kingdom beer producing companies to persuade the Commission to adopt an amendment that served to prevent beer importers such as the applicant from being able to sell their products to a sizeable portion of the United Kingdom market.
Според жалбоподателя това съгласуване на интересите, целящо прекратяване на производството за установяване на неизпълнение на задължения от държавачленка, е довело до пропускане на ползи и впоследствие до значителни финансови загуби за него.
That agreement, seeking to obtain unlawful closure of the procedure for failure to fulfil obligations, caused the applicant to suffer loss of opportunity and as a result, substantial financial loss .
Следователно е налице нарушение на член 30 от Договора за ЕО.
Therefore, it argues, there was a breach of Article 30 of the EC Treaty.
Жалбоподателят изтъква, че изменената GBP противоречи също така на член 6 от Договора за ЕО, доколкото има за цел да установи дискриминация на основание гражданство по отношение на видовете бира, произведени в държавичленки, различни от Обединеното кралство.
The applicant argues that the amended GBP is also contrary to Article 6 of the EC Treaty in that its effect is to establish discrimination based on nationality against beers produced in Member States other than the United Kingdom .
Комисията смята по същество, че исканията на жалбоподателя да се установи, че одобрението на изменението на GBP от страна на правителството на Обединеното кралство противоречи на член 30 от Договора за ЕО, че тя не е трябвало да го приема, както и че по този начин е нарушила член 30 от Договора за ЕО, са очевидно недопустими.
The Commission considers, essentially, that the applicant’s claims for a declaration that the Commission’s acceptance of the amendment made by the United Kingdom Government to the GBP was contrary to Article 30 of the EC Treaty, that it should not have accepted that amendment, and that it thus infringed Article 30 of the EC Treaty, are manifestly inadmissible.
Жалбоподателят иска Първоинстанционният съд да установи, че одобряването от Комисията на измененията от страна на британското правителство на GBP противоречи на член 30 и на член 6 от Договора за ЕО.
The applicant is requesting the Court to declare that the Commission’s acceptance of the amendment made by the United Kingdom Government to the GBP is contrary to Articles 30 and 6 of the EC Treaty.
Това искане трябва да се разбира в смисъл, че жалбоподателят изтъква на практика, че Комисията погрешно е прекратила производството по жалбата му, в която се разобличат предприети от Обединеното кралство мерки, за които се твърди, че противоречат на общностното право.
That request should be interpreted, in reality, as an argument by the applicant that the Commission acted wrongly in deciding to take no further action on its complaint against measures of the United Kingdom allegedly contrary to Community law.
Всъщност от член 169 от Договора за ЕО следва, че Комисията не е длъжна да инициира производство за установяване на неизпълнение на задължения от държавачленка, а разполага в тази връзка с право на преценка, което изключва правото на частноправните субекти да изискват от институцията да заеме
Under Article 169 of the EC Treaty, the Commission is not bound to bring proceedings for failure to fulfil obligations, but has a discretionary power precluding the right of individuals to require it to adopt a particular position or to bring an action for annulment against its refusal to take action (order of 16 February 1998 in
II-271, точка 27 и Определение на Първоинстанционния съд по дело Institouto N. Avgerinopoulou и др./Комисия, посочено по-горе, точка 77).
Case T-182/97 Smanor and Others v Commission [1998] ECR II-271, paragraph 27, and Institouto N. Avgerinopoulou and Others v Commission, paragraph 77).
В конкретния случай не е допустимо жалбоподателят да иска отмяна на отказа на Комисията да започне производство за установяване на неизпълнение на задължения срещу Обединеното кралство с мотива, че с изменената GBP се нарушавали членове 6 и 30 от Договора за ЕО.
In this case, therefore, the applicant has no standing to request the annulment of the Commission’s refusal to bring an action for failure to fulfil obligations against the United Kingdom on the ground that the amended GBP infringed Articles 6 and 30 of the EC Treaty.
При тези обстоятелства Комисията не можела да бъде упрекната в това, че самата тя е нарушила тези членове, като е прекратила въпросното производство.
In those circumstances, the Commission cannot be accused of itself infringing those articles by taking no further action on the proceedings in question.
Във всеки случай, дори да се предположи, че искането на жалбоподателя не се отнася до отмяна на този отказ, а до отмяна на решението за прекратяване на производството по жалбата му от 10 декември 1997 г., необходимо е да се напомни, че решението на Комисията за прекратяване на производството по жалба, с която тя е информирана за поведение на държава от естество да доведе до иницииране на производство за установяване на неизпълнение на задължения от държавачленка, няма задължителна сила и следователно не подлежи на обжалване (Определение Aseprofar и Edifa/Комисия, посочено по-горе, точка 48).
In any event, even if the applicant’s request were interpreted as seeking annulment not of that refusal but of the decision to take no further action on its complaint of 10 December 1997, it should be noted that a decision whereby the Commission decides to take no further action on a complaint informing it of conduct by a State capable of giving rise to proceedings for failure to fulfil obligations does not have binding force and is not therefore a measure that is open to challenge (order in Aseprofar and Edifa v Commission, paragraph 48).
Освен това искът бил подаден след срока, като се има предвид датата на това решение.
Moreover, the action would be clearly out of time, having regard to the date of that decision.
При тези обстоятелства оплакванията във връзка с прекратяване на производство по неговата жалбата са недопустими.
In those circumstances, the applicant’s claims concerning the decision to take no further action on its complaint are inadmissible.