natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Както изтъква жалбоподателят, този критерий е включен в проекта за директива вследствие на изменение, предложено на 13 септември 2002 г. от Комисията по околна среда, обществено здраве и политика за потребителите на Европейския парламент, като това изменение е мотивирано с факта, че „[е] важно да може да се разполага с данни, които отразяват и позволяват оценка на положението на търговията с права за емисии на парникови газове“ (Заседателен документ A5-0303/2002, I, стр. 48, изменение № 73) [неофициален превод].
As the applicant states, this criterion was included in the draft directive following an amendment, proposed on 13 September 2002 by the European Parliament Committee on the Environment, Public Health and Consumer Policy, the justification for which was that ‘data which enable the state of emissions allowances trading to be gauged must be made available’ (Session document A5-0303/2002, I, p.
Следователно историческото тълкуване не осигурява допълнителни елементи, които могат да изменят заключението, изведено в точка 96 по-горе.
Consequently, a historical interpretation does not supply additional factors capable of altering the conclusion drawn in paragraph 96 above.
В резултат на това следва да се пристъпи към систематическо тълкуване на критерий № 10 от приложение III към Директива 2003/87.
It is accordingly necessary to provide a contextual interpretation of criterion 10 of Annex III to Directive 2003/87.
ГЕРМАНИЯ/КОМИСИЯ г) Относно систематическото тълкуване на критерий № 10 от приложение III към Директива 2003/87
(d) Contextual interpretation of criterion 10 of Annex III to Directive 2003/87
Относно релевантните разпоредби от Директива 2003/87 и от Регламент № 2216/2004 i) Относно членове 9 и 11 от Директива 2003/87
The relevant provisions of Directive 2003/87 and Regulation No 2216/2004
В рамките на систематическото тълкуване на критерий № 10 от приложение III към Директива 2003/87 найнапред следва да се извърши позоваване на член 9, параграф 1 от Директива 2003/87, който представлява законовата база за изготвянето на НПР от държавите-членки.
In interpreting criterion 10 of Annex III to Directive 2003/87 contextually, it is appropriate to refer, first of all, to Article 9(1) of the directive, which forms the legal basis for the drawing up of NAPs by the Member States.
Тази разпоредба предвижда по-специ-ално, че „всяка държавачленка разработва [НПР], в който се посочва общото количество на квотите, които тя възнамерява да разпредели за този период, и как предлага да ги разпредели“ и че „[този] [НПР] трябва да се основава на обективни и прозрачни критерии, включително тези, включени в приложение III, като се отчетат надлежно коментарите на обществеността“.
This provision states, in particular, that ‘each Member State shall develop [an NAP] stating the total quantity of allowances that it intends to allocate for that period and how it proposes to allocate them’ and that ‘the [NAP] shall be based on objective and transparent criteria, including those listed in Annex III, taking due account of comments from the public’.
В това отношение Първоинстанционният съд констатира, че що се отнася до евентуалния окончателен или, обратно, само временен характер на предвиденото в НПР разпределение на квоти от държаватачленка, използваният в член 9, параграф 1 от Директива 2003/87 израз („възнамерява да разпредели“) съответства във всяка от разгледаните в точка 95 по-горе езикови редакции на този, използван в критерий № 10 от приложение III към Директива 2003/87 („се планира да бъдат определени“).
With regard to whether the allocation of allowances by a Member State that is envisaged by the NAP is definitive or, on the other hand, only provisional in nature, the Court finds that the words used in Article 9(1) of Directive 2003/87 (‘intends to allocate’) essentially correspond, in each of the language versions examined in paragraph 95 above, to those used in criterion 10 of Annex III to the directive (‘intended to be allocated’).
Посочените формулировки обаче не предполагат задължително наличието на широка свобода за държаватачленка при транспониране.
These formulations do not, however, necessarily mean that the Member State has wide freedom of action with regard to implementation .
Те могат да се възприемат и като последица от факта, че НПР ще бъде подложен на контрол от Комисията по силата на член 9, параграф 3 от Директива 2003/87, и че поради това всяко разпределение на квоти, предвидено в списъка на инсталациите, приложен към споменатия НПР — и следователно „планирано“ от държаватачленка — е само временно до момента, в който Комисията го потвърди или отхвърли, като поиска и изменения.
They may also be understood as being the consequence of the fact that the NAP will be reviewed by the Commission, pursuant to Article 9(3) of the directive, and that accordingly any allocation of allowances envisaged in the list of installations annexed to the NAP — and therefore ‘intended’ by the Member State — is only provisional until the Commission ratifies it or rejects it with a request for amendments.
По-нататък следва да се извърши позоваване на член 9, параграф 3 от Директива 2003/87, който гласи, че „Комисията може да отхвърли този [НПР] или някой аспект от него въз основа на това, че е несъвместим с критериите, изброени в приложение III или в член 10“ и че „ако предложените изменения се приемат от Комисията, държаватачленка взема единствено решение по член 11, парагра[ф 1]“.
It is appropriate to refer, next, to Article 9(3) of Directive 2003/87, according to which ‘the Commission may reject [the NAP], or any aspect thereof, on the basis that it is incompatible with the criteria listed in Annex III or with Article 10’ and ‘the Member State shall only take a decision under Article 11(1) … if proposed amendments are accepted by the Commission’.
Освен това следва да се припомни формулировката на член 11, параграф 1 от Директива 2003/87, според който „всяка държавачленка взима решение за общото количество квоти, които ще разпредели […] и за отпускането на тези квоти на оператора на всяка инсталация“.
The wording of Article 11(1) should also be recalled, according to which ‘each Member State shall decide upon the total quantity of allowances it will allocate … and the allocation of those allowances to the operator of each installation’.
В допълнение, в посочената разпоредба се пояснява, че „това решение се взима“ от държаватачленка и „се основава на нейния [НПР], […] като се отчитат бележките на обществеността“.
Article 11(1) also makes it clear that ‘this decision shall be … based on its [NAP] …, taking due account of comments from the public’.
В този контекст Първоинстанционният съд счита, че е полезно да се припомнят различните етапи на процедурата, описана в член 9, параграфи 1 и 3, тълкуван във връзка с член 11, параграф 1 от Директива 2003/87.
In this context, it is useful to recall the various stages of the procedure set out in Article 9(1) and (3) of Directive 2003/87, read in conjunction with Article 11(1).
Всъщност член 9, параграф 3 предвижда различни етапи, съответстващи респективно на нотифицирането, финализирането на НПР и приемането от държаватачленка на решението за разпределение.
Article 9(3) envisages a number of stages corresponding, respectively, to notification and finalisation of the NAP and adoption by the Member State of the allocation decision.
Освен това той предвижда и поне два случая на контрол и на отхвърляне на НПР от Комисията.
It also envisages at least two opportunities for the Commission to review and reject the NAP.
Първият абсолютно необходим етап се състои в първоначалното нотифициране на НПР от държаватачленка съобразно параграф 1 от посочената разпоредба и в разглеждането на споменатия НПР от Комисията.
The first, essential, stage consists in the initial notification by the Member State of the NAP in accordance with Article 9(1) and examination of the NAP by the Commission .
Към този първи етап се добавя евентуално втори етап.
This first stage is supplemented, in some cases, by a second stage .
Той предоставя възможност за евентуални изменения в НПР или по искане на Комисията, или по предложение на държаватачленка и за приемането или не на тези изменения от Комисията.
The latter gives rise to possible amendments of the NAP, either at the Commission’s request or following a proposal by the Member State, and to the acceptance or rejection of those amendments by the Commission .
Едва след като първият, а евентуално и вторият етап се осъществят, държаватачленка има право да приеме в рамките на трети етап и въз основа на своя НПР решението си за разпределение на квоти по член 11, параграф 1 от Директива 2003/87 (Решение на Първоинстанционния съд от 23 ноември 2005 г. по дело Обединеното кралство/Комисия, T-178/05, Recuеil, стр. II-4807, точка 56).
It is only when the first and — if necessary — the second stage have been completed that the Member State is entitled to adopt, in a third stage and on the basis of its NAP, its decision allocating allowances pursuant to Article 11(1) of Directive 2003/87 (Case T-178/05 United Kingdom v Commission [2005] ECR II-4807, paragraph 56).
В това отношение критерий № 9 от приложение III към
In this connection, criterion 9 of Annex III
Директива 2003/87 пояснява, че „[НПР] трябва да съдържа клаузи за представяне на коментари от страна на обществеността и да съдържа информация за процедурата, посредством която тези коментари ще се отчитат надлежно преди да се вземе решение за разпределението на квотите“.
GERMANY v COMMISSION to Directive 2003/87 states that ‘the [NAP] shall include provisions for comments to be expressed by the public, and contain information on the arrangements by which due account will be taken of these comments before a decision on the allocation of allowances is taken’.
Предвид изложеното Първоинстанционният съд отбелязва на първо място, че решението за разпределение на държаватачленка, предвидено в член 11, параграф 1 от Директива 2003/87, в рамките на споменатата директива не подлежи повече на специално разглеждане от Комисията по подобие на контрола върху НПР, предвиден в член 9 от посочената директива.
In light of the foregoing, the Court observes, first, that the allocation decision by the Member State which is provided for in Article 11(1) of Directive 2003/87 is not subject, under the directive, to a specific examination by the Commission like the review provided for in Article 9 of the directive concerning the NAP.
Фактът обаче, че член 11, параграф 1 от Директива 2003/87 задължава държаватачленка да вземе решението си за разпределение въз основа на своя НПР, разгледан от Комисията по силата на член 9 от споменатата директива и евентуално изменен по нейно искане, не означава задължително, че последващо изменение на индивидуалните разпределения на квоти повече не е възможно.
However, the fact that Article 11(1) obliges the Member State to base its allocation decision on its NAP, as examined by the Commission under Article 9 and possibly amended at its request, does not necessarily mean that a subsequent modification of the individual allocations of allowances is no longer possible.
Всъщност според член 11, параграф 1, второ изречение in fine, тълкуван във връзка с критерий № 9 от приложение III към Директива 2003/87, съдържанието на решението за разпределение зависи и от второто консултиране на обществеността.
In accordance with the final words of the second sentence of Article 11(1), read in conjunction with criterion 9 of Annex III, the content of the allocation decision also depends on the second public consultation.
Посоченото второ консултиране се провежда обаче едва след разглеждането от Комисията на нотифицирания НПР и трябва да може да доведе до изменение на разпределението, което държаватачленка предлага да приеме със своето решение за разпределение, за да не се превърне посоченото консултиране в безпредметно, а коментарите на обществеността в напълно теоретични (Решение по дело Обединеното кралство/Комисия, точка 104 по-горе, точка 57).
This second public consultation does not take place until after the Commission has examined the notified NAP, and it must be capable of leading to amendment of the allocation which the Member State proposes to lay down by its allocation decision, if that consultation is not to be deprived of its effectiveness and the comments of the public are not to be rendered purely academic (United Kingdom v Commission, cited in paragraph 104 above, paragraph 57).
От това следва, че ако по принцип всяко изменение на основната рамка на НПР вследствие на приключването на процедурата по разглеждане, предвидена в член 9, параграф 3 от Директива 2003/87, може да неутрализира установената там система за превантивен контрол, абсолютна забрана за изменение на индивидуалните разпределения, постановени в НПР, би накърнила полезния ефект на второто консултиране на обществеността, предвидено в член 11, параграф 1, второ изречение in fine, тълкуван във връзка с критерий № 9 от приложение III към Директива 2003/87 (вж. в този смисъл Решение по дело Обединеното кралство/Комисия, точка 104 по-горе, точка 58).
It follows that while, in principle, any amendment of the NAP’s fundamental framework following the conclusion of the examination procedure provided for in Article 9(3) of Directive 2003/87 is liable to neutralise the system of preventive review which it establishes, an absolute prohibition on amending the individual allocations laid down in the NAP would compromise the practical effect of the second public consultation as provided for by the final words of the second sentence of Article 11(1), read in conjunction with criterion 9 of Annex III (see, to this effect, United Kingdom v Commission, cited in paragraph 104 above, paragraph 58).
Следва да се добави, че както е видно от точки 93, 95 и 96 от нейните указания, самата Комисията изглежда изхожда от принципа, че предвид задължителния характер на участието на обществеността евентуални изменения, които са се оказали необходими след второто консултиране на обществеността, могат да бъдат включени в решението за разпределение, при условие че държаватачленка уведоми за тях Комисията преди приемането на споменатото решение.
It should be added that, as is apparent from paragraphs 93, 95 and 96 of the Commission guidance, the Commission itself seems to take as its starting point that, given the mandatory nature of the public participation, any amendments that have proved necessary after the second public consultation can be incorporated into the allocation decision, provided that the Member State informs the Commission thereof before adopting that decision.
На второ място, следва да се отбележи, че в своя релевантен пасаж („всяка държавачленка взима решение за общото количество квоти, които ще разпредели […] и за отпускането на тези квоти на оператора на всяка инсталация“) член 11, параграф 1 от Директива 2003/87 е формулиран по-скоро отворено, обърнат към бъдещето, и че тази разпоредба не забранява изрично последващо изменение на броя квоти, разпределени индивидуално според списъка, приложен към НПР и според решението за разпределение.
It should be observed, second, that in the relevant passage (‘each Member State shall decide upon the total quantity of allowances it will allocate … and the allocation of those allowances to the operator of each installation’), Article 11(1) of Directive 2003/87 is worded in a rather open manner and is directed towards the future, and that that provision does not expressly prohibit a subsequent amendment of the amount of allowances allocated individually according to the list annexed to the NAP and according to the allocation decision.
Също така член 9, параграф 1 от споменатата директива, който установява условията за законосъобразност на НПР, не се позовава изключително на критериите, изброени в приложение III към Директива 2003/87, а позволява НПР да се основе на други критерии за разпределение, при условие че те са „обективни и прозрачни“.
Also, Article 9(1) of the directive, which lays down the conditions governing an NAP’s legality, does not refer exclusively to the criteria listed in Annex III to the directive, but allows the NAP to be founded on other allocation criteria, provided that they are ‘objective and transparent’.
От това произтича, от една страна, че при липсата в член 11, параграф 1 на изрична забрана за последващи изменения на индивидуалното отпускане на квоти, НПР и решението за разпределение могат изрично да предвиждат подобна възможност за изменение, при условие че критериите за неговото прилагане са обективно и прозрачно определени.
It follows, first, that, in the absence of an express prohibition in Article 11(1) of subsequent amendment of the individual allocation of allowances, the NAP and the allocation decision may expressly provide for such a possibility of amendment, provided that the criteria for exercise of that power are laid down in an objective and transparent manner.
От това произтича, от друга страна, че ако тези допълнителни критерии не представляват критерии, определени в приложение III към Директива 2003/87, контролните правомощия на Комисията по член 9, параграф 3 от тази директива задължително се стесняват и ограничават до въпроса дали тези допълнителни критерии — въведени от държаватачленка при упражняване на оставената ѝ за транспониране на споменатата директива свобода на преценка — отговарят на условията за обективност и прозрачност.
It follows, second, that, since those additional criteria do not constitute criteria defined in Annex III to Directive 2003/87, the Commission’s power of review under Article 9(3) of that directive is necessarily restricted and is limited to the question whether the additional criteria — introduced by the Member State in the exercise of the discretion which it is allowed for transposition of the directive — fulfil the conditions of objectivity and transparency.
Следва да се добави, че евентуално последващо изменение на индивидуалните разпределения на квоти, настъпило след решението за разпределение по смисъла на член 11, параграф 1 от Директива 2003/87, не води до изгубване от Комисията на всякаква възможност за контрол, като се има предвид постоянният надзор, който последната упражнява посредством способите за проверка и управление, предвидени от Регламент № 2216/2004, както и общото правомощие за надзор, предоставено ѝ на основание член 211 ЕО и член 226 ЕО, което ѝ позволява да предприема действия във всеки момент, ако е налице нарушение на общностното право.
It should be added that any subsequent amendment of the individual allocations of allowances, occurring after the allocation decision under Article 11(1) of Directive 2003/87, does not result in the Commission losing all possibility of review, given the permanent supervision which it exercises as a result of the instruments for management and verification that are provided for by Regulation No 2216/2004, and the general supervisory power with which it is vested under Articles 211 EC and 226 EC and which permits it to act at any time if Community law is infringed.
ii) Относно член 29 от Директива 2003/87
(ii) Article 29 of Directive 2003/87
Член 29 от Директива 2003/87 позволява в изключителни случаи и чрез дерогация от общото предвидено количество квоти последващо увеличение на броя
Article 29 of Directive 2003/87 permits, as an exception and in derogation from the total quantity of allowances that is laid down, a subsequent increase in the amount
ГЕРМАНИЯ/КОМИСИЯ квоти, разпределени индивидуално.
GERMANY v COMMISSION of individually allocated allowances .
Това потвърждава идеята, че държаватачленка по принцип няма право да разпределя допълнителни квоти.
This bears out the proposition that a Member State is not, in principle, permitted to allocate additional allowances .
В споменатата директива обаче не съществува изрична разпоредба, която да ограничава свободата на действие на държаватачленка в управлението на индивидуалното отпускане на квоти, когато то не води до подобно увеличение, а единствено до последващи корекции в посока намаляване.
However, the directive contains no express provision limiting the Member State’s freedom of action in managing the individual allocation of allowances when that does not result in such an increase but only in downward expost corrections.
Всъщност в последния случай няма риск от разпределение, надвишаващо общия предвиден брой квоти в НПР, което би противоречало на произтичащото за държаватачленка задължение за намаляване на емисиите.
In the latter case, there is no risk of an allocation exceeding the total amount of allowances that is provided for in the NAP, an allocation which would be contrary to the obligation owed by the Member State to reduce emissions.
В това отношение следва да се отбележи също, че в отговор на въпросник на Комисията в хода на административната процедура жалбоподателят отбелязва, че противно на това, което се вижда от първоначално нотифицирания НПР, приетото на основание член 11, параграф 1 от Директива 2003/87 решение за разпределение съдържа единствено корекции ex post в посока намаляване, а не мерки за увеличение на индивидуалните разпределения (вж. точка 34 по-горе).
In this connection, it should also be noted that, in reply to a questionnaire from the Commission during the administrative procedure, the applicant pointed out that, contrary to what appeared from the NAP as originally notified, the allocation decision adopted pursuant to Article 11(1) of Directive 2003/87 contained only downward expost adjustments and not measures increasing individual allocations (see paragraph 34 above).
iii) Относно член 38, параграф 2 от Регламент № 2216/2004
(iii) Article 38(2) of Regulation No 2216/2004
Както изтъква Комисията, член 38, параграф 2 от Регламент № 2216/2004 представлява единствено процесуална норма от техническо естество, насочена към доброто управление и към управлението, централизирано на европейско ниво, на стандартизираната и защитена система от регистри, съдържаща по-специал-но таблиците НПР, представящи данните от различните НПР, нотифицирани от държавите-членки.
As the Commission submits, Article 38(2) of Regulation No 2216/2004 is merely a procedural rule of a technical nature for the proper management and centralised, European-level, management of the standard and secured system of registries, which contains, inter alia, the NAP tables presenting the data of the various NAPs as notified by the Member States.
Тази норма установява условията, в съответствие с които корекции могат да бъдат нотифицирани и нанасяни в таблицата НПР, като тези корекции обаче са подчинени на спазването на процедурата за нотификация и за контрол от страна на Комисията по член 9, параграф 3 от Директива 2003/87.
That rule establishes the conditions in accordance with which corrections may be notified and made to the NAP table, but the corrections are contingent upon compliance with the procedure of notification and review by the Commission under Article 9(3) of Directive 2003/87.
От това следва, че посочените възможности за изменения по никакъв начин не накърняват законосъобразността или основателността на разглежданите корекции и че при всички положения не могат да изменят значението на различните релевантни разпоредби от Директива 2003/87.
It follows that these possibilities of amendment are entirely without prejudice to whether the corrections in question are lawful or well founded and that they are not in any event capable of altering the effect of the various relevant provisions of Directive 2003/87.
От друга страна, формулировката в член 38, параграф 2, второ изречение от Регламент № 2216/2004, че „тази поправка е в съответствие с методологиите, описани в този [НПР]“, поне непряко потвърждава възможността за последваща корекция на броя разпределени квоти, ако НПР в това си качество изрично предвижда приложимия
On the other hand, the wording used in the second sentence of Article 38(2) of Regulation No 2216/2004, namely ‘that correction is in accordance with methodologies set out in that [NAP]’, confirms, at least indirectly, that subsequent correction of the amount of allowances allocated is possible, provided that the NAP