natgillin/translations-raw huggingface dataset:
На второ място жалбоподателят изтъква, че е нарушено неговото право на достъп до преписката, която не се изчерпвала само с документите, на които Комисията е основала спорното решение.
Secondly, the appellant submits that there was infringement of its right of access to the file, which cannot be restricted to only the documents on which the Commission based the contested decision.
Третото и четвъртото правно основание на жалбоподателя са изведени от погрешно разпределяне на тежестта на доказване, поради обстоятелството че Първоинстанционният съд му възложил цялата тежест на доказване, а същевременно отхвърлил приведените от него доказателства и поисканото събиране на доказателства.
The appellant’s third and fourth grounds of appeal allege that the burden of proof was wrongly allocated because the Court of First Instance imposed on it the entire burden of proof but rejected its offers of evidence and the measures of inquiry it requested.
Предмет на петото правно основание са грешки в правната квалификация на твърдяното от жалбоподателя неизпълнение на задължения от страна на турските органи и Комисията.
Errors in the legal classification of the failings alleged against the Turkish authorities and the Commission form the subjectmatter of the fifth ground of appeal.
В това отношение жалбоподателят излага редица оплаквания, отнасящи до преценката на спорните сертификати като нередовни или неистински, до това, че не са изпратени образците от печатите и подписите, че не е изпълнено задължението за предупреждаване на вносителите, до начина, по който са проведени разследванията в Турция, и до това, че не е оповестено регистрирането на спорните сертификати.
In that regard, the appellant puts forward a number of heads of complaints concerning the assessment of the certificates at issue as irregular or inauthentic, failure to send specimens of stamps or signatures, breach of the obligation to warn importers, the way in which the investigations in Turkey were carried out and the non-disclosure of the registration of the certificates at issue.
С шестото правно основание жалбоподателят критикува обжалваното съдебно решение поради съдържащото се в него твърдение, че Комисията не е длъжна да сезира Смесения комитет или Съвета за асоцииране.
By its sixth ground of appeal, the appellant criticises the statement in the judgment under appeal that the Commission was not required to bring the matter before the Joint Committee or the Association Council.
Предмет на седмото правно основание е незачитането на неговия законен интерес от отмяната на спорното решение, доколкото то засяга сертификат
The seventh ground of appeal alleges that the Court of First Instance failed to have regard to the appellant’s legitimate interest in the annulment of the contested
На последно място, с деветото правно основание жалбоподателят твърди, че Първоинстанционният съд е нарушил член 220, параграф 2, буква б) от МКО.
Lastly, in the ninth ground of appeal, the appellant complains that the Court of First Instance infringed Article 220(2)(b) of the CCC.
На първо място следва да се изтъкне, че в хода на съдебното заседание жалбоподателят посочва, че изпълнението на член 2 от спорното решение е спряно само частично, тъй като той е заплатил част от вносните сборове, свързани със спорните сертификати.
First, it must be pointed out that the appellant submitted at the hearing that the implementation of Article 2 of the contested decision was only partly suspended and that it has paid a part of the import duty relating to the certificates at issue.
В резултат на това е налице хипотеза както на възстановяване на вносни сборове, що се отнася до платените от жалбоподателя суми, така и до опрощаване на такива сборове, що се отнася до сборовете, взети под отчет впоследствие, които жалбоподателят не е платил.
Consequently, the situation is one of both repayment of import duty, as regards the sums which were paid by the appellant, and remission of such duty, as regards the duty which was subsequently entered in the accounts, but which the appellant did not pay.
На второ място следва да се подчертае, че в подкрепа на своята жалба жалбоподателят прави множество оплаквания, с които се твърдят както съществени процесуални нарушения, така и нарушения на материалноправни норми.
Secondly, it must be stated that the appellant has put forward, in support of its appeal, a number of complaints relating both to infringement of essential procedural requirements and infringement of substantive rules.
При все това, предвид особените обстоятелства по случая и освен правните основания, изведени от нарушение на правото за достъп до преписката и на член 220, параграф 2, буква б) от МКО, с тези оплаквания по същество се оспорва прилагането от страна на Първоинстанционния съд на член 239 от МКО, по-специално що се отнася до наличието на особено положение по смисъла на същия член.
However, in view of the specific circumstances of the present case, and apart from the grounds of appeal alleging infringement of the right of access to the file and of Article 220(2)(b) of the CCC, those complaints in essence challenge the Court of First Instance’s application of Article 239 of the CCC, in particular as regards the existence of a special situation within the meaning of that article.
При това положение следва веднага да се разгледат всички тези оплаквания.
Therefore, those complaints as a whole must be examined at the outset.
По нарушението на член 239 от МКО
Infringement of Article 239 of the CCC
По същество жалбоподателят критикува направената от Първоинстанционния съд правна квалификация на неизпълнението на задължения както от турските органи, така и от Комисията.
In essence, the appellant criticises the legal classification by the Court of First Instance of the failings attributable, first, to the Turkish authorities and, secondly, to the Commission.
Относно неизпълнението на задължения от страна на турските органи жалбоподателят счита, че Първоинстанционният съд е допуснал грешка при прилагане на правото в няколко посоки:
As regards the failings alleged against the Turkish authorities, the appellant submits that the Court of First Instance erred in law in respect of a number of aspects:
— при преценката на спорните сертификати, и по-специално на сертификат A. TR.
— during the assessment of the certificates at issue, in particular of certificate A.TR.1 D 437214, in so far as those certificates were found to be forgeries;
— относно неизпълнението от страна на посочените органи на задълженията им, свързани с използваните от тях образци от печати и подписи и с регистрирането на издаваните от тях сертификати,
— as regards the failings of those authorities in relation to their obligations regarding specimens of the stamps and signatures which they use and the registration of certificates issued by them;
— в рамките на взаимопомощта — относно наличието на съдействие от турските органи при издаването на спорните сертификати, и
— in connection with mutual assistance, regarding whether assistance was provided by the Turkish authorities in issuing the certificates at issue, and
— относно други обстоятелства, които според жалбоподателя доказват неизпълнение на задължения от турските органи, което го поставя в особено положение.
— in respect of other evidence which, in the appellant’s opinion, shows that there were failings on the part of the Turkish authorities constitutive of a special situation with regard to the appellant.
Що се отнася до неизпълнението на задължения от страна на Комисията, жалбоподателят твърди, че съществуват достатъчно обективни данни в подкрепа на констатацията за системни и преднамерени нарушения от страна на турските органи, които е трябвало да обосноват засилен контрол на Комисията върху преференциалния режим.
With regard to the failings alleged against the Commission, the appellant submits that there were sufficient objective indications of systematic and deliberate infringements by the Turkish authorities, which should have justified an intensified review of the system of preferential arrangements by the Commission.
Като се основава на член 93 от Регламента за прилагане на МКО и на член 4 от Решение № 1/96, жалбоподателят счита още, чe Република Турция и Комисията са били правно задължени да изпратят образци от използваните от турските митнически органи печати на отговорните митнически служители или да изискат такива образци, при това още по време на референтния период, а именно 1995—1997 г.
The appellant is also of the opinion, taking as its basis Article 93 of the CCC implementing regulation and Article 4 of Decision No 1/96, that the Republic of Turkey and the Commission were legally obliged during the period in question, namely 1995 to 1997, to send to the competent customs officials or demand specimens of the stamps used by the Turkish customs authorities.
Жалбоподателят подчертава, че Първоинстанционният съд освен това е допуснал грешка при прилагане на правото, като не е заключил, че Комисията е била длъжна да предупреди вносителите на концентрат от плодов сок найкъсно към края на 1994 г. или началото на 1995 г. за нередностите в Турция при издаването на сертификатите A. TR. 1, както и че е била длъжна да сезира Смесения комитет или Съвета за асоцииране.
The appellant maintains that the Court of First Instance also made an error of law when it did not conclude that the Commission was obliged to warn importers of fruit juice concentrates, by the end of 1994 or the beginning of 1995 at the latest, of irregularities in Turkey in the issuing of A.TR.1 certificates and it maintains that the Commission was also obliged to bring the matter before the Joint Committee or the Association Council.
Освен това UCLAF не изпълнил задълженията си за правилно провеждане на разследване в Турция, тъй като не приложил редица методи на разследване.
Moreover, UCLAF failed to comply with its obligations to carry out a proper investigation in Turkey, since it did not implement certain methods of investigation.
На последно място жалбоподателят твърди, че Първоинстанционният не се е съобразил с обстоятелството, че предвид отношенията между икономическия оператор и администрацията, да остави жалбоподателя да претърпи произтичащата от спорното решение вреда е в противоречие с принципа на справедливост, който е в основата на член 239 от МКО.
Lastly, the appellant alleges that the Court of First Instance failed to have regard to the fact that it is contrary to the principle of equity which underlies Article 239 of the CCC, given the relationship between economic operators and the administration, to leave the appellant to bear the loss which stems from the contested decision.
В самото начало Комисията приема, че изтъкнатите от жалбоподателя правни основания, свързани с твърдяното неизпълнение на задължения от Комисията,
The Commission submits, first, that the grounds of appeal raised by the appellant as regards the failings which are alleged against it and the Turkish authorities do not
По-нататък тя твърди, че приложимите в случая правни норми не изисквали нито от Република Турция, нито от Комисията да предоставят образци от печатите или от подписите, нито пък да поддържат регистри на сертификатите A. TR. 1.
Furthermore, it maintains that neither the Republic of Turkey nor the Commission was obliged, under the provisions applicable here, to send specimens of stamps or signatures or to keep registers of A.TR.1. certificates.
Що се отнася до предупреждението към вносителите, Комисията напомня, че в случая спорният внос е извършен в периода от април 1995 г. до ноември 1997 г., докато истинността на сертификатите A. TR.
With regard to the duty to warn importers, the Commission points out that the imports at issue here dated from the period between April 1995 and November 1997, whereas doubts regarding the authenticity and the accuracy of the A.TR.1 certificates arose only subsequently, namely as of 1998.
Тя подчертава още, че в случая не е имала никакво основание да сезира Смесения комитет или Съвета за асоцииране предвид оказаното от турските органи безупречно съдействие.
It also contends that, in view of the Turkish authorities’ impeccable willingness to cooperate, it had no reason to bring the matter before the Joint Committee or the Association Council.
В съответствие с член 225, параграф 1 EО и член 58, първа алинея от Статута на Съда обжалването пред Съда се ограничава само до правни въпроси и трябва да се основава на липса на компетентност на Първоинстанционния съд, нарушение на процесуални правила пред Първоинстанционния съд, което накърнява интересите на жалбоподателя, или на нарушение на правото на Общността от страна на Първоинстанционния съд (вж. по-специално Решение от 28 февруари 2008 г. по дело Neirinck/Комисия, C-17/07 P, точка 73).
Under Article 225(1) EC and the first paragraph of Article 58 of the Statute of the Court of Justice, an appeal to the Court of Justice is limited to points of law and shall lie on the grounds of lack of competence of the Court of First Instance, a breach of procedure before it which adversely affects the interests of the appellant or the infringement of Community law by the Court of First Instance (see, inter alia, judgement of 28 February in Case C-17/07 P Neirinck v Commission, paragraph 73).
В подкрепа на своята жалба жалбоподателят се позовава на многобройни обстоятелства, които според него съставляват особено положение по смисъла на член 239 от МКО.
In support of its appeal, the appellant relies on a number of circumstances which, in its opinion, constitute a special situation for the purposes of Article 239 of the CCC.
С оглед на тези обстоятелства следва да се разгледа въпросът дали те съставляват особено положение по смисъла на член 239 от МКО.
It is in the light of those circumstances that the question whether they constitute a special situation for the purposes of Article 239 of the CCC must be examined.
Направените в производството по обжалване оплаквания всъщност критикуват прилагането на член 239 от МКО от Първоинстанционния съд в обжалваното съдебно решение, тъй като в него се постановява, че обстоятелствата по случая не съставляват особено положение.
The complaints put forward in the appeal thus effectively criticise the application of Article 239 of the CCC by the Court of First Instance in the judgment under appeal, in that it held that the circumstances of the present case do not constitute a special situation.
Тази правна квалификация е правен въпрос, който Съдът трябва да разгледа в производството по обжалване.
That legal characterisation is a point of law which it is for the Court to examine in an appeal.
Следователно повдигнатото от Комисията възражение за недопустимост трябва да бъде отхвърлено.
Consequently, the objection of inadmissibility raised by the Commission must be rejected.
— По съществото на спора
— Substance
Необходимо е веднага да се подчертае, че съгласно постоянната съдебна практика член 239 от МКО съставлява обща клауза за справедливост (вж. по-специ-ално Решение от 3 април 2008 г. по дело Militzer & Münch, C-230/06, все още непубликувано в Сборника, точка 50). I - 6207
It must be pointed out at the outset that, according to settled caselaw, Article 239 of the CCC is a general equitable provision (see, inter alia, Case C-230/06 Militzer & Münch [2008] ECR I-1895, paragraph 50). I - 6207
Съгласно член 239 от МКО задълженото лице има право на възстановяване или опрощаване на мита, стига да са изпълнени две условия, а именно наличие на особено положение и липса на груба небрежност и недобросъвестно поведение от негова страна.
Under Article 239 of the CCC, the person liable is entitled to repayment or remission of customs duty provided that two conditions are met, namely the existence of a special situation and the absence of obvious negligence or deception on his part.
Що се отнася до полагането на дължимата грижа от жалбоподателя и липсата на недобросъвестно поведение от негова страна, следва да се уточни, че последните не са предмет на настоящата жалба.
As regards the appellant’s due care and the absence of deception on its part, it must be pointed out that they are not the subjectmatter of this appeal.
Всъщност, както установява Първоинстанционният съд в точка 295 от обжалваното съдебно решение, в частта от спорното решение, свързана със спорните сертификати, Комисията не се произнася по въпроса дали жалбоподателят е положил дължимата грижа или е допуснал небрежност.
As the Court of First Instance stated in paragraph 295 of the judgment under appeal, the Commission did not, in the part of the contested decision dealing with the certificates at issue, express its view on the issue of the appellant’s due care or negligence.
Що се отнася до наличието на особено положение по смисъла на член 239 от МКО, както бе напомнено в точка 82 от настоящото съдебно решение, то е установено, когато от обстоятелствата по случая е видно, че задълженото лице се намира в изключително положение спрямо другите оператори, извършващи същата дейност, и че при липсата на тези обстоятелства то не би претърпяло вредата, свързана с последващото вземане под отчет на митата (вж. в този смисъл Решение от 26 март 1987 г. по дело Coopérative agricole d’approvisionnement des Avirons, 58/86, Recueil, стp. 1525, точка 22).
As regards the existence of a special situation for the purposes of Article 239 of the CCC, that situation is established, as has been pointed out in paragraph 82 of this judgment, where it is clear from the circumstances of the case that the person liable is in an exceptional situation as compared with other operators engaged in the same business and that, in the absence of such circumstances, he would not have suffered the disadvantage caused by the subsequent entry in the accounts of customs duties (see, to that effect, Case 58/86 Coopérative agricole d’approvisionnement des Avirons [1987] ECR 1525, paragraph 22).
Тогава, за да определи дали обстоятелствата по случая съставляват особено положение, което не включва нито груба небрежност, нито недобросъвестно поведение от страна на заинтересованото лице по смисъла на член 239 от МКО, Комисията трябва да прецени всички релевантни фактически обстоятелства (вж. в този смисъл Решение от 15 май 1986 г. по дело Oryzomyli Kavallas и Oryzomyli Agiou Konstantinou/Комисия, 160/84, Recueil, стp. 1633, точка 16).
Therefore, in order to determine whether the circumstances of the case constitute a special situation in which no deception or obvious negligence may be attributed to the person concerned within the meaning of Article 239 of the CCC, the Commission must assess all the relevant facts (see, to that effect, Case 160/84 Oryzomyli Kavallas and Oryzomyli Agiou Konstantinou v Commission [1986] ECR 1633, paragraph 16).
В случай като настоящия, в който в подкрепа на своята молба за възстановяване или за опрощаване на вносни сборове задълженото лице се позовава на съществено неизпълнение на някои задължения от страна на турските органи и на Комисията при прилагането на Споразумението за асоцииране, посоченото в предходната точка задължение на Комисията предполага при разглеждането на тази молба Комисията да основе своята преценка върху всички факти, свързани
That obligation implies, in a case such as this one where the person liable has relied, in support of his application for repayment or remission of import duties, on the existence of serious errors on the part of the Turkish authorities and the Commission in the implementation of the Association Agreement, that the Commission must base its assessment, when examining that application for repayment or remission of import duties, on all the facts relating to the certificates at issue of which it
C.A.S./КОМИСИЯ със спорните сертификати, с които се е запознала в рамките на своята задача за надзор и контрол върху правилното прилагане на посоченото споразумение.
C.A.S. v COMMISSION was aware in the performance of its task of supervising and monitoring the proper implementation of that agreement.
Този извод впрочем е подкрепен от член 904, буква в) от Регламента за прилагане на МКО, който предвижда, че не се възстановяват или опрощават вносните сборове, когато „единствен[ото] основани[е]“, на което се разчита в молбата за възстановяване или опрощаване, за да се получи преференциално третиране, е представяне на документи, които впоследствие се установява, че са подправени, фалшифицирани или невалидни за горната цел, дори когато тези документи са били представени добросъвестно.
Furthermore, that finding is reinforced by Article 904(c) of the CCC implementing regulation which provides that import duties must not be repaid or remitted where the ‘only grounds’ relied on in the application for repayment or remission are presentation, for the purpose of obtaining preferential tariff treatment, of documents subsequently found to be forged, falsified or not valid for that purpose, even where such documents were presented in good faith.
С други думи, представянето на подправени, фалшифицирани или невалидни сертификати само по себе си не съставлява особено положение по смисъла на член 239 от МКО.
In other words, the presentation of forged, falsified or invalid certificates does not per se constitute a special situation for the purposes of Article 239 of the CCC.
В замяна на това други обстоятелства, посочени в подкрепа на молба за възстановяване или опрощаване на вносни сборове, като недостатъчният контрол от страна на Комисията за правилното прилагане на Споразумението за асоцииране могат да съставляват такова особено положение.
By contrast, other circumstances relied on in support of an application for repayment or remission of import duty, such as inadequate monitoring by the Commission of the proper implementation of the Association Agreement, may constitute such a special situation.
Макар обаче при прилагането на член 239 от МКО Комисията да разполага със свобода на преценка, тя не би следвало да се отклонява от задължението си на практика да претегля интереса на Общността за пълно спазване на разпоредбите на митническото законодателство — било то общностно или обвързващо Общността, от една страна, и интереса на добросъвестния вносител да не търпи вреди, които надхвърлят обичайния търговски риск, от друга.
Although the Commission has some discretion as regards the application of Article 239 of the CCC, it cannot disregard its duty to balance, on the one hand, the Community interest in full compliance with the provisions of customs legislation, whether that be Community legislation or other legislation binding on the Community, and, on the other hand, the interest of an importer acting in good faith not to suffer harm which goes beyond the normal commercial risk.
Това претегляне е основополагащо за смисъла на член 239, който представлява обща клауза за справедливост, както бе напомнено в точка 85 от настоящото съдебно решение.
That balancing underlies the scheme of Article 239 which, as has been pointed out in paragraph 85 of this judgment, is a general equitable provision.
Поради това при разглеждане на молба за възстановяване или опрощаване на вносни сборове Комисията няма основание да се ограничава с оценка на поведението и действията на вносителя и износителя.
Consequently, when examining an application for repayment or remission of import duty, the Commission is not entitled merely to assess the behaviour and activities of the importer and the exporter.
В рамките на своето задължение за надзор и контрол тя трябва да отчете освен това и как собственото ѝ поведение се отразява върху конкретното положение.
It must also take into account, in particular, the effect of its own behaviour on the specific situation in the course of its duty to supervise and monitor.