natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Всъщност по този начин споменатото правило предполага, че държаватачленка може да предвиди в НПР механизми за корекции, при условие че последните са обективни и прозрачни по смисъла на член 9, параграф 1 от Директива 2003/87.
That rule thus presupposes that the Member State may lay down correction mechanisms in the NAP, provided that they are objective and transparent within the meaning of Article 9(1) of Directive 2003/87.
Доколкото указанията на Комисията могат да се причислят към релевантната правна рамка, тяхното значение следва да бъде преценено, както и следва да бъдат анализирани техните разпоредби, релевантни за тълкуването на критерий № 10 от приложение III към Директива 2003/87.
Insofar as the Commission guidance is capable of forming part of the relevant legal framework, it is necessary to assess its effect and to analyse those of its provisions that are relevant to interpreting criterion 10 of Annex III to Directive 2003/87.
В това отношение следва да се отбележи във връзка с правното естество на тези указания, че макар и да се основават на изрично правно основание, предвидено в член 9, параграф 1, първа алинея, последно изречение от Директива 2003/87, според което „Комисията разработва указания за прилагане на критериите, включени в списъка в приложение III“, споменатите указания не съответстват на никой от актовете на вторичното общностно право, предвидени в член 249 ЕО (вж. по аналогия Решение на Съда от 6 април 2000 г. по дело Испания/Комисия, C-443/97, Recueil, стр. I-2415, точки 28 и следващи, Решение по дело Pfizer Animal Health/Съвет, точка 81 по-горе, точка 119 и Решение по дело Alpharma/Съвет, точка 81 по-горе, точка 140).
With regard to the legal nature of the guidance, it is to be noted that, while it is founded on an express legal basis laid down in the final sentence of the first subparagraph of Article 9(1) of Directive 2003/87, according to which ‘the Commission shall … develop guidance on the implementation of the criteria listed in Annex III’, it does not correspond to any of the measures of secondary Community law that are provided for in Article 249 EC (see, by analogy, Case C-443/97 Spain v Commission [2000] ECR I-2415, paragraph 28 et seq.; Pfizer Animal Health v Council, cited in paragraph 81 above, paragraph 119; and Alpharma v Council, cited in paragraph 81 above, paragraph 140).
Оттам обаче произтича правомощието на Комисията предварително да изготви и предостави на разположение на обществеността под формата на указания своето собствено разбиране за съдържанието и значението на критериите, включени в приложение III към споменатата директива, както и начина, по който възнамерява да упражнява своя контрол по член 9, параграф 3 от Директива 2003/87, що се отнася
The Commission is nevertheless thereby empowered to set out and to make public in advance, in the form of this guidance, its own understanding of the meaning and effect of the criteria which are included in Annex III to the directive, and the way in which it intends to perform its review, pursuant to Article 9(3) of the directive, of whether
ГЕРМАНИЯ/КОМИСИЯ до съвместимостта на взетите от държаватачленка мерки за транспониране със споменатите критерии.
GERMANY v COMMISSION the implementing action taken by the Member State is compatible with those criteria .
Следователно указанията спадат към категорията норми, които сами по себе си по принцип нямат автономно задължително действие спрямо трети лица и към които Комисията прибягва често в своята административна практика, за да структурира и направи по-прозрачно упражняването на своята дискреционна и надзорна власт.
Accordingly, the guidance falls within the category of rules which, as such, do not, in principle, have independent binding effect vis-à-vis third parties and of which the Commission makes extensive use in its administrative practice in order to structure, and increase the transparency of, the exercise of its discretion and supervisory power.
В това отношение следва да се припомни съдебната практика, според която, като приема правила за административно поведение, целящи да породят външни последици, и като обявява посредством публикуването им, че ще ги прилага занапред към съответните случаи, въпросната институция се самоограничава в упражняването на своето право на преценка и не би могла да се отклонява от тези норми, тъй като това би означавало да бъде евентуално санкционирана за нарушение на общи принципи на правото като принципите за равно третиране, за правна сигурност или за защита на оправданите правни очаквания.
In this regard, the caselaw should be recalled according to which, by adopting rules of administrative conduct designed to produce external effects and announcing by publishing them that it will henceforth apply them to the cases to which they relate, the institution in question imposes a limit on the exercise of its own discretion and cannot depart from those rules, if it is not to be found, in some circumstances, to be in breach of general principles of law, such as the principles of equal treatment, of legal certainty or of the protection of legitimate expectations.
I-5425, точки 209—211; вж. също така относно приетите от Комисията насоки в областта на държавните помощи Решение на Първоинстанционния съд от 30 април 1998 г. по дело Cityflyer Express/Комисия, T-16/96, Recueil, стр. II-757, точка 57), при условие че подобен подход не противоречи на други по-висшестоящи норми на общностното право.
It cannot therefore be precluded that, on certain conditions and depending on their content, such rules of conduct of general application may produce legal effects and that, in particular, the administration may not depart from them in an individual case without giving reasons that are compatible with the principle of equal treatment (see, with regard to the Commission guidelines on the method of setting fines in competition matters, Joined Cases C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P, C-208/02 P and C-213/02 P Dansk Rørindustri and Others v Commission [2005] ECR I-5425, paragraphs 209 to 211; see also, with regard to guidelines adopted by the Commission on State aid, Case T-16/96 Cityflyer Express v Commission [1998] ECR II-757, paragraph 57), provided that such an approach is not contrary to other superior rules of Community law.
По-специално в областите на земеделието, на здравеопазването и на околната среда Първоинстанционният съд признава, че общностните институции могат да определят указания за упражняването на своите правомощия за преценка посредством непредвидени в член 249 ЕО актове, и по-специално посредством съобщения, доколкото посочените актове съдържат поясняващи норми относно насоката, която трябва да следват тези общностни институции, и доколкото не се отклоняват от нормите на Договора (вж. Решение по дело Pfizer Animal Health/Съвет, точка 81 по-горе, точка 119, Решение по дело Alpharma/Съвет, точка 81 по-горе, точка 140 и посочената там съдебна практика).
Specifically in the fields of agriculture, health and the environment, the Court has recognised that the Community institutions may lay down for themselves guidelines for the exercise of their discretion by way of measures not provided for in Article 249 EC, in particular by communications, provided that they contain an indication as to the approach to be followed by those Community institutions and do not depart from the Treaty rules (see Pfizer Animal Health v Council, cited in paragraph 81 above, paragraph 119, Alpharma v Council, cited in paragraph 81 above, paragraph 140, and the caselaw cited).
От това следва, че при упражняването на своите контролни правомощия по член 9 от Директива 2003/87 чрез своите указания Комисията се самоограничава така, че да не може да се отклони от тях под страх евентуално да не наруши определени общи принципи на общностното право като принципа за равно третиране, за защита на оправданите правни очаквания и за правна сигурност.
It follows that, in connection with the exercise of its power of review under Article 9 of Directive 2003/87, the Commission has, by its guidance, imposed a limit on itself such that it cannot depart from the guidance, if it is not to infringe, in some circumstances, certain general principles of Community law, such as the principles of equal treatment, of the protection of legitimate expectations and of legal certainty.
ii) Относно тълкуването на критерий № 10 от приложение III към Директива 2003/87 в светлината на указанията на Комисията
(ii) Interpretation of criterion 10 of Annex III to Directive 2003/87 in the light of the Commission guidance
Първоинстанционният съд припомня, че що се отнася до критерий № 10 от приложение III към Директива 2003/87, в точки 97—100 на своите указания Комисията се произнася както следва:
It may be recalled that, with regard to criterion 10 of Annex III to Directive 2003/87, the Commission stated as follows in paragraphs 97 to 100 of its guidance:
Това означава, че количеството разпределени квоти на инсталация се посочва и следователно е известно на обществеността при представянето на [НПР] на Комисията и на останалите държавичленки
It implies that the quantities of allowances per installation are indicated, and therefore visible to the general public, when the [NAP] is submitted to the Commission and other Member States …
Този критерий се счита за изпълнен, когато държаватачленка е спазила задължението за изготвяне на списък с всички инсталации, попадащи в приложното поле на директивата [2003/87] […]
This criterion will be deemed as fulfilled if a Member State has respected its obligation to list all the installations covered by [Directive 2003/87] …
Държаватачленка трябва да посочи общото количество квоти, които възнамерява да разпредели на всяка инсталация, както и количеството квоти, отпускано ежегодно на всяка инсталация съобразно член 11, параграф 4 [от Директива 2003/87] […]“
A Member State has to indicate the total quantity of allowances intended to be allocated to each installation and should indicate the quantity issued in each year to each installation following Article 11(4) [of Directive 2003/87] …’
Първоинстанционният съд счита, че точка 97 от указанията на Комисията отразява същото ratio legis като залегналото в обосновката на парламентарната комисия, предложила включването на критерий № 10 в Директива 2003/87 (вж. точка 98 по-горе).
Paragraph 97 of the Commission guidance reflects the same ratio legis as that underlying the justification given by the Parliament Committee which proposed that criterion 10 be included in Directive 2003/87 (see paragraph 98 above).
Всъщност посочената обосновка по същество цели да гарантира на обществеността и на участващите в управлението на схемата за търговия с квоти органи прозрачност на разпределените на всяка инсталация квоти в НПР.
That justification is essentially concerned with guaranteeing the public and the authorities involved in management of the allowance trading scheme that the quantity of allowances allocated per installation will be transparent in the NAP.
Също така използваният в точка 98 от указанията на Комисията израз „този критерий се счита за изпълнен“ указва, че самата Комисия е искала да изрази, че обхватът на задължението, съдържащо се в критерий № 10 от приложение III към Директива 2003/87, се ограничава до формално задължение за нотифициране на „списъка с всички инсталации, попадащи в приложното поле на директивата [2003/87]“.
Likewise, the words ‘this criterion will be deemed as fulfilled’, used in paragraph 98 of the Commission guidance, indicate that the Commission itself wished to convey that the scope of the obligation contained in criterion 10 of Annex III to Directive 2003/87 is limited to a formal obligation to give notice of a ‘list [of] all the installations covered by [Directive 2003/87]’.
Освен това точка 100 от указанията на Комисията се ограничава да изисква, по подобие на формулировката на критерий № 10, държаватачленка да „посочв[а] общото количество квоти, които възнамерява да разпредели на всяка инсталация“.
Furthermore, paragraph 100 of the Commission guidance merely requires, like the wording of criterion 10, that the Member State ‘indicate the total quantity of allowances intended to be allocated to each installation’.
Формулировката, избрана за да изрази свободата за действие, с която разполага държаватачленка за разпределянето на квотите („възнамерява да разпредели“), следователно едва ли се различава от тази на критерий № 10 („се планира да бъдат определени“) или от тази, използвана в останалите релевантни разпоредби от Директива 2003/87 (вж. точки 101—106 по-горе).
The wording chosen to express the freedom of action available to the Member State for allocation of the allowances (‘intended to be allocated’) is therefore hardly different from the wording used in criterion 10 (also ‘intended to be allocated’) and the other relevant provisions of Directive 2003/87 (see paragraphs 101 to 106 above).
От това Първоинстанционният съд заключава, че по отношение на редакцията на релевантните разпоредби на Директива 2003/87 в своите указания Комисията не дава никакво допълнително пояснение относно значението на критерий № 10 от приложение III към Директива 2003/87, което би могло да
The Court concludes that, in its guidance, the Commission does not provide any additional explanation beyond the wording of the relevant provisions of Directive 2003/87, with regard to the effect of criterion 10 of Annex III to Directive 2003/87, explanation which would be capable of supporting the validity of its interpretation
Освен това указанията на Комисията не съдържат и елемент, който да спомогне за разрешаването на въпроса дали държаватачленка може да изменя индивидуалното отпускане на квоти след приемането на нейния НПР или на решението за разпределение по член 11, параграф 1 от Директива 2003/87.
Nor does the Commission guidance contain anything that helps to determine whether the Member State is able to change the individual allocation of the allowances after the adoption of its NAP or of the allocation decision under Article 11(1) of Directive 2003/87.
Предвид обаче факта, че по отношение на указанията на Комисията се счита, че те конкретизират нейната административна и контролна практика, както и че описват обхвата на свободата на действие, с която разполага държаватачленка за транспониране на критериите, предвидени в приложение III към Директива 2003/87, Комисията е длъжна да даде споменатите указания, по-специално що се отнася до най-съществените аспекти, с възможно най-голяма яснота и точност.
However, given that the Commission guidance is supposed to specify the Commission’s administrative practice and its practice in conducting reviews, and to set out the extent of the freedom of action available to the Member State when transposing the criteria laid down in Annex III to Directive 2003/87, the Commission is required to establish that guidance, in particular as regards the most essential aspects, with the greatest possible clarity and precision.
Още повече правомощието по контрол и по отхвърляне на НПР, упражнявано от Комисията по силата на член 9, параграф 3 от Директива 2003/87, е силно стеснено, ограничавайки се до разглеждане на съвместимостта на НПР единствено с критериите на приложение III и единствено с разпоредбите на член 10 от Директива 2003/87.
That is all the more so because the power to review and reject NAPs, exercised by the Commission pursuant to Article 9(3) of Directive 2003/87, is very circumscribed, being limited to examining whether they are compatible with the criteria in Annex III and Article 10 alone.
Следователно при липсата в указанията на Комисията на каквото и да било позоваване на въпроса за законосъобразността на корекции ex post в посока намаляване на броя на индивидуално разпределените квоти и за свободата на действие на държаватачленка в тази връзка, Комисията не би могла валидно да противопостави на държаватачленка забраната за споменатите корекции под страх от нарушение на принципите за правната сигурност и за защита на оправданите правни очаквания, а обратно — държаватачленка трябва да ѝ противопостави въпросната липса на позоваване, освен ако това не противоречи на други разпоредби на общностното право, по-специално на разпоредбите на общностното право от по-висок ранг.
Accordingly, in the absence of any reference in the Commission guidance to the question of the lawfulness of downward expost adjustments to the amount of individually allocated allowances and the question of the Member State’s freedom of action for that purpose, the Commission cannot legitimately raise against the Member State the objection that those adjustments are prohibited, if it is not to infringe the principles of legal certainty and of the protection of legitimate expectations, but must, conversely, have this lack of reference raised against it by the Member State, unless that is contrary to other provisions of Community law, in particular higher-ranking provisions of Community law.
iii) Относно значението на Съобщението на Комисията от 7 юли 2004 г.
(iii) Effect of the Commission Communication of 7 July 2004
Първоинстанционният съд добавя, че Съобщението на Комисията от 7 юли 2004 г., което възпроизвежда и допълва мотивите към приетото в същия ден обжалвано решение, и по-специално причините, поради които Комисията
The Commission Communication of 7 July 2004, which repeats and supplements the grounds of the contested decision adopted on the same day, in particular the reasons why the Commission considers the expost adjustments at issue to be
ГЕРМАНИЯ/КОМИСИЯ счита, че спорните корекции ex post са несъвместими с критерий № 10 от приложение III към Директива 2003/87, не е в състояние да промени тълкуването на указанията на Комисията, възприето в точки 114 и 116 по-горе.
GERMANY v COMMISSION incompatible with criterion 10 of Annex III to Directive 2003/87, cannot alter the interpretation of the Commission guidance in paragraphs 114 and 116 above.
Споменатото съобщение несъмнено представлява важен елемент от непосредствения контекст, в който оспорваното решение е прието, а оттам и допълнение в аргументацията по отношение на изложените в споменатото решение мотиви, което общностният съд е длъжен да вземе предвид при упражняването на контрол за законосъобразност (вж. в този смисъл Решение на Първоинстанционния съд от 8 юли 2003 г. по дело Verband der freien Rohrwerke и др./Комисия, T-374/00, Recueil, стр. II-2275, точки 122—124).
It is true that that communication constitutes an important element falling within the immediate context in which the contested decision was adopted and, therefore, a statement of reasons additional to the grounds contained in that decision, which the Community judicature is required to take into consideration in conducting its judicial review (see, to this effect, Case T-374/00 Verband der freien Rohrwerke and Others v Commission [2003] ECR II-2275, paragraphs 122 to 124).
Посоченото съобщение обаче нито предхожда изготвянето на германския НПР — което би улеснило Федерална република Германия да спази критериите, фигуриращи в приложение III — нито се основава на член 9, параграф 1, първа алинея, последно изречение от Директива 2003/87, и следователно не може да измени значението на указанията на Комисията, изготвени в приложение на тази разпоредба.
However, the communication neither pre-dates the drawing up of the German NAP, when it could have helped the Federal Republic of Germany to observe the criteria set out in Annex III, nor is founded on the final sentence of the first subparagraph of Article 9(1) of Directive 2003/87 and accordingly cannot alter the effect of the Commission guidance drawn up pursuant to that provision.
Заключение относно систематическото тълкуване на критерий № 10 от приложение III към Директива 2003/87
Conclusion on the contextual interpretation of criterion 10 of Annex III to Directive 2003/87
Предвид изложеното Първоинстанционният съд заключава, че систематическото тълкуване на критерий № 10 от приложение III към Директива 2003/87 в светлината на останалите разпоредби от тази директива и на указанията на Комисията не може да осигури ясен и точен отговор на въпроса дали държаватачленка вследствие на одобряването на нейния НПР от Комисията и на приемането на решението за разпределение разполага или не с възможността да коригира в посока намаляване индивидуалното разпределение на квоти на инсталациите.
Having regard to all the foregoing, the Court concludes that a contextual interpretation of criterion 10 of Annex III to Directive 2003/87 in the light of the directive’s other provisions and the Commission guidance cannot provide a clear and precise answer to the question whether or not it is open to a Member State, following approval of its NAP by the Commission and adoption of the allocation decision, to adjust the individual allocation of allowances to the installations downwards.
д) Относно телеологическото тълкуване на критерий № 10 от приложение III към Директива 2003/87
(e) Teleological interpretation of criterion 10 of Annex III to Directive 2003/87
Що се отнася до телеологическото тълкуване на критерий № 10 от приложение III към Директива 2003/87, следва по-специално да се извърши позова-
As regards the teleological interpretation of criterion 10 of Annex III to Directive 2003/87, reference should be made especially to the directive’s objectives and
В този контекст следва да се постави въпросът по-специално дали действителното реализиране на целите на споменатата директива, а оттам и полезният ефект на релевантните разпоредби, които целят постигането на тези цели, сред които фигурират предвидените в приложение III критерии, се противопоставят на признаването на законосъобразността на корекциите ex post в посока намаляване на разпределените квоти (вж. точки 93—118 по-горе).
In this context, it should be asked in particular whether actual implementation of the directive’s objectives and, therefore, the effectiveness of the relevant provisions that are designed to achieve those objectives, which include the criteria laid down in Annex III, preclude accepting that downward expost adjustments of the allowances allocated are lawful (see paragraphs 93 to 118 above).
Ето защо следва да се започне с определяне на значението на целите на Директива 2003/87, чието реализиране би било евентуално възпрепятствано от приемането, че спорните корекции ex post са законосъобразни.
Accordingly, it is appropriate to begin by defining the objectives pursued by Directive 2003/87 the implementation of which might be impeded by acceptance that the expost adjustments at issue are lawful.
Относно целите на Директива 2003/87
Objectives of Directive 2003/87
Съгласно член 1 от Директива 2003/87 основната цел на спомената директива е да „[въведе] схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността […], за да се стимулира намаляването на емисии на парникови газове по икономичен и икономически ефективен начин“.
According to Article 1 of Directive 2003/87, the directive’s principal objective is to ‘[establish] a scheme for greenhouse gas emission allowance trading within the Community … in order to promote reductions of greenhouse gas emissions in a costeffective and economically efficient manner’.
В това отношение критерий № 1 in fine от приложение III към споменатата директива гласи, че общото количество квоти, които следва да се разпределят за разглеждания период, „не бива да превишава количеството, което вероятно ще е необходимо за стриктното прилагане на критериите от настоящото приложение“, и „преди 2008 г. количеството следва да съответства на етапа от пътя към изпълнението или преизпълнението на плановия показател за всяка държавачленка съгласно Решение 2002/358 […] и Протокола от Киото“.
In this connection, criterion 1 of Annex III to the directive concludes by stating that the total quantity of allowances to be allocated for the relevant period ‘shall not be more than is likely to be needed for the strict application of the criteria of this Annex’ and,‘prior to 2008, … shall be consistent with a path towards achieving or overachieving each Member State’s target under Decision 2002/358 … and the Kyoto Protocol’.