natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Изразеното в общия регламент желание за опростяване на процедурите не би могло в случая да постави под съмнение формалност при отчитането, която произтича от прилагането на системата на структурните фондове в съответствие с принципа на
As has already been pointed out in paragraphs 112 and 113 above, the intention of simplifying procedures expressed in the general regulation cannot call into question a declaration formality which flows from the
ИТАЛИЯ/КОМИСИЯ стабилното финансово управление, посочен в член 274 ЕО, както вече беше отбелязано в точки 112 и 113 по-горе.
ITALY v COMMISSION implementation of the Structural Funds system, in accordance with the principles of sound financial management referred to in Article 274 EC.
Следователно осмото и деветото правно основание, изтъкнати в подкрепа на искането за отмяна на второто, третото, четвъртото и петото обжалвано писмо, не могат да се уважат.
The eighth and ninth pleas in law relied on in support of the application for annulment of the second, third, fourth and fifth contested letters cannot therefore be upheld.
По първото правно основание, изведено от липса на правно основание и от нарушение на разпоредбите, уреждащи финансовия контрол
The first plea in law, alleging lack of a legal basis and infringement of the provisions governing financial control
Италианската република се оплаква, че обжалваните писма не посочват разпоредбата, въз основа на която са приети, въпреки че това се изисква от принципа на правната сигурност (Решение на Съда от 16 юни 1993 г. по дело Франция/Комисия, C-325/91, Recueil, стр. I-3283, точка 26).
The Italian Republic complains that the contested letters do not specify the provision of law which made their adoption possible, as is required by the principle of legal certainty (Case C-325/91 France v Commission [1993] ECR I-3283, paragraph 26).
Италианската република се оплаква също така, че приемайки обжалваните писма, Комисията иззела правомощие, което принадлежи изключително на държавитечленки по силата на членове 38 и 39 от общия регламент и условията и реда за прилагането им, съдържащи се в Регламент № 438/2001.
The Italian Republic also complains that, by adopting the contested letters, the Commission usurped powers accruing exclusively to the Member States by virtue of Articles 38 and 39 of the general regulation and the detailed rules for the implementation thereof contained in Regulation No 438/2001.
Всъщност от тези разпоредби, както и от Съобщение на Комисията до Парламента и Съвета от 6 септември 2004 г. относно съответните отговорности на държавитечленки и на Комисията при съвместното управление на структурните фондове и на Кохезионния фонд (COM (2004) 580 окончателен), следвало,
It follows from those provisions and from the communication from the Commission to the European Parliament and the Council of 6 September 2004 concerning the respective responsibilities of the Member States and the Commission in the shared management of the Structural Funds and the Cohesion Fund (COM(2004) 580
Комисията имала право единствено да контролира „системите за управление и контрол“, създадени от държавите-членки.
The Commission is empowered only to verify the ‘management and control systems’ put in place by the Member States.
Комисията иска да бъде отхвърлено първото оплакване, изведено от липсата на правно основание.
The Commission contends that the first claim, alleging lack of a legal basis, should be rejected.
Обжалваните писма се вписвали в законодателна рамка, която била ясно определена и отдавна известна на Италианската република.
The contested letters are part of a regulatory framework which is clearly defined and with which the Italian Republic has long been familiar.
Всъщност те се позовавали на писмото от 29 юли 2003 г., което на свой ред се позовавало на тълкувателната бележка, и така по силата на това препращане споменатото в писмото и бележката спорно общо правило можело да бъде тяхно правно основание.
They refer to the letter of 29 July 2003, which itself refers to the interpretative memorandum, and, by virtue of that reference, could legitimately take as their legal basis the general rule at issue mentioned in those letters.
Що се отнася до второто оплакване, изведено от твърдяното нарушение на разпоредбите, уреждащи финансовия контрол, Комисията смята, че доводите на Италианската република трябва да бъдат отхвърлени като неоснователни.
With regard to the second claim, alleging infringement of the provisions governing financial control, the Commission maintains that the Italian Republic’s argument should be rejected as unfounded.
Отговорността за финансовия контрол по отношение на помощите от фондовете, която на първо място принадлежи на държавитечленки, нямала отношение към въпроса за допустимостта на авансовите плащания.
Responsibility for financial control of assistance paid out of the Funds, which is primarily a matter for the Member States, is irrelevant as regards the eligibility of advance payments.
Комисията потвърждава, че спорното общо правило съответства на принципа на възстановяването на разходите, върху който се гради приложимата в тази област правна уредба.
The Commission reaffirms that the general rule at issue complies with the principle of reimbursement of expenses, which underlies the rules applicable in this matter.
Що се отнася до първото оплакване, изведено от липса на правно основание, следва да се напомни, че според постоянната съдебна практика общностното законодателство трябва да е ясно, а прилагането му да е предвидимо за всички
With regard to the first claim, alleging lack of a legal basis, it should be borne in mind that, in accordance with established case-law, Community legislation must be clear and its application foreseeable for all interested parties. The principle of legal
ИТАЛИЯ/КОМИСИЯ засегнати лица.
ITALY v COMMISSION certainty forms part of the general principles of Community law, the observance of which it is the Court’s task to ensure .
Принципът на правната сигурност е част от общите принципи на общностното право, за чието спазване следи Първоинстанционният съд.
It requires that the binding nature of any act intended to produce legal effects must be derived from a provision of Community law which prescribes the legal form to be taken by that act and which must be expressly indicated therein as its legal basis (France v Commission, cited in paragraph 119 above, paragraphs 26 and 30).
Отново от съдебната практика обаче следва, че пропускът да се посочи точното правно основание на даден акт не представлява съществен порок, стига то да може да бъде определено въз основа на други елементи на акта.
However, it is also clear from the caselaw that failure to specify the precise legal basis for a legislative act need not necessarily constitute a material defect where it is possible to determine the legal basis for that act on the basis of other elements thereof.
1493, точка 9 и Решение на Първоинстанционния съд от 11 септември 2002 г. по дело Alpharma/Съвет, T-70/99, Recueil, стр. II-3495, точка 112).
Nonetheless, explicit reference is indispensable where, in its absence, the parties concerned and the competent Community Court would remain uncertain as to the precise legal basis (Case 45/86 Commission v Council [1987] ECR 1493, paragraph 9, and Case T-70/99 Alpharma v Council [2002] ECR II-3495, paragraph 112).
Второто, третото, четвъртото и петото обжалвано писмо съдържат решения на Комисията за плащане на сума, различна от заявената от Италианската република.
The second, third, fourth and fifth contested letters contain decisions of the Commission to pay an amount different from that applied for by the Italian Republic .
Тези решения изрично се основават върху отказ на общностната институция да финансира от бюджета отчетените от Италианската република разходи, отговарящи на спорните авансови плащания.
Those decisions are expressly based on a refusal by the Commission to charge to the budget the expenditure declared by the Italian Republic in relation to the advance payments at issue.
Те не посочват изрично общностната правна разпоредба, от която черпят задължителната си правна сила и която предписва правната форма, в която следва да бъдат издадени.
They do not make express reference to the provision of Community law from which they derive their binding authority and which prescribes the legal form which they must take .
Уместно е следователно да бъдат потърсени други елементи от второто, третото, четвъртото и петото обжалвано писмо, позволяващи да се премахне несигурността, която произтича от непосочването в писмата на правното основание на приетите от Комисията решения.
It must therefore be determined whether other elements of the second, third, fourth and fifth contested letters resolve the uncertainty engendered by the absence from those documents of the legal basis for the decisions adopted by the Commission .
От изложението на обстоятелствата (вж. точки 20—35 по-горе) е видно, че обжалваните писма са част от обемна кореспонденция между Комисията и Италианската република по въпроса за допустимостта на авансовите плащания.
It is clear from the statement of facts (see paragraphs 20 to 35 above) that the contested letters are part of a lengthy exchange of correspondence between the Commission and the Italian Republic on the question of the eligibility of advance payments.
С тълкувателната бележка Комисията уведомява Италианската република за спорното общо правило, според което авансовите плащания, които не са придружени от оправдателни документи за използването им от крайните получатели, не са допустими за участието на фондовете по силата на член 32, параграф 1, трета алинея от общия регламент. В писмата си от 14 май и 29 юли 2003 г.
In the interpretative memorandum, the Commission informed the Italian Republic of the general rule at issue, according to which advance payments not accompanied by documents proving their use by the final recipients would not be eligible for a contribution from the Funds under the third subparagraph of Article 32(1) of the general regulation .
Комисията отново споменава спорното общо правило.
In its letters of 14 May and 29 July 2003, the Commission referred once again to the general rule at issue.
Тя уведомява Италианската република и за решението си да приеме за допустими по силата на принципа за защита на оправданите правни очаквания извършените до 19 февруари 2003 г. авансови плащания.
It also informed the Italian Republic of its decision, in accordance with the principle of the protection of legitimate expectations, to treat as eligible the advance payments made up until 19 February 2003.
Разглеждано в този контекст, съдържанието на второто, третото, четвъртото и петото обжалвано писмо позволява на Италианската република и на Първоинстанционния съд да установят, че във всеки конкретен случай те прилагат спорното общо правило, така че съдържащите се в тях решения се основават на тълкуването на член 32, параграф 1, трета алинея от общия регламент, изложено от Комисията в тълкувателната бележка и в писмата от 14 май и 29 юли 2003 г. и от 25 март 2004 г.
Read in that context, the contents of the second, third, fourth and fifth contested letters enable the Italian Republic and the Court to understand that they are applying, in each case, the general rule at issue and that the decisions which they contain are therefore based on the interpretation of the third subparagraph of Article 32(1) of the general regulation set out by the Commission in the interpretative memorandum and the letters of 14 May 2003, 29 July 2003 and 25 March 2004.
От друга страна, Италианската република не би могла да оспорва законосъобразността на това правно основание от гледна точка на общия регламент и на Регламент № 448/2004, тъй като, както вече беше прието в точка 92 по-горе, спорното общо правило е съобразено както с член 32 от общия регламент, така и с мярката за прилагането му, съдържаща се в правило № 1, точки 1 и 2 от приложението към Регламент № 448/2004.
Moreover, the lawfulness of that legal basis cannot be called into question by the Italian Republic in the light of the general rule and Regulation No 448/2004 because, as has been pointed out in paragraph 92 above, the general rule at issue is in conformity both with Article 32 of the general regulation and with the detailed rules for the implementation thereof contained in points 1 and 2 of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 448/2004.
Следователно първото оплакване, изведено от липса на правно основание, не може да се уважи.
The first claim, alleging lack of a legal basis, cannot therefore be upheld.
Що се отнася до второто оплакване, изведено от нарушение на разпоредбите, уреждащи финансовия контрол, важно е да се уточни, че с него Италианската република по същество поддържа, че Комисията не е компетентна да отказва да възстанови чрез участието на фондовете спорните авансови плащания, отчетени от италианските органи.
With regard to the second claim, alleging infringement of the provisions governing financial control, it should be pointed out that under that heading, the Italian Republic is arguing, essentially, that the Commission did not have the power to refuse reimbursement, by way of a contribution from the Funds, of the advance payments at issue declared by the Italian authorities.
Доводът на Италианската република трябва да бъде отхвърлен, доколкото е установено, че отказите за възстановяване се основават на произтичащото от член 32, параграф 1, трета алинея от общия регламент и условията и реда за прилагането му задължение на Комисията да извършва междинни плащания или плащане на крайното салдо само ако те отговарят на действително направени разходи по смисъла на този член.
However, inasmuch as it is established that the refusal to reimburse is based on the Commission’s obligation under the third subparagraph of Article 32(1) of the general regulation and the detailed rules for the implementation thereof to make only interim or final payments which correspond to expenditure actually paid within the meaning of that article, the Italian Republic’s argument must be rejected.
Всъщност заверката на извършените от Италианската република разходи не изключва предварително възможността в рамките на общата отговорност за изпълнението на бюджета Комисията да откаже съвместно финансиране от Общността на отчетените и заверени разходи, които според нейното тълкуване на приложимата правна уредба не отговарят на допустими разходи.
The certification of expenditure by the Italian Republic does not preclude the possibility that the Commission, in the context of its general responsibility for the implementation of the budget, might refuse Community co-financing for expenditure declared and certified which, according to its interpretation of the applicable rules, does not constitute eligible expenditure.
Следователно в случая Комисията е упражнила правомощията, които са ѝ възложени във връзка с изпълнението на общностния бюджет, без да иззема запазените за държавитечленки правомощия в областта на финансовия контрол на помощите, произтичащи от членове 38 и 39 от общия регламент и от условията и реда за прилагането им, съдържащи се в Регламент № 438/2001.
In the present case, the Commission therefore acted in the exercise of its powers of allocation in relation to the implementation of the Community budget, without encroaching on the powers reserved to the Member States as regards the financial control of assistance, such as those flowing from Articles 38 and 39 of the general regulation and the detailed rules for the implementation thereof in Regulation No 438/2001.
Следователно второто оплакване също трябва да се отхвърли.
The second claim must therefore also be rejected.
Поради това първото правно основание следва да се отхвърли изцяло.
Consequently, the first plea in law must be dismissed in its entirety.
По второто правно основание, изведено от абсолютна липса на мотиви
The second plea in law, alleging a complete failure to state reasons
Италианската република поддържа, че обжалваните писма нарушават задължението за мотивиране на общностните актове, предвидено в член 253 ЕО и тълкувано в общностната съдебна практика, тъй като не съдържат нито един елемент, обосноваващ приетите с тях решения.
The Italian Republic argues that the contested letters infringe the obligation laid down in Article 253 EC to state the reasons on which a Community measure is based, as interpreted by Community case-law, insofar as there is nothing in those letters to justify the decisions contained therein.
В случая Комисията трябвало изрично да изложи своите разсъждения в обжалваните писма, като се има предвид, от една страна, настъпилото малко преди приемането им изменение на правната уредба поради влизането в сила на Регламент № 448/2004, а от друга — обхватът на съдържащите се в тези писма решения, които определено отиват по-далече от предходните решения (Решение на Съда от 26 ноември 1975 г. по дело Fabricants de papiers peints/Комисия, 73/74, Recueil, стр. 1491, точка 31).
In the present case, it was for the Commission to provide explicit reasoning in the contested letters since the change in the regulatory framework had occurred shortly before their adoption as a result of the entry into force of Regulation No 448/2004 and since the scope of the decisions contained in those letters goes appreciably further than earlier decisions (Case 73/74 Fabricants de papiers peints v Commission [1975] ECR 1491, paragraph 31).
Комисията иска второто правно основание да бъде отхвърлено по съображението, че обжалваните писма са достатъчно мотивирани както с оглед на конкретния контекст, така и с оглед на правната уредба на допустимостта на разходите за участието на структурните фондове, чието съдържание е било известно на Италианската република, тъй като ѝ е било съобщено с тълкувателната бележка и с писмото от 29 юли 2003 г.
The Commission contends that the second plea in law should be rejected on the ground that the contested letters contain a sufficient statement of the reasons on which they are based, having regard to the context of the case and to the rules governing the eligibility of expenditure for a contribution from the Structural Funds, which were known to the Italian Republic by virtue of its having been informed of them in the interpretative memorandum and the letter of 29 July 2003.
По силата на постоянната съдебна практика изискваните от член 253 ЕО мотиви трябва да са съобразени с естеството на съответния акт и по ясен и
It is settled caselaw that the statement of reasons required under Article 253 EC must be appropriate to the act at issue and must disclose in a clear and unequivocal
Това задължение за мотивиране следва да се преценява в зависимост от конкретните обстоятелства, по-специално в зависимост от съдържанието на акта, от естеството на изложените мотиви и от интереса, който адресатът на акта може да има от получаване на разяснения.
That obligation to state reasons must be appraised by reference to specific circumstances, in particular the content of the measure in question, the nature of the reasons given and the interest which the addressee of the measure may have in obtaining explanations.
Както следва от точки 127 и 128 по-горе, с приемането на второто, третото, четвъртото и петото обжалвано писмо имплицитно е приложено спорното общо правило, изложено в тълкувателната бележка и в писмата от 14 май и 29 юли 2003 г., както и в писмото от 25 март 2004 г.
As can be seen from paragraphs 127 and 128, above, the second, third, fourth and fifth contested letters implicitly applied the general rule at issue, set out in the interpretative memorandum and in the letters of 14 May 2003, 29 July 2003 and 25 March 2004.
Следователно от кореспонденцията си с Комисията Италианската република е можела да разбере, че отказите за възстановяване са имплицитно, но ясно и недвусмислено основани на обстоятелството, че отчетените от Италианската република спорни авансови плащания не могат да бъдат считани за действително разходи по смисъла на член 32, параграф 1, трета алинея от общия регламент и следователно не са допустими за участието на фондовете.
The exchange of letters between the Commission and the Italian Republic thus enabled the latter to understand that the refusal of reimbursement was based impliedly, but in a clear and unequivocal fashion, on the fact that the advance payments at issue declared by the Italian Republic could not be regarded as expenditure actually paid out within the meaning of the third subparagraph of Article 32(1) of the general regulation and were not therefore eligible for a contribution from the Funds.
Впрочем от доводите, развити от Италианската република в рамките на настоящата жалба, следва, че тя е разбрала разсъжденията, които стоят в основата на решенията за отказ за възстановяване, съдържащи се във второто, третото, четвъртото и петото обжалвано писмо.
Moreover, it can be seen from the Italian Republic’s arguments in the present case that it understood the reasoning underlying the decisions to refuse reimbursement contained in the second, third, fourth and fifth contested letters.
Всъщност искането ѝ за отмяна на тези решения се опира главно на оспорване на спорното общо правило, което им служи за основание.
Its application for the annulment of those decisions is based principally on its challenge of the general rule at issue, which forms the basis for the decisions in question.
При тези обстоятелства второто правно основание, изведено от абсолютна липса на мотиви, следва да бъде отхвърлено.
Under those circumstances, the second plea in law, alleging a complete failure to state reasons, must be rejected.
По шестото правно основание, изведено от нарушение на принципа на пропорционалност и от злоупотреба с власт, и по седмото правно основание, изведено от нарушение на Регламент № 448/2004, на принципа за равно третиране и на принципа на правната сигурност, както и от противоречивия характер на обжалваните писма
The sixth plea in law, alleging infringement of the principle of proportionality and a misuse of powers, and the seventh plea in law, alleging infringement of Regulation No 448/2004, the principles of equal treatment and legal certainty, and the contradictory nature of the contested letters
В рамките на шестото си правно основание Италианската република поддържа, че обжалваните писма нарушават принципа на пропорционалност, тъй като прилагат общ и абстрактен принцип за недопустимост на авансовите плащания, който е несъразмерен спрямо преследваната цел.
By its sixth plea in law, the Italian Republic claims that the contested letters infringe the principle of proportionality inasmuch as they apply a general and abstract principle of the ineligibility of advance payments which is disproportionate to the objective to be attained.
Този принцип се основавал, на първо място, на недоказаната предпоставка, че в случая с авансовите плащания не съществували достатъчно гаранции, че предоставените на крайните получатели средства ще бъдат действително използвани за осъществяването на целите на помощта.
That principle is based, first of all, on the unsubstantiated premiss that, in the case of advance payments, there is no sufficient guarantee that the amounts made available to the final recipients will actually be used for the purposes for which the aid was granted.
На второ място, този принцип бил приложен, без да се прецени дали е възможно да съществуват други подходящи мерки, които налагат по-малко ограничения, и по-специално без да се държи сметка за гаранциите, произтичащи от националната правна уредба.
Secondly, it was applied without consideration being given to whether other appropriate, less restrictive, measures existed and, in particular, without account being taken of the guarantees flowing from national rules .
Италианското законодателство предлагало гаранции относно изпълнението на съвместно финансираните от фондовете дейности от страна на крайните получатели на авансовите плащания.
Italian law provides guarantees for the implementation by the final recipients of advance payments of assistance co-financed by the Funds.