natgillin/translations-raw huggingface dataset:
С второто си правно основание Al Barakaat възразява срещу това, че в точка 188 от обжалваното съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat Първоинстанционният съд е приел, че спорният регламент отговаря на изискването за общо приложение, съдържащо се в член 249 ЕО, тъй като се отнася по общ и абстрактен начин до всички лица, които биха могли фактически да държат средства, принадлежащи на едно или повече от лицата, посочени в приложението към този регламент.
By its second ground of appeal Al Barakaat complains that the Court of First Instance held, in paragraph 188 of Yusuf and Al Barakaat, that the contested regulation satisfies the condition of general application laid down in Article 249 EC, given that it is addressed in a general and abstract manner to all persons who might actually hold funds belonging to one or more persons mentioned in the Annex to the regulation.
Al Barakaat поддържа, „че е неправилно лицето, чиито средства се замразяват, да не се счита за адресат на съответния акт, тъй като изпълнението на решението трябва по разумен начин да се основава на законосъобразна мярка, насочена срещу този, който се разпорежда с ресурсите“.
Al Barakaat maintains that it is wrong not to consider the person whose funds are frozen as the addressee of the act concerned, because the implementation of the decision must reasonably be founded on a legal measure directed against the person in possession of the resources.
Освен това съществувало противоречие между, от една страна, посоченото в точка 112 от обжалваното съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat, че става въпрос за ограничителни мерки, пряко засягащи физически лица или организации, и, от друга страна, изложеното в точка 188 от същото решение, че тези мерки не са насочени срещу тези физически лица или организации, а представ -ляват вид разпоредби за изпълнение, чиито адресати са други лица.
What is more, according to that appellant, it is contradictory to state, on the one hand, in paragraph 112 of Yusuf and Al Barakaat, that the measures at issue were restrictive measures directly affecting individuals or organisations and, on the other, in paragraph 188 of that judgment, that those measures were not addressed to those individuals or organisations, but rather constituted a kind of implementing measure addressed to other persons.
Кралство Испания и Обединеното кралство, както и Съветът и Комисията по същество се присъединяват към анализа на Първоинстанционния съд.
The Kingdom of Spain, the United Kingdom, the Council and the Commission broadly endorse the analysis of the Court of First Instance.
Първоинстанционният съд правилно е приел в точки 184—188 от обжалваното съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat, че обстоятелството, че физическите лица и образуванията, които са обект на наложените със спорния регламент ограничителни мерки, са поименно посочени в приложение I към този регламент, поради което изглеждат пряко и лично засегнати от него по смисъла на член 230, четвърта алинея ЕО, не означава, че този акт няма общо приложение по смисъла на член 249, втора алинея ЕО и че не би могъл да бъде квалифициран като регламент.
The Court of First Instance rightly held in paragraphs 184 to 188 of Yusuf and Al Barakaat that the fact that the persons and entities who are the subject of the restrictive measures imposed by the contested regulation are expressly named in Annex I thereto, so that they appear to be directly and individually concerned by it, within the meaning of the fourth paragraph of Article 230 EC, does not mean that that act is not of general application within the meaning of the second paragraph of Article 249 EC or that it is not to be classified as a regulation.
Всъщност, макар да е вярно, че спорният регламент налага ограничителни мерки на физическите лица и образуванията, чиито имена фигурират в изчерпателния списък, съставляващ приложение I към него, който впрочем се изменя редовно, като се заличават или добавят имена, с оглед на това той да продължи да съответства на обобщения списък, налага се изводът, че адресатите на този регламент са определени общо и абстрактно.
In fact, while it is true that the contested regulation imposes restrictive measures on the persons and entities whose names appear in the exhaustive list that constitutes Annex I thereto, a list which is, moreover, regularly amended by the removal or addition of names, so that it is kept in line with the summary list, the fact remains that the persons to whom it is addressed are determined in a general and abstract manner.
Спорният регламент, подобно на Резолюция 1390 (2002), която той има за цел да приложи, съдържа особено широко формулирана забрана за предоставяне на средства и икономически ресурси на разположение на посочените физически лица или образувания (вж. в този смисъл Решение по дело Möllendorf и Möllendorf-Niehuus, посочено по-горе, точки 50—55).
The contested regulation, like Resolution 1390 (2002) which it is designed to put into effect, lays down a prohibition, worded exceptionally broadly, of making available funds and economic resources to those persons or entities (see, to that effect, Möllendorf and Möllendorf­Niehuus, paragraphs 50 to 55).
Както обаче Първоинстанционният съд правилно приема в точки 186 и 188 от обжалваното съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat, тази забрана е насочена към всяко лице, което би могло фактически да държи въпросните средства или икономически ресурси.
As the Court of First Instance quite rightly held in paragraphs 186 and 188 of Yusuf and Al Barakaat, that prohibition is addressed to whoever might actually hold the funds or economic resources in question.
Така тази забрана се прилага при обстоятелства като тези по посоченото по-горе дело Möllendorf и Möllendorf-Niehuus, в което е трябвало да се установи дали спорният регламент забранява окончателното вписване в имотен
That is how that prohibition falls to be applied in circumstances such as those of the case giving rise to the judgment in Möllendorf and Möllendorf­Niehuus, which concerned the question whether the contested regulation forbids the final registration
Всъщност в точка 60 от посоченото решение Съдът е приел, че действие като това вписване е забранено съгласно член 2, параграф 3 от спорния регламент, тъй като би означавало предоставяне на икономически ресурс на разположение на лице, включено в посочения списък, което би му позволило да придобие средства, стоки или услуги.
In paragraph 60 of that judgment, the Court decided that a transaction such as that registration is prohibited under Article 2(3) of the contested regulation if, in consequence of that transaction, an economic resource would be made available to a person entered in that list, which would enable that person to obtain funds, goods or services.
С оглед на гореизложеното правно основание, което Al Barakaat извежда от нарушение на член 249 ЕО, също трябва да се отхвърли като неоснователно.
In the light of the foregoing, Al Barakaat’s ground of appeal relating to infringement of Article 249 EC must also be dismissed as unfounded.
По правните основания, отнасящи се до нарушаване на някои основни права
Concerning the grounds of appeal relating to infringement of certain fundamental rights
По твърденията за нарушение, отнасящи се до частта от обжалваните съдебни решения, в която са изложени съображенията относно границите на упражнявания от общностния съд контрол за вътрешната законосъобразност на спорния регламент с оглед на основните права
The heads of claim concerning the part of the judgments under appeal relating to the limits of the review by the Community judicature, in the light of fundamental rights, of the internal lawfulness of the contested regulation
С първата част на своето второ правно основание г-н Kadi поддържа, че обжалваното съдебно решение по дело Kadi, доколкото с него Първоинстанционният съд се произнася, от една страна, по въпроса за отношенията между ООН и членовете на тази организация и, от друга страна, относно условията и реда за прилагане на резолюциите на Съвета за сигурност, било опорочено от грешки при прилагане на правото що се отнася до тълкуването на съответните
In the first part of his second ground of appeal, Mr Kadi maintains that inasmuch as the judgment in Kadi takes a view, first, of the relationships between the United Nations and the members of that organisation and, second, of the procedure for the application of resolutions of the Security Council, it is vitiated by errors of law as regards the interpretation of the principles of international law concerned, which
KADI И AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION/СЪВЕТ И КОМИСИЯ принципи на международното право, което довело до други грешки при прилагане на правото при преценката на правните основания, отнасящи се до нарушаването на определени специфични основни права на жалбоподателя.
KADI AND AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION gave rise to other errors of law in the assessment of the pleas in law relating to breach of certain of the applicant’s specific fundamental rights.
С първото твърдение за нарушение г-н Kadi изтъква, че в точки 183 и 184 от посоченото съдебно решение Първоинстанционният съд допуснал грешка при прилагане на правото, като не направил разлика между въпроса за предимството на задълженията на държавите, произтичащи от Устава на Организацията на Обединените нации, което е установено с неговия член 103, и сходния, но различен от него въпрос за обвързващото действие на решенията на Съвета за сигурност, предвидено в член 25 от този устав.
By his first claim, Mr Kadi argues that in paragraphs 183 and 184 of the judgment the Court of First Instance erred in law in confusing the question of the primacy of the States’ obligations under the Charter of the United Nations, enshrined in Article 103 thereof, with the related but separate question of the binding effect of decisions of the Security Council laid down in Article 25 of that Charter.
С второто твърдение за нарушение г-н Kadi упреква Първоинстанционният съд, че е допуснал грешка при прилагане на правото, като в точки 217—225 от обжалваното съдебно решение по дело Kadi се основал на предпоставката, според която, подобно на задълженията, произтичащи от международни споразумения, резолюциите, приети на основание глава VII от Устава на Организацията на Обединените нации трябва автоматично да се включат в сферата на правото и правомощията на членовете на ООН.
By his second claim, Mr Kadi complains that the Court of First Instance erred in law when, in paragraphs 217 to 225 of that judgment, it took as its premiss that, like obligations under treaty law, resolutions adopted by virtue of Chapter VII of the Charter of the United Nations must automatically form part of the sphere of law and competence of the members of the United Nations.
Третото твърдение за нарушение на г-н Kadi е, че Първоинстанционният съд допуснал грешка при прилагане на правото като в точки 212—225, както и в точки 283 и 284 от обжалваното съдебно решение по дело Kadi приел, че не разполага с каквито и да е правомощия, които да му позволяват да контролира законосъобразността на резолюциите на Съвета за сигурност, приети на основание глава VII от Устава на Организацията на Обединените нации.
By the third claim, Mr Kadi alleges that the Court of First Instance erred in law when it held, in paragraphs 212 to 225 and 283 and 284 of that judgment, that it had no power enabling it to review the lawfulness of resolutions of the Security Council adopted by virtue of Chapter VII of the Charter of the United Nations.
С четвъртото твърдение за нарушение г-н Kadi твърди, че съдържащите се в точки 225—232 от посоченото съдебно решение разсъждения на Първоинстанционния съд относно jus cogens са твърде противоречиви, доколкото, ако има предимство принципът, според който резолюциите на Съвета за сигурност не
By the fourth claim, Mr Kadi maintains that the reasoning of the Court of First Instance in paragraphs 225 to 232 of that judgment on the subject of jus cogens displays considerable incoherence, in so far as, if it must prevail, the principle that resolutions of the Security Council may not be the subject of judicial review and in
С петото твърдение за нарушение г-н Kadi изтъква, че обстоятелството, че Съветът за сигурност не е създал независима международна юрисдикция, която да се произнася по жалби срещу взетите от Комитета по санкциите индивидуални решения, като проверява как той е установил фактите и приложил правото, не означава, че държавитечленки не разполагат с никакви законни правомощия, като приемат разумни мерки за подобряване на фактическите констатации, които са в основата на налагането на санкциите и определянето на лицата, срещу които те са насочени, нито означава, че на държавитечленки е забранено да създадат подходящ способ за правна защита в съответствие с допустимото отклонение, с което те разполагат при изпълнението на техните задължения.
By the fifth claim, Mr Kadi argues that the fact that the Security Council has not established an independent international court responsible for ruling, in law and on the facts, on actions brought against individual decisions taken by the Sanctions Committee, does not mean that the Member States have no lawful power, by adopting reasonable measures, to improve the finding of facts underlying the imposition of sanctions and the identification of the persons affected by them, or that the Member States are prohibited from creating an appropriate legal remedy by reason of the latitude they enjoy in the performance of their obligations.
Освен това в писмения си отговор г-н Kadi, като се позовава на посоченото по-горе Решение по дело Bosphorus, поддържа, че общностното право изисква всички общностни законодателни мерки да бъдат подложени на съдебния контрол, упражняван от Съда, който се отнася и до спазването на основните права, дори ако разглежданата мярка се основава на международноправен акт като резолюция на Съвета за сигурност.
In his reply, referring to Bosphorus, Mr Kadi maintains, in addition, that Community law requires all Community legislative measures to be subject to the judicial review carried out by the Court, which also concerns observance of fundamental rights, even if the origin of the measure in question is an act of international law such as a resolution of the Security Council.
Докато правото на Организацията на Обединените нации не предоставя съответна защита на тези, които твърдят, че са нарушени основните им права, би трябвало да има контрол на актовете, приети от Общността за прилагане на резолюциите на Съвета за сигурност.
So long as the law of the United Nations offers no adequate protection for those whose claim that their fundamental rights have been infringed, there must be a review of the measures adopted by the Community in order to give effect to resolutions of the Security Council.
Г-н Kadi твърди, че тези доводи, които са евентуални по отношение на доводите, основани на международното право, са изложени в случай че Съдът трябва да приеме, че съществува противоречие между целта за точно прилагане на резолюциите на Съвета за сигурност и принципите на справедливия процес или на съдебната защита.
Mr Kadi submits that that line of argument, an alternative to the arguments based on international law, is raised in case the Court should hold that there is a conflict between the objectives of faithful implementation of resolutions of the Security Council and the principles of due process or judicial protection.
Впрочем посоченото твърдение за нарушение не представлявало ново правно основание, а доразвивало изтъкнатия в жалбата основен довод, че когато реши да предприеме законодателно действие за прилагане на резолюция на Съвета за сигурност, Общността е длъжна, като условие за законосъобразността на законодателството, което възнамерява да приеме, да съблюдава спазването на минималните критерии по въпросите на правата на човека.
Furthermore, he states that that head of claim is not a new ground of appeal but a development of the fundamental proposition, raised in the notice of appeal, that the Community is bound, when it decides to act by legislative means to give effect to a resolution of the Security Council, to ensure, as a condition of the lawfulness of the legislation it intends thus to introduce, that that legislation should observe the minimum criteria in the field of human rights.
С първата част на своето трето правно основание Al Barakaat възразява срещу първоначалните съображения на Първоинстанционния съд в обжалваното съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat, отнасящи се до съотношението между създадения от Организацията на Обединените нации международен правен ред и националния или общностния правен ред, както и до обхвата на контрола за законосъобразност, който Първоинстанционният съд трябва да упражнява.
By the first part of its third ground of appeal, Al Barakaat criticises the Court of First Instance’s preliminary observations in Yusuf and Al Barakaat on the relationship between the international legal order under the United Nations and the domestic legal order or the Community legal order and on the extent of the review of lawfulness which the Court of First Instance had to carry out.
Резолюция на Съвета за сигурност, която сама по себе си е задължителна в международното публично право, можела да има правно действие по отношение на правните субекти в държава-членка, само ако е приложена в съответствие с действащото право.
A resolution of the Security Council, binding per se in public international law, can have legal effect vis-à-vis persons in a State only if it has been implemented in accordance with the law in force.
Нямало обаче каквото и да е правно основание да се твърди, че съществува особено отношение или изключение във връзка с прилагането на резолюциите на Съвета за сигурност в смисъл, че общностен регламент, чиято цел е да ги приложи, не трябва да бъде съобразен с общностните правила относно приемането на регламенти.
In this appellant’s view, there are no legal grounds for inferring the existence of special treatment or of an exception with regard to implementation of resolutions of the Security Council to the effect that a Community regulation intended to carry out such implementation need not accord with Community rules on the adoption of regulations.
Обратно, Френската република, Кралство Нидерландия, Обединеното кралство и Съветът по същество одобряват анализа, извършен в това отношение от Първоинстанционния съд в обжалваните съдебни решения и се присъединяват към направения въз основа на него извод, че що се отнася до вътрешната законосъобразност на спорния регламент, този акт, доколкото с него се прилагат резолюции, приети от Съвета за сигурност на основание глава VII от Устава на Организацията на Обединените нации, по принцип не подлежи на контрол от общностния съд, включително по отношение на спазването на основните права, и в тази степен се ползва от съдебен имунитет.
Conversely, the French Republic, the Kingdom of the Netherlands, the United Kingdom and the Council approve, in essence, the analysis made in that connection by the Court of First Instance in the judgments under appeal and endorse the conclusion drawn therefrom that, so far as concerns the internal lawfulness of the contested regulation, the latter, inasmuch as it puts into effect resolutions adopted by the Security Council pursuant to Chapter VII of the Charter of the United Nations, in principle escapes all review by the Community judicature, even concerning observance of fundamental rights, and so for that reason enjoys immunity from jurisdiction.
При все това, за разлика от Първоинстанционния съд тези страни считат, че общностният съд изобщо не може да упражнява контрол за вътрешната законосъобразност на резолюциите на Съвета за сигурност.
However, unlike the Court of First Instance, those parties take the view that no review of the internal lawfulness of resolutions of the Security Council may be carried out by the Community judicature.
Поради това те възразяват срещу приетото от Първоинстанционния съд, че такъв контрол е възможен с оглед на jus cogens.
They therefore complain that the Court of First Instance decided that such review was possible in the light of jus cogens.
Като допускали изключение в това отношение, без при това да посочват неговото правно основание, по-специално въз основа на Договора, обжалваните съдебни решения били непоследователни, доколкото доводите, които изключват общо упражняването на съдебен контрол от страна на общностния съд върху резолюциите на Съвета за сигурност, противоречали и на признаването на компетентност за упражняване на такъв контрол с оглед само на jus cogens.
They argue that the judgments under appeal, by allowing an exception in that regard, but without identifying its legal basis, in particular under the provisions of the Treaty, are inconsistent, inasmuch as the arguments excluding in a general manner the exercise of judicial review by the Community judicature of resolutions of the Security Council also militate against the recognition of powers to carry out such a review solely in the light of jus cogens.
По-нататък Френската република, Кралство Нидерландия, Обединеното кралство, както и Комисията считат, че Първоинстанционният съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че разглежданите в настоящите дела основни права спадат към jus cogens.
Further, the French Republic, the Kingdom of the Netherlands, the United Kingdom and the Commission consider that the Court of First Instance erred in law when it ruled that the fundamental rights at issue in these cases fell within the scope of jus cogens.
Дадена норма можела да бъде квалифицирана като jus cogens, само ако изобщо не подлежи на дерогиране.
A norm may be classified as jus cogens only when no derogation from it is possible.
Изтъкнатите в случая права обаче — на справедлив процес и на зачитане на собствеността —подлежали на ограничаване и допускали изключения.
The rights invoked in the cases in point — the right to a fair hearing and the fight to respect for property — are, however, subject to limitations and exceptions.
В това отношение Обединеното кралство подава насрещна жалба за отмяна на частта от обжалваните съдебни решения, отнасяща се до jus cogens, а именно точки 226—231 от обжалваното съдебно решение по дело Kadi, както и точки 277—281 от обжалваното съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat.
The United Kingdom has brought a cross-appeal in this connection, seeking to have set aside the parts of the judgments under appeal dealing with jus cogens, viz., paragraphs 226 to 231 of Kadi and 277 to 281 of Yusuf and Al Barakaat.
От своя страна Френската република и Кралство Нидерландия предлагат на Съда да замени мотивите, като отхвърли правните основания на г-н Kadi и на Al Barakaat относно jus cogens поради пълната липса на компетентност на общностните юрисдикции за упражняване на контрол по отношение на резолюциите на Съвета за сигурност, включително с оглед на jus cogens.
For their part, the French Republic and the Kingdom of the Netherlands suggest that the Court should undertake a replacement of grounds, claiming that Mr Kadi’s and Al Barakaat’s pleas in law relating to jus cogens should be dismissed by reason of the absolute lack of jurisdiction of the Community judicature to carry out any review of resolutions of the Security Council, even in the light of jus cogens.