natgillin/translations-raw huggingface dataset:
С първото правно основание от съответните им насрещни жалби Съветът иска по-специално отмяна на Решението по дело FIAMM и на Решението по дело Fedon, а Кралство Испания — на Решението по дело FIAMM с доводите, че Първоинстанционният съд е допуснал грешки при прилагане на правото, установявайки принцип на отговорност на Общността при липса на неправомерно поведение на нейните органи или във всички случаи — приемайки, че такъв принцип е приложим при наличието на поведение като разглежданото в настоящото дело.
In the first plea of their respective cross-appeals, the Council has contended that the FIAMM and Fedon judgments should be set aside, and the Kingdom of Spain that the FIAMM judgment should be set aside, on the ground that the Court of First Instance erred in law in establishing a principle of Community liability in the absence of unlawful conduct attributable to its institutions or, in any event, in holding that such a principle is applicable in the case of conduct such as that at issue in the case in point.
Без да подаде насрещна жалба, Комисията иска Съдът да запази диспозитива на обжалваните съдебни решения, но да промени мотивите в този аспект.
Without bringing a cross-appeal, the Commission asks the Court to retain the operative parts of the judgments under appeal but to substitute grounds to the same effect.
Тъй като формулираните твърдения за нарушения оспорват самото съществуване или приложимостта на режима на отговорност, който се прилага в обжалваните съдебни решения, в дадения случай те следва да се разгледат с преимущество.
Since the grounds of challenge as so formulated dispute the very existence or very applicability of the liability regime which the judgments under appeal applied, they should be considered first.
Всъщност трябва да се посочи, че ако така изтъкнатата грешка при прилагане на правото бъде установена, няма да е необходимо Съдът да се произнася по
Indeed, if the error of law pleaded were proved, there would no longer be any need to rule on the second plea in the main appeals, concerning the unusual nature of
FIAMM И ДР./СЪВЕТ И КОМИСИЯ второто правно основание на основните жалби относно необичайния характер на претърпяната вреда, нито по двете други правни основания на съответните насрещни жалби —едното относно липсата на безспорен характер на вредата, а другото — относно липсата на причинноследствена връзка, тъй като режимът на отговорност, с който се свързват тези три условия, не съществува или не е приложим.
FIAMM AND OTHERS v COUNCIL AND COMMISSION the damage incurred, or on the other two pleas in the cross-appeals, respectively concerning the lack of certainty of the damage and the lack of a causal link, as the liability regime to which those three conditions are supposed to relate would not exist or not be applicable.
По първото правно основание на насрещните жалби и по исканията за промяна на мотивите, изведени от липсата на режим на безвиновна отговорност, какъвто е установен в обжалваните съдебни решения
The first plea in the crossappeals and the claims seeking the substitution of grounds, according to which a regime of no-fault liability, as established by the judgments under appeal, does not exist
В самото начало следва да се подчертае, че според посочената в точка 106 от настоящото решение постоянна съдебна практика от член 288, втора алинея ЕО следва, че ангажирането на извъндоговорната отговорност на Общността и привеждането в действие на правото на поправяне на претърпяната вреда зависят от наличието на съвкупност от условия относно незаконосъобразността на твърдяното поведение на институциите, наличието на действителна вреда и съществуването на причинноследствена връзка между това поведение и твърдяната вреда.
It should be pointed out first of all that, in accordance with the settled caselaw noted in paragraph 106 of the present judgment, the second paragraph of Article 288 EC means that the noncontractual liability of the Community and the exercise of the right to compensation for damage suffered depend on the satisfaction of a number of conditions, relating to the unlawfulness of the conduct of which the institutions are accused, the fact of damage and the existence of a causal link between that conduct and the damage complained of.
Освен това Съдът многократно е посочвал, че въпросната отговорност не може да се счита за ангажирана, без да са изпълнени всички условия, на които се подчинява дефинираното в член 288, втора алинея ЕО задължение за поправяне на вредите (Решение по дело Oleifici Mediterranei/ЕИО, посочено по-горе, точка 17).
The Court has also repeatedly pointed out that that liability cannot be regarded as having been incurred without satisfaction of all the conditions to which the duty to make good any damage, as defined in the second paragraph of Article 288 EC, is thus subject (Oleifici Mediterranei v EEC, paragraph 17).
По този начин Съдът е приел, че когато не е налице незаконосъобразен характер на действие или бездействие на институция, така че не е изпълнено първото условие, на което се подчинява ангажирането на извъндоговорната отговорност на Общността по смисъла на член 288, втора алинея ЕО, общностният съд може да отхвърли изцяло иска, без да е нужно да разглежда другите условия за тази отговорност, а именно — наличието на действителна вреда и съществуването на причинноследствена връзка между поведението на инсти-
The Court has accordingly held that, where the Community courts find that there is no act or omission by an institution of an unlawful nature, so that the first condition for noncontractual Community liability under the second paragraph of Article 288 EC is not satisfied, they may dismiss the application in its entirety without it being necessary for them to examine the other preconditions for such liability, namely the fact of damage and the existence of a causal link between the conduct of the
Практиката на Съда, установяваща наличието на режим на извъндоговорна отговорност на Общността за незаконосъобразно поведение на тези институции на основание член 288, втора алинея ЕО и условията за приложение на този режим, е твърдо установена.
The Court’s caselaw enshrining, in accordance with the second paragraph of Article 288 EC, both the existence of the regime governing the noncontractual liability of the Community for the unlawful conduct of its institutions and the conditions for the regime’s application is thus firmly established.
От друга страна не е такъв случаят по отношение на режима на извъндоговорна отговорност на Общността при липса на такова незаконосъобразно поведение.
By contrast, that is not so in the case of a regime governing noncontractual Community liability in the absence of such unlawful conduct.
Обратно на това, което Първоинстанционният съд твърди в обжалваните решения, на първо място, от предхождащата тези решения съдебна практика не може да се направи извод, че Съдът е установил принципът на такъв режим.
Contrary to what the Court of First Instance stated in the judgments under appeal, it cannot, first of all, be deduced from the caselaw prior to those judgments that the Court of Justice has established the principle of such a regime.
Напротив, както по-специално припомня Съдът в точка 18 от Решението по дело Dorsch Consult/Съвет и Комисия, посочено по-горе, на което се позовава Първоинстанционният съд в точка 160 от Решението по дело FIAMM и в точка 153 от Решението по дело Fedon, до онзи момент Съдът се е ограничавал в постоянната практика до уточняване на някои от условията, при които такава отговорност би могла да се ангажира, в случай че принципът за отговорността на Общността за правомерно поведение бъде признат в общностното право (вж. също с аналогични съображения Решение от 6 декември 1984 г. по дело Biovilac/ЕИО, 59/83, Recueil, стр. 4057, точка 28).
As the Court of Justice noted in particular in Dorsch Consult v Council and Commis­sion, paragraph 18, a judgment to which the Court of First Instance refers in paragraph 160 of the FIAMM judgment and paragraph 153 of the Fedon judgment, the Court has on the contrary hitherto limited itself, as set out in settled caselaw, to specifying some of the conditions under which such liability could be incurred in the event of the principle of Community liability for a lawful act being recognised in Community law (see also, in similar terms, Case 59/83 Biovilac v EEC [1984] ECR 4057, paragraph 28).
Само в този смисъл в точка 19 от Решение по дело Dorsch Consult/Съвет и Комисия, посочено по-горе, Съдът посочва в това отношение, че ако подобна отговорност бъде призната по принцип, тя изисква поне да са изпълнени трите кумулативни условия, а именно наличие на действителна вреда, на причинноследствена връзка между нея и въпросното действие, както и на необичаен и особен характер на вредата.
It was solely on that basis that the Court noted in Dorsch Consult v Council and Commission, paragraph 19, that if the principle of such liability came to be recognised, at the very least three conditions, comprising the fact of damage, the existence of a causal link between it and the act concerned and the unusual and special nature of the damage, would all have to be satisfied in order for liability to be incurred.
По-нататък, по отношение на признатия в общностното право режим на отговорност Съдът припомня, че в областта на извъндоговорната отговорност на Общността за вреди, причинени от нейни институции или служители при изпълнението на техните задължения член 288, втора алинея ЕО препраща към основните принципи на правото, които са общи за държавитечленки, и че
Secondly, as regards the liability regime recognised in Community law, the Court, while noting that it is to the general principles common to the laws of the Member States that the second paragraph of Article 288 EC refers as the basis of the noncontractual liability of the Community for damage caused by its institutions or by its servants in the performance of their duties, has held that the principle of the
FIAMM И ДР./СЪВЕТ И КОМИСИЯ изрично установеният в член 288 принцип на извъндоговорната отговорност на Общността просто е израз на познатия в правните системи на държавитечленки общ принцип, според който неправомерно действие или бездействие поражда задължение за поправяне на причинената вреда (Решение по дело Brasserie du pêcheur и Factortame, посочено по-горе, точки 28 и 29).
FIAMM AND OTHERS v COUNCIL AND COMMISSION noncontractual liability of the Community expressly laid down in that article is simply an expression of the general principle familiar to the legal systems of the Member States that an unlawful act or omission gives rise to an obligation to make good the damage caused (Brasserie du pêcheur and Factortame, paragraphs 28 and 29).
Освен това, по-конкретно във връзка с отговорността за нормотворческа дейност Съдът много отдавна е посочил, че дори принципите в правните системи на държавитечленки, които уреждат отговорността на публичните органи за вреди, причинени на частноправните субекти от нормативните актове, да варират значително в различните държавичленки, може да се приеме за установено, че нормативните актове, в които се изразяват решенията на икономическата политика, ангажират отговорността на публичните органи само в единични случаи и при изключителни обстоятелства (Решение по дело Bayerische HNL Vermehrungsbetriebe и др./Съвет и Комисия, посочено по-горе, точка 5).
As regards, more specifically, liability for legislative activity, the Court moreover pointed out at a very early stage that, although the principles in the legal systems of the Member States governing the liability of public authorities for damage caused to individuals by legislative measures vary considerably from one Member State to another, it is however possible to state that the public authorities can only exceptionally and in special circumstances incur liability for legislative measures which are the result of choices of economic policy (Bayerische HNL Vermehrungsbetriebe and Others v Council and Commission, paragraph 5).
На последно място, в това отношение следва да се констатира, че макар сравнителното изследване на правните системи на държавитечленки да е позволило на Съда да направи много рано припомнената в точка 170 от настоящото решение констатация по отношение на съгласуването на тези правни системи при утвърждаване на принцип на отговорност при наличие на неправомерно действие или бездействие на определен орган, включително с нормативен характер, това съвсем не е така по отношение на евентуалното съществуване на принцип за отговорност при наличие на правомерно действие или бездействие на публичен орган, по-конкретно когато е с нормативен характер.
Finally, it is clear that, while comparative examination of the Member States’ legal systems enabled the Court to make at a very early stage the finding recalled in paragraph 170 of the present judgment concerning convergence of those legal systems in the establishment of a principle of liability in the case of unlawful action or an unlawful omission of the authority, including of a legislative nature, that is in no way the position as regards the possible existence of a principle of liability in the case of a lawful act or omission of the public authorities, in particular where it is of a legislative nature.
Предвид предходните съображения следва да се направи извод, че при настоящото състояние на общностното право не съществува режим на отговорност, позволяващ да се ангажира отговорността на Общността за поведение, което се отнася към сферата на нейната нормотворческа компетентност, в случай че пред общностния съд не може да бъде направено позоваване на евентуалното несъответствие на подобно поведение със споразуменията за СТО.
In the light of all the foregoing considerations, it must be concluded that, as Community law currently stands, no liability regime exists under which the Community can incur liability for conduct falling within the sphere of its legislative competence in a situation where any failure of such conduct to comply with the WTO agreements cannot be relied upon before the Community courts.
Следва обаче да се напомни, че в дадения случай поведението, което жалбоподателите твърдят, че им е причинило вреда, се вписва в рамките на установяването на обща организация на пазара, и явно спада към сферата на нормотворческата дейност на общностния законодател.
In the case in point, the conduct which the appellants allege to have caused them damage comes within the context of establishment of a common organisation of the market and clearly falls within the sphere of legislative activity of the Community legislature.
В това отношение е ирелевантно, че посоченото поведение трябва да се квалифицира като позитивно действие, а именно приемането на Регламент № 1637/98 и на Регламент № 2362/98 вследствие от Решението на ОУС от 25 септември 1997 г., или като бездействие, а именно обстоятелството, че не са приети подходящите актове за осигуряване на правилно изпълнение на това решение.
It is immaterial in this regard whether that conduct is to be regarded as a positive act, namely the adoption of Regulations No 1637/98 and No 2362/98 following the DSB’s decision of 25 September 1997, or as an omission, namely the failure to adopt measures calculated to ensure the correct implementation of that decision.
Всъщност бездействието на общностните институции също може да се причисли към законодателната функция на Общността, по-специално в рамките на спор в областта на отговорността (вж. в този смисъл Решение по дело Les Grands Moulins de Paris/ЕИО, посочено по-горе, точка 9).
Failure on the part of the Community institutions to act can also fall within the legislative function of the Community, including in the context of actions for damages (see, to this effect, Les Grands Moulins de Paris v EEC, paragraph 9).
От предходното следва, че установявайки в обжалваните съдебни решения съществуването на режим на извъндоговорна отговорност на Общността за правомерно осъществяване на нейните дейности в нормотворческата област, Първоинстанционният съд е допуснал грешка при прилагане на правото.
It follows from all of the foregoing that, in affirming in the judgments under appeal the existence of a regime providing for noncontractual liability of the Community on account of the lawful pursuit by it of its activities falling within the legislative sphere, the Court of First Instance erred in law.
Необходими са обаче две уточнения в това отношение.
However, two further points should be made.
На първо място, следва да се подчертае, че съдържащият се в точка 179 от настоящото решение извод е направен, без да се засяга широкото право на преценка, с което разполага при необходимост общностният законодател, за да може да прецени при приемане на даден нормативен акт дали взимането предвид на определени вредоносни последици, които са резултат от това прилагане, обосновава предвиждането на определени форми на обезщетение (вж. в този смисъл в областта на общата селскостопанска политика Решение от 10 юли 2003 г. по дело Booker Aquaculture и Hydro Seafood, C-20/00 и C-64/00, Recueil, стр. I-7411, точка 85).
First, the finding in paragraph 179 of the present judgment is made without prejudice to the broad discretion which the Community legislature enjoys where appropriate for the purpose of assessing whether the adoption of a given legislative measure justifies, when account is taken of certain harmful effects that are to result from its adoption, the provision of certain forms of compensation (see to this effect, with regard to agricultural policy, Joined Cases C-20/00 and C-64/00 Booker Aquaculture and Hydro Seafood [2003] ECR I-7411, paragraph 85).
На второ място, следва да се припомни, че според постоянната съдебна практика основните права са неразделна част от общите принципи на правото, за чието спазване следи Съдът.
Second, it is to be remembered that it is settled caselaw that fundamental rights form an integral part of the general principles of law the observance of which the Court ensures.
Що се отнася по-специално до правото на собственост и на свободна стопанска инициатива, Съдът отдавна е признал техния характер на основни принципи
With regard, more specifically, to the right to property and the freedom to pursue a trade or profession, the Court has long recognised that they are general principles
От това следва, че общностен нормативен акт, чието приложение води до ограничения на правото на собственост и на свободно упражняване на икономическа дейност, които нанасят непропорционална и нетърпима вреда на самото съдържание на посочените права, евентуално именно поради това, че не е предвидил обезщетение, с което да се избегне или поправи посоченото засягане, би могъл да ангажира извъндоговорната отговорност на Общността.
It follows that a Community legislative measure whose application leads to restrictions of the right to property and the freedom to pursue a trade or profession that impair the very substance of those rights in a disproportionate and intolerable manner, perhaps precisely because no provision has been made for compensation calculated to avoid or remedy that impairment, could give rise to noncontractual liability on the part of the Community.
Предвид характеристиките на настоящите дела следва да се напомни също, че от практиката на Съда следва невъзможност за икономически оператор да претендира право на собственост върху дял от пазара, който държи към даден момент, тъй като посочената част от пазара представлява само моментна икономическа позиция, изложена на риска от промяна на обстоятелствата (вж. по-специално в този смисъл посочените по-горе Решение по дело Германия/Съвет, точка 79 и Решение по дело Alessandrini и др./Комисия, точка 88).
Having regard to the features of the present cases, it should also be noted that it follows from the Court’s caselaw that an economic operator cannot claim a right to property in a market share which he held at a given time, since such a market share constitutes only a momentary economic position, exposed to the risks of changing circumstances (see to this effect, in particular, Germany v Council, paragraph 79, and Alessandrini and Others v Commission, paragraph 88).
Съдът е уточнил също, че гаранциите, предоставени от правото на собственост или от основния принцип, гарантиращ свобода на стопанската инициатива, не могат да се разпростират върху закрилата на обикновени интереси или на търговски възможности, чийто случаен характер е характерен за самата същност на търговската дейност (Решение от 14 май 1974 г. по дело Nold/Комисия, 4/73, Recueil, стр. 491, точка 14).
The Court has also stated that the guarantees accorded by the right to property or by the general principle safeguarding the freedom to pursue a trade or profession cannot be extended to protect mere commercial interests or opportunities, the uncertainties of which are part of the very essence of economic activity (Case 4/73 Nold v Commission [1974] ECR 491, paragraph 14).
Така даден икономически оператор, чиято дейност се състои по-специално в износ за пазарите на трети държави, по-специално трябва да има предвид обстоятелството, че търговската позиция, с която разполага в даден момент, може да бъде засегната и изменена от различни обстоятелства, сред които е
An economic operator whose business consists in particular in exporting goods to the markets of nonmember States must therefore be aware that the commercial position which he has at a given time may be affected and altered by various circumstances and that those circumstances include the possibility, which is moreover
FIAMM И ДР./СЪВЕТ И КОМИСИЯ и възможността, впрочем изрично предвидена и регламентирана в член 22 от ДППУС, третата държава да приеме мерки за преустановяване на отстъпки в отговор на възприета от нейните търговски партньори в рамките на СТО позиция и с тази перспектива свободно да избере стоките, които ще понесат тези мерки, както следва от член 22, параграф 3, букви а) и е) от ДППУС
FIAMM AND OTHERS v COUNCIL AND COMMISSION expressly envisaged and governed by Article 22 of the DSU, that one of the nonmember States will adopt measures suspending concessions in reaction to the stance taken by its trading partners within the framework of the WTO and will for this purpose select in its discretion, as follows from Article 22(3)(a) and (f) of the DSU, the goods to be subject to those measures.
Всъщност Съдът е приел за установено, че в сегашното си състояние общностното право не предвижда режим, който да позволява ангажиране на отговорността на Общността поради нейна нормотворческа дейност, когато пред общностния съд не може да се направи позоваване на евентуалната несъвместимост на подобна дейност със споразуменията за СТО.
The Court has held that Community law as it currently stands does not provide for a regime enabling the liability of the Community for its legislative conduct to found an action in a situation where any failure of such conduct to comply with the WTO agreements cannot be relied upon before the Community courts.
Исканията за обезщетение на жалбоподателите обаче целят именно да се ангажира отговорността на Общността поради такава дейност.
The claims for compensation by the applicants sought in particular to put in issue the liability of the Community for such conduct.
При тези условия Първоинстанционният съд е можел единствено да отхвърли тези искания, независимо от доводите, изтъкнати от жалбоподателите в тяхна подкрепа (вж. по аналогия Решение по дело Salzgitter/Комисия, посочено по-горе, точка 59).
Accordingly, the Court of First Instance could only dismiss those claims, whatever the arguments put forward by the applicants to support them (see, by analogy, Salzgitter v Commission, paragraph 59).
Така Първоинстанционният съд е бил длъжен да отхвърли на това основание исканията на жалбоподателите, ако не бе допуснал грешка при прилагане на правото, която го е довела до отхвърлянето им по други причини (вж. по аналогия посочените по-горе Решение по дело Finsider/Комисия, точка 38 и Решение по дело ЕИСК/E, точка 18).
The Court of First Instance would thus have been obliged to dismiss the applicants’ claims on that basis if it had not made the error of law that led it to dismiss them on other grounds (see, by analogy, Finsider v Commission, paragraph 38, and ESC v E, paragraph 18).