natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Като смята, че наймалко от постановяването на Решение от 11 декември 2003 г. по дело Barbier (С-364/01, Recueil, стр. I-15013) насам
Taking the view that, at least since the judgment of the Court of Justice in Case C-364/01 Barbier [2003]
JÄGER съществуват съмнения дали разпоредбите на германското право са съвместими с принципа на свободното движение на капитали, доколкото установяват разграничение в зависимост от мястото, където се намират имотите, предмет на наследството или част от него, Bundesfinanzhof решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
ECR I-15013, it was doubtful whether the provisions of German law, to the extent to which they differentiate according to the place in which the assets included in the estate or a part thereof are located, are reconcilable with the principle of the free movement of capital, the Bundesfinanzhof decided to stay the proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
„Съвместимо ли е с член 73б [параграф 1] от Договора за създаване на Европейската общност (понастоящем член 56, параграф 1 ЕО) за целите на данъка върху наследството
‘Is it compatible with Article 73b(1) of the Treaty establishing the European Community (now Article 56(1) EC) that for inheritance tax purposes:
— земеделски и горски имоти (в чужбина), които се намират в друга държавачленка, да бъдат оценявани по своята пазарна стойност (търговска стойност), когато за земеделски и горски имоти в страната се прилага специална процедура за оценяване, чиито резултати се равняват средно на едва 10 % от пазарната стойност, и
(a) assets (held abroad) consisting of agricultural land and forestry situated in another Member State are valued in accordance with their fair market value (current market value), whereas a special valuation procedure exists for domestic assets consisting of agricultural land and forestry, the results of which amount on average to only 10% of their fair market value, and
— придобиването на земеделски и горски имоти в Германия да бъде освободено от облагане в размер на специфична необлагаема част от наследството и остатъчната стойност да се оценява само на 60 %, когато при получаване от наследник на наследство, което се състои от намиращо се в страната имущество и земеделски и горски имоти в чужбина, тази правна уредба води до това поради местоположението на земеделските и горските имоти в чужбина придобиването на намиращото се в страната имущество да бъде подложено на облагане с данък върху наследството в по-висок размер от този, който би бил наложен, ако и тези земеделски и горски имоти се намираха в Германия?“
(b) assessment of the acquisition of domestic assets consisting of agricultural land and forestry is excluded up to a special taxfree amount and the remaining value is assessed merely at 60%, if, in the case of an heir inheriting an estate made up of both domestic assets and foreign assets consisting of agricultural land and forestry, this results in a situation whereby, as a result of the fact that the assets consisting of agricultural land and forestry are situated abroad, the acquisition of the domestic assets is subject to higher inheritance tax than would be applicable if the assets consisting of agricultural land and forestry were also domestic assets?’
По преюдициалния въпрос
The question referred
С въпроса си Bundesfinanzhof иска по същество да установи дали член 73б, параграф 1 от Договора допуска правна уредба на държавачленка като тази, предмет на спора по главното производство, която за целите на изчисляването на данъка върху наследство, съставено от намиращи се на територията на тази държава имоти и от земеделски и горски имот, намиращ се в друга държавачленка,
By its question, the Bundesfinanzhof asks, essentially, whether Article 73b(1) of the Treaty precludes legislation of a Member State, such as that at issue in the main proceedings, which, for the purposes of calculating the tax on an inheritance consisting of assets situated in the territory of that State and agricultural land and forestry situated in another Member State,
— предвижда, че имот, който се намира в другата държавачленка, се оценява по неговата пазарна стойност, докато за идентичен имот, който се намира на националната територия, се прилага специална процедура за оценяване, чиито резултати се равняват средно едва на 10 % от пазарната стойност на този имот, и
— provides that account be taken of the fair market value of the assets situated in that other Member State, whereas a special valuation procedure exists for identical domestic assets, the results of which amount on average to only 10% of the fair market value of those assets, and
Предварително следва да се напомни, че макар и прякото данъчно облагане да е от компетентността на държавитечленки, при упражняването ѝ те трябва да спазват общностното право (вж. по конкретно Решение от 7 септември 2004 г. по дело Manninen, C-319/02, Recueil, стр.
First of all, it must be noted that, although direct taxation falls within their competence, the Member States must none the less exercise that competence consistently with Community law (see, inter alia, Case C-319/02 Manninen [2004] ECR I-7477, paragraph 19; Case C-386/04 Centro di Musicologia Walter Stauffer [2006] ECR I-8203, paragraph 15; and Case C-347/04 Rewe Zentralfinanz [2007] ECR I-2647, paragraph 21).
Следва да се отбележи също така, че Договорът за ЕО не дава определение на понятието „движение на капитали“.
It must also be observed that the EC Treaty does not define the term ‘movement of capital’.
Въпреки това съгласно постоянната
However, it is settled caselaw that, inasmuch as Article 73b of the Treaty
В това отношение, като напомня по-специално, че наследствата, които представляват прехвърляне на едно или повече лица на имущество, оставено от починалото лице, попадат в рубрика ХІ от приложение І към Директива 88/361, озаглавена „Движения на капитали за лични цели“, Съдът постановява в точка 42 от Решение по дело van Hilten-van der Heijden, посочено по-горе, че наследствата представляват движения на капитали по смисъла на член 73б от Договора (вж. в този смисъл и Решение по дело Barbier, посочено по-горе, точка 58), с изключение на случаите, в които съставните им елементи са в границите само на една държавачленка.
In that regard, the Court, noting in particular that inheritances involving a transfer to one or more persons of assets left by the deceased fall within heading XI of Annex I to Directive 88/361, entitled ‘Personal capital movements’, held in paragraph 42 of the judgment in van Hilten-van der Heijden that an inheritance is a movement of capital within the meaning of Article 73b of the Treaty (see also, to that effect, Barbier, paragraph 58), except in cases where its constituent elements are confined within a single Member State.
Положение обаче, при което лице пребиваващо в Германия в момента на смъртта си, оставя в наследство на друго лице пребиваващо във Франция имоти, които се намират в тези две държавичленки и подлежат съвместно на изчисляване на данъка върху наследството в Германия, в никакъв случай не представлява чисто вътрешно положение, както правилно посочва Комисията на Европейските общности.
However, a situation in which a person resident in Germany at the time of his death leaves to another person resident in France assets situated in those two Member States and covered jointly by a calculation of inheritance tax in Germany is certainly not a purely domestic situation, as the Commission of the European Communities has correctly pointed out.
Следователно наследството, предмет на спора по главното производство, представлява движение на капитали по смисъла на 73б , параграф 1 от Договора.
Consequently, the inheritance here at issue in the main proceedings constitutes a movement of capital within the meaning of Article 73b(1) of the Treaty.
Следователно найнапред следва да се разгледа въпросът дали, както поддържат г-н Jäger и Комисията, национална правна уредба като тази, предмет на спора по главното производство, представлява ограничение върху движенията на капитали.
It is thus necessary to examine, first, whether, as maintained by Mr Jäger and the Commission, a national provision such as that at issue in the main proceedings amounts to a restriction on the movement of capital.
Германското правителство поддържа, че националната правна уредба, предмет на спора по главното производство, не представлява ограничение върху движенията на капитали.
The German Government submits that the national legislation at issue in the main proceedings does not amount to a restriction on the movement of capital.
То твърди, от една страна, че тъй като имотът, който се намира във Франция, е придобит първоначално от бащата на г-н Jäger преди 1 юни 1990 г., датата на която Директива 88/361 е трябвало да бъде транспонирана в националното право, приобретателят на въпросния имот не е можел да се позове пряко на правата, произтичащи от тази директива или от Договора.
First, it submits that, since the assets situated in France were acquired initially by the father of Mr Jäger before 1 June 1990, the date by which Directive 88/361 had to be transposed into national law, the rights deriving from that directive or from the Treaty could not be relied on directly by the purchaser of the assets concerned.
От друга страна, според германското правителство такъв приобретател не би могъл да бъде разубеден от последиците от правна уредба като тази, предмет на спора по главното производство, които на практика по никакъв начин не засягат самото заинтересовано лице, а наймного неговите наследници.
Secondly, according to the German Government, such a purchaser cannot be deterred by the effects of legislation such as that at issue in the main proceedings, which does not in any way affect the person in question but, at the very most, his heirs.
По тази причина последиците от такава правна уредба били твърде косвени, за да могат да представляват ограничение върху движенията на капитали.
For that reason, the effects of such legislation are too indirect to be capable of constituting a restriction on the movement of capital.
В това отношение от практиката на Съда следва, че национални разпоредби за определяне на стойността на един недвижим имот за целите на изчисляване на размера на дължимия данък в случай на придобиване по наследство, могат не само да бъдат от такова естество, че да разколебаят намерението за закупуване на недвижими имоти, разположени в съответната държавачленка, както и местно лице в друга държавачленка, от отчуждаване на такива имоти в полза на друго лице, а могат и да доведат до намаляване на стойността на наследството на местно лице в държавачленка, различна от тази, в която се намират споменатите имоти (вж. в този смисъл Решение по дело Barbier, посочено по-горе, точка 62).
In that respect, according to the caselaw of the Court, national provisions which determine the value of immovable property for the purposes of calculating the amount of tax due when it is acquired through inheritance may not only be such as to discourage the purchase of immovable property situated in the Member State concerned and the transfer of financial ownership of such property to another person by a resident of another Member State, but may also have the effect of reducing the value of the inheritance of a resident of a Member State other than that in which that property is situated (see to that effect, Barbier, paragraph 62).
По-нататък, що се отнася до наследствата, съдебната практика потвърждава, че към мерките, забранени с член 73б, параграф 1 от Договора, поради това че представляват ограничения върху движенията на капитали, спадат и тези, които водят до намаляване на стойността на наследството на местно лице в държава, различна от държаватачленка, в която се намират съответните имоти, и която облага наследяването на тези имоти (Решение по дело van Hilten-van der Heijden, посочено по-горе, точка 44).
Furthermore, as regards inheritances, the caselaw has confirmed that the measures prohibited by Article 73b(1) of the Treaty as being restrictions on the movement of capital include those the effect of which is to reduce the value of the inheritance of a resident of a State other than the Member State in which the assets concerned are situated and which taxes the inheritance of those assets (van Hilten-van der Heijden, paragraph 44).
В настоящия случай, доколкото националните разпоредби, предмет на спора по главното производство, водят до това, че наследство, включващо земеделски и горски имот, който се намира в друга държавачленка, подлежи в Германия на
In the present case, the national provisions in issue in the main proceedings, in so far as they result in an inheritance consisting of agricultural land and forestry situated in another Member State being subject, in Germany, to inheritance tax that is higher than that which would be payable if the assets inherited were situated exclusively within the territory of that Member State, have the effect of restricting the movement of capital by reducing the value of an inheritance consisting of such an asset situated outside Germany.
Това заключение не може да бъде поставено под въпрос от доводите на германското правителство, посочени в точка 29 от настоящото решение, тъй като те не са релевантни по отношение на критериите, произтичащи от съдебната практика, посочена в точки 30 и 31 от последното.
That conclusion cannot be called into question by the arguments put forward by the German Government, noted in paragraph 29 of this judgment, since they are irrelevant in the light of the criteria arising from the caselaw cited in paragraphs 30 and 31 of this judgment.
В случая националната правна уредба, предмет на спора по главното производство, е породила последици върху стойността на наследството след 1 юни 1990 г., и последните очевидно не са твърде косвени, за да могат да представляват ограничение върху движенията на капитали.
In the present case, the effects of the national legislation in issue in the main proceedings on the value of the inheritance occurred after 1 June 1990 and are manifestly not too indirect to be capable of constituting a restriction on the movement of capital.
Същото се отнася и до довода на германското правителство, че не би могло да има ограничение, произтичащо от намаляването на стойността на наследството, тъй като последиците от правна уредба като тази, предмет на спора по главното производство, били само неизбежно следствие от съвместното съществуване на национални данъчни системи.
The same is true of the German Government’s argument that there cannot be a restriction resulting from a reduction in the value of the inheritance, since the effect of legislation such as that at issue in the main proceedings is merely the unavoidable consequence of the coexistence of national tax systems.
На практика това обстоятелство е без значение предвид критериите, произтичащи от съдебната практика, посочена в точки 30 и 31 от настоящото решение.
That circumstance is irrelevant in the light of the criteria resulting from the caselaw cited in paragraphs 30 and 31 of this judgment.
Впрочем трябва да се отбележи, че във всеки случай намаляването на стойността на наследството произтича от прилагането само на съответната германска правна уредба.
Indeed, in any event it is clear that the reduction in the value of the estate flows solely from the application of the German legislation at issue.
От това следва, че фактът, че предоставянето на данъчни предимства в областта на данъка върху наследството е подчинено на изискването придобитият по наследствен път имот да се намира на национална територия, представлява ограничение върху свободното движение на капитали, което по принцип е забранено от член 73б, параграф 1 от Договора.
It follows that the fact that the grant of tax advantages in relation to inheritance tax is made subject to the condition that the asset acquired by inheritance be situated in the national territory constitutes a restriction on the free movement of capital prohibited, in principle, by Article 73b(1) of the Treaty.
По-нататък следва да се разгледа дали така установеното ограничение върху свободното движение на капитали може да бъде оправдано с оглед на разпоредбите на Договора.
Next, it is necessary to examine whether the restriction on the free movement of capital thus determined may be justified having regard to the provisions of the Treaty.
В това отношение е важно да се напомни, че съгласно член 73г, параграф 1, буква a) от Договора „[Р]азпоредбите на член 73б не накърняват правото на държавитечленки […] да прилагат съответните разпоредби на тяхното данъчно законодателство, които провеждат разграничение между данъкоплатци, които не са в еднакво положение, що се отнася до тяхното […] място на инвестиране на капитала“.
In that respect, it should be noted that, under Article 73d(1)(a) of the Treaty, ‘… Article 73b shall be without prejudice to the right of Member States … to apply the relevant provisions of their tax law which distinguish between taxpayers who are not in the same situation with regard to … the place where their capital is invested’.
Според Finanzamt и германското правителство от тази разпоредба следва, че Федерална република Германия има право да запази привилегията за оценяване по специалната процедура само за имоти, които се намират на нейна територия.
According to the Finanzamt and the German Government, under that provision the Federal Republic of Germany is entitled to reserve the benefit of assessment under the special procedure solely to assets situated within its territory.
Finanzamt добавя, че § 31 от BewG е оправдан от член 73г, параграф 1, буква a) от Договора, разглеждан в светлината на Декларация № 7, приложена към Заключителния акт към Договора за Европейския съюз, тъй като по смисъла на тази декларация режимът за оценяване на намиращите се в чужбина имоти, предмет на спора по главното производство, е съществувал в края на 1993 г.
The Finanzamt adds that Paragraph 31 of the BewG is justified by Article 73d(1)(a) of the Treaty, read in the light of Declaration No 7 annexed to the Final Act of the Treaty on European Union, since the set of rules for the valuation of assets situated abroad, at issue in the main proceedings, existed at the end of 1993, within the terms of that declaration.
I-4071) на Съда се налага да отговори на доводи, основани на член 73г, параграф 1, буква а) от Договора, макар че фактите по главното производство са предхождали влизането в сила на тази разпоредба.
Without the need to rule on whether those rules for the valuation of assets situated abroad existed on 31 December 1993, it should be noted that in the judgment in Case C-35/98 Verkooijen [2000] ECR I-4071, the Court was required to address arguments based on Article 73d(1)(a) of the Treaty, although the facts in the main proceedings in that case occurred before that provision came into force.
Той подчертава, че още преди влизането в сила на член 73г, параграф 1, буква а) от Договора национални данъчни разпоредби от същия тип като посочените в този член могат да бъдат съвместими с общностното право, доколкото установяват определени разграничения, ако се прилагат към положения, които не са обективно сходни (точка 43).
It stated that, before the entry into force of Article 73d(1)(a) of the Treaty, national tax provisions of the kind to which that article refers, in so far as they establish certain distinctions, could be compatible with Community law provided that they applied to situations which were not objectively comparable (paragraph 43).
След това уточнение е важно да се посочи, че доколкото представлява дерогация от основния принцип за свободно движение на капитали, член 73г, параграф 1, буква а) от Договора трябва да бъде обект на стриктно тълкуване.
That stated, Article 73d(1)(a) of the Treaty, in so far as it is a derogation from the fundamental principle of the free movement of capital, must be interpreted strictly.
Следователно тази разпоредба не може да се тълкува в смисъл, че всяко
That provision cannot therefore be interpreted as meaning that all tax legislation
JÄGER данъчно законодателство, което предвижда разграничаване на данъкоплатците в зависимост от мястото, където пребивават, или от държаватачленка, в която инвестират своите капитали, автоматично би било съвместимо с Договора.
JÄGER which draws a distinction between taxpayers based on their place of residence or the Member State in which they invest their capital is automatically compatible with the Treaty.
В действителност, както отбелязва германското правителство, самата дерогация, предвидена в член 73г, параграф 1, буква а) от Договора, е ограничена от член 73г, параграф 3 от Договора, който предвижда, че разпоредбите на националното право, посочени в параграф 1 от този член, „не представляват средство за произволна дискриминация или прикрито ограничение на свободното движение на капитали и плащания по смисъла на член 73б“ (вж. Решение по дело Verkooijen, точка 44 и Решение по дело Manninen, точка 28, посочени по-горе).
The derogation provided for in Article 73d(1)(a) of the Treaty is itself, as the German Government observed, limited by Article 73d(3) of the Treaty, which provides that the national provisions referred to in paragraph 1 of that article ‘shall not constitute a means of arbitrary discrimination or a disguised restriction on the free movement of capital and payments as defined in Article 73b’ (see Verkooijen, paragraph 44, and Manninen, paragraph 28).
Освен това, за да бъде оправдано, различното третиране на земеделските и горските имоти, които се намират в Германия, и тези в друга държавачленка не следва да превишава необходимото за постигане на целта, преследвана от разглежданата правна уредба.
Moreover, in order to be justified, the difference in treatment between the agricultural land and forestry assets situated in Germany and those situated in the other Member States must not go beyond what is necessary to achieve the objective pursued by the legislation at issue.
Следователно трябва да се проведе разграничение между неравното третиране, позволено съгласно член 73г, параграф 1, буква а) от Договора, и произволната дискриминация, забранена по силата на параграф 3 от същия член.
A distinction must therefore be made between the unequal treatment permitted under Article 73d(1)(a) of the Treaty and arbitrary discrimination prohibited under Article 73d(3).
В това отношение, на първо място, следва да се установи, че разликата в размера на платените данъци в зависимост от това дали наследството включва само земеделски и горски имоти, намиращи се в Германия, или включва и такъв имот, който се намира в друга държавачленка, не може да бъде оправдана с мотива, че касае положения, които не са обективно сходни.
In that respect, it must be stated, first, that the difference in the amount of tax paid according to whether the inheritance consists only of agricultural land and forestry situated in Germany or consists also of such an asset situated in another Member State cannot be justified on the ground that it concerns situations which are not objectively comparable.
Всъщност съгласно националната правна уредба, предмет на спора по главното производство, изчисляването на данъка е пряко свързано със стойността на имотите, включени в наследството, така че обективно не съществува никаква разлика в положението, която да обоснове неравно данъчно третиране по отношение на нивото на данъка върху наследството, дължим съответно за имот, който се намира в Германия, и за имот, който се намира в друга държавачленка.
The calculation of the tax is, under the national legislation at issue in the main proceedings, directly linked to the value of the assets included in the estate, with the result that there is objectively no difference in situation such as to justify unequal tax treatment so far as concerns the level of inheritance tax payable in relation to, respectively, an asset situated in Germany and an asset situated in another Member State.