natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Посоченият § 20, алинея 1, първо изречение предвижда, че операторите на енергоснабдителни мрежи „трябва да осигуряват възможност за достъп до мрежата на всеки, въз основа на обективни критерии и без дискриминация; освен това те трябва да оповестяват в Интернет своите условия за достъп до мрежата, включително общите условия на договорите и тарифите“.
The first sentence of Paragraph 20(1) provides that operators of energy supply systems ‘shall in accordance with objectively justified criteria grant anyone access to their system without discrimination and shall publish on the Internet the conditions, including specimen contracts, and charges for such system access’.
§ 21, алинея 1 от EnWG предвижда:
Paragraph 21(1) of the EnWG provides:
„Условията и цените за достъп до мрежата трябва да бъдат разумни, да не допускат дискриминация, да бъдат прозрачни и да не са по-неблагоприятни от тези, които операторите на енергоснабдителни мрежи прилагат, фактурират или налагат в сходни случаи за доставки, извършвани в рамките на тяхното предприятие или на свързани или асоциирани предприятия.“
‘Conditions and charges for system access shall be appropriate, non-discrim-inatory, transparent and no less favourable than those which in practice or for costing purposes are applied and charged by system operators in comparable situations for service provision within their undertaking or to connected or associated undertakings’.
§ 110, алинея 1 от EnWG определя условията за получаване на статут на частна снабдителна мрежа и посочва правните последици от този статут по следния начин:
Paragraph 110(1) of the EnWG lays down the conditions under which the status of site network may be obtained and states the legal consequences of that status as follows:
1. които се намират в пространствено обособен район на предприятие и са предназначени основно за транспортиране на енергия в рамките на предприятието или към свързани предприятия по смисъла на § 3, точка 38;
1. are located on a geographically connected operation zone and which predominantly serve to supply the energy needs of the undertaking itself or of connected undertakings within the meaning of point 38 of Paragraph 3 of this Law,
3. които се намират в тясно обособен пространствено район и служат основно за собствено снабдяване, при условие че енергоснабдителната мрежа не е предназначена за общо снабдяване по смисъла на § 3, точка 17 и че операторът на частната снабдителна мрежа или упълномощеното от него лице разполага с технически, икономически и човешки ресурси трайно да гарантира, че мрежата ще се управлява съобразно разпоредбите на настоящия закон.“
3. are located on a closely geographically connected zone and serve predominantly their own supply purposes, on condition that the energy supply system does not serve to provide general supply within the meaning of point 17 of Paragraph 3 of this Law and that the operator of the site network or his representative possess such staff, technical and economic resources as to ensure the longterm operation of the system in accordance with the provisions of this Law.’
Citiworks е дружество, учредено съгласно германското законодателство, с предмет на дейност енергоснабдяване.
Citiworks is an electricity supply undertaking incorporated under German law.
От началото на 2004 г. то доставя електроенергия за клона на DFS Deutsche Flugsicherung GmbH, който се намира в зоната на летище Leipzig/Halle.
Since the beginning of 2004 it has supplied electricity to the branch of DFS Deutsche Flugsicherung GmbH located on the site of Leipzig/Halle Airport.
Федералната държава притежава 100 % от това дружество, което е натоварено с ръководството на въздушното движение в Германия.
The latter undertaking is wholly owned by the German State and is responsible for air traffic control in Germany.
FLH е дружеството, което управлява летище Leipzig/Halle.
FLH is the undertaking which operates Leipzig/Halle Airport.
С оглед на това то поддържа енергоснабдителна мрежа, чрез която задоволява собствените си нужди от електроенергия, както и тези на 93 други предприятия, установени в зоната на летището (наричана по-нататък „разглежданата в главното производство мрежа“).
In that capacity, it maintains an energy supply system by which it meets its own electricity requirements and those of 93 other undertakings established on the airport site (‘the system at issue in the main proceedings’).
През 2004 г. тази мрежа доставя общо около 22 200 MWh, 85,4 % от които са били консумирани от самото FLH.
During 2004, that system supplied in total approximately 22 200 MWh, of which 85.4% was used by FLH itself.
FLH иска разглежданата в главното производство мрежа да бъде призната за частна снабдителна мрежа по смисъла на § 110 от EnWG.
FLH applied for the system at issue in the main proceedings to be classified as a site network within the meaning of Paragraph 110 of the EnWG.
В хода на събирането на доказателства по това искане, на 20 януари 2006 г. регулаторният орган кани citiworks да встъпи в производството.
During the inquiry into that application, on 20 January 2006, the regulatory authority invited citiworks to intervene.
С решение от 12 юли 2006 г. регулаторният орган уважава искането на FLH.
By decision of 12 July 2006, the regulatory authority granted FLH’s application.
Citiworks обжалва това решение пред Oberlandesgericht Dresden.
Citiworks appealed against that finding to the Oberlandesgericht Dresden (Higher Regional Court, Dresden) (Germany).
Пред тази юрисдикция citiworks изтъква, че § 110 от EnWG е несъвместим с член 20 от Директива 2003/54.
Before that court, citiworks submitted that Paragraph 110 of the EnWG is incompatible with Article 20 of Directive 2003/54.
При тези условия Oberlandesgericht Dresden решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
In those circumstances, the Oberlandesgericht Dresden decided to stay the proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
„Съвместим ли е § 110, алинея 1, точка 1 от [EnWG] с член 20, параграф 1 от Директива 2003/54 […], доколкото когато са изпълнени условията по посочения § 110, алинея 1, точка 1, общите разпоредби относно достъпа до мрежата (§ 20—§ 28а от EnWG) не се прилагат спрямо така наречената „мрежа на предприятие“ дори ако свободният достъп до мрежата не може да доведе до прекомерни усложнения?“
‘Is the first point of Paragraph 110(1) of the [EnWG] compatible with Article 20(1) of Directive 2003/54/EC … inasmuch as, in accordance with the conditions laid down in the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG, a so-called “operation network” is exempted from the general provisions on system access (Paragraphs 20 to 28a of the EnWG) even where such system access would not impose an unreasonable burden?’
С въпроса си препращащата юрисдикция иска по същество да установи дали член 20, параграф 1 от Директива 2003/54 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска разпоредба като § 110, алинея 1, точка 1 от EnWG, която освобождава определени оператори на енергоснабдителни мрежи от задължението да
By its question, the national court is asking, in essence, whether Article 20(1) of Directive 2003/54 is to be interpreted as precluding a provision, such as the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG, which exempts certain operators of energy
CITIWORKS предоставят свободен достъп до тези мрежи на трети лица поради съображението, че мрежите са разположени в пространствено обособен район на предприятие и са предназначени основно за транспортиране на енергия в рамките на предприятието и към свързани предприятия, без да е доказано, че свободният достъп на трети лица ще доведе до прекомерни усложнения.
CITIWORKS supply systems from the obligation to provide third parties with open access to those systems on the ground that they are located on a geographically connected operation zone and predominantly serve to supply the energy needs of the undertaking itself or of connected undertakings, where it is not established that open third-party access to those systems would impose an unreasonable burden.
Citiworks счита, че член 20, параграф 1 от Директива 2003/54 не допуска § 110, алинея 1, точка 1 от EnWG.
Citiworks takes the view that Article 20(1) of Directive 2003/54 precludes the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG.
Всъщност една от основните цели на тази директива е да осигури на доставчиците на енергия свободен достъп до енергоснабдителните мрежи, за да могат потребителите свободно да избират своя доставчик.
One of the main objectives of that directive, it submits, is to allow energy suppliers to have open access to energy supply systems in order that consumers may freely choose their supplier.
Национална разпоредба, която дерогира принципа на свободния достъп на трети лица до енергоснабдителните мрежи, била в противоречие с тази цел.
It argues that the national provision which derogates from the principle of open third-party access to energy supply systems runs contrary to that objective.
Нито една от разпоредбите на Директива 2003/54 не разрешавала на държавитечленки да определят свободно случаите, в които могат да дерогират този принцип.
There is no provision in Directive 2003/54 which authorises Member States freely to determine in what situations they may derogate from that principle.
Освен това citiworks изтъква, че § 110, алинея 1, точка 1 от EnWG се прилага автоматично, щом предвидените в него условия са изпълнени.
Furthermore, citiworks submits that the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG is automatically applicable once the conditions which it lays down have been met.
FLH поддържа, първо, че поставеният въпрос е недопустим, тъй като е хипотетичен.
As a preliminary point, FLH contends that the question referred is inadmissible on the ground that it is hypothetical.
Всъщност този въпрос посочвал несъществуваща редакция на § 110, алинея 1, точка 1 от EnWG, тъй като в тази разпоредба не се споменавало понятието „прекомерно усложнение“.
That question, it argues, is based on wording of the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG which does not exist, since that provision does not refer to a notion of ‘unreasonable burden’.
Освен това този въпрос не бил релевантен за решаването на спора по главното производство.
In addition, the question is not relevant to the outcome of the main proceedings.
По същество FLH, регулаторният орган, както и германското правителство и правителството на Обединеното кралство, считат, че разглежданата в главното производство мрежа не е нито преносна, нито разпределителна и следователно не попада в приложното поле на Директива 2003/54.
On the substance, FLH, the regulatory authority and the German and United Kingdom Governments take the view that the system at issue in the main proceedings is neither a transmission system nor a distribution system and, accordingly, does not come within the scope of Directive 2003/54.
Подобна мрежа представлявала вътрешна мрежа, създадена от предприятия за собственото им енергоснабдяване, която имала слабо потребление и не засягала конкуренцията. § 110, алинея 1, точка 1 от EnWG представлявал единствено израз на дискреционните правомощия, с които разполагал националният законодател при транспонирането на Директива 2003/54.
Such a system, they argue, is an internal system created by undertakings for their own energy supplies, which has a low consumption and does not affect competition. The first point of Paragraph 110(1) of the EnWG is merely the expression of the discretion available to the German legislature when it implemented Directive 2003/54.
Освен това доставката на електроенергия била допълнителна дейност на FLH, чиято основна дейност била управлението на летище.
Moreover, the supply of electricity is ancillary to FLH’s main activity, which is the operation of an airport.
Според германското правителство разглежданата в главното производство мрежа е „инсталация на потребителя“, която разпределя енергията в затворена инсталация.
The German Government submits that the system at issue in the main proceedings is a ‘customer installation’ which distributes energy within a closed installation.
Предприятието, което я управлява, не било подчинено на предвидените от Директива 2003/54 задължения за операторите на разпределителни мрежи.
The undertaking which operates it is, it argues, not subject to the obligations imposed by Directive 2003/54 on operators of distribution systems.
Полското правителство счита, че § 110, алинея 1, точка 1 от EnWG е несъвместим с Директива 2003/54.
The Polish Government takes the view that the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG is incompatible with Directive 2003/54.
В последната била налице система от дерогации, свързани с особени обстоятелства, която изключвала дерогациите от общ характер.
The Directive, it submits, contains a system of derogations linked to specific circumstances, which excludes derogations of a general nature.
Комисията смята, че член 20, параграф 1 от Директива 2003/54 не допуска § 110, алинея 1, точка 1 от EnWG.
The Commission takes the view that Article 20(1) of Directive 2003/54 precludes the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG.
Всъщност разглежданата в главното производство мрежа била разпределителна мрежа по смисъла на тази директива и следователно до нея трябвало да бъде осигурен свободен достъп.
The system at issue in the main proceedings is, in its view, a distribution system within the meaning of that directive and open access to that system must therefore be guaranteed.
Комисията припомня, че принципът на свободния достъп на трети лица до енергоснабдителните мрежи е съществен и че дерогации от него трябва да се допускат единствено при ясно определени обстоятелства.
The Commission points out that the principle of open access of third parties to energy supply systems is essential and that derogations from that principle must be allowed only in clearly defined circumstances.
В тази връзка големината на мрежата се взема предвид единствено за въпроси относно отделянето на операторите на разпределителни мрежи, както следва от член 15, параграф 2, in fine от Директива 2003/54.
In that regard, the size of the system is taken into account only in respect of questions concerning legal separation of the operators of distribution systems, as follows from the final part of Article 15(2) of Directive 2003/54.
Отговор на Съда
Answer of the Court
Съдът може да откаже да се произнесе по поставен от национална юрисдикция преюдициален въпрос само когато е съвсем очевидно, че исканото от националната юрисдикция тълкуване или преценка на действителността на дадено общностно правило няма никаква връзка с действителността или с предмета на спора по главното производство или когато проблемът е от хипотетично естество (вж. по-специално Решение по дело Bosman, посочено по-горе, точка 61 и Решение по дело Acereda Herrera, посочено по-горе, точка 48).
The Court can refuse to give a preliminary ruling on a question submitted by a national court only where it is quite obvious that the ruling sought by that court on the interpretation or validity of Community law bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose, or where the problem is hypothetical (see Bosman, paragraph 61, and Acereda Herrera, paragraph 48).
По делото, разглеждано в главното производство, националният съд е сезиран с жалба от доставчик на електроенергия, който изтъква, че член 20, параграф 1 от Директива 2003/54 не допуска разпоредба на националното право, която освобождава определени оператори на енергоснабдителни мрежи от задължението да предоставят свободен достъп до своите мрежи.
In the case in the main proceedings, the national court is dealing with a challenge made by an electricity supplier which submits that Article 20(1) of Directive 2003/54 precludes a provision of national law which exempts certain operators of energy supply systems from having to allow open access to their systems.
Според този съд разглежданата разпоредба на националното законодателство предвижда, че споменатото освобождаване се прилага към енергоснабдителни мрежи без оглед на наличието на прекомерни усложнения, докато такова условие е налице за обслужващите мрежи по § 110, алинея 1, точка 2 от EnWG.
According to that court, the provision of national law at issue provides that that exemption applies to energy supply systems without there being a requirement as to the existence of an unreasonable burden, whereas that requirement applies to the service systems referred to in the second point of Paragraph 110(1) of the EnWG.
Следователно препращащият съд иска да установи дали член 20, параграф 1 от Директива 2003/54 допуска този дерогационен режим, който освобождава от задължението за предоставяне на свободен достъп на трети лица до определени енергоснабдителни мрежи, без да се взема предвид техническият капацитет на тези мрежи.
Accordingly, the national court asks whether Article 20(1) of Directive 2003/54 precludes that derogating system, which removes the obligation to allow third parties open access to certain energy supply systems without the technical capacities of those systems having to be taken into account.
От това следва, че поставеният въпрос е релевантен, не е хипотетичен и следователно е допустим.
It follows that the question referred is relevant, not hypothetical, and is for that reason admissible.
За да се отговори на поставения въпрос, следва да се даде тълкуване на член 20 от Директива 2003/54 в светлината на целите и разпоредбите на тази директива, за да се провери дали разглежданата в главното производство мрежа попада в приложното поле на тази директива и дали посоченият член 20 допуска разпоредба като тази на § 110, алинея 1, точка 1 от EnWG, която освобождава от задължението за предоставяне на свободен достъп на трети лица до определени електроснабдителни мрежи.
With a view to answering the question referred, it is necessary to interpret Article 20 of Directive 2003/54 in the light of the objectives of that directive and of its provisions in order to determine whether the system at issue in the main proceedings comes within the scope of that directive and whether Article 20 thereof precludes a provision such as the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG, which dispenses with the obligation to provide third parties with open access to certain energy supply systems.
Следва да се припомни, че Директива 2003/54 отменя и замества Директива 96/92/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 19 декември 1996 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия (OВ L 27, 1997 г., стр. 20).
It is appropriate to recall that Directive 2003/54 repealed and replaced Directive 96/92/EC of the European Parliament and of the Council of 19 December 1996 concerning common rules for the internal market in electricity (OJ 1997 L 27, p. 20).
От съображения 1 и 2 от Директива 2003/54 следва, че последната е приета предвид съществените недостатъци, които и след прилагането на Директива 96/92 затрудняват създаването на вътрешен пазар на електроенергията.
It follows from recitals (1) and (2) in the preamble to Directive 2003/54 that it was adopted because of existing shortcomings in achieving the creation of an internal market in electricity after implementation of Directive 96/92.
Следователно целта на Директива 2003/54 е подобряване на действието на пазара.
The objective of Directive 2003/54 is therefore to improve the operation of that market.
Съгласно съображение 5 от Директива 2003/54 една от основните пречки пред постигането на функциониращ и конкурентен вътрешен пазар е свързана с въпросите за достъп до мрежата, формирането на тарифи и различните степени на отваряне на пазара между държавите-членки.
According to recital (5) in the preamble to Directive 2003/54, one of the main obstacles in arriving at a fully operational and competitive internal market relates to issues of access to the network, tarification issues and different degrees of market opening between Member States.
Съображения 6 и 7 от посочената директива поясняват, че недискриминационният, прозрачен и със справедливи цени достъп до мрежата е необходим, за да има реална конкуренция, и е от първостепенно значение, за да се завърши вътрешният пазар на електроенергия.
Recitals (6) and (7) in the preamble to that directive state that, for competition to function, non-discriminatory, transparent and fairly priced network access is of paramount importance in bringing about the internal electricity market.
В членове 16—20 от Директива 96/92 се предвижда система за договорен достъп до електропреносните и електроразпределителните мрежи.
Articles 16 to 20 of Directive 96/92 provided for a negotiated system of access to electricity transmission and distribution systems.
Общностният законодател решава да сложи край на тази система, за да отвори в по-голяма степен вътрешния пазар на електроенергия, както е видно от проекта за директива, представен от Комисията на 13 март 2001 г. (COM(2001) 125 окончателен, OВ C 240 E, стр. 60).
The Community legislature decided to bring an end to that system in order to create more openness in the internal electricity market, as is apparent from the proposal for a directive submitted by the Commission on 13 March 2001 (COM (2001) 125 final, OJ 2001 C 240 E, p. 60).
В тази връзка следва да се припомни, че при тълкуване на член 7, параграф 5 и на член 16 от Директива 96/92 Съдът подчертава общия характер на принципа за недопускане на дискриминация между потребителите на мрежи (вж. в този смисъл Решение от 7 юни 2005 г. по дело VEMW и др., C-17/03, Recueil, стр. I-4983, точки 42—46).
In that regard, it is appropriate to bear in mind that, in the context of the interpretation of Articles 7(5) and 16 of Directive 96/92, the Court has emphasised the general nature of the principle of nondiscrimination between users of systems (see, to that effect, Case C-17/03 VEMW and Others [2005] ECR I-4983, paragraphs 42 to 46).
Съображение 4 от Директива 2003/54 припомня, че напълно отвореният пазар трябва да позволява на всички потребители свободно да избират своя доставчик и на всички доставчици свободно да доставят на своите клиенти.
Recital (4) in the preamble to Directive 2003/54 states that a fully open market must enable all consumers freely to choose their suppliers and all suppliers freely to deliver to their customers.
Както подчертава генералният адвокат в точка 72 от своето заключение,
As the Advocate General rightly observed in point 72 of his Opinion, these two rights are necessarily linked. In order for customers to be able
От тези съображения следва, че свободният достъп на трети лица до електропреносните и електроразпределителните мрежи представлява една от съществените мерки, които държавитечленки са длъжни да вземат, за да се завърши вътрешният пазар на електроенергия.
It follows that open third-party access to transmission and distribution systems constitutes one of the essential measures which the Member States are required to implement in order to bring about the internal market in electricity.
Съгласно член 20, параграф 1 от Директива 2003/54 принципът на свободния достъп се прилага към електропреносните и към електроразпределителните мрежи.
The principle of open access applies, according to Article 20(1) of Directive 2003/54, to electricity transmission and distribution systems.
Член 2, точки 3 и 5 от същата директива дава определения на понятията „пренос“ и „разпределение“.
Points 3 and 5 of Article 2 of that directive define the notions of ‘transmission’ and ‘distribution’.
Преносът е дефиниран като транспортирането на електроенергия по свързана мрежа на свръхвисоко и високо напрежение с цел нейната доставка до крайни потребители или разпределители.
Transmission is defined as the transport of electricity on the extra high-voltage and high-voltage interconnected system with a view to its delivery to final customers or to distributors.
Разпределение е транспортирането на електроенергия по разпределителни мрежи на високо, средно и ниско напрежение с цел доставката ѝ до потребители.
Distribution is the transport of electricity on high-voltage, medium voltage and low voltage distribution systems with a view to its delivery to customers.
Преносът и разпределението не включват доставката.
Transmission and distribution do not include supply.