natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Той е приел, че като отказва на дадена категория икономически оператори и за определен износ правото да се ползват от увеличената цена при субсидирането на износа, този регламент е насочен към определен и известен брой износители на зърнени храни, и че тази мярка, макар и включена в нормативен акт, засяга тези износители поради фактическото положение, в което се намират и което ги отличава от всички останали.
It held that the regulation, in denying to a class of traders, for specific exports, the benefit of the increase in the amount of the refund, applied to a fixed and known number of cereal exporters and that the measure, even though it formed part of a legislative act, affected those exporters because of a factual situation which differentiated them from all other persons.
34 — Решения от 27 ноември 1984 г., 232/81, Recueil, стр. 3881 и 264/81, Recueil, стр. 3915.
34 — Case 232/81 [1984] ECR 3881 and Case 264/81 [1984] ECR 3915.
Съдът е изтъкнал, че тъй като условията са били договорени към момента на продажбата, „всяка намеса от страна на общностните институции, която пречи [на италианския орган] да изпълни задълженията си към спечелилите поръчката, избрани чрез жребий, съставлява акт, който засяга последните пряко и лично“ (Решение по дело Agricola commerciale olio и др./Комисия, точка 11 и Решение по дело Savma/Комисия, точка 11, посочени по-горе).
The Court observed that, since the position had been determined between the parties to the sale, ‘any intervention on the part of the Community institutions, preventing [the Italian intervention agency] from carrying out its obligations to the tenderers designated by the drawing of lots, necessarily constitutes a measure of direct and individual concern to them’ (Agricola commerciale olioand Others v Commission, paragraph 11, and Savma v Commission, paragraph 11).
35 — Решение от 18 ноември 1975 г., 100/74, Recueil, стр. 1393.
35 — Case 100/74 [1975] ECR 1393.
По смисъла на член 69, параграф 2 от Процедурния правилник, приложим към производството по обжалване по силата на член 118 от същия, и предвид искането на Infront, ако Съдът възприеме моя анализ, Комисията следва да бъде осъдена
In accordance with Article 69(2) of the Rules of Procedure, which apply to appeals by virtue of Article 118 of those rules, and having regard to Infront’s application, if the Court follows my analysis the Commission should bear the costs.
Ето защо считам, че с оглед посочената съдебна практика Първоинстанционният съд законосъобразно е приел, че Infront е лично засегнато от обжалваното писмо.
That is why I am of the opinion that, in the light of that caselaw, the Court of First Instance correctly held that Infront was individually concerned by the contested letter.
да заплати съдебните разноски.
The appeal should also be dismissed as unfounded in so far as it relates to that finding.
Предвид гореизложените съображения предлагам на Съда да постанови следното:
Having regard to the foregoing considerations, I suggest that the Court should:
„1) Отхвърля жалбата.
‘(1) Dismiss the appeal;
2) Осъжда Комисията на Европейските общности да заплати съдебните разноски.“
(2) Order the Commission of the European Communities to bear the costs.’
По дело C-125/06 P с предмет жалба на основание член 56 от Статута на Съда, подадена на 28 февруари 2006 г.,
APPEAL under Article 56 of the Statute of the Court of Justice, brought on 28 February 2006,
Комисия на Европейските общности, за която се явяват г-жа K. Banks и г-н M. Huttunen, в качеството на представители, със съдебен адрес в Люксембург, жалбоподател, като другите страни в производството са:
Commission of the European Communities, represented by K. Banks and M. Huttunen, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg, appellant, the other parties to the proceedings being:
Европейски парламент,
Council of the European Union, interveners at first instance,
Съвет на Европейския съюз, встъпили страни в първоинстанционното производство,
THE COURT (Fourth Chamber), composed of K. Lenaerts, President of the Chamber, G. Arestis, R. Silva de Lapuerta, E. Juhász and J. Malenovský (Rapporteur), Judges,
СЪДЪТ (четвърти състав), състоящ се от: г-н K. M. Lenaerts, председател на състав, г-н G. Arestis, г-жа R. Silva de Lapuerta, г-н E. Juhász и г-н J. Malenovský (докладчик), съдии, генерален адвокат: г-н Y. Bot, секретар: г-н R. Grass, предвид изложеното в писмената фаза на производството, след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 18 октомври 2007 г.,
Advocate General: Y. Bot, Registrar: R. Grass, having regard to the written procedure, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 18 October 2007,
КОМИСИЯ/INFRONT WM постанови настоящото
COMMISSION v INFRONT WM gives the following
Със своята жалба Комисията на Европейските общности иска от Съда да отмени Решение на Първоинстанционния съд на Европейските общности от 15 декември 2005 г. по дело Infront WM/Комисия (T-33/01, Recueil, стр.
By its appeal, the Commission of the European Communities seeks the setting aside of the judgment of the Court of First Instance of the European Communities of 15 December 2005 in Case T-33/01 Infront WM v Commission [2005] ECR II-5897 (‘the judgment under appeal’), by which it annulled the Commission’s decision contained in its letter of 28 July 2000 to the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland (‘the contested decision’).
Общностна правна уредба
Community Legislation
Директива 89/552/ЕИО на Съвета от 3 октомври 1989 година относно координирането на някои разпоредби, формулирани в действащи закони, подзаконови и административни актове на държавитечленки, отнасящи се до упражняване на телевизионна дейност (ОВ L 298, стр. 23; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр.
Council Directive 89/552/EEC of 3 October 1989 on the coordination of certain provisions laid down by Law, Regulation or Administrative Action in Member States concerning the pursuit of television broadcasting activities (OJ 1989 L 298, p.
215), съответно изменена с Директива 97/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 юни 1997 година (ОВ L 202, стр.
23), as amended by Directive 97/36/EC of the European Parliament and of the Council of 30 June 1997 (OJ 1997 L 202, p.
60; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 2, стр. 232, наричана понататък „Директива 89/552“), цели да осигури свобода на приемането и на излъчването на телевизионни предавания в Европейската общност, като предвижда минимум правила и като изисква от държавитечленки да гарантират тяхното спазване от страна на телевизионните оператори под тяхната юрисдикция.
60; ‘Directive 89/552’), is intended to ensure freedom of reception and retransmission of television broadcasts within the European Community by laying down minimum rules with which the Member States are required to ensure that television broadcasters under their jurisdiction comply.
Съображения 18 и 19 от Директива 97/36 гласят следното:
The 18th and 19th recitals in the preamble to Directive 97/36 read as follows:
[…] особено важно [е] държавитечленки да са в състояние да предприемат мерки за защита правото на информация и да осигуряват широк достъп на обществеността до телевизионното отразяване на събития от национално или ненационално значение, от първостепенна важност за обществото, като Олимпиади, Световно първенство по футбол и Европейско футболно първенство; […] с тази цел държавитечленки си запазват правото да предприемат мерки, съвместими с правото на Общността, насочени към регулиране упражняването от телевизионните оператори съгласно тяхната компетентност на изключителни права на излъчване на такива събития;
… it is essential that Member States should be able to take measures to protect the right to information and to ensure wide access by the public to television coverage of national or non-national events of major importance for society, such as the Olympic games, the football World Cup and the European football championship; … to this end Member States retain the right to take measures compatible with Community law aimed at regulating the exercise by broadcasters under their jurisdiction of exclusive broadcasting rights to such events;
[…] необходимо [е] да се приемат разпоредби в една общностна рамка, за да се избегне потенциална правна несигурност и нарушения на пазара и за да се координира свободното движение на телевизионни услуги с необходимостта от предотвратяване възможността от заобикаляне на националните мерки, предназначени за защита на легитимен общ интерес“.
… it is necessary to make arrangements within a Community framework, in order to avoid potential legal uncertainty and market distortions and to reconcile free circulation of television services with the need to prevent the possibility of circumvention of national measures protecting a legitimate general interest’.
Съгласно член 1, буква б) от Директива 89/552 под „телевизионен оператор“ се разбира физическо или юридическо лице, което носи редакционна отговорност за съставянето на разписанията на телевизионни програми и което ги излъчва или ги е излъчило посредством трети лица.
Under Article 1(b) of Directive 89/552, ‘broadcaster’ means the natural or legal person who has editorial responsibility for the composition of schedules of television programmes and who transmits them or has them transmitted by third parties.
Съгласно текста на въведения с Директива 97/36 член 3а от Директива 89/552:
Article 3a of Directive 89/552, as inserted by Directive 97/36, is in these terms:
Всяка държавачленка може да вземе мерки съобразно правото на Общността, за да гарантира, че телевизионните оператори, които са под нейна
Each Member State may take measures in accordance with Community law to ensure that broadcasters under its jurisdiction do not broadcast on an exclusive
КОМИСИЯ/INFRONT WM юрисдикция, не излъчват на изключителна основа събития, за които се смята от държаватачленка, че са от голямо значение за обществото, по такъв начин, че да лишат значителна част от обществеността в тази държавачленка от възможността да проследи тези събития посредством предаване на живо или на запис по безплатна телевизия.
COMMISSION v INFRONT WM basis events which are regarded by that Member State as being of major importance for society in such a way as to deprive a substantial proportion of the public in that Member State of the possibility of following such events via live coverage or deferred coverage on free television.
В срок от три месеца от уведомяването, Комисията проверява, дали тези мерки са съвместими с правото на Общността и ги съобщава на другите държави-членки.
Within a period of three months from the notification, the Commission shall verify that such measures are compatible with Community law and communicate them to the other Member States.
Тя иска становището на Комитета, създаден съгласно член 23а.
It shall seek the opinion of the Committee established pursuant to Article 23a.
Тя незабавно публикува взетите мерки в Официален вестник на Европейските общности и поне веднъж годишно, консолидирания списък на мерките, предприети от държавитечленки.
It shall forthwith publish the measures taken in the Official Journal of the European Communities and at least once a year the consolidated list of the measures taken by Member States.
Държавитечленки осигуряват, с подходящи средства в рамките на тяхното законодателство, телевизионните оператори под тяхна юрисдикция, да не упражняват изключителни права, закупени от тези телевизионни оператори след датата на публикуване на настоящата директива, по такъв начин, че значителна част от обществеността в друга държавачленка е лишена от възможност да проследи събития, които са посочени [другаде в текста: „обозначени“] от тази друга държавачленка съгласно предходните параграфи, изцяло или отчасти чрез предаване на живо или, когато е необходимо или подходящо поради обективни причини от обществен интерес, изцяло или отчасти чрез предаване на запис по безплатна телевизия, както е определено от тази друга държавачленка съгласно параграф 1.“
Member States shall ensure, by appropriate means, within the framework of their legislation that broadcasters under their jurisdiction do not exercise the exclusive rights purchased by those broadcasters following the date of publication of this Directive in such a way that a substantial proportion of the public in another Member State is deprived of the possibility of following events which are designated by that other Member State in accordance with the preceding paragraphs via whole or partial live coverage or, where necessary or appropriate for objective reasons in the public interest, whole or partial deferred coverage on free television as determined by that other Member State in accordance with paragraph 1.’
(The Television Broadcasting Regulations 2000, наричан понататък „Закон за излъчване на медийни програми“):
Sections 98 and 101 in Part IV of the Broadcasting Act 1996, as amended by the Television Broadcasting Regulations 2000 (‘the Broadcasting Act’), provide:
(1) По смисъла на настоящия раздел телевизионните програмни услуги и спътниковите услуги в рамките на [Европейското икономическо пространство (наричано понататък „ЕИП“)] се разделят на две категории, както следва:
(1) For the purposes of this Part, television programme services and [European Economic Area (“EEA”)] satellite services shall be divided into two categories as follows:
(а) тези телевизионни програмни услуги и спътникови услуги в рамките на ЕИП, които понастоящем отговарят на достатъчните условия, и
(a) those television programme services and EEA satellite services which for the time being satisfy the qualifying conditions, and
(б) всички останали телевизионни програмни услуги и спътникови услуги в рамките на ЕИП.
(b) all other television programme services and EEA satellite services.
(2) В настоящия член терминът „достатъчни условия“ по отношение на дадена услуга означава следното:
(2) In this section “the qualifying conditions”, in relation to a service, means the conditions:
(а) че услугата се предоставя, без това да е свързано с някакво заплащане за приемането на услугата, и
(a) that the service is provided without any consideration being required for reception of the service, and
(б) че услугата може да бъде приемана от поне 95 % от населението на Обединеното кралство.
(b) that the service is received by at least 95% of the population of the United Kingdom.
(1) Даден доставчик на телевизионни програми, предоставящ услуга, попадаща в някоя от категориите, посочени в член 98, параграф 1 („първата услуга“), за приемане в Обединеното кралство или в който и да е район на Обединеното кралство, няма право без предварително съгласие на [Независимата телевизионна комисия, наричана понататък „НТК“] да включва в такава услуга отразяване на живо на вписано събитие в неговата цялост или част от такова събитие, освен ако:
(1) A television programme provider providing a service falling within either of the categories set out in subsection (1) of section 98 (“the first service”) for reception in the United Kingdom or in any area of the United Kingdom shall not, without the previous consent of the [Independent Television Commission (“the ITC”)], include in that service live coverage of the whole or any part of a listed event unless:
(а) друг доставчик на телевизионни програми, предоставящ услуга, попадаща в съответната друга категория, определена в посочения параграф („втората услуга“), е получил правото да включи във втората услуга отразяване на живо на цялото събитие или на част от това събитие; и
(a) another person, who is providing a service falling within the other category set out in that subsection (“the second service”) has acquired the right to include in the second service live coverage of the whole of the event or of that part of the event, and
(б) районът, в който се предоставя втората услуга, се състои или включва изцяло, или включва преобладаващата част от района, в който се предоставя първата услуга.
(b) the area for which the second service is provided consists of or includes the whole, or substantially the whole, of the area for which the first service is provided.
Комисията е уведомена за тези разпоредби на основание член 3а, параграф 2 от Директива 89/552 и последните са публикувани в Официален вестник на Европейския съюз (ОВ C 328, 2000 г., стр. 2).
Those provisions were notified to the Commission on the basis of Article 3a(2) of Directive 89/552 and published in the Official Journal of the European Communities (OJ 2000 C 328, p. 2).
Факторите, които следва да бъдат взети предвид за предоставяне на съгласието по посочения член 101, параграф 1, са установени в Правилник на Независимата телевизионна комисия за спортни и други вписани събития (Independent Television Commission Code on Sports and other Listed Events), съответно изменен (наричан понататък „Правилника на НТК“).
The factors to be considered in giving the consent referred to in Section 101(1) are specified in the Independent Television Commission Code on Sports and other Listed Events, as amended.
Така както са изложени в точки 7—22 от обжалваното съдебно решение, обстоятелствата, които предхождат настоящия спор, могат да бъдат обобщени, както следва:
The facts which gave rise to this dispute, as set forth in paragraphs 7 to 22 of the judgment under appeal, can be summarised as follows.
Infront WM AG (наричано понататък „Infront“), по-рано FWC Medien AG, понастоящем KirchMedia WM AG, упражнява дейност по придобиване, управление и продажба на права за телевизионно излъчване на спортни събития.
Infront WM AG (‘Infront’), formerly FWC Medien AG which became KirchMedia WM AG, is involved in the acquisition, management and marketing of television broadcasting rights for sporting events.
Обикновено то купува тези права от организатора на съответното спортно събитие и препродава така придобитите права на телевизионни оператори.
Typically it purchases such rights from the organiser of the sporting event concerned and resells the rights thus acquired to broadcasters.
На 10 септември 1996 г. неговото дружество майка подписва договор с Международната федерация на футболните асоциации (FIFA) за предоставяне на изключителни права за телевизионно излъчване на мачовете от финалите на Световното първенство на FIFA за 2002 г. и 2006 г.
On 10 September 1996, its parent company signed a contract with the Fédération internationale de football association (‘FIFA’) for the exclusive television broadcasting rights to the final-stage matches of the 2002 and 2006 FIFA World Cups.
По-специално, то придобива права за телевизионно излъчване на тези събития за държавите от европейския континент.
It acquired, among others, the exclusive television broadcasting rights to those matches in the countries of Europe.
Впоследствие тези права са прехвърлени на Infront.
Those rights were subsequently assigned to Infront.
С писма от 25 септември 1998 г. и от 5 май 2000 г. Обединеното кралство уведомява Комисията на основание член 3а, параграф 2 от Директива 89/552 за мерките, взети в приложение на параграф 1 от същия член.
By letters of 25 September 1998 and 5 May 2000, the United Kingdom notified the Commission, in accordance with Article 3a(2) of Directive 89/552, of the measures adopted pursuant to Article 3a(1).
На 28 юли 2000 г. генералният директор на генерална дирекция „Образование и култура“ на Комисията изпраща на Обединеното кралство спорния акт, като посочва следното:
On 28 July 2000, the Director-General of the Commission’s Directorate-General for Education and Culture sent the United Kingdom the contested decision, stating as follows:
„С писмо от 5 май 2000 г. получено от Комисията на 11 май 2000 г., постоянното представителство на [Обединеното кралство] пред Европейския съюз уведомява Комисията за съвкупност от национални мерки относно телевизионното отразяване на събития от национален интерес в Обединеното кралство. […]
‘By letter dated 5 May 2000, received by the European Commission on 11 May 2000, the [United Kingdom] Permanent Representation to the European Union notified [to] the Commission a set of national measures concerning the television coverage of events of national interest in the United Kingdom. …
Уведомявам Ви, че след проверката на съвместимостта на приетите разпоредби с [Директива 89/552] и предвид наличните фактически обстоятелства по отношение на медийното пространство в Обединеното кралство Комисията […] не възнамерява да оспори мерките, съобщени от Вашите органи.
I have the honour to inform you that pursuant to the examination of the conformity of the measures taken with … [D]irective [89/552] and on the basis of the facts available in relation to the audiovisual landscape in the United Kingdom, the … Commission does not intend to object to the measures notified by your authorities.
В съответствие с предвиденото в член 3а, параграф 2 от Директива [89/552] Комисията ще публикува съобщените мерки в [Официален вестник].“
As required by Article 3a(2) of … [D]irective [89/552], the Commission will proceed with the publication of the notified measures in the [Official Journal].’
Комисията публикува тези мерки в Официален вестник на 18 ноември 2000 г.
The Commission published those measures in the Official Journal on 18 November 2000.
Те включват членове 98 и 101 от раздел ІV от Закона за излъчване на медийни програми, както и списъка от събития с голямо значение за обществото, обозначени от Обединеното кралство (наричани понататък „обозначените събития“).
They include Sections 98 and 101 of the Broadcasting Act and the list of events of major importance for society designated by the United Kingdom (‘the designated events’).
По време на процедурата за проверка на посочените мерки от страна на Комисията Infront ѝ изпраща две писма, в които твърди, че списъкът с обозначените събития не може да бъде одобрен поради неговата несъвместимост както с член 3а от Директива 89/552, така и с други разпоредби на общностното право.
During the verification procedure of those measures by the Commission, Infront sent it two letters in which it claimed that the list of designated events could not be approved because of its incompatibility with both Article 3a of Directive 89/552 and other provisions of Community law.
Вследствие на това Infront подава жалба пред Първоинстанционния съд с предмет искане за отмяна на спорния акт.
Consequently, Infront brought an action before the Court of First Instance for the annulment of the contested decision.
Комисията прави възражение за недопустимост.
The Commission raised a plea of inadmissibility.
Тя подчертава, че не е приела спорния акт в приложение на член 3а, параграф 2 от Директива 89/552 и че Infront не е нито пряко, нито лично засегнато от спорния акт.
It contended that it had not adopted the contested decision pursuant to Article 3a(2) of Directive 89/552 and that the contested decision was not of direct or individual concern to Infront.
Обжалваното съдебно решение
The judgment under appeal
В обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд отхвърля възражението за недопустимост и обявява жалбата за допустима.
In the judgment under appeal, the Court of First Instance rejected the plea of inadmissibility and declared the action admissible.
Първоинстанционният съд приема, на първо място, че със спорния акт приключва процедурата, предвидена в член 3а, параграф 2 от Директива 89/552, съгласно която Комисията трябва да провери съвместимостта на приетите в приложение на параграф 1 от същия член национални мерки с общностното право.
It found, first, that the contested decision closed the procedure under Article 3a(2) of Directive 89/552, by virtue of which the Commission is required to verify the compatibility with Community law of national measures adopted pursuant to Article 3a(1).