natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Следователно, хипотезите, в които се предават лични данни в рамките на прилагането на член 2 от Регламент № 1049/2001, който предвижда право на достъп до документите за всички граждани на Европейския съюз, попадат в приложното поле на този регламент, така че заявителят няма нужда да доказва необходимия характер на оповестяването по смисъла на член 8, буква б) от Регламент № 45/2001.
Therefore, where personal data are transferred in order to give effect to Article 2 of Regulation No 1049/2001, laying down the right of access to documents for all citizens of the Union, the situation falls within the application of that regulation and, therefore, the applicant does not need to prove the necessity of disclosure for the purposes of Article 8(b) of Regulation No 45/2001.
BAVARIAN LAGER/КОМИСИЯ докаже необходимия характер на предаванет като допълнително условие, наложено от Регламент № 45/2001, то това изискване би противоречало на целта на Регламент № 1049/2001, а именно на възможно най-широк публичен достъп до съхраняваните от институциите документи.
BAVARIAN LAGER v COMMISSION applicant to demonstrate the necessity of having the data transferred, as an additional condition imposed in Regulation No 45/2001, that requirement would be contrary to the objective of Regulation No 1049/2001, namely the widest possible public access to documents held by the institutions.
Освен това предвид обстоятелството, че по силата на член 4, параграф 1, буква б) от Регламент № 1049/2001 достъпът до документ се отказва, когато оповестяването му засяга защитата на личния живот и на неприкосновеността на личността, предаването, което попада в това изключение, не може по принцип да засегне легитимните интереси на засегнатото лице по смисъла на член 8, буква б) от Регламент № 45/2001.
Moreover, given that access to a document will be refused under Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001 where disclosure would undermine protection of the privacy and the integrity of the individual, a transfer that does not fall under that exception cannot, in principle, prejudice the legitimate interests of the person concerned within the meaning of Article 8(b) of Regulation No 45/2001.
Що се отнася до правото на възражение на засегнатото лице, предвидено в член 18 от Регламент № 45/2001, то може да го упражни по всяко време на императивни и легитимни основания, свързани с конкретното му/ѝ положение да възразява срещу обработката на свързани с него/нея данни, освен в случаите по член 5, буква б) от въпросния регламент.
As regards the data subject’s right to object, Article 18 of Regulation No 45/2001 provides that that person has the right to object at any time, on compelling legitimate grounds relating to his or her particular situation, to the processing of data relating to him or her, except in cases covered by, in particular, Article 5(b) of that regulation .
Следователно предвид това, че посочената в Регламент № 1049/2001 обработката представлява законно задължение по смисъла на член 5, буква б) от Регламент № 45/2001, заинтересованото лице по принцип не разполага с правото на възражение.
Therefore, given that the processing envisaged by Regulation No 1049/2001 constitutes a legal obligation for the purposes of Article 5(b) of Regulation No 45/2001, the data subject does not, in principle, have a right to object.
Въпреки това като се има предвид, че член 4, параграф 1, буква б) от Регламент № 1049/2001 предвижда изключение от законното задължение, последиците от оповестяването на данните, свързани със засегнатото лице, трябва да се отчитат на тази основа.
However, since Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001 lays down an exception to that legal obligation, it is necessary to take into account, on that basis, the impact of the disclosure of data concerning the data subject .
В тази връзка е необходимо да се посочи, че ако съобщаването на тези данни не засяга защитата на личния живот и неприкосновеността на засегнатото лице, както изисква член 4, параграф 1, буква б) от Регламент № 1049/2001, отказът на засегнатото лице не може да възпрепятства съобщаването им.
In that regard, this Court considers that, if communication of those data would not undermine protection of the privacy and the integrity of the individual concerned, as required by Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001, that person’s objection cannot prevent such communication .
От друга страна, необходимо е да се напомни, че разпоредбите на Регламент № 45/2001, доколкото уреждат обработката на личните данни, които могат да засегнат основните свободи, и по-специално правото на личен живот, по необходимост трябва да се тълкуват в светлината на основните права, които съгласно постоянната съдебна практика са неразделна част от общите принципи на правото, съблюдаването на които Съдът и Първоинстанционният съд осигуряват (вж. по аналогия, що се отнася до Директива 95/46, Решение по дело Österreichischer Rundfunk и др., посочено по-горе, точка 68).
Moreover, it should be recalled that the provisions of Regulation No 45/2001, insofar as they govern the processing of personal data capable of affecting fundamental freedoms, and the right to privacy in particular, must necessarily be interpreted in the light of fundamental rights which, according to consistent case-law, form an integral part of the general principles of law with which the Court of Justice and the Court of First Instance ensure compliance (see, by analogy, as regards Directive 95/46, Österreichischer Rundfunk, paragraph 68).
Тези принципи изрично са залегнали в член 6, втори параграф ЕС, по смисъла на който Съюзът зачита основните права така, както те са гарантирани от ЕКПЧ, и така, както произтичат от конституционните традиции, общи за държавитечленки, като общи принципи на правото на Общността.
Those principles have been expressly included in Article 6(2) EU, according to which the Union shall respect fundamental rights, as guaranteed by the ECHR and as they result from the constitutional traditions common to the Member States, as general principles of Community law.
В тази връзка е необходимо да се напомни, че член 8 от ЕКПЧ, след като прогласява в параграф 1 принципа на ненамеса на държавните власти при ползването на правото на личен живот, допуска в параграф 2, че такава намеса е възможна, „освен в случаите, предвидени в закона и необходими в едно демократично общество в интерес на националната и обществената сигурност или на икономическото благосъстояние на страната, за предотвратяване на безредици или престъпления, за защита на здравето и морала или на правата и свободите на другите“.
It should be noted in that respect that Article 8 of the ECHR, whilst laying down in paragraph 1 the principle that public authorities shall not interfere with the exercise of the right to private life, does acknowledge, in paragraph 2, that such interference is possible insofar as it ‘is in accordance with the law and is necessary in a democratic society in the interests of national security, public safety or the economic well-being of the country, for the prevention of disorder or crime, for the protection of health or morals, or for the protection of the rights and freedoms of others’.
Също така следва да се напомни, че според практиката на Европейския съд за защита правата на човека „личният живот“ е широко понятие, което не се поддава на изчерпателно определение.
It should also be noted that, in accordance with the caselaw of the European Court of Human Rights, ‘private life’ is a broad concept that does not lend itself to an exhaustive definition .
Член 8 от ЕКПЧ защитава също така правото на самоличност и на личностно развитие, както и правото на всеки да завързва и развива отношения със себеподобните си и с външния свят.
Article 8 of the ECHR also protects the right to identity and personal development and also the right of any individual to establish and develop relationships with other human beings and with the outside world.
Никакво принципно съображение не позволява да се изключат професионалните или търговски дейности от понятието „личен живот“ (вж.
There is no reason in principle to exclude professional or business activities from the concept of ‘private life’ (see ECHR judgments in Niemietz v Germany of 16 December 1992, Series A No 251-B, § 29; Amann v Switzerland of 16 February 2000, ECHR 2000-II,
Съд по правата на човека, Решение по дело Peck срещу Обединеното кралство от 28 януари 2003 г., Recueil des arrêts et décisions, 2003-I, § 57 и посочената съдебна практика).
§ 65; and Rotaru v Romania of 4 May 2000, ECHR 2000-V, § 43). There is thus an area of interaction between the individual and others which, even in a public context, may fall within the concept of ‘private life’ (see ECHR judgment in Peck v United Kingdom of 28 January 2003, ECHR 2003-I, § 57, and caselaw cited).
За да се установи нарушение на член 8 от ЕКПЧ, е необходимо да се определи, на първо място, дали съществува намеса в личния живот на засегнатото лице и на второ място, ако такъв е случаят, дали тази намеса е оправдана.
In order to determine whether there has been a breach of Article 8 of the ECHR, it needs to be determined, first, whether there has been an interference in the private life of the person concerned and, secondly, if so, whether that interference is justified.
За да е оправдана, тя трябва да е предвидена в закона, да преследва легитимна цел и да представлява необходимост в едно демократично общество.
In order to be justified, it must be in accordance with the law, pursue a legitimate aim and be necessary in a democratic society.
Относно последната предпоставка и за да се определи дали едно оповестяване е „необходимо в едно демократично общество“, следва да се разгледа дали мотивите, изложени за обосноваването му са „релевантни и достатъчни“ и дали приетите мерки са пропорционални на преследваните легитимни цели.
Concerning that latter condition, in order to determine whether a disclosure is ‘necessary in a democratic society’, it needs to be examined whether the grounds relied on in justification are ‘relevant and sufficient’, and whether the measures adopted are proportionate to the legitimate aims pursued.
В делата относно оповестяването на лични данни Европейският съд по правата на човека признава, че на компетентните власти следва да се предостави известна свобода на действие, за де се установи справедливо равновесие между обществените и частни интереси, които са в конкуренция помежду си.
In cases concerning the disclosure of personal data, the European Court of Human Rights has recognised that the competent authorities have to be granted a certain discretion in order to establish a fair balance between competing public and private interests.
Решение по дело Peck срещу Обединеното кралство, посочено по-горе, по-специално § 76 и 77, вж. също така заключение на генерален адвокат г-н Léger по Решение на Съда от по дело Парламент/Съвет и Комисия, C-317/04 и C-318/04, Recueil, стр. I-4721, I-4724, точки 226—228).
That margin of discretion is, however, accompanied by judicial review, and its breadth is to be determined by reference to factors such as the nature and importance of the interests at stake and the seriousness of the interference (see Peck v United Kingdom, especially § 76 and 77; see also the Opinion of Advocate General Léger in Joined Cases C-317/04 and C-318/04 Parliament v Council and Commission [2006] ECR I-4721, at I-4724, points 226 to 228).
Следва да се установи, че всяко решение, прието в съответствие с Регламент № 1049/2001, трябва да спазва член 8 от ЕКПЧ, в съответствие с член 6, параграф 2 ЕС.
Any decision taken pursuant to Regulation No 1049/2001 must comply with Article 8 of the ECHR, in accordance with Article 6(2) EU.
В тази връзка е необходимо да се напомни, че Регламент № 1049/2001 определя основните принципи и предели, които поради съображения от обществен или частен интерес уреждат упражняването на правото на достъп до документи в съответствие с член 255, параграф 2 ЕО.
In that regard it should be noted that Regulation No 1049/2001 determines the general principles and the limits which, for reasons of public or private interest, govern the exercise of the right of access to documents, in accordance with Article 255(2) EC.
Следователно член 4, параграф 1, буква б) от този регламент предвижда изключение относно гарантиране на защитата на личния живот и на неприкосновеността на личността.
Therefore, Article 4(1)(b) of that regulation provides an exception designed to ensure protection of the privacy and integrity of the individual.
От друга страна, необходимо е да се напомни, че изключенията от принципа за достъп до документите трябва да се тълкуват стеснително.
Moreover, exceptions to the principle of access to documents must be interpreted restrictively.
Предвиденото в член 4, параграф 1, буква б) от Регламент № 1049/2001 изключение се отнася само до личните данни, които могат да засегнат конкретно и действително запазването на личния живот и неприкосновеността на личността.
The exception under Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001 concerns only personal data that are capable of actually and specifically undermining the protection of privacy and the integrity of the individual.
Необходимо е също така да се подчертае, че фактът че понятието „личен живот“ е широко в съответствие с практиката на Европейския съд по правата на човека и че правото на защита на личните данни може да представлява един от аспектите на правото на зачитане на личния живот (вж. в този смисъл заключение на генералния адвокат г-н Léger по Решение Парламент/Съвет и Комисия, посочено по-горе, точка 209), не означава, че всички лични данни по необходимост попадат в понятието „личен живот“.
It should also be emphasised that the fact that the concept of ‘private life’ is a broad one, in accordance with the caselaw of the European Court of Human Rights, and that the right to the protection of personal data may constitute one of the aspects of the right to respect for private life (see, to that effect, the Opinion of Advocate General Léger in Parliament v Council and Commission, point 209), does not mean that all personal data necessarily fall within the concept of ‘private life’.
Всъщност в съображение 33 от Директива 95/46 се прави позоваване на данни, които по своя характер могат да нарушат основните свободи или личния живот и не би трябвало да бъдат обработвани, освен ако съответното лице не даде изричното си съгласие за това, което посочва, че не всички данни имат една и също естество.
In recital 33 of Directive 95/46, reference is made to data which are capable by their nature of infringing fundamental freedoms or privacy and which should not be processed unless the data subject gives his explicit consent, which implies that not all data are of that nature.
Такива чувствителни данни могат да бъдат включени в тези, на които се позовава член 10 от Регламент № 45/2001 относно обработката на специални категории данни като тези, разкриващи расов или етнически произход, религиозни или философски убеждения, или данните, свързани със здравето или половия живот.
Such sensitive data may be included in those referred to by Article 10 of Regulation No 45/2001, concerning processing relating to particular categories of data, such as those revealing racial or ethnic origin, religious or philosophical beliefs, or data concerning health or sex life.
От предходното следва, че за да може в конкретния случай да се определи дали се прилага предвиденото в член 4, параграф 1, буква б) от Регламент № 1049/2001 изключение, е необходимо да се разгледа дали публичният достъп до имената на участниците в събранието от 11 октомври 1996 г. може да засегне конкретно и действително защитата на личния живот и на неприкосновеността на засегнатите лица.
It follows from the whole of the above that, in order to be able to determine whether the exception under Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001 applies, it is necessary to examine whether public access to the names of the participants at the meeting of 11 October 1996 is capable of actually and specifically undermining the protection of the privacy and the integrity of the persons concerned.
— Прилагане на изключението, свързано със засягането на защитата на личния живот и на неприкосновеността на засегнатите лица, предвидено в член 4, параграф 1, буква б) от Регламент № 1049/2001, в конкретния случай
— Application to this case of the exception concerning the undermining of the protection of the privacy and integrity of the persons concerned, laid down in Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001
В конкретния случай заявлението за достъп, предмет на спора, засяга протокола от събрание на Комисията, на което са присъствали представители на ГД „Вътрешен пазар и финансови услуги“, на Министерството на търговията и промишлеността на Обединеното кралство и представители на КПОП.
In this case, the request for access at issue concerns the minutes of a Commission meeting, attended by officers of the DG for the Internal Market and Financial Services, officials of the United Kingdom Government Department of Trade and Industry and representatives of the CBMC.
Този протокол съдържа списък с участниците в събранието, вписани според организацията, от името и за сметка на която тези лица са участвали във въпросното събрание, и означени посредством статута им, инициалите на техните лични имена, фамилните им имена и евентуално службата, органа или организацията, към която се числят в рамките на тези организации.
Those minutes contain a list of the participants at the meeting, classified by reference to the bodies in the name of which and on behalf of which those persons attended, described by their title, the initial of their forename, their surname and, where relevant, the service, department or association to which they belong within those bodies .
Текстът на протокола не се позовава на физически лица, а на въпросните организации, като КПОП, ГД „Вътрешен пазар и финансови услуги“ или Министерство на търговията и на промишлеността на Обединеното кралство.
The text of the minutes refers not to physical persons but to the bodies in question, such as the CBMC, the DG for the Internal Market and Financial Services, or the United Kingdom Department of Trade and Industry.
Необходимо е също така да се установи, че списъкът с участниците в събранието — част от въпросния протокол, съдържа също така лични данни по смисъла на член 2, буква а) от Регламент № 45/2001, тъй като присъствалите на това събрание лица могат да бъдат идентифицирани.
The list of meeting participants appearing in the minutes in question thus contains personal data for the purposes of Article 2(a) of Regulation No 45/2001, since the persons who participated in that meeting can be identified in them.
Следва да се установи обаче, че самият факт, че даден документ съдържа лични данни, не означава непременно, че личният живот или неприкосновеността на засегнатите лица са поставени под въпрос, въпреки че професионалните дейности по принцип не са изключени от понятието „личен живот“ по смисъла на член 8 от ЕКПЧ (вж. точка 114 по-горе и посочената там практика на Европейския съд по правата на човека).
However, the mere fact that a document contains personal data does not necessarily mean that the privacy or integrity of the persons concerned is affected, even though professional activities are not, in principle, excluded from the concept of ‘private life’ within the meaning of Article 8 of the ECHR (see paragraph 114 above, and the caselaw of the European Court of Human Rights cited there).
Всъщност, както Комисията сама посочва, лицата, присъствали на събранието от 11 октомври 1996 г., чиито имена не са били оповестени, са присъствали в качеството на представители на КПОП, а не лично.
As the Commission itself has indicated, the persons present at the meeting of 11 October 1996, whose names have not been disclosed, were present as representatives of the CBMC and not in their personal capacity.
При тези обстоятелства следва да се установи, че фактът, че протоколът съдържа имената на представителите, не засяга личния живот на въпросните лица, като се има предвид, че са участвали в събранието като представители на техните организации.
In those circumstances, this Court finds that the fact that the minutes contain the names of those representatives does not affect the private life of the persons in question, given that they participated in the meeting as representatives of the bodies to which they belonged.
Още повече че, както беше установено по-горе, протоколът не съдържа мнения, които могат да се считат за лични на тези лица, а позициите на представените от тях организации.
Moreover, as noted above, the minutes do not contain any individual opinions attributable to those persons, but positions attributable to the bodies which those persons represented .
Във всеки случай е необходимо да се отбележи, че оповестяването на имената на представителите на КПОП не е от естество конкретно и действително да засегне защитата на личния живот и неприкосновеността на засегнатите лица.
In any event, disclosure of the names of the CBMC representatives is not capable of actually and specifically affecting the protection of the privacy and integrity of the persons concerned.
Самото включване на имената на засегнатите лица в списъка с участници, представляваващи съответните организации, не съставлява такова засягане и не нарушава защитата на личния живот и на неприкосновеността им.
The mere presence of the name of the person concerned in a list of participants at a meeting, on behalf of the body which that person represented, does not constitute such an interference, and the protection of the privacy and integrity of the persons concerned is not compromised.
Този подход не противоречи на Решението по дело Österreichischer Rundfunk и др., посочено по-горе, на което се позовава Комисията.
That approach is not contradicted by the judgment in Österreichischer Rundfunk, relied on by the Commission .
В това решение Съдът смята, че събирането на поименни данни, свързани с доходите от професионална дейност, с цел съобщаването им на трети лица, попада в приложното поле на член 8 от ЕКПЧ.
In that judgment, the Court held that the gathering of data with names concerning the income of an individual, with a view to communicating those data to third parties, fell within the scope of Article 8 of the ECHR.
Той е установил, че обикновеното съхраняване от работодател на поименни данни, свързани с изплатените на персонала възнаграждения, не може като такова да представлява намеса в личния живот, че съобщаването на тези данни на трети лица, в случая на публичен орган, би засегнало зачитането на личния живот на заинтересованите, каквато и да е по-нататъш-ната употреба на така съобщените данни, и би имало характера на намеса по смисъла на член 8 от ЕКПЧ (Решение по дело Österreichischer Rundfunk и др., посочено по-горе, точка 74).
It held that, whilst the mere recording by an employer of data by name relating to the remuneration paid to his employees could not as such constitute an interference with private life, the communication of that data to third parties, in that case a public authority, infringed the right of the persons concerned to respect for private life, whatever the subsequent use of the information thus communicated, and constituted an interference within the meaning of Article 8 of the ECHR (Österreichischer Rundfunk, paragraph 74).
BAVARIAN LAGER/КОМИСИЯ не евентуални неудобства поради тази намеса.
BAVARIAN LAGER v COMMISSION communicated was of a sensitive character or whether the persons concerned had been inconvenienced in any way .
Достатъчно е данните, свързани с получените от работник или пенсионер доходи, да бъдат съобщени от работодателя на трети лица (Решение по дело Österreichischer Rundfunk и др., посочено по-горе, точка 75).
It was sufficient to find that data relating to the remuneration received by an employee or pensioner had been communicated by the employer to a third party (Österreichischer Rundfunk, paragraph 75).
Следва да се отбележи, че обстоятелствата по това дело са различни от конкретния случай.
This Court finds that the circumstances of that case are different from those at issue here.