natgillin/translations-raw huggingface dataset:
По време на съдебното заседание самото нидерландско правителство признава, че при положение като това по главното производство неотчитането на вземанията, свързани с недостиг на полученото от другите наследници на такова чуждестранно лице, би могло да доведе до по-голяма данъчна тежест, тъй като данъкът при прехвърлянето се изисква единствено от преживелия съпруг.
At the hearing, the Netherlands Government itself admitted that, in circumstances such as those of the case before the referring court, the failure to take into account the underendowment claims of the other heirs of such a nonresident person could lead to a greater tax burden, in view of the fact that the transfer duties are levied solely on the surviving spouse.
Нужно е също да се отбележи, че при положение като това по главното производство ограничението, произтичащо от обстоятелството, че преживелият съпруг е задължен да заплати данък при прехвърлянето върху цялата стойност на недвижимия имот, без да се вземат предвид задълженията, свързани с превишаване на полученото, се утежнява още повече от факта, че — както е видно от точка 12 на настоящото решение и от представените пред Съда писмени становища от Комисията — данъкът при прехвърляне се изчислява в зависимост не само от стойността на придобиваното, но и с оглед съществуващата връзка между данъкоплатеца и наследодателя.
It must also be noted that, in circumstances such as those of the case before the referring court, the impact of the restriction resulting from the fact that the surviving spouse is required to pay transfer duty on the full value of the immovable property without the overendowment debts being taken into account is exacerbated by the fact that — as is apparent from paragraph 12 of the present judgment and the written observations submitted to the Court by the Commission — the transfer duty is assessed not only on the basis of the value of the acquisition but also by taking account of the link between the taxpayer and the deceased.
Според Комисията освобождаването, което се прилага към преживелите съпрузи, обикновено е значително за разлика от това, което се прилага спрямо децата.
According to the Commission, the exemption for surviving spouses is normally substantial, unlike the exemption for children.
По-нататък следва да се разгледа дали така установеното ограничение върху свободното движение на капитали може да бъде оправдано с оглед на разпоредбите на Договора.
Next, it is necessary to determine whether the restriction on the free movement of capital thus established can be justified under the provisions of the Treaty.
Всъщност самата предвидена в член 58, параграф 1, буква а) ЕО дерогация е ограничена от член 58, параграф 3 ЕО, който предвижда, че посочените в параграф 1 от този член национални разпоредби „не представляват средство за произволна дискриминация или прикрито ограничение на свободното
The derogation provided for in Article 58(1)(a) EC is itself limited by Article 58(3) EC, which provides that the national provisions referred to in paragraph 1 of that article ‘shall not constitute a means of arbitrary discrimination or a disguised restriction on the free movement of capital and payments as defined in Article 56’ (see Case
I-7477, точка 28, и Решение по дело Jäger, посочено по-горе, точка 41).
C-35/98 Verkooijen [2000] ECR I-4071, paragraph 44; Case C-319/02 Manninen [2004] ECR I-7477, paragraph 28; and Jäger, paragraph 41).
Освен това, за да бъде оправдано различното третиране на дължимите относно недвижим имот, разположен върху територията на Кралство Нидерландия, данък върху наследството и данък при прехвърляне между лицето, което към момента на смъртта си е пребивавало в тази държавачленка, и това, което към този момент е било местно лице в друга държавачленка, не трябва да превишава необходимото за постигане на целта, преследвана от разглежданата правна уредба (вж. в този смисъл Решение по дело Manninen, посочено по-горе, точка 29).
Moreover, in order to be justified, the difference in treatment in relation to inheritance and transfer duties payable in respect of an immovable property situated in the Kingdom of the Netherlands between the person who, at the time of death, was residing in that Member State and the person who, at the time of death, was residing in another Member State, must not go beyond what is necessary to achieve the objective pursued by the legislation at issue (see, to that effect, Manninen, paragraph 29).
От съдебната практика обаче произтича, че за да може национално данъчно законодателство като това в главното производство — което за целите на изчисляване на данъка върху наследството прави разграничение между приспадането на задължения, свързани с превишаване на полученото, според това дали лицето, чието наследство е открито, е живеело към момента на смъртта си в тази държавачленка или в друга държавачленка — да се счита за съвместимо с разпоредбите на Договора относно свободното движение на капитали, е необходимо различното третиране да се отнася до положения, които не са обективно сходни, или да е оправдано с императивно съображение от обществен интерес (вж. Решение по дело Verkooijen, посочено по-горе, точка 43, Решение по дело Manninen, посочено по-горе, точка 29 и Решение по дело Jäger, посочено по-горе, точка 43).
According to the caselaw, in order for national tax rules such as those at issue in the main proceedings — which, for the purposes of assessing inheritance tax, make a distinction as to the deductibility of overendowment debts according to whether the person whose estate is being administered was residing in that Member State or in another Member State at the time of death — to be considered compatible with the provisions of the Treaty on the free movement of capital, the difference in treatment must concern situations which are not objectively comparable or be justified by overriding reasons in the general interest (see Verkooijen, paragraph 43; Manninen, paragraph 29; and Jäger, paragraph 43).
В това отношение следва да се отбележи, че противно на твърдението на нидерландското правителство това различно третиране не би могло да се обоснове с мотива, че се отнася до положения, които не са обективно сходни.
In that respect, it must be stated that, contrary to the Netherlands Government’s contention, that difference in treatment cannot be justified on the ground that it concerns situations which are not objectively comparable.
Всъщност разглежданото в главното производство положение на наследниците на наследодателя е сравнимо с това на всеки друг наследник, чието наследство включва недвижим имот, койтое разположен в Нидерландия и е оставен в наследство от лице, пребиваващо в същата държава към момента на смъртта си.
In fact, the situation of the heirs of the deceased concerned in the main proceedings is comparable to that of any heir whose inheritance includes an immovable property situated in the Netherlands and left by a person who was residing in that State at the time of death.
Нидерландската правна уредба по принцип разглежда както наследниците на местните лица, така и наследниците на тези, които към момента на своята смърт са чуждестранни лица, като данъчнозадължени лица за целите на събирането на данък върху наследството и/или данък при прехвърлянето на недвижими имоти, разположени в Нидерландия.
The Netherlands legislation deems, in principle, both the heirs of resident persons and the heirs of persons who were nonresident at the time of death to be taxable persons for the purposes of collecting inheritance and/or transfer duties on immovable properties situated in the Netherlands.
Само по отношение на приспадането на задължения, свързани с превишаване на полученото вследствие на делба чрез завещание от възходящ, се извършва различно третиране между наследствата на местни и чуждестранни лица.
It is only in respect of the deduction of overendowment debts resulting from a testamentary parental partition inter vivos that the inheritances of residents and nonresidents are treated differently.
При положение че за целите на данъчното облагане на недвижим имот, придобит по наследство и намиращ се в съответната държавачленка, национална правна уредба поставя на една и съща плоскост наследниците на лице, което към момента на смъртта си има качеството на местно лице, и тези на лице, което към същия този момент има качеството на чуждестранно лице, то тя не може, без това да не доведе до дискриминация в рамките на същото данъчно облагане, да третира тези наследници различно, що се отнася до възможността за приспадане на тежестите, с които този недвижим имот е обременен.
Where national legislation places the heirs of a person who, at the time of death, had the status of resident and those of a person who, at the time of death, had the status of nonresident on the same footing for the purposes of taxing an inherited immovable property which is situated in the Member State concerned, that legislation cannot, without giving rise to discrimination, treat those heirs differently in the taxation of that property so far as concerns the deductibility of charges secured on it.
273, точка 20; както и Решение от 14 декември 2006 г. по дело Denkavit Internationaal и Denkavit France, C-170/05, Recueil, стр. I-11949, точка 35; в рамките на свободното движение на капитали и на данъка върху наследството, Решение от същата дата по дело Eckelkamp и др., C-11/07, все още непубликувано в Сборника, точка 63).
By treating the inheritances of those two categories of persons in the same way (except in relation to the deduction of debts) for the purposes of taxing their inheritance, the national legislature has in fact admitted that there is no objective difference between them in regard to the detailed rules and conditions relating to that taxation which could justify different treatment (see, by analogy, in relation to the right of establishment, Case 270/83 Commission v France [1986] ECR 273, paragraph 20, and Case C-170/05 Denkavit Internationaal and Denkavit France [2006] ECR I-11949, paragraph 35; and, in relation to the free movement of capital and inheritance duties, Case C-11/07 Eckelkamp and Others [2008] ECR I-6845, paragraph 63).
Накрая, във връзка с това дали ограничението върху движението на капитали, произтичащо от национална правна уредба като разглежданата в главното производство, може да бъде обективно оправдано с императивно съображение от обществен интерес, необходимо е да се отбележи, че като се държи сметка за изложените съображения по отношение на третия преюдициален въпрос, никаква подобна обосновка не е изложена от нидерландското правителство.
Finally, as regards the issue whether the restriction on the movement of capital resulting from legislation such as that at issue in the main proceedings may be ob -ectively justified by an overriding reason in the general interest, it must be held that, subject to the arguments advanced in relation to Question 3, no such justification has been put forward by the Netherlands Government.
Що се отнася до втория въпрос следва да се изтъкне, че ограничението на свободното движение на капитали се основава на обстоятелството, че при изчисляването на данъка при прехвърлянето неотчитането на задълженията,
With regard to Question 2, it should be noted that the restriction on the free movement of capital lies in the fact that overendowment debts are not taken into account in the assessment of transfer duties, in conjunction with the fact that the progressive
ARENS-SIKKEN свързани с превишаване на полученото, в съчетание с прогресивния характер на степените на облагане, предвиден от националната правна уредба, би могло да доведе до по-голяма данъчна тежест, отколкото приложимата при изчисляването на данъка върху наследството.
ARENS-SIKKEN nature of the tax bands under the national rules could result in a higher overall tax burden than that which applies in the case of inheritance duties.
Освен това препращащата юрисдикция формулира този въпрос, като се позовава на Решение по дело Gerritse и Решение по дело Barbier, посочени по-горе, които — както е видно от точка 45 от настоящото решение — не са релевантни в конкретния случай.
Furthermore, that question contains a reference to Gerritse and Barbier which, as is apparent from paragraph 45 of the present judgment, are not relevant in the present case.
При тези обстоятелства на втория въпрос не следва да се отговаря.
Accordingly, there is no need to answer Question 2.
Предвид гореизложеното на първия въпрос следва да се отговори, че членове 73б и 73г от Договора за ЕО трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба като тази по главното производство относно изчисляването на дължимите данък върху наследството и данък при прехвърляне за недвижим имот, разположен в държавачленка, която при изчисляването на посочените данъци не предвижда приспадането на задълженията, свързани с превишаване на полученото вследствие на делба чрез завещание от възходящ, когато лицето, чието наследство е открито, към момента на смъртта си не е било местно лице в тази държава, а в друга държавачленка, докато това приспадане е предвидено, когато това лице към същия момент е било местно лице в държавата, в която е разположен недвижимият имот, предмет на наследяване, доколкото такава правна уредба прилага прогресивна ставка на облагане и поради това неотчитането на посочените задължения в съчетание с прогресивната ставка би могло да доведе до по-голяма данъчна тежест за наследниците, които не могат да се позовават на такова приспадане.
In the light of the foregoing, the answer to Question 1 must be that Articles 73b and 73d of the Treaty must be interpreted as precluding national rules, such as those at issue in the main proceedings, concerning the assessment of inheritance duties and transfer duties payable in respect of an immovable property situated in a Member State, which, for the assessment of those duties, make no provision for the deductibility of overendowment debts resulting from a testamentary parental partition inter vivos where the person whose estate is being administered was residing, at the time of death, not in that State but in another Member State, whereas provision is made for such deductibility where that person was residing, at the time of death, in the firstmentioned Member State, in which the immovable property included in the estate is situated, in so far as such rules apply a progressive rate of taxation and in so far as the combination of (i) the failure to take into account such debts and (ii) that progressive rate could result in a greater tax burden for heirs who are not in a position to rely on such deductibility.
С този въпрос препращащата юрисдикция иска да установи по същество дали отговорът на първия въпрос може да се окаже различен, ако държаватачленка, в която към момента на смъртта си е пребивавало лицето, чието наследство е открито, по силата на правна уредба за избягване на двойното данъчно облагане, приложима на нейна територия, предоставя данъчен кредит във връзка с дължимия в друга държавачленка данък върху наследството за имуществата, разположени на територията на тази друга държава.
By this question, the referring court asks, in essence, whether the answer to Question 1 might be different if the Member State in which the person whose estate is being administered was residing at the time of death grants, under rules applicable in its territory on the prevention of double taxation, a tax credit in respect of inheritance duties payable in another Member State on assets situated in the territory of that other State.
От практиката на Съда е видно, че премахването на двойното данъчно облагане е една от целите на Европейската общност, чието реализиране зависи от държавитечленки по силата на член 293, второ тире ЕО.
It is clear from the caselaw of the Court that, under the second indent of Article 293 EC, the abolition of double taxation is one of the objectives of the European Community to be attained by the Member States.
В този контекст държавитечленки са свободни в рамките на двустранни спогодби да определят факторите на обвързаност за целите на разпределянето на данъчната юрисдикция (вж. Решение от 12 май 1998 г. по дело Gilly, C-336/96, Recueil, стр.
In the absence of unifying or harmonising measures at Community level for the elimination of double taxation, the Member States retain competence for determining the criteria for taxation on income and wealth with a view to eliminating double taxation by means, inter alia, of international agreements.
Що се отнася до упражняването на така разпределеното правомощие за облагане, държавитечленки обаче не могат да пренебрегват спазването на общностните правила (Решение по дело Saint-Gobain ZN, посочено по-горе, точка 58; Решение по дело Bouanich, посочено по-горе, точка 50, както и Решение по дело Denkavit Internationaal и Denkavit France, посочено по-горе, точка 44).
As regards the exercise of the power of taxation so allocated, the Member States may not, however, disregard Community rules (Saint-Gobain ZN, paragraph 58; Bouanich, paragraph 50; and also Denkavit Internationaal and Denkavit France, paragraph 44).
Дори да се предположи обаче, че такава двустранна спогодба между държаватачленка, в която е пребивавало към момента на смъртта си лицето, чието наследство е открито, и държавата, в която е разположен недвижимият имот, който е предмет на наследяване в тази последна държава, може да неутрализира последиците от ограничението на свободното движение на капитали, разгледано в рамките на отговора на първия въпрос, следва да се констатира, че не съществува двустранна спогодба между Кралство Нидерландия и Италианската република в областта на избягване на двойното облагане с данък върху наследството.
Nevertheless, even on the assumption that such a bilateral agreement between the Member State in which the person whose estate is being administered was residing at the time of death, and the State in which the immovable property inherited under the laws of the latter State is situated, could neutralise the effects of the restriction on the free movement of capital identified in the context of the answer to Question 1, it must be noted that there is no agreement between the Kingdom of the Netherlands and the Italian Republic for the prevention of double taxation of succession duties.
При тези обстоятелства е достатъчно да се отбележи, че държаватачленка, в която е разположен недвижимият имот, не би могла за обосноваване на произтичащо от нейната правна уредба ограничение върху свободното движение на капитали да се позовава на съществуването на независима от нейната воля възможност за предоставяне от друга държавачленка — като държаватачленка, в която е пребивавало към момента на смъртта си лицето, чието наследство е открито — на данъчен кредит, който би могъл изцяло или отчасти да
In those circumstances, it is sufficient to note that the Member State in which the immovable property is situated cannot, in order to justify a restriction on the free movement of capital arising from its rules, rely on the existence of a possibility, beyond its control, of a tax credit being granted by another Member State — such as the Member State in which the person whose estate is being administered was residing at the time of death — which could, wholly or partly, offset the loss incurred by that person’s heirs as a result of the fact that, for the purposes of assessing transfer
ARENS-SIKKEN компенсира претърпяната от наследниците на починалото лице загуба поради неотчитането при изчисляването на данъка при прехвърляне от държаватачленка, в която е разположен посоченият недвижим имот, на задълженията, свързани с превишаване на полученото вследствие на делба чрез завещание от възходящ (вж. в този смисъл Решение по дело Eckelkamp и др., посочено по-горе, точка 68).
ARENS-SIKKEN duties, no account is taken in the Member State in which that property is situated of overendowment debts resulting from a testamentary parental partition inter vivos (see, to that effect, Eckelkamp and Others, paragraph 68).
Всъщност държавачленка не би могла да се позовава на съществуването на предимство, предоставено едностранно от друга държавачленка, в конкретния случай държаватачленка, в която съответното лице е пребивавало към момента на смъртта си, за да избегне задълженията, които произтичат за нея по силата на Договора, по-конкретно по силата на неговите разпоредби, които са свързани със свободното движение на капитали (вж. в този смисъл Решение от 8 ноември 2007 г. по дело Amurta, C-379/05, Сборник, стр. I-9569, точка 78).
A Member State cannot rely on the existence of a tax advantage granted unilaterally by another Member State — in the present case, the Member State in which the person concerned was residing at the time of his death — in order to escape its obligations under the Treaty and, in particular, under the Treaty provisions relating to the free movement of capital (see, to that effect, Case C-379/05 Amurta [2007] ECR I-9569, paragraph 78).
С оглед на гореизложените съображения на третия въпрос следва да се отговори, че даденият на първия въпрос отговор не се засяга от обстоятелството, че правната уредба на държаватачленка, в която лицето, чието наследство е открито, е пребивавало към момента на смъртта си, едностранно предвижда възможност за предоставяне на данъчен кредит във връзка с дължимия данък върху наследството в друга държавачленка за недвижими имоти, разположени в тази друга държава.
In the light of the foregoing considerations, the answer to Question 3 must be that the answer to Question 1 is not affected by the fact that the rules of the Member State in which the person whose estate is being administered was residing at the time of death provide unilaterally for the possibility that a tax credit may be granted in respect of inheritance duties payable in another Member State on immovable property situated in that other State.
„Неизпълнение на задължения от държавачленка — Мерки с равностоен на количествено ограничение ефект — Закрила на общественото здраве — Обосноваване — Аптеки — Пряка доставка на фармацевтични продукти на болниците — Близост до съответната болница“
(Failure of a Member State to fulfil obligations — Measures having equivalent effect to a quantitative restriction — Protection of public health — Justification — Pharmacies — Supply of medicinal products directly to hospitals — Proximity to the hospital concerned)
Заключение на генералния адвокат г-н Y. Bot, представено на 10 април 2008 г. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Opinion of Advocate General Bot delivered on 10 April 2008 . . . . . . . . . Judgment of the Court (Fourth Chamber), 11 September 2008 . . . . . . . .
Иск за установяване на неизпълнение на задължения — Предмет на спора — Разпределяне на компетентността в областта на общественото здраве между държавитечленки и Общността — Условия за намеса на Комисията
Action for failure to fulfil obligations — Subjectmatter of the dispute — Division of powers between the Member States and the Community in the area of public health — Conditions for intervention by the Commission
(член 152, параграф 5 EО и член 211 EО)
(Arts 152(5) EC and 211 EC)
Свободно движение на стоки — Количествени ограничения — Мерки с равностоен ефект — Пречки поради национални разпоредби, регламентиращи по недискриминационен начин условията за продажба
Free movement of goods — Quantitative restrictions — Measures having equivalent effect — Obstacles resulting from national provisions regulating selling arrangements in a non-discrim-inatory way
(членове 28 EО и 30 EО)
(Arts 28 EC and 30 EC)
определянето на правилата в тази област остава от компетентността на държавитечленки, при условие че спазват разпоредбите на Договора, и по-специално разпоредбите относно свободното движение на стоки.
Community law does not detract from the power of the Member States to organise their social security systems and to adopt, in particular, provisions intended to govern the consumption of pharmaceutical products in order to promote the financial stability of their healthcare insurance schemes and the organisation and delivery of health ser -vices and medical care.