natgillin/translations-raw huggingface dataset:
— разглежданите мерки преследват цел, която е от общ и основен интерес за международната общност, а именно борбата с международния тероризъм, и ООН може законосъобразно да предприема защитни действия срещу незаконните деяния на терористичните организации;
— the measures in question pursue an objective of fundamental public interest for the international community, that is to say, the campaign against international terrorism, and the United Nations are entitled to undertake protective action against the activities of terrorist organisations;
— замразяването на средства е обезпечителна мярка, която, за разлика от конфискацията, засяга не самата същност на правото на собственост на заинтересуваните лица върху техните финансови активи, а само използването на последните;
— freezing of funds is a temporary precautionary measure which, unlike confiscation, does not affect the very substance of the right of the persons concerned to property in their financial assets but only the use thereof;
— разглежданите резолюции на Съвета за сигурност предвиждат механизъм за периодично преразглеждане на общия режим на санкциите;
— the resolutions of the Security Council at issue provide for a means of reviewing, after certain periods, the overall system of sanctions;
— тези резолюции установяват процедура, позволяваща на заинтересуваните лица във всеки един момент да представят своя случай за преразглеждане от Комитета по санкциите, посредством държавата-членка, на която са граждани или в която пребивават.
— those resolutions set up a procedure enabling the persons concerned to present their case at any time to the Sanctions Committee for review, through the Member State of their nationality or that of their residence.
На второ място, що се отнася до твърдяното нарушение на правото на изслушване, и по-специално, от една страна, до твърдяното от жалбоподателите право да бъдат изслушани от общностните институции преди приемането на спорния регламент, в точка 258 от обжалваното съдебно решение по дело Kadi, на което съответства mutatis mutandis точка 328 от обжалваното съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat, Първоинстанционният съд приема следното:
As regards, secondly, the alleged breach of the right to be heard, and more particularly, first, the applicants’ alleged right to be heard by the Community institutions before the contested regulation had been adopted, the Court of First Instance held as follows in paragraph 258 of Kadi, to which paragraph 328 of Yusuf and Al Barakaat corresponds, mutatis mutandis:
„В случая обаче, както следва от изложените по-горе предварителни съображения относно съотношението между създадения от Организацията на Обединените нации международен правен ред и общностния правен ред, общностните институции са били длъжни да транспонират в общностния правен ред резолюциите на Съвета за сигурност и решенията на Комитета по санкциите, които на етапа на конкретното им прилагане в ни наймалка степен не са ги овластявали да предвидят какъвто и да е общностен механизъм за разглеждане или преразглеждане на отделните случаи, при положение че както съдържанието на разглежданите мерки, така и механизмите за преразглеждане (вж. точки 262 и следващите […]) са зависели изцяло от Съвета за сигурност и неговия Комитет по санкциите.
‘In this instance, as is apparent from the preliminary observations above on the relationship between the international legal order under the United Nations and the Community legal order, the Community institutions were required to transpose into the Community legal order resolutions of the Security Council and decisions of the Sanctions Committee that in no way authorised them, at the time of actual implementation, to provide for any Community mechanism whatsoever for the examination or re-examination of individual situations, since both the substance of the measures in question and the mechanisms for re-examination (see paragraphs 262 et seq. …) fell wholly within the purview of the Security Council and its Sanctions Committee.
Следователно общностните институции не са разполагали с никакви правомощия за разследване, с никаква възможност за проверка на фактите, приети за установени от Съвета за сигурност и от Комитета по санкциите, с никакво право да преценяват тези факти и с никаква свобода да преценяват доколко е уместно приемането на санкции по отношение на жалбоподателя. Принципът на общностното право,
As a result, the Community institutions had no power of investigation, no opportunity to check the matters taken to be facts by the Security Council and the Sanctions Committee, no discretion with regard to those matters and no discretion either as to whether it was appropriate to adopt sanctions vis-à-vis the applicants.
РЕШЕНИЕ ОТ 3.9.2008 г. — СЪЕДИНЕНИ ДЕЛА C-402/05 P И C-415/05 P свързан с правото на изслушване, не би могъл да се приложи при такива обстоятелства, при които изслушването на заинтересуваното лице в никакъв случай не би могло да накара институцията да преразгледа своето становище.“
The principle of Community law relating to the right to be heard cannot apply in such circumstances, where to hear the person concerned could not in any case lead the institution to review its position.’
Въз основа на това в точка 259 от обжалваното съдебно решение по дело Kadi Първоинстанционният съд стига до извода, че при приемането и прилагането на спорния регламент Съветът не е бил длъжен да изслуша жалбоподателя във връзка с оставянето му в списъка на лицата и образуванията, срещу които са насочени санкциите, а в точка 329 от обжалваното съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat заключава, че Съветът не е бил длъжен да изслуша жалбоподателите в първоинстанционното производство преди приемането на спорния регламент.
The Court of First Instance concluded in Kadi, paragraph 259, that the Council was not obliged to hear the applicant on the subject of his inclusion in the list of persons and entities affected by the sanctions, in the context of the adoption and implementation of the contested regulation and, in Yusuf and Al Barakaat, paragraph 329, that the Council was not obliged to hear the applicants before the contested regulation was adopted.
От друга страна, що се отнася до нарушението на твърдяното право на жалбоподателите да бъдат изслушани от Комитета по санкциите при тяхното вписване в обобщения списък, в точка 261 от обжалваното съдебно решение по дело Kadi и в точка 306 от обжалваното съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat Първоинстанционният съд установява, че такова право не е предвидено от разглежданите резолюции на Съвета за сигурност.
With regard, second, to breach of the applicants’ alleged right to be heard by the Sanctions Committee in connection with their inclusion in the summary list, the Court of First Instance held in paragraph 261 of Kadi and paragraph 306 of Yusuf and Al Barakaat that no such right was provided for by the Security Council’s resolutions at issue.
По-нататък в точка 307 от обжалваното съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat той приема, че няма императивна норма от международен публичен ред, която да изисква предварително изслушване на заинтересуваните лица при обстоятелства като тези в конкретния случай.
It further held in Yusuf and Al Barakaat, paragraph 307, that no mandatory rule of public international law requires a prior hearing for the persons concerned in circumstances such as those of the case in point.
Освен това Първоинстанционният съд посочва, че макар да не предвиждат право лицата да бъдат изслушани лично, разглежданите резолюции на Съвета за сигурност и последователните регламенти, с които те са приложени в Общността, все пак установяват механизъм за преразглеждане на отделните случаи, като предвиждат възможност заинтересуваните лица да се обръщат към Комитета по санкциите посредством своите национални органи, било с оглед заличаването им от обобщения списък, било с оглед неприлагане на замразяването на средства (обжалвано съдебно решение по дело Kadi, точка 262, както и обжалвано съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat, точка 309).
The Court of First Instance observed, moreover, that although the resolutions of the Security Council concerned and the subsequent regulations that put them into effect in the Community do not provide for any right of audience for individual persons, they nevertheless set up a mechanism for the re-examination of individual cases, by providing that the persons concerned may address a request to the Sanctions Committee, through their national authorities, in order either to be removed from the summary list or to obtain exemption from the freezing of funds (Kadi, paragraph 262, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 309).
Като се позовава в точка 264 от обжалваното съдебно решение по дело Kadi, както и в точка 311 от обжалваното съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat на „насоките, уреждащи дейността на [Комитета по санкциите]“, приети от този комитет на 7 ноември 2002 г. и изменени на 10 април 2003 г. (наричани по-нататък „насоки на Комитета по санкциите“), и в точка 266 от обжалваното съдебно решение по дело Kadi и точка 313 от обжалваното съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat — на различни резолюции на Съвета за сигурност, в посочените точки Първоинстанционният съд установява значението, което Съветът за сигурност придава, в рамките на възможното, на основните права на лицата, включени в обобщения списък, и по-специално на правото на защита.
Referring, in Kadi, paragraph 264, and in Yusuf and Al Barakaat, paragraph 311, to the ‘Guidelines of the [Sanctions] Committee for the conduct of its work’, as adopted by that committee on 7 November 2002 and amended on 10 April 2003 (‘the Sanctions Committee’s Guidelines’), and, in Kadi, paragraph 266, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 313, to various resolutions of the Security Council, the Court of First Instance noted, in those paragraphs, the importance attached by the Security Council, in so far as possible, to the fundamental rights of the persons entered in the list, and especially to their right to be heard.
В точка 268 от обжалваното съдебно решение по дело Kadi, както и в точка 315 от обжалваното съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat Първоинстанционният съд приема, че не може да се счита за недопустимо от гледна точка на императивните норми от международен публичен ред изтъкнатото в предходната точка от всяко от двете решения обстоятелство, че процедурата по преразглеждане не предоставя пряко на заинтересуваните лица право да бъдат изслушани от Комитета по санкциите, единственият орган, компетентен да се произнесе по искане на държава по преразглеждането на положението на тези лица, така че по същество те зависят от дипломатическата защита, която държавите предоставят на своите граждани.
In Kadi, paragraph 268, and in Yusuf and Al Barakaat, paragraph 315, the Court of First Instance found that the fact, noted in the previous paragraph of both judgments, that the re-examination procedure confers no right directly on the persons concerned themselves to be heard by the Sanctions Committee — the only authority competent to give a decision, on a State’s petition, on the re-examination of their case — with the result that those persons are dependent, essentially, on the diplomatic protection afforded by the States to their nationals, is not to be deemed improper in the light of the mandatory prescriptions of the public international order.
Първоинстанционният съд добавя, че заинтересуваните лица имат право на съдебна защита съгласно вътрешното право и дори въз основа на спорния регламент, както и въз основа на релевантните резолюции на Съвета за сигурност, които той прилага, срещу евентуална злоупотреба на компетентния национален орган, който отказва да представи техния случай за преразглеждане от Комитета по санкциите (обжалвано съдебно решение по дело Kadi, точка 270, както и обжалвано съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat, точка 317).
The Court of First Instance added that it is open to the persons involved to bring an action for judicial review based on domestic law, indeed even directly on the contested regulation and the relevant resolutions of the Security Council which it puts into effect, against any wrongful refusal by the competent national authority to submit their cases to the Sanctions Committee for re-examination (Kadi, paragraph 270, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 317).
По-нататък Първоинстанционният съд приема, че при обстоятелства като тези по разглежданите от него дела, където става въпрос за обезпечителна мярка, ограничаваща възможността на заинтересуваните лица да разполагат със своето имущество, зачитането на основните права на тези лица не налага те да бъдат уведомени за фактите и доказателствата, приети срещу тях, след като Съветът за сигурност или Комитетът по санкциите считат, че съображения в интерес на сигурността на международната общност не допускат това (обжалвано съдебно решение по дело Kadi, точка 274, както и обжалвано съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat, точка 320).
The Court of First Instance held, in addition, that in circumstances such as those of the cases in point, in which what is at issue is a temporary precautionary measure restricting the availability of the applicants’ property, observance of the fundamental rights of the persons concerned does not require the facts and evidence adduced against them to be communicated to them, once the Security Council or its Sanctions Committee is of the view that there are grounds concerning the international community’s security that militate against it (Kadi, paragraph 274, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 320).
С оглед на тези съображения в точка 276 от обжалваното съдебно решение по дело Kadi и в точка 330 от обжалваното съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat Първоинстанционният съд стига до извода, че правното основание, което жалбоподателите извеждат от нарушение на правото на изслушване, трябва да се отхвърли.
Having regard to those considerations, the Court of First Instance held in Kadi, paragraph 276, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 330, that the applicants’ plea alleging breach of the right to be heard must be rejected.
Що се отнася на последно място до правното основание, свързано с нарушение на правото на ефективен съдебен контрол, в точки 278—285 от обжалваното съдебно решение по дело Kadi, които са по същество идентични с точки 333—340 от обжалваното съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat, Първоинстанционният съд приема следното:
Lastly, with regard to the plea alleging breach of the right to effective judicial review, the Court of First Instance found as follows in paragraphs 278 to 285 of Kadi, drawn up in terms essentially identical to those of paragraphs 333 to 340 of Yusuf and Al Barakaat:
В случая жалбоподателят е могъл да подаде пред Първоинстанционния съд жалба за отмяна на основание член 230 ЕО.
In the circumstances of this case, the applicant has been able to bring an action for annulment before the Court of First Instance under Article 230 EC.
В рамките на тази жалба Първоинстанционният съд упражнява цялостен контрол за законосъобразността на [спорния] регламент що се отнася до спазването от общностните институции на задължителните в дейността им правила във връзка с компетентността, правила за формална законосъобразност и съществени процесуални изисквания.
In dealing with that action, the Court carries out a complete review of the lawfulness of the contested regulation with regard to observance by the institutions of the rules of jurisdiction and the rules of external lawfulness and the essential procedural requirements which bind their actions.
Първоинстанционният съд упражнява и контрол за законосъобразността на [спорния] регламент с оглед на резолюциите на Съвета за сигурност, които този регламент следва да приложи, по-специално от гледна точка на материално и формално съответствие, вътрешна съгласуваност и пропорционалност по отношение на резолюциите.
The Court also reviews the lawfulness of the contested regulation having regard to the Security Council’s regulations which that act is supposed to put into effect, in particular from the viewpoints of procedural and substantive appropriateness, internal consistency and whether the regulation is proportionate to the resolutions.
При упражняването на този контрол Първоинстанционният съд установява, че не се спори относно обстоятелството, че жалбоподателят е едно от физическите лица, вписани на 19 октомври 2001 г. в [обобщения] списък.
Giving a decision pursuant to that review, the Court finds that it is not disputed that the applicant is indeed one of the natural persons entered in the summary list on 19 October 2001.
Във връзка с настоящата жалба за отмяна Първоинстанционният съд освен това приема, че е компетентен да упражни контрол за законосъобразността на [спорния] регламент и косвено — за законосъобразността на разглежданите резолюции на Съвета за сигурност, с оглед на нормите на международното право от по-висок ранг, спадащи към jus cogens, и по-специално на императивните норми, които имат за цел всеобщата защита на правата на човешката личност.
In this action for annulment, the Court has moreover held that it has jurisdiction to review the lawfulness of the contested regulation and, indirectly, the lawfulness of the resolutions of the Security Council at issue, in the light of the higher rules of international law falling within the ambit of jus cogens, in particular the mandatory prescriptions concerning the universal protection of the rights of the human person.
От друга страна, както вече беше посочено в точка 225 по-горе, Първоинстанционният съд не следва да упражнява косвен контрол за това дали самите разглеждани резолюции на Съвета за сигурност са съобразени с основните права, защитавани от общностния правен ред.
On the other hand, as has already been observed in paragraph 225 above, it is not for the Court to review indirectly whether the Security Council’s resolutions in question are themselves compatible with fundamental rights as protected by the Community legal order.
Не е също в правомощията на Първоинстанционния съд да проверява дали не е допусната грешка при преценката на фактите и доказателствата, на които Съветът за сигурност е основал приетите от него мерки, нито, с изключението, посочено в точка 282 по-горе, да упражнява косвен контрол доколко тези мерки са уместни и пропорционални.
Nor does it fall to the Court to verify that there has been no error of assessment of the facts and evidence relied on by the Security Council in support of the measures it has taken or, subject to the limited extent defined in paragraph 282 above, to check indirectly the appropriateness and proportionality of those measures.
Такъв контрол не би могъл да бъде упражнен без да се изземат правомощията на Съвета за сигурност съгласно глава VII от Устава на Организацията на Обединените нации при определяне, на първо място, какво представлява заплаха за международния мир и сигурност и, на второ място,на подходящите мерки за реакция или справяне с тази заплаха.
It would be impossible to carry out such a check without trespassing on the Security Council’s prerogatives under Chapter VII of the Charter of the United Nations in relation to determining, first, whether there exists a threat to international peace and security and, second, the appropriate measures for confronting or settling such a threat.
Впрочем въпросът дали дадено физическо лице или организация представляват заплаха за международния мир и сигурност, както и въпросът какви мерки трябва да бъдат взети по отношение на заинтересуваните лица за противопоставяне на тази заплаха предполага политическа преценка и ценностна оценка, които по принцип са от изключителната компетентност на органа, на който международната общност е възложила главната отговорност за поддържането на международния мир и сигурност.
Moreover, the question whether an individual or organisation poses a threat to international peace and security, like the question of what measures must be adopted vis-à-vis the persons concerned in order to frustrate that threat, entails a political assessment and value judgments which in principle fall within the exclusive competence of the authority to which the international community has entrusted primary responsibility for the maintenance of international peace and security.
Налага се също изводът, че както беше посочено в точка 284 по-горе, жалбоподателят не разполага с какъвто и да е способ за съдебна защита, тъй като Съветът за сигурност не е счел за уместно да създаде независима международна юрисдикция, която да се произнася по жалби срещу индивидуалните решения на Комитета по санкциите, като проверява как той е установил фактите и приложил правото.“
It must thus be concluded that, to the extent set out in paragraph 284 above, there is no judicial remedy available to the applicant, the Security Council not having thought it advisable to establish an independent international court responsible for ruling, in law and on the facts, in actions brought against individual decisions taken by the Sanctions Committee.’
В точка 286 от обжалваното съдебно решение по дело Kadi и в точка 341 от обжалваното съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat Първоинстанционният съд приема, че такава празнота в съдебната защита на жалбоподателите обаче сама по себе си не противоречи на jus cogens.
In Kadi, paragraph 268, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 315, the Court of First Instance held that any such lacuna in the judicial protection available to the applicant is not in itself contrary to jus cogens.
В това отношение в точки 288—290 от обжалваното съдебно решение по дело Kadi, които по същество са идентични с точки 343—345 от обжалваното съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat Първоинстанционният съд приема следното:
In this respect, the Court of First Instance found as follows in paragraphs 288 to 290 of Kadi, drawn up in terms essentially identical to those of paragraphs 343 to 345 of Yusuf and Al Barakaat:
В настоящия случай Първоинстанционният съд счита, че ограничаването на правото на жалбоподателя на достъп до съд, произтичащо от съдебния имунитет, с който резолюциите на Съвета за сигурност, приети на основание глава VII от Устава на Организацията на Обединените нации, по принцип се ползват във вътрешния правен ред на държавитечленки на Организацията на Обединените нации съгласно приложимите принципи на международното право (по-специално членове 25 и 103 от [този] устав), е присъщо на това право, гарантирано от jus cogens.
In this instance, the Court considers that the limitation of the applicant’s right of access to a court, as a result of the immunity from jurisdiction enjoyed as a rule, in the domestic legal order of the Member States of the United Nations, by resolutions of the Security Council adopted under Chapter VII of the Charter of the United Nations, in accordance with the relevant principles of international law (in particular Articles 25 and 103 of [that] Charter), is inherent in that right as it is guaranteed by jus cogens.
Такова ограничаване е обосновано както от естеството на решенията, които Съветът за сигурност трябва да приема на основание глава VII от Устава на Организацията на Обединените нации, така и от преследваната законна цел.
Such a limitation is justified both by the nature of the decisions that the Security Council is led to take under Chapter VII of the Charter of the United Nations and by the legitimate objective pursued.
При обстоятелствата в настоящия случай интересът на жалбоподателя от това неговият случай да бъде разгледан по същество от съд не е достатъчен, за да надделее над съществения обществен интерес от поддържането на международния мир и сигурност при наличие на заплаха, ясно установена от Съвета за сигурност в съответствие с разпоредбите на Устава на Организацията на Обединените нации.
In the circumstances of this case, the applicant’s interest in having a court hear his case on its merits is not enough to outweigh the essential public interest in the maintenance of international peace and security in the face of a threat clearly identified by the Security Council in accordance with the Charter of the United Nations.