natgillin/translations-raw huggingface dataset:
В член 4 от Рамковото решение, озаглавен: „Случаи, при които изпълнението на европейска заповед за арест може да бъде отказано“, посочените случаи са изброени в седем точки.
Article 4 of the Framework Decision, entitled ‘Grounds for optional nonexecution of the European arrest warrant’ sets out those grounds in seven numbered paragraphs.
Точка 6 предвижда в това отношение:
Paragraph 6 provides in that regard:
„Изпълняващият съдебен орган може да откаже да изпълни европейска заповед за арест:
‘The executing judicial authority may refuse to execute the European arrest warrant:
6) когато европейската заповед за арест е издадена с оглед изпълнение на присъда за лишаване от свобода или мярка, изискваща задържане и издирваното лице се намира или е гражданин или пребиваващ в изпълняващата страна [да се чете: „в изпълняващата държава-членка“], а същата поема изпълнението на присъдата или мярката, изискваща задържане съгласно националното си право.“
(6) if the European arrest warrant has been issued for the purposes of execution of a custodial sentence or detention order, where the requested person is staying in, or is a national or a resident of the executing Member State and that State undertakes to execute the sentence or detention order in accordance with its domestic law’.
Член 5 от Рамковото решение, озаглавен „Гаранции, предоставени от издаващата държавачленка в особени случаи“, гласи следното:
Article 5 of the Framework Decision, entitled ‘Guarantees to be given by the issuing Member State in particular cases’, is worded as follows:
„Съгласно законодателството на изпълняващата държавачленка изпълнението на европейската заповед за арест от изпълняващия съдебен орган може да бъде обвързано от следните условия:
‘The execution of the European arrest warrant by the executing judicial authority may, by the law of the executing Member State, be subject to the following conditions:
3) когато лицето, обект на европейска заповед за арест с оглед провеждане на наказателно производство, е гражданин или пребиваващ в изпълняващата държавачленка, предаване може да се извърши, при условие че то, след като бъде изслушано, бъде върнато в изпълняващата държавачленка, за
(3) where a person who is the subject of a European arrest warrant for the purposes of prosecution is a national or resident of the executing Member State, surrender may be subject to the condition that the person, after being heard, is returned
Член 6 от Рамковото решение, озаглавен „Определяне на компетентните съдебни органи“, предвижда:
Article 6 of the Framework Decision, entitled ‘Determination of the competent judicial authorities’, provides:
От информацията относно датата на влизане в сила на Договора от Амстердам, публикувана в Официален вестник на Европейските общности на 1 май 1999 г. (ОВ L 114, стр.
It is apparent from the information concerning the date of entry into force of the Treaty of Amsterdam, published in the Official Journal of the European Communities of 1 May 1999 (OJ 1999 L 114, p.
Рамковото решение е транспонирано в германския правен ред с § 78—83k от Закона за международната правна взаимопомощ по наказателни дела (Gesetz über die internationale Rechtshilfe in Strafsachen) от 23 декември 1982 г., изменен със Закона за европейската заповед за арест (Europäisches Haftbefehlsgesetz) от 20 юли 2006 г. (BGBl. 2006 I, стр.
The Framework Decision was transposed into the German legal system by Paragraphs 78 to 83k of the Law on international mutual legal assistance in criminal matters (Gesetz über die internationale Rechtshilfe in Strafsachen) of 23 December 1982, as amended by the Law on the European arrest warrant (Europäisches Haftbefehlsgesetz) of 20 July 2006 (BGBl. 2006 I, p.
В IRG се разграничават решението относно допустимостта на искането за екстрадиция и решението, с което съдебният орган се произнася по последното и допуска или не екстрадицията.
The IRG distinguishes between the decision concerning the admissibility of the extradition request and the decision to grant or refuse extradition.
Съгласно § 29—32 от IRG Oberlandesgerichte (върховните областни съдилища) трябва да проверяват във всеки случай допустимостта на искането за екстрадиция по искане на изпълняващия съдебен орган.
According to Articles 29 to 32 of the IRG, it is in any event for the Oberlandesgerichte (Higher Regional Courts) to examine the admissibility of the extradition request, on application by the executing judicial authority.
За сметка на това, що се отнася до исканията за екстрадиция, направени от издаващ съдебен орган от държавачленка, решението дали да се допусне екстрадицията се взема от изпълняващия съдебен орган.
By contrast, the decision to grant or refuse extradition, in the case of extradition requests submitted by an issuing judicial authority of another Member State, is a matter for the executing judicial authority.
Що се отнася до лицата, които не са германски граждани, независимо дали са граждани на държавачленка, различна от Федерална република Германия, или на трета държава, член 4, точка 6 от Рамковото решение е транспониран с § 83b, алинея 2, буква b) от IRG.
Article 4(6) of the Framework Decision was transposed, in relation to persons other than German nationals — whether nationals of another Member State or of a third State — by Article 83b(2)(b) of the IRG.
Съгласно тази разпоредба, озаглавена „Случаи на нeпривеждане в изпълнение“:
According to that provision, entitled ‘Grounds for non-execution’:
„Екстрадиция на чужд гражданин, чието място на обичайно пребиваване се намира на територията на държавата, може да бъде отказана и когато
‘The extradition of a foreign national whose habitual residence is in Germany may also be refused, if
[…] b) в случай на екстрадиция с оглед на изпълнение на наказание последният не е съгласен с екстрадицията, след като е надлежно уведомен за правата си, като това се отбелязва в протокола от съдебното заседание, и когато предимство има неговият достоен за защита интерес от изпълнение на наказанието на територията на държавата […]“
(b) in the case of extradition for the purpose of execution of sentence, he does not consent to such extradition after being informed of his rights (such information being minuted by the judge) and if he has an interest in execution of the sentence in Germany that deserves protection and predominates …’
От процесуална гледна точка в § 79, алинея 2 от IRG правилата за произнасяне по искането за екстрадиция, са уточнени по следния начин:
Paragraph 79(2) of the IRG lays down the procedures for the ruling on the extradition request as follows:
„Преди Oberlandesgericht да се произнесе по допустимостта на искането [за екстрадиция], компетентните да се произнесат по искането служби [„Generalstaatsanwaltschaften“] следва да посочат дали възнамеряват да се позоват на случаите на непривеждане в изпълнение по § 83b.
‘Before the Oberlandesgericht has ruled on the admissibility of the [extradition] request, the body competent to grant or refuse the request [the ‘Generalstaatsanwaltschaften’ — General Prosecutor’s Offices] shall indicate whether it intends to raise any grounds of nonexecution under Paragraph 83b.
Решението да не се позовават на нито един случай трябва да бъде мотивирано.
Reasons shall be given for a decision not to raise any such ground.
Oberlandesgericht е компетентен да упражнява контрол по отношение на това решение […]“
That decision is subject to review by the Oberlandesgericht … ’
Главното производство и преюдициалните въпроси
The main proceedings and the questions referred for a preliminary ruling
С присъда, постановена на 28 май 2002 г. от Sąd Rejonowy w Tucholi (Районен съд, Tuchola) (Полша), г-н Kozłowski е осъден на пет месеца лишаване от свобода за унищожаване на чуждо имущество.
By judgment of 28 May 2002 of the Sąd Rejonowy w Tucholi (Local Court of Tuchola, Poland), Mr Kozłowski was sentenced to five months’ imprisonment for destruction of another person’s property.
Наложеното с посочената присъда наказание е станало окончателно, но все още не е приведено в изпълнение.
The sentence imposed by that judgment has become final, but has not yet been executed.
От 10 май 2006 г. г-н Kozłowski е задържан в центъра за изпълнение на наказания в Щутгарт (Германия), където изтърпява наказание лишаване от свобода от три години и шест месеца, което е наложено с две присъди на Amtsgericht
Since 10 May 2006, Mr Kozłowski has been imprisoned in Stuttgart (Germany), where he is serving a custodial sentence of three years and six months, to which he
Stuttgart от 27 юли 2006 г. и 25 януари 2007 г. за извършването на 61 измами в Германия.
KOZŁOWSKI was sentenced by two judgments of the Amtsgericht Stuttgart, dated 27 July 2006 and 25 January 2007, in respect of 61 fraud offences committed in Germany.
С европейска заповед за арест, издадена на 18 април 2007 г., полският издаващ съдебен орган иска от германският изпълняващ съдебен орган да предаде г-н Kozłowski с оглед на изпълнението на наказанието от пет месеца лишаване от свобода, наложено на последния от Sąd Rejonowy w Tucholi.
The Polish issuing judicial authority requested the German executing judicial authority, by a European arrest warrant issued on 18 April 2007, to surrender Mr Kozłowski for the purposes of execution of the sentence of imprisonment of five months imposed on him by the Sąd Rejonowy w Tucholi.
В хода на съдебното заседание последният уведомява съдебния орган, че не е съгласен да бъде предаден на полския издаващ съдебен орган.
He stated to the latter, in the course of that hearing, that he did not consent to his surrender to the Polish issuing judicial authority.
На 18 юни 2007 г. германският изпълняващ съдебен орган уведомява г-н Kozłowski, че не възнамерява да се позовава на случай на непривеждане в изпълнение.
On 18 June 2007, the German executing judicial authority informed Mr Kozłowski that it did not intend to raise any ground for nonexecution.
Всъщност според този съдебен орган не съществувало основание за позоваване на случай на непривеждане в изпълнение по смисъла на § 83b от IRG и по-специално заинтересованото лице не пребивавало обичайно в Германия.
According to that authority, there is no ground for nonexecution within the meaning of Paragraph 83b of the IRG and, in particular, Mr Kozłowski does not have his habitual residence in Germany.
Последователните престои на заинтересованото лице на германска територия се характеризирали с извършването на редица престъпления, като не била осъществявана никаква законна дейност.
His successive periods of presence on German territory were characterised by the commission of several crimes, without any lawful activity.
Ето защо, като приема, че не е необходимо да се разследва къде, при кого и с каква цел г-н Kozłowski пребивава в Германия, германският изпълняващ съдебен орган моли Oberlandesgericht Stuttgart да допусне изпълнението на посочената европейска заповед за арест.
Consequently, since it considered that it was not necessary to initiate enquiries in order to discover where, with whom and why Mr Kozłowski was staying in Germany, the executing judicial authority requested the Oberlandesgericht Stuttgart to authorise the execution of the European arrest warrant in question.
Що се отнася до семейното положение на г-н Kozłowski, от акта за запитване е видно, че съгласно постановените срещу него присъди в Германия той е неженен и няма деца.
With regard to Mr Kozłowski’s personal situation, the order for reference indicates that, according to the convictions against him in Germany, he is single and childless.
Той владеел в малка степен, дори въобще не владеел немски език.
He has little or even no command of the German language.
Г-н Kozłowski бил израсъл и впоследствие работил в Полша до края на 2003 г.
He grew up, then worked, in Poland until the end of 2003.
След това в продължение на около една година получавал обезщетение за безработица в тази държавачленка.
Thereafter, for approximately one year, he drew unemployment benefit in that Member State.
Запитващата юрисдикция изхожда от хипотезата, че от февруари 2005 г. до 10 май 2006 г. — датата, на която е задържан в Германия, г-н Kozłowski пребивава основно на германска територия.
The national court proceeds on the assumption that from February 2005 until 10 May 2006, the date of his arrest in Germany, Mr Kozłowski lived predominantly in Germany.
Той прекъсва престоя си по време на отпуска за коледните и новогодишни празници през 2005 г. и дори през юни 2005 г., както и през февруари и март 2006 г.
That stay was interrupted during the 2005 Christmas holidays, and possibly even in the month of June 2005 and the months of February and March 2006.
Понякога работел в строителния сектор, но осигурявал по-голямата част от издръжката си, като извършвал престъпления.
He worked occasionally on building sites but earned his living essentially by committing crimes.
На последно място запитващата юрисдикция посочва, че в рамките на ефективния контрол, който трябва да упражнява съгласно § 79, алинея 2 от IRG, тя следва да определи дали по смисъла на § 83b, алинея 2 от посочения закон към датата на искането за предаване мястото на „обичайно пребиваване“ на г-н Kozłowski се е намирало на германска територия и дали продължава да се намира на тази територия.
Finally, the national court explains that, in the course of the review which it is required to carry out under Paragraph 79(2) of the IRG, it is called upon to ascertain whether Mr Kozłowski’s ‘habitual residence’ within the meaning of Article 83b(2) of that law was, at the time of the request for surrender, in Germany, and whether it is still there.
При отрицателен отговор на този въпрос посочената юрисдикция следвало да допусне изпълнението на европейската заповед за арест съгласно германското право, като се има предвид, че са изпълнени всички други предвидени от него условия.
If that question is answered in the negative, the national court must according to German law authorise the execution of the European arrest warrant, since all the other conditions required under that law are fulfilled.
При тези обстоятелства Oberlandesgericht Stuttgart решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
In those circumstances, the Oberlandesgericht Stuttgart decided to stay the proceedings and to refer to the Court of Justice the following questions for a preliminary ruling:
„1) Може ли за целите на прилагането на член 4, точка 6 от Рамковото решение […] дадено лице да се разглежда като „намиращо се“ или „пребиваващо“ в [изпълняващата] държавачленка, когато това лице: а) не пребивава непрекъснато в [изпълняващата] държавачленка; б) не пребивава в нея в съответствие с националното законодателство във връзка с влизането и престоя на чужденците; в) обичайно извършва там престъпна дейност и/или
‘(1) Do the following facts preclude the assumption that a person is a ‘resident’ of or is ‘staying’ in a Member State in the sense of Article 4(6) of Council Framework Decision … :
KOZŁOWSKI г) е задържано в нея с оглед изпълнение на наказание лишаване от свобода?
(d) he is in detention there serving a custodial sentence?
2) Когато транспонирането на член 4, точка 6 от Рамковото решение […] при всички случаи изключва предаването на гражданин на [изпълняващата] държавачленка против волята му за целите на изпълнението на наказание, като същевременно предоставя на органите на съответната държава право на преценка дали да допуснат изпълнение на европейска заповед за арест, издадена срещу противопоставящи се на предаването си граждани на други държавичленки, то в съответствие ли е с правото на Съюза и по-специално с принципа на недопускане на дискриминация и с въвеждането на гражданството на Съюза съгласно член 6, параграф 1 ЕС във връзка с член 12 ЕО, както и с член 17 ЕО и сл.? При утвърдителен отговор, следва ли тези принципи наймалкото да се вземат предвид при упражняването на посоченото право на преценка?“
(2) Is transposition of Article 4(6) of the Framework Decision … in such a way that the extradition of a national of the [executing] Member State against his will for the purpose of execution of sentence is always impermissible, whereas extradition of nationals of other Member States against their will can be authorised at the discretion of the authorities, compatible with Union law, in particular with the principle of nondiscrimination and with Union citizenship under Article 6(1) EU, read in conjunction with Articles 12 EC and 17 EC et seq., and if so, are those principles at least to be taken into account in the exercise of that discretion?’
В самото начало следва да се припомни, че както е видно от точка 12 от настоящото решение, в конкретния случай Съдът е компетентен да се произнесе по тълкуването на Рамковото решение съгласно член 35 ЕС.
As a preliminary point, it should be recalled that, as noted in paragraph 12 of this judgment, the Court has jurisdiction, in the present case, to rule on the interpretation of the Framework Decision under Article 35 EU.
С първия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да установи какъв е обхватът на понятията „пребиваващ“ и „се намира“, употребени в член 4, точка 6 от Рамковото решение, и по-специално дали при обстоятелства като тези в главното производство за лице, издирвано в рамките на процедура по изпълнение на европейска заповед за арест, може да се приема, че попада в обхвата на тази разпоредба.
By its first question, the national court seeks, in essence, to ascertain what is the scope of the terms ‘resident’ and ‘staying’ contained in Article 4(6) of the Framework Decision and, in particular, whether in circumstances such as those in the main proceedings, a requested person in proceedings relating to the execution of a European arrest warrant can be considered as covered by that provision.
Съгласно член 1, параграф 2 от Рамковото решение държавитечленки трябва да изпълняват всяка европейска заповед за арест въз основа на принципа на взаимно признаване и в съответствие с разпоредбите на това рамково решение.
According to Article 1(2) of the Framework Decision, Member States are to execute any European arrest warrant on the basis of the principle of mutual recognition and in accordance with the provisions of that Framework Decision.
В това отношение в член 4, точка 6 от Рамковото решение се посочва случай, при който изпълнението на европейска заповед за арест може да бъде отказано и съгласно който изпълняващият съдебен орган може да откаже да изпълни такава заповед, издадена с оглед на изпълнение на наказание, когато издирваното лице „се намира или е гражданин или пребиваващ в изпълняващата държава-членка“ и когато тази държава поема изпълнението на наказанието съгласно националното си право.
In that regard, Article 4(6) of the Framework Decision sets out a ground for optional nonexecution of the European arrest warrant pursuant to which the executing judicial authority may refuse to execute such a warrant issued for the purposes of execution of a sentence where the requested person ‘is staying in, or is a national or a resident of, the executing Member State’, and that State undertakes to execute that sentence in accordance with its domestic law.
Така съгласно член 4, точка 6 от Рамковото решение обхватът на приложение на този случай, при който изпълнението на европейска заповед за арест може да бъде отказано, се ограничава до лицата, които, ако не са граждани на изпълняващата държавачленка, „се намира[т]“ или „пребивава[т]“ в нея.
Thus, according to Article 4(6) of the Framework Decision, the scope of that ground for optional nonexecution is limited to persons who, if not nationals of the executing Member State, are ‘staying’ or ‘resident’ there.
Смисълът и обхватът на тези две понятия обаче не са определени в Рамковото решение.
However, the meaning and scope of those two terms are not defined in the Framework Decision.
Макар да допуска, че в текста на Рамковото решение на някои езици редакцията на член 4, точка 6 от него може да указва, че понятието „се намира“ е на същото равнище като критерии като пребиваването или гражданството, Комисията на Европейските общности изтъква, че във всеки случай тази разпоредба трябва да се тълкува в смисъл, че обстоятелството издирваното лице да се намира в изпълняващата държавачленка е необходимо, но не и достатъчно условие, за да се направи позоваване на посочения в член 4, точка 6 случай, при който изпълнението на европейска заповед за арест може да бъде отказано.
The Commission of the European Communities, while conceding that, in some linguistic versions of the Framework Decision, the wording of Article 4(6) could suggest that the term ‘staying’ is on the same level of importance as the criteria of residence or nationality, contends that, in any case, that provision must be interpreted as meaning that the fact that the requested person is staying in the executing Member State is a necessary but not sufficient condition for invoking the ground for optional nonexecution referred to in Article 4(6).
В това отношение несъмнено е вярно, че понятието „се намира“ не следва да се тълкува разширително, като това би предположило, че изпълняващият съдебен орган може да откаже да приведе в изпълнение европейска заповед за арест само на основание, че издирваното лице временно се намира на територията на изпълняващата държавачленка.
In that regard, it is certainly true that the term ‘staying’ cannot be interpreted in a broad way which would imply that the executing judicial authority could refuse to execute a European arrest warrant merely on the ground that the requested person is temporarily located on the territory of the executing Member State.
Член 4, точка 6 от Рамковото решение не може обаче да се тълкува и в смисъл, че издирвано лице, което без да е гражданин на изпълняващата държавачленка или без да пребивава в нея, се намира в нея от известно време, в никакъв случай не може да е установило с тази държава връзка, която да е в състояние да обоснове позоваването на този случай, при който изпълнението на европейска заповед за арест може да бъде отказано.
However, Article 4(6) of the Framework Decision equally cannot be interpreted as meaning that a requested person who, without being a national or resident of the executing Member State, has been staying there for a certain period of time is not in any circumstances capable of having established connections with that State which could enable him to invoke that ground for optional nonexecution.
От посоченото следва, че въпреки различните редакции на текста на член 4, точка 6 на съответните езици, категорията издирвани лица, които „се намират“ в изпълняващата държавачленка по смисъла на тази разпоредба, не е — както по-конкретно твърди нидерландското правителство в хода на съдебното заседание по настоящото дело — напълно ирелевантна при определянето на приложното поле на същата разпоредба.
It follows that, notwithstanding differences in the various language versions of Article 4(6), the category of requested persons who are ‘staying’ in the executing Member State within the meaning of that provision is not, as was argued in par -ticular by the Netherlands Government at the hearing of the present case, completely irrelevant for the purposes of ascertaining the scope of that provision.
Следователно не е достатъчно да се вземе предвид понятието „пребиваващ“ по смисъла на член 4, точка 6 от Рамковото решение, а следва също да се определи по какъв начин терминът „се намира“ може да допълни обхвата на първото от тези две понятия.
Consequently, it is not sufficient to take into account only the term ‘resident’ within the meaning of Article 4(6) of the Framework Decision, but it is also necessary to ascertain in what way the term ‘staying’ may complement the meaning of the first of those two terms.