natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Детоксификацията може да се проведе най-добре в медицинска обстановка, за да се избегнат потенциалните взаимодействия между лекарствените средства и други вещества или поради съпътстващите заболявания.
Detoxification may be best conducted in a medical setting to avoid potential interactions between medications and other substances, or because of comorbid illnesses.
Може да са необходими различни схеми на приемане на лекарствените средства поради свързаните с възрастта метаболични промени.
Different dose regimens may be required because of age-related metabolic changes.
По-възрастните пациенти обаче постигат равностойни или по-добри резултати от по-младите, когато започнат лечение.
However, older patients do achieve equivalent or better results than younger adults when they enter into treatment.
Възрастните граждани трябва да имат достъп до ефективни здравни услуги, където за тях ще се грижат с достойнство и внимание.
Older citizens should have access to effective healthcare services where they will be catered for with dignity and sensitivity.
Това може да наложи разработването на по-широка гама и алтернативи на сега съществуващото лечение.
This may require developing a wider range and alternatives to current treatment.
Наркотиците във фокус е поредица за подпомагане на политиките, издавана от Европейския център за мониторинг на наркотиците и наркоманиите (ЕЦМНН), Лисабон.
Drugs in focus is a series of policy briefings published by the European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction (EMCDDA) in Lisbon.
Публикациите са три пъти годишно на 23-те официални езика на Европейския съюз, както и на норвежки и турски.
The briefings are produced three times a year in the 23 official languages of the European Union plus Norwegian and Turkish.
Всеки откъс може да бъде възпроизвеждан при посочване на източника.
Any item may be reproduced provided the source is acknowledged.
За безплатен абонамент уточнете изискванията си по електронна поща: publications@emcdda.europa.eu
For free subscriptions, please specify your requirements via e-mail: publications@emcdda.europa.eu
ОФИЦИАЛЕН ИЗДАТЕЛ: Служба за официални публикации на Европейските общности n u l l
OFFICIAL PUBLISHER: Office for Official Publications of the European Communitiesnull
Досега резултатите са обнадеждаващи, но може лесно да се надценят или да се изтълкуват неправилно приложенията им, като те повдигат също така някои етични въпроси, които изискват внимателно разглеждане.
Modern developments in neurobiology help us to better understand this process. Moreover, such developments now provide strong scientific grounds for viewing drug addiction as a psychiatric disorder, usually classified as a ‘chronic and relapsing brain disease’.
Подтикнати от новите и бързо развиващи се технологични постижения в тази област, се развиват нови модели, които вземат предвид участието и на други невротрансмитери в този процес и изследват ролята на генетичните различия между индивидите. Тези изследвания могат
The findings so far are encouraging, but their implications can easily be overstated or misunderstood, and also raise a number of important ethical issues that require careful consideration. This paper provides a summary of the key developments in this area and underlines the fact that any potential new approaches will require rigorous evaluation for safety and efficacy before being introduced into routine practice.
Пристрастяването към наркотиците е поведение, характеризиращо се със загуба на контрол върху употребата им от страна на индивида.
Most neurobiological research on addiction has focused on the role a drug-released neurotransmitter called dopamine has on the repeated activation of the ‘reward system’– circuitry made up of a complex set of cerebral structures which act as a barometer, indicating a person’s physical and psychological state.
Пристрастените могат да имат желание да спрат, но намират това за трудно, въпреки че често страдат от негативни последици.
Spurred on by recent technological developments occurring rapidly in this field, newmodels have arisen which take into account the implication of other neurotransmitters in the process, also exploring the role of genetic differences between individuals.
Новите постижения в невробиологията ни помагат да разберем по-добре този процес.
By providing a better understanding of how addiction develops, this research may provide the basis for new
Невротрансмитер: химично вещество, произвеждано и отделяно от невроните.
Neurotransmitter: a chemical produced and released by neurons.
Някои от тези молекули (гамааминомаслена киселина (GABA), глутаминова киселина) участват в комуникацията между невроните; други
Some of these molecules (GABA, glutamic acid) participate in the communication between neurons; some others (dopamine, noradrenaline, serotonin) modulate (amplify or attenuate) the information.
(допамин, норадреналин, серотонин) променят (усилват или отслабват) информацията.
Reward system: this brain circuit reinforces behaviour when activated. Data indicate that drugs of abuse are pleasurable because they activate this system.
Новите фармакологични терапии, насочени към специфични невротрансмитерни системи, фармакологични лекарствени имплантанти, наркотични ваксини или неврологични лечения, притежават потенциала да смекчат поведението на пристрастяване.
Novel pharmacotherapies targeted at specific neurotransmitter systems, pharmacological drug implants, drug vaccines or neurological treatments may have the potential to ameliorate addictive behaviours.
Невробиологичните изследвания се опитват да установят как наркотиците предизвикват неврохимични промени в мозъчната система за възнаграждаване, които правят употребата им привлекателна и създават желание за повторната им употреба.
A growing body of research suggests that chronic drug use can produce long-term disruptions in the modulation of neurocognitive circuits involved in motivation and attention, decision-making and the ability to inhibit impulses.
Неврологичните и генетичните изследвания обещават да предоставят подробно обяснение на причинно-следствената връзка при мозъчните процеси.
Neuroscience and genetic research promise to provide a detailed causal explanation in terms of brain processes.
Все пак причинно-следствени или свръхопростени модели на пристрастяване могат също така потенциално да доведат до по-задължаващи политики спрямо пристрастените, пренебрегване на важни социални политики или да намалят подкрепата за съществуващи, доказали се модели за лечение на наркоманиите.
However, causal, or over-simplified models of addiction could also potentially lead to more coercive policies towards addicted individuals, the neglect of important social policies, or undermine support for existing proven approaches to drug treatment.
Все повече изследвания показват, че хроничната употреба на наркотици може да доведе до дълготрайни нарушения в модулацията на когнитивните неврални вериги, участващи в процесите на мотивация и поддържане на вниманието, вземане на решения и възможността за потискане на импулсите.
There is a pressing need to explore the ethical and policyimplications of addiction neuroscience research to ensure that developments are taken forward in ways that adequately safeguard human rights and protect the ethical values of consent, liberty, equality and privacy.
Невровизуализиращите и генните технологии могат да помогнат за определяне на точните вътрешни механизми напристрастяването и за определяне на хората, застрашени да развият пристрастяване, като позволяват потенциално вземане на мерки спрямо хората с по-висок риск.
Neuroimaging and genetic technologies may help to define more precisely intimate mechanisms of addiction and to identify individuals who have a vulnerability to develop addiction, potentially allowing interventions to be targeted at those at greater risk.
Невробиологичниизследвания напристрастяването
Neurobiological research in addiction and that repeated exposure to drugs of abuse disrupts this regulation.
Проучвания при животни показват, че норадренергичните и серотонинергичните неврони са свързани (напр. взаимно ограничават активността си) и многократното приемане на наркотици нарушава тази регулация.
Over time, noradrenergic and serotonergic neurons become autonomous and hyper-reactive to external stimuli and arguably this druginduced long-term uncoupling explains dysfunctions in motivation and in the ability to inhibit impulses.
„Постиженията на неврологията променят представите ни за това как хората се пристрастяват към наркотиците, като отварят врати към изследването на новиметоди за лечение.
‘Developments in neuroscience are transforming our understanding of how people become addicted to drugs while opening-up avenues of investigation for new approaches to treatment.
Все пак трябва да подложим тези новиметоди на щателно изследване преди да започне приложението им, за да осигурим максимален успех и финансова ефикасност.“
We must, however, ensure that such beneficial new approaches are rigorously evaluated prior to implementation to ensure maximum success and financial efficiency.’
Почти всички наркотици, за които е известно, че водят до пристрастяване при хората, повишават отделянето на невротрансмитера, наречен допамин, в подкоровата структура — нуклеус акумбенс (nucleus accumbens).
Almost all drugs known to induce abuse or addiction in humans increase the release of a neurotransmitter called dopamine in a sub-cortical structure, the nucleus accumbens.
Телата на невроните, които отделят допамин, се намират в ареа тегменталис вентралис (area tegmentalis ventralis) и субстанция нигра (substantia nigra) (вж. фигурата).
The cell bodies of neurons which release dopamine are located in the ventral tegmental area and the substantia nigra (see figure).
Тези допаминергични неврони формират мезокортиколимбичния път.
These dopaminergic neurons form the meso-corticolimbic pathway.
Те стимулират различни мозъчни структури, например префронталната кора (prefrontal cortex), амигдалата (amygdala) и хипокампуса (hippocampus), които са част от кръга, наречен „система за възнаграждаване“.
They stimulate different cerebral structures, such as the prefrontal cortex, the amygdala and the hippocampus, which are part of a circuitry called the ‘reward system’.
Проучвания при животни и някои други данни показват големи разлики в уязвимостта от пристрастяване.
Animal studies and other evidence suggest great variability in vulnerability to addiction.
Новите технологии дават възможност на невробиологичните изследвания да започнат да разпознават невропсихологични и генетични разлики при отделните индивиди, които могат да повлияят на вероятността те да развият пристрастяване, ако употребяват наркотици.
New technologies mean that neurobiological research can start to identify neuropsychological and genetic differences in individuals that may influence their chances of developing addiction if they use drugs.
Това са неинвазивни техники, които вероятно могат да помогнат за идентифицирането на невропсихологичните нарушения, които може би са първопричината за неспособността за прекратяване на употребата на наркотици.
New technologies in addiction research non-invasive techniques which may help to identify neuropsychological deficits that may be the primary source of an individual’s inability to stop using drugs.
Традиционни и новиметоди за лечение напристрастяването
Traditional and newtreatments of addiction
Постиженията в генната и молекулярната биология, например възможността за клониране и определяне на ДНК последователността на рецепторните подвидове, транспортери и ендогенни агонисти, позволяват на учените да разпознават и специфично да повлияват съответните рецептори или транспортери с лекарства, които блокират (антагонисти) или подпомагат (агонисти или парциални агонисти) активността.
Advances in genomic and molecular biology, such as the ability to clone and sequence receptor subtypes, transporters and endogenous agonists, have enabled scientists to identify and specifically target relevant receptor or transporter sites with drugs that either block (antagonists) or facilitate (agonists or partial agonists) activity.
Също така техниките за генетична манипулация са прилагани при животински модели за усилване (напр. свръхекспресиращи мутанти) или блокиране (напр. трансгенно елиминиране на доминантно-негативни мутанти) на активността на специфичната анализирана молекула.
Moreover, genetic manipulation techniques have been used on animal models to increase (i.e. overexpression mutants) or block (i.e. transgenic knockouts of dominant-negative mutants) the activity of a specific molecule under analysis.
Повечето невробиологични модели на пристрастяване защитават тезата, че тъй като наркотиците, с които се злоупотребява, отделят допамин и активират системата за възнаграждаване, пристрастяването се дължи на промяна в кинетичните реакции и повишено отделяне на допамин.
Most neurobiological models of addiction argue that, because drugs of abuse release dopamine and activate the reward system, addiction is due to a modification of kinetic reactions and increased dopamine release.
В нормални ситуации допамин се отделя, когато положителното преживяване е по-скоро ново, отколкото очаквано или неочаквано.
This dysregulation would correspond either to an increased reactivity of dopaminergic neurons to specific stimuli linked to the pleasurable and addictive product or to a down-regulation of dopamine signalling and a dampening of activity in the reward pathway.
Отделянето на допамин помага на индивида да запомни сигнали, съобщаващи за възнаграждаване.
In natural situations, dopamine is released when a rewarding experience is new, better than expected or unanticipated.
По тази причина, когато допаминовата система е свръхактивирана от употребата на наркотик, желанието за повторно изживяване на тези ефекти може да доминира над други важни, целенасочени дейности.
This release of dopamine helps the individual to memorise signals announcing a reward. Hence, when the dopamine system becomes over-aroused by drug use, pursuit of the repetition of these effects can dominate other important, goal-directed activities.
Нови моделив невробиологията напристрастяването
Newmodels in theneurobiology of addiction
При хора са правени генетични проучвания, за да се открият специфични гени, предразполагащи към пристрастяване.
In humans, genetic studies have tried to identify specific addiction susceptibility genes.
Големи проучвания за свързването и връзките на гените са идентифицирали множество обещаващи кандидат-гени, които предават склонност към пристрастяване, но досега само някои от тези алели са правилно репликирани и много от връзките са слаби.
Large-scale linkage and association studies have identified numerous promising candidate genes that confer vulnerability to addiction but, to date, few of these alleles have been consistently replicated and many of the associations are modest.
Традиционно пристрастяването се лекува с комбинация от фармакологични и психосоциални лечения.
Some recent studies suggest that, despite the critical and unquestionable role dopamine plays in reward, drugs of abuse may not necessarily induce addiction via a direct effect on dopaminergic neurons.
Никотиновата заместителна терапия е честа форма на заместително лечение при пушене, но не е особено ефективна.
There is some evidence that dopamine acts downstream to two other neuromodulators, noradrenaline and serotonin, responsible for vigilance and for the control of impulsivity, respectively.
Някои лечения могат също така да се провеждат за кратък период от време, за да подпомогнат за отвикването на индивида от всички вещества.
Animal studies indicate that noradrenergic and serotonergic neurons are coupled (i.e. limit the activity of each other)
Тези терапии са важно допълнение към фармакологичното и медицинското лечение за постигането на дълготраен положителен резултат.
Progress in neurobiological research on addiction has led to the use of drugs which target the dopaminergic system. However, this strategy has not yet proven effective in
Чрез използване на технологии като функционален ядрено-магнитен резонанс (fMRI), позитронна томография (PET), еднофотонна емисионна компютърна томография (SPECT), магнитна енцефалография (MEG) и електроенцефалография (EEG)
Neuroimaging, using technologies such as functional magnetic resonance imaging (fMRI), positron tomography (PET), single photon emission computed tomography (SPECT), magnetoencephalograph (MEG), and electroencephalograph (EEG), has provided insight into the way in which druginduced changes in the brain can produce the type of cognitive deficits seen in people addicted to drugs. These are
Причинно-следственимодели на пристрастяване
Causal models of addiction treating addiction, possibly because the wrong dopamine receptor has been targeted (i.e. D2) or because other modulatory neurotransmitter systems also require consideration.
D2) или защото трябва да бъдат взети под внимание и други модулаторни невротрансмитерни системи.
choices or act upon them. Drug use encompasses a complex set of behaviours and even the autonomy of dependent individuals is variable.
Употребата на наркотици включва сложна система от поведения и дори свободата на зависимите индивиди е различна.
One risk of an overly simplified interpretation of the emerging neurobiological evidence is that it could be inappropriately used to justify coerced, highly invasive or even damaging treatments, by proponents overly optimistic about their ability to cure addiction and without showing sufficient concern for broader human rights and ethical implications.
Етични и политическиаспекти
Ethical and policyimplications
Как пристрастяването се възприема от обществото е от особена важност за определяне на подходящите отговори.
How addiction is understood by society is important for deciding which responses are appropriate.
Определението напристрастяването като заболяване, при което е нарушен контролът на индивида върху употребата на даден наркотик, може да бъде противопоставено на историческия поглед към заболяването, според който на хората, ползващи наркотици, се гледа като на свободни индивиди, умишлено участващи в незаконни действия.
The definition of addiction as a disorder in which an individual’s control over their drug use is impaired can be contrasted with a historical perspective where drug users were seen as autonomous individuals who voluntarily engaged in illegal activities.
Дори и днес някои автори остават скептично настроени относно съществуването на пристрастяване и степента на контрол, която хората със зависимост имат върху своите действия, остава въпрос от съществено значение.
Even today, some authors remain sceptical about the existence of addiction, and the extent to which dependent individuals have autonomy over their actions remains a question of fundamental importance.
Моделът напристрастяването като мозъчно заболяване оспорва идеята, че употребата на наркотици е винаги доброволен избор, като твърди, че продължителната употреба на наркотици води до дълготрайни изменения в мозъчните структури и намалява значението на волевия контрол.
The brain disease model of addiction challenges the view that drug use is always a voluntary choice by arguing that prolonged drug use results in long-lasting changes in the brain structure that undermine voluntary control.
Макар че тези мозъчни промени могат да обяснят защо пристрастените продължават да употребяват наркотици
Although these brain changes may explain why addicts continue to use drugs despite tolerance to their pleasurable effects and serious adverse consequences, this model may also be used to argue that addicts may lack the autonomy to make informed
Редица други новиметоди за лечение, които са в процес на разработка или се изследват, могат да дадат нови идеи за лечението на някои форми на наркотична зависимост.
A number of other novel treatment approaches are in development or are being researched which may provide new approaches to treating some forms of drug dependence.
Те включват имунотерапия под формата на „ваксини“ срещу ефектите на никотина, кокаина и хероина, които действат, като се свързват с наркотика в кръвта и така предотвратяват навлизането му в мозъка.
These include immunotherapies in the form of ‘vaccines’ against the effects of nicotine, cocaine and heroin that act by binding to the target drug in the bloodstream, thus preventing it from reaching the brain.
Неврохирургията е най-инвазивният и дълготраен експериментален метод на лечение, но против него има големи етични възражения.
Neurosurgery is the most invasive and permanent form of experimental treatment, but there exist strong ethical objections to this approach.
Не толкова краен, но въпреки това повдигащ етични въпроси метод е дълбокомозъчната стимулация, която представлява вкарване на електростимулиращи електроди в зоните на мозъка като инсула (insula), участващи в процесите на пристрастяване.
Less extreme but still raising ethical concerns is deep brain stimulation which involves the insertion of electrical stimulating electrodes into the regions of the brain involved in addiction, such as the insula.
По-малко инвазивен метод е транскраниалната магнитна стимулация, която включва поставяне върху черепа на малка магнитна намотка, за да се блокира или усили невроналната активност. Понастоящем нито
A less invasive approach is transcranial magnetic stimulation that involves placing a small magnetic coil against an individual’s skull in order to block or enhance neural activity.
Нуклеус акумбенс
Nucleus accumbens
Бележка: Мезо-кортиколимбичните допаминергични неврони от ареа тегменталис вентралис (area tegmentalis ventralis) и субстанция нигра (substantia nigra) дават проекция към важно ядро от системата за възнаграждаване, нуклеус акумбенс (nucleus accumbens), и зоните в кората, отговорни за вземане на решения, например дали да употребяваме наркотици (напр. префронталната кора (prefrontal cortex) и гирус цингули (gyrus cinguli).
Note: Meso-corticolimbic dopaminergic neurons from the ventral tegmental area and substantia nigra project to an important structure of the reward circuitry, the nucleus accumbens, and to the cortical areas primarily responsible for making decisions, such as whether to use drugs (e.g. the prefrontal cortex, and the cingulate gyrus).
Влакна от средния мозък също така правят връзка и с нуклеус каудатус (nucleus caudatus) и путамен (putamen) (означени на фигурата като стриатум (Striatum)). Източник: (Hyman et al., 2006).
Projections from the midbrain also make connections with the caudate and the putamen (labelled Striatum in the figure). Source: Hyman et al., 2006.
Невробиологичните изследвания могат съществено да подобрят разбиранията ни за степента на свобода на пристрастените и съответно тяхната отговорност за действията им.
Neurobiological research can make a significant contribution to our understanding of the extent to which addicts are autonomous, and therefore responsible for their actions.
Свободата на зависимите за осъществяване на избор относно употребата на наркотици без съмнение е нарушена, когато са силно интоксикирани или изпитват остри симптоми на затваряне в себе си.
The autonomy of addicts in making choices about their drug use is undoubtedly impaired when they are acutely intoxicated or experiencing severe withdrawal symptoms.
Все пак степента на нарушение е много различна и информираното съгласие, т.е. процесът, чрез който отделният индивид се съгласява с дадено лечение без принуда, при пълно познаване на възможните рискове и ползи, може и трябва да се взима след стабилизирането на пациента.
However, the extent of impairment varies greatly and informed consent, i.e. the process by which individuals agree to treatment in the full knowledge of its possible risks and benefits, and without coercion, can and should be obtained after patient stabilisation.
Ако невробиологичните изследвания доведат до развитието на нови лечебни методи, те ще се присъединят и ще допълнят сега съществуващите лечения.
If neurobiological research leads to the development of new treatment approaches, they will join and hopefully complement existing treatments.