natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Според сведенията, предоставени от препращащата юрисдикция, Кралство Испания не е направило уведомление, че желае да прилага вече съществуващи споразумения като Конвенцията
According to the information provided by the referring court, there is no notification by the Kingdom of Spain that it wishes to continue applying preexisting agreements such as the 1996 Convention, which
SANTESTEBAN GOICOECHEA съществуваща между страните по северноевропейското сътрудничество 16.
SANTESTEBAN GOICOECHEA extradition system existing between the Nordic cooperation countries.
от 1996 г., на която основава настоящото искане за екстрадиция, или пък Конвенцията от 13 декември 1957 14.
16 it used as the basis for the present extradition request, or indeed the Convention of 13 December 1957. 14
На пръв поглед, от тази липса на уведомление от страна на Кралство Испания би могло да се заключи, че Конвенцията от 1996 г. — както впрочем и Конвенцията от 1957 г. — е заместена от Рамковото решение (вж. член 31, параграф 1 от него) и поради това не може да се приложи в случая.
At first sight, it might be deduced from this absence of notification by the Kingdom of Spain that the 1996 Convention — as also the 1957 Convention — was replaced by the Framework Decision (see Article 31(1)) and cannot thus be applied in the present case.
Такъв резултат обаче не би изглеждал в съответствие с общата структура на Рамковото решение и неговите цели.
However, such a result would appear to be inconsistent with the general scheme and objectives of the Framework Decision.
Дори да се допусне, че Конвенцията от 1996 г. може да бъде предмет на уведомление по смисъла на член 31, параграф 2 от Рамковото решение, липсата на такова уведомление не може да се разглежда в настоящия случай като пречка за ефективното прилагане на посочената конвенция.
Even if the 1996 Convention could be the subject of a notification under Article 31(2) of the Framework Decision, the absence of such a notification cannot be regarded as an obstacle to the actual application of that convention in the present case.
Всъщност за разлика от декларациите по член 32 от Рамковото решение, уведомленията по член 31, параграф 2, четвърта и пета алинея от Рамковото решение не се публикуват в Официален вестник на Европейския съюз и не се съобщават на другите държави-членки.
Unlike the statements provided for in Article 32 of the Framework Decision, the notifications provided for in the fourth and fifth subparagraphs of Article 31(2) of the Framework Decision are not published in the Official Journal of the European Union and are not communicated to the other Member States.
От това може да се заключи, че тези уведомления трябва да се разглеждат като чисто декларативни актове, които не представляват предварително условие за прилагането на вече съществуващи или нови споразумения.
It may be concluded that those notifications are to be understood as purely declaratory acts which are not a necessary condition precedent for the application of preexisting or new agreements.
Освен това член 31 от Рамковото решение трябва да се тълкува с оглед на основната цел на Рамковото решение, а именно да допринесе за създаването на пространство на свобода, сигурност и правосъдие, което предполага подобряване и ускоряване на производствата по екстрадиция 17.
Moreover, Article 31 of the Framework Decision must be interpreted in the light of the principal objective of that decision, namely to contribute to the creation of an area of freedom, security and justice, which involves improving and accelerating extradition procedures.
Ето защо с предвиденото в
17The replacement of certain preexisting agreements provided for in Article 31(1) of the Framework Decision
На първо място, системата на уведомления, предвидена в член 31, параграф 2 от Рамковото решение, не е предназначена да се прилага към актове като Конвенцията от 1996 г.
To begin with, the system of notifications provided for in Article 31(2) of the Framework Decision is not intended to apply to instruments such as the 1996 Convention.
Всъщност, както подчертава Комисията, изрично упоменатите в посочения член 31, параграф 1 многостранни актове, между които Конвенцията от 1996 г., вече са част от достиженията на правото на Европейския съюз 15 и тяхното съществуване е добре известно на държавитечленки.
As the Commission pointed out, the multilateral instruments expressly mentioned in Article 31(1), including the 1996 Convention, are already part of the European Union acquis, 15and their existence is well known in the Member States.
Френската република с основание добавя, че в действителност член 31, параграф 2 от Рамковото решение се отнася само до производствата по екстрадиция, които са по-амбициозни от процедурата на европейската заповед за арест и могат да я допълнят и подобрят, като например системата за екстрадиция,
The French Republic rightly adds that Article 31(2) of the Framework Decision in fact refers only to extradition procedures that are more ambitious than the European arrest warrant procedure and are capable of supplementing and improving that procedure, such as for example the
16 — Така според данните на френското правителство единствено Кралство Дания, Република Финландия и Кралство Швеция са направили уведомления на основание член 31, параграф 2 от Рамковото решение.
16 — For that reason, according to the French Government, only the Kingdom of Denmark, the Republic of Finland and the Kingdom of Sweden have made notifications under Article 31(2) of the Framework Decision.
14 — Европейска конвенция за екстрадицията, подписана в Париж и сключена в рамките на Съвета на Европа (наричана по-нататък „Конвенцията от 1957 г.“).
14 — European Convention on Extradition, signed at Paris, concluded within the framework of the Council of Europe (‘the 1957 Convention’).
17 — Вж. в този смисъл съображения 1 и 5 от Рамковото решение.
17 — See, to that effect, the first and fifth recitals in the preamble to the Framework Decision.
15 — Вж. съображение 4 от Рамковото решение.
15 — See the fourth recital in the preamble to the Framework Decision.
Изглежда немислимо член 31, параграф 1 от Рамковото решение да води до влошаване на системата за екстрадиция, приложима между две държавичленки към момента на влизане в сила на Рамковото решение.
18It seems inconceivable that Article 31(1) of the Framework Decision should have the effect of a deterioration of the extradition system applicable between two Member States at the time of the entry into force of the Framework Decision.
С втория си въпрос препращащата юрисдикция иска по същество да се установи дали държава-членка, която е направила декларация по смисъла на член 32 от Рамковото решение, има право да разглежда исканията за екстрадиция в приложение на конвенция, която е подписана преди 1 януари 2004 г., но е станала приложима в посочената държавачленка след тази дата.
By its second question, the referring court seeks essentially to know whether a Member State which has made a statement under Article 32 of the Framework Decision is allowed to deal with requests for extradition in accordance with a convention which was signed before 1 January 2004 but became applicable in that Member State after that date.
От контекста на преюдициалното запитване, както и от становищата на страните е видно, че този въпрос се отнася до Конвенцията от 1996 г., която в случая е основанието на искането за екстрадиция, направено от Кралство Испания на 2 юни 2008 г.
It appears from the context of the reference and the observations of the parties that this question targets the 1996 Convention, on which the Kingdom of Spain based its extradition request of 2 June 2008.
Следователно в двустранните отношения между две държавичленки вече съществуващите споразумения като Конвенцията от 1996 г. и Конвенцията от 1957 г. могат да се считат за заместени с Рамковото решение само доколкото последното действително се прилага между тези държави-членки.
It follows that, in bilateral relations between two Member States, preexisting agreements such as the 1996 and 1957 Conventions can be regarded as replaced by the Framework Decision only to the extent that the Framework Decision is actually applied between those Member States.
Докато едната от двете държавичленки, в случая Френската република, не прилага Рамковото решение към някои искания за екстрадиция, тези искания могат да бъдат отправяни и разглеждани в приложение на вече съществуващите споразумения, при спазване на член 32 от Рамковото решение.
For as long as one of those two Member States, in this case the French Republic, does not apply the Framework Decision to certain extradition requests, those requests can be made and dealt with in accordance with the preexisting agreements, subject to Article 32 of the Framework Decision.
Конвенцията от 1996 г. действително е подписана преди посочената в член 32 от Рамковото решение дата 1 януари 2004 г., но е станала приложима във Френската република едва на 1 юли 2005 г.
The 1996 Convention was indeed signed before 1 January 2004, the date referred to in Article 32 of the Framework Decision, but it did not become applicable for the French Republic until 1 July 2005, 19and then only for requests for extradition received after that date.
Следователно се поставя въпросът дали Конвенцията от 1996 г. може да се счита за част от „приложимата преди 1 януари 2004 г. система за екстрадиция“ в отношенията между Кралство Испания и Френската република.
20The question therefore arises of whether the 1996 Convention may be regarded as forming part of ‘the extradition system applicable before 1 January 2004’ in relations between the Kingdom of Spain and the French Republic.
С оглед на всички изложени по-горе съображения на първия въпрос следва да се даде отрицателен отговор.
For all the above reasons, the first question must be answered in the negative.
19 — Конвенцията от 1996 г. все още не е ратифицирана от всички държавичленки и следователно все още формално не е влязла в сила (вж. член 18, параграф 2 от нея).
19 — The 1996 Convention has not yet been ratified by all the Member States, and has thus not yet formally entered into force (see Article 18(2) of the convention).
От 1 юли 2005 г. обаче Конвенцията от 1996 г. е приложима между Френската република и Кралство Испания, тъй като тези две държави са я ратифицирали и са направили декларации на основание член 18, параграф 4 от нея.
However, since 1 July 2005, the 1996 Convention has been applicable between the French Republic and the Kingdom of Spain, as those two States have ratified it and made declarations pursuant to Article 18(4) of the convention.
18 — В същата перспектива целта на прилагането и занапред на съществуващи споразумения, както и сключването на нови споразумения между държавитечленки, е по-ната-тъшното опростяване или улесняване на процедурите за предаване на лица, срещу които са издадени европейски заповеди за арест (вж. член 31, параграф 2, първа и втора алинея от Рамковото решение).
18 — From the same perspective, the continued application of preexisting agreements, like the conclusion of new agreements between Member States, is meant to simplify or facilitate further the procedures for surrender of persons who are the subject of European arrest warrants (see the first and second subparagraphs of Article 31(2) of the Framework Decision).
20 — Член 18, параграф 5 от Конвенцията от 1996 г.
20 — Article 18(5) of the 1996 Convention.
На пръв поглед изглежда, че на този въпрос следва да се отговори отрицателно, тъй като Конвенцията от 1996 г. не е била приложима във Франция към 1 януари 2004 г. — дата, която се посочва в член 32 от Рамковото решение.
At first sight, a negative answer to the question seems to be required, since the 1996 Convention was not applicable in France on 1 January 2004, the date to which Article 32 of the Framework Decision refers.
Ето защо в случая би трябвало да се приложи Конвенцията от 1957 г., а не тази от 1996 г.
It would thus be the 1957 Convention, not the 1996 Convention, which should be applied in the present case.
някои искания за екстрадиция от приложното поле на процедурата на европейската заповед за арест, само по себе си не задължава тази държавачленка да „замрази“ вътрешното си право в състоянието, в което то е било приложимо към такива искания преди 1 януари 2004 г.
extradition requests from the European arrest warrant procedure does not oblige that State to ‘freeze’ its domestic law at the state in which it applied to such requests before 1 January 2004.
Не би могло да се поддържа, че съответната държавачленка има право на избор единствено между statu quo към датата 1 януари 2004 г., от една страна, и процедурата на европейската заповед за арест, от друга.
It cannot be maintained that the Member State concerned is limited to choosing between the status quo as at 1 January 2004, on the one hand, and the European arrest warrant procedure, on the other.
Предвид крайната цел на Рамковото решение няма никаква пречка държаватачленка постепенно да адаптира производството по екстрадиция, което прилага към старите дела, до които се отнася декларацията ѝ по член 32.
In view of the purpose of the Framework Decision, nothing prevents a Member State from adapting, little by little, the extradition procedure it applies to old cases covered by its statement under Article 32.
Подобен отговор обаче не отчита в достатъчна степен общата структура и целите на Рамковото решение.
However, such an answer would not take sufficient account of the general scheme and objectives of the Framework Decision.
Обратно, държаватачленка може постепенно да усъвършенства своето процесуално право, приложимо към някои искания за екстрадиция, които първоначално е възнамерявала да изключи от приложното поле на процедурата на европейската заповед за арест.
On the contrary, a Member State remains entitled to improve gradually its procedural law applicable to extradition requests which it did not wish to subject at the outset to the European arrest warrant system.
За тази цел посочената държава по-конкретно може да извърши необходимото за влизането в сила на международна конвенция като Конвенцията от 1996 г., която вече е била сключила преди 1 януари 2004 г., но която все още не е била ратифицирана и не е станала приложима 23.
To that end, it may in particular bring into force an international convention — such as the 1996 Convention — which it had concluded before 1 January 2004 but which had not yet been ratified and made applicable.
Подобно усъвършенстване на приложимите производства напълно съответства на общата структура и на целта на Рамковото решение 24.
23 Such an improvement of the applicable procedures is entirely consistent with the general scheme and objective of the Framework Decision. 24
23 — Вж. член 18 от Конвенцията от 1996 г.
23 — See Article 18 of the 1996 Convention.
Предвиждайки възможност за дерогиране на процедурата на европейската заповед за арест, член 32 от Рамковото решение допуска държавитечленки да развиват приложимите между тях производства по екстрадиция, като постепенно ги подобряват и ускоряват.
In providing for the possibility of derogating from the European arrest warrant procedure, Article 32 of the Framework Decision does not prevent the Member States from developing the extradition procedures applicable between them by gradually improving and accelerating them.
Обстоятелството, че посредством декларация по смисъла на член 32 от Рамковото решение държавачленка е изключила
The mere fact that a Member State, by means of a statement pursuant to Article 32 of the Framework Decision, removes certain
21 — Вж. частта, отнасяща се до първия преюдициален въпрос, и по-конкретно точка 24 от настоящото становище.
21 — See the section on the first question, especially point 24 above.
24 — Дори що се отнася до исканията за екстрадиция, попадащи в приложното поле на процедурата на европейската заповед за арест, член 31, параграф 2 от Рамковото решение позволява на държавитечленки да отидат по-далеч и да прилагат двустранни или многостранни споразумения — вече съществуващи или нови — които допринасят за по-нататъшното опростяване или улесняване на процедурите за предаване на лица, срещу които са издадени европейски заповеди за арест.
24 — Even with respect to extradition requests falling within the scope of the European arrest warrant procedure, Article 31(2) of the Framework Decision allows the Member States to go further and apply bilateral or multilateral agreements — preexisting or new ones — which help to simplify or facilitate further the procedures for surrender of persons who are the subject of European arrest warrants.
На още по-силно основание подобно усъвършенстване на производството трябва да е възможно във връзка с исканията за екстрадиция, изключени от приложното поле на процедурата на европейската заповед за арест.
A fortiori, such an improvement of the procedure must be possible with respect to requests for extradition which are outside the scope of the European arrest warrant procedure.
22 — Вж. в този смисъл съображения 1 и 5 от Рамковото решение.
22 — See to that effect the first and fifth recitals in the preamble to the Framework Decision.
СТАНОВИЩЕ НА Г-ЖА KOKOTT — ДЕЛО C-296/08 PPU подкрепя освен това от самото Рамково решение, в което посочената конвенция е изброена сред международните актове, които са част от достиженията на правото на Европейския съюз 26.
VIEW OF MRS KOKOTT — CASE C-296/08 PPU moreover supported by the Framework Decision itself, which lists that convention as one of the international instruments forming part of the acquis of the European Union. 26
Член 32 от Рамковото решение би трябвало наймалкото да се тълкува в смисъл, че допуска последващото подобряване на система за екстрадиция, приложима в изпълняващата държавачленка преди 1 януари 2004 г.
At the very least, Article 32 of the Framework Decision should be interpreted as not preventing the subsequent improvement of an extradition system applicable in the executing Member State before 1 January 2004.
С оглед на всички изложени по-горе съображения на втория въпрос следва да се отговори положително.
For all the above reasons, the second question should be answered in the affirmative.
Именно такава вече съществуваща система за екстрадиция е подобрена на 1 юли 2005 г. чрез прилагането по отношение на Френската република на Конвенцията от 1996 г.
It was such a preexisting extradition system that was improved on 1 July 2005 by the implementation with respect to the French Republic of the 1996 Convention.
Всъщност целта на Конвенцията от 1996 г. е да допълни разпоредбите на Конвенцията от 1957 г. и да улесни нейното прилагане (вж. член 1, параграф 1, първо тире от Конвенцията от 1996 г. и предпоследното съображение от нея) 25.
The objective of the 1996 Convention is to supplement the provisions of the 1957 Convention and facilitate its application (see the first indent of Article 1(1) of the 1996 Convention and the penultimate recital in the preamble to that convention).
В същия смисъл и Конвенцията от 1957 г. вече е предвиждала в член 28 възможност за договарящите страни да сключват помежду си двустранни или многостранни споразумения, за да допълнят нейните разпоредби или за да улеснят прилагането на съдържащите се в нея принципи.
25Simi-larly, the 1957 Convention already provided, in Article 28, for the contracting parties to be able to conclude bilateral or multilateral agreements between themselves to supplement its provisions or facilitate the application of its principles.
В представеното пред Съда становище г-н Santesteban Goicoechea поддържа, че прилагането на Конвенцията от 1996 г. в случая би било в разрез с общите принципи на правото и с основните свободи.
In his observations to the Court, Mr Santesteban Goicoechea submits that the application of the 1996 Convention would clash, in the present case, with the general principles of law and with fundamental rights.
Изводът, че Конвенцията от 1996 г. допълва и подобрява вече съществуваща система за екстрадиция по смисъла на член 32 от Рамковото решение, се
The conclusion that the 1996 Convention supplements and improves a preexisting extradition system within the meaning of Article 32 of the Framework Decision is
Съгласно член 6 ЕС Европейският съюз се основава на принципа на правовата държава и зачита основните права, така както са гарантирани от ЕКПЧ 27и така както произтичат от конституционните традиции, общи за
Under Article 6 EU, the European Union is founded on the rule of law and respects fundamental rights as guaranteed by the European Convention on Human Rights 27and as they result from the constitutional traditions common to the Member States,
26 — Съображение 4 от Рамковото решение.
26 — Fourth recital in the preamble to the Framework Decision.
27 — Европейска конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, съставена в Рим на 4 ноември 1950 г. (наричана по-нататък: „ЕКПЧ“).
25 — Among the improvements made to the 1957 system by the 1996 Convention, the following may be mentioned in particular: first, extradition may not be refused on the ground that the prosecution or punishment is statute-barred under the law of the requested Member State (Article 8(1) of the 1996 Convention) and, second, no offence may be regarded by the requested Member State as a political offence (Article 5 of the 1996 Convention, ‘depoliticisation’ of offences). The consequence is that extradition may no longer be refused on the ground that the offence is ‘political’.
Ето защо екстрадиция вече не може да се откаже на основание, че става дума за „политическо“ престъпление.
27 — European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms signed in Rome on 4 November 1950 (‘the ECHR’).
SANTESTEBAN GOICOECHEA до определянето на гражданските права и задължения на жалбоподателя или до наличието на наказателно обвинение срещу него по смисъла на член 6 ЕКПЧ 32.
SANTESTEBAN GOICOECHEA and obligations or of any criminal charge against him within the meaning of Article 6 of the ECHR.
държавитечленки, като общи принципи на правото на Общността.
32 as general principles of Community law.
Поради това държавитечленки подлежат на контрол за съответствие на техните актове с договорите и общите принципи на правото, когато въвеждат правото на Съюза 28(вж. също член 51, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз, прогласена на 7 декември 2000 г. в Ница (ОВ С 364, стр. 1).
It follows that the Member States are subject to review of the conformity of their acts with the Treaties and the general principles of law when they implement the law of the Union 28(see also Article 51(1) of the Charter of Fundamental Rights of the European Union proclaimed in Nice on 7 December 2000 (OJ 2000 C 364, p. 1)).
Остава обаче да се прецени дали някои от общите принципи на правото на Европейския съюз са пречка за Френската република да разгледа искането за екстрадиция, направено от Кралство Испания в приложение на Конвенцията от 1996 г.
It remains to be examined, however, whether general principles of European Union law preclude the French Republic from dealing with the request for extradition made by the Kingdom of Spain in accordance with the 1996 Convention.
Г-н Santesteban Goicoechea се позовава по-конкретно на принципа на законоустановеност и на принципа на забрана на обратното действие на по-тежкия наказателния закон, както и на принципа на правната сигурност.
Mr Santesteban Goicoechea refers in particular to the principle of the legality and non-retroactivity of the more severe criminal law and the principle of legal certainty.
Ето защо е обосновано твърдението, че държавитечленки не могат да се позовават на член 32 от Рамковото решение, за да прилагат система за екстрадиция, която не съответства на основните права 29.
It could therefore be argued that the Member States may not rely on Article 32 of the Framework Decision to apply an extradition system which is not consistent with fundamental rights.
Не е задължително обаче Съдът да се произнася по този въпрос в рамките на това спешно преюдициално производство.
29It is not essential for the Court to rule on this point in the present proceedings, however.
Първо, въпросът не се съдържа в преюдициалното запитване.
First, the point is not part of the reference for a preliminary ruling.