natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Тъй като докладът на Паричния комитет е бил заявен, както и този на Комитета на управителите, от министрите на финансите в рамките на подготовката на заседанието им в Ниборг през септември 1987 г., следователно е напълно възможно секретариатът на Комитета на управителите да е получил информативно екземпляр от доклада на Паричния комитет и последният да е съхраняван с другите документи на Комитета на управителите.
Since the report of the Monetary Committee was requested — as was the report of the Committee of Governors — by the finance ministers as part of the preparation for their meeting at Nyborg in September 1987, it is thus likely that the secretariat of the Committee of Governors received for information purposes a copy of the report of the Monetary Committee and that that copy was kept along with the other documents of the Committee of Governors.
Необходимо е да се отбележи, че жалбоподателят не предоставя никаква сериозна улика, която да позволи да се оспорят изявленията на ЕЦБ.
It should be pointed out that the applicant does not provide any sound evidence on the basis of which the ECB’s statements could be refuted.
При тези обстоятелства Съветът не може да се упрекне в каквото и да е нарушение на Решение 93/731, което предвижда право на достъп само до документите, съхранявани от тази институция.
Consequently, the Council cannot be accused of somehow infringing Decision 93/731, which lays down a right of access only to documents held by that institution .
От предходното съображение следва, че спорът между страните относно това дали документите с автор Паричния комитет следва да се считат като изхождащи от Съвета предвид състава и функциите на въпросния комитет, е неуместен.
It follows from that finding that the dispute between the parties as regards the position that the documents of the Monetary Committee properly belong with the Council is, in the light of the composition and powers of that committee, irrelevant.
Що се отнася, на второ място, до документите на Комитета на управителите, както тяхното материализиране, така и съхраняването им от ЕЦБ, не са предмет на спор между страните.
As regards, second, the documents of the Committee of Governors, neither their material existence nor the fact that they were held by the ECB is in dispute between the parties.
Следователно въз основа на същото съображение като споменатото в точка 146 по-горе Съветът не може да бъде упрекнат в нарушаване на Решение 93/731, що се отнася до достъпа до документи с автор Комитета на управителите.
Therefore, and for the same reason given in paragraph 146 above, the Council cannot be accused of infringing Decision 93/731 as regards access to the documents of the Committee of Governors.
По нарушаването на задължението за мотивиране
Infringement of the duty to give reasons
Необходимо е да се напомни, че според постоянната съдебна практика мотивирането, което се изисква по член 253 ЕО, трябва да бъде пригодено към естеството на разглеждания акт и трябва да показва ясно и непротиворечиво логиката на институцията, автор на акта, така че да се позволи на заинтересованите лица да се запознаят с обосноваването на взетата мярка, а на компетентната юрисдикция — да упражни контрола си.
It must be observed that, according to settled case-law, the statement of reasons required by Article 253 EC must be appropriate to the act at issue and must disclose in a clear and unequivocal fashion the reasoning followed by the institution which adopted the measure in question in such a way as to enable the persons concerned to ascertain the reasons for the measure and to enable the competent Community Court to exercise its power of review.
Изискването за мотивиране следва да се прецени според конкретните обстоятелства, а именно съдържанието на акта, естеството на изложените мотиви и интереса, който адресатите или други пряко и лично засегнати от акта лица, могат да имат от получаването на обяснения.
The requirements to be satisfied by the statement of reasons depend on the circumstances of each case, in particular the content of the measure in question, the nature of the reasons given and the interest which the addressees of the measure, or other parties to whom it is of direct and individual concern, may have in obtaining explanations.
Освен последиците, свързани с твърдяното въвеждане в заблуждение от страна на Съвета, що се отнася до мотивирането на решението от 30 юли 1999 г. — оплакване, вече отхвърлено в точка 124 по-горе, жалбоподателят претендира, че твърдението на Съвета, според което въпросното решение се основава на „правилото за авторство“, представлява тълкуване a posteriori на въпросното решение и не може да се счита за легитимно мотивиране на последното.
In addition to the consequences attached to the Council’s allegedly misleading conduct as regards the statement of reasons for the decision of 30 July 1999, a plea which has already been rejected in paragraph 124 above, the applicant alleges that the Council’s contention that that decision is based on the ‘authorship rule’ constitutes an interpretation of that decision expost facto and cannot be regarded as a legitimate statement of reasons for that decision.
Необходимо е все пак да се отбележи, че текстът на решението на Съвета, така както е доведен до знанието на жалбоподателя с писмото от 2 август 1999 г., е недвусмислен и че в него ясно е посочено на жалбоподателя, че заявеният документ, а именно докладът на Комитета на управителите за укрепването на ЕПС, „публикуван“ в Ниборг на 8 септември 1987 г., е съставен от управителите на централните банки, и той следва да отправи заявлението си направо пред управителите на централните банки или ЕЦБ.
It must be observed, however, that the wording of the Council decision, as brought to the applicant’s knowledge by letter of 2 August 1999, is unambiguous and that it was clearly pointed out to the applicant in that decision that the document requested — namely, the report of the Committee of Governors concerning the reinforcement of the EMS which was ‘published’ at Nyborg on 8 September 1987 — was drawn up by the Governors of the Central Banks and that he needed to address his request directly to the Governors of the Central Banks or to the ECB .
Въпреки неправилната употреба на понятието „публикуван“ и липсата на изрично споменаване на израза „автор на документ“, необходимо е да се установи, че мотивирането на решението на Съвета от 30 юли 1999 г. отговаря за изискванията на член 253 ЕО и на член 7, параграф 3 от Решение 93/731, в смисъл че жалбоподателят е могъл да се запознае с обосноваването на решението, с което се отхвърля заявлението му за достъп, и че Първоинстанционният съд е напълно способен да упражни контрола си за законосъобразност на въпросното решение.
Notwithstanding the misuse of the word ‘published’ and the failure to mention specifically the expression ‘author of the document’, it must be found that the statement of reasons for the Council decision of 30 July 1999 satisfies the requirements laid down in Article 253 EC and in Article 7(3) of Decision 93/731 insofar as it enables the applicant to ascertain the reasons for the refusal of his request for access, and the Court is fully able to exercise its power to review the legality of that decision.
Първоинстанционният съд отбелязва многократно, че Съветът твърди, че за сметка на липсата на изрично споменаване на член 2, параграф 2 от Решение 93/731 в решението за отказ от 30 юли 1999 г., от текста на последното следва, че то се основава на правилото за авторство, съдържащо се в този член.
The Court points out, for the sake of completeness, that the Council contends that, in spite of the failure to mention Article 2(2) of Decision 93/731 expressly in the refusal decision of 30 July 1999, it is apparent from the wording of that decision that it is based on the authorship rule laid down in that article .
Следва все пак да се посочи, че в решението на Съвета, както е известено на жалбоподателя с писмо от 2 август 1999 г., найнапред се споменава фактът, че
It should nevertheless be pointed out that the Council decision, as notified to the applicant by letter of 2 August 1999, includes, first, a reference to the fact that the
Видно е, че решението на Съвета препраща към член 2, параграф 2 от Решение 93/731, което съдържа правилото за авторство и по силата на което институцията — държател на заявения документ, може да противопостави отказ на достъп и да препрати заявителя към автора на документа.
It thus appears that reference was made in the Council decision to what can only be Article 2(2) of Decision 93/731, which lays down the authorship rule, pursuant to which the institution in possession of the document requested may refuse access and refer the person seeking access to the author of the document.
След като Съветът не държи документите с автор Комитета на управителите, то решението му от 30 юли 1999 г. не представлява приложение на правилото за авторство, предвидено в член 2, параграф 2 от Решение 93/731.
Since the Council was not in possession of the documents of the Committee of Governors, its decision of 30 July 1999 does not constitute, strictly speaking, an application of the authorship rule, as laid down in Article 2(2) of Decision 93/731.
Все пак тази констатация не е от естество да обезсили заключението за липса на нарушение на задължението за мотивиране от страна на Съвета.
However, that finding is not such as to rebut the conclusion that the Council did not infringe the duty to give reasons .
Важно е най-накрая да се подчертае, че мотивирането на решението на Съвета се обяснява с особеността на конкретния случай, а именно факта, че Съветът е идентифицирал единединствен документ, съответстващ на заявлението за достъп, и следователно е мотивирал отговора си, що се отнася до този документ.
Finally, it should be pointed out that the explanation for the reasons given in the Council decision lies in the particular nature of the present case and, specifically, in the fact that the Council identified a single document as corresponding to the request for access and thus reasoned its reply in respect of that document.
Както беше уточнено, решението на Съвета съдържа непрякото твърдение за несъщестуването на други документи, отговарящи на заявлението за достъп, което твърдение от правна гледна точка и поради съображения за ефективна съдебна защита за жалбоподателя се счита за отказ на достъп, който подлежи на обжалване.
As has been stated, the Council decision includes the implied assertion that there were no other documents corresponding to the request for access, an assertion which, for reasons of effective judicial protection of the applicant, is regarded in legal terms as an actionable refusal of access .
При тези условия Съветът не може да бъде упрекнат в немотивиране на отказа на достъп до документи, които не са идентифицирани с точност, просто защото не е посочил изрично, че според него не съществува никакъв документ, съответстващ на заявлението за достъп, различен от доклада на Комитета на управителите.
The Council cannot, in those circumstances, be accused of not having given reasons for refusing access to documents which were not specifically identified, merely because it did not indicate expressly that, in its view, there were no documents corresponding to the request for access other than the report of the Committee of Governors.
От предходните съображения следва, че правното основание, изведено от нарушение на задължението за мотивиране, трябва да се отхвърли.
It follows from the foregoing considerations that the plea alleging infringement of the duty to give reasons must be rejected.
По нарушението на принципите на добра администрация и на защита на оправданите правни очаквания
Infringement of the principles of sound administration and protection of legitimate expectations
Ако начинът, по който Съветът е обработил заявлението за достъп на жалбоподателя, не може да се квалифицира като въвеждане в заблуждение на последния (вж. точка 123 по-горе), важно е да се провери дали въпросното обработване не нарушава принципите на добра администрация и на защитата на оправданите правни очаквания.
Although the way in which the Council handled the applicant’s request for access cannot be classed as misleading conduct vis-à-vis the latter (see paragraph 123 above), it needs to be determined whether that manner of handling the request none the less gave rise to an infringement of the principles of sound administration and protection of legitimate expectations.
Решение на Първоинстанционния съд от 20 март 2002 г. по дело ABB Asea Brown Boveri/Комисия, T-31/99, Recueil, стр. II-1881, точка 99 и посочената съдебна практика).
In that regard, the guarantees conferred by the Community legal order in administrative proceedings include, in particular, the principle of sound administration, by virtue of which the competent institution is under a duty to examine carefully and impartially all the relevant aspects of the individual case (see Case T-31/99 ABB Asea Brown Boveri v Commission [2002] ECR II-1881, paragraph 99, and the caselaw cited).
В конкретния случай с първото си писмо от 11 май 1999 г. Съветът отговаря на жалбоподателя, че не е намерил търсения документ, докато с писмото от 2 август 1999 г. го уведомява, че заявеното споразумение се отнася до доклада, „публикуван“ в Ниборг на 8 септември 1987 г. от Комитета на управителите, който никога не е бил призован да вземе решение в тази връзка, и че следва да се обърне към управителите на централните банки или към ЕЦБ.
In the present case, by its first letter of 11 May 1999, the Council replied to the applicant stating that it had not found the document sought, whereas, by its letter of 2 August 1999, it informed him that the requested agreement concerned a report ‘published’ at Nyborg on 8 September 1987 by the Committee of Governors, that it had never, itself, been called upon to make a decision in that regard and that it was necessary for him to address his request to the Governors of the Central Banks or to the ECB .
Следва да се подчертае, че:
It should be pointed out that:
— жалбата на жалбоподателя се основава на Решение 93/731, член първи от което предвижда, че „обществеността има достъп до документите на Съвета при условията, предвидени в настоящото решение“, и че „под документ на Съвета се разбира писмено изявление, съдържащо действителни данни, съхранявани от тази институция“,
— the request made by the applicant was based on Decision 93/731, Article 1 of which states that ‘[t]he public shall have access to Council documents under the conditions laid down in this Decision’ and that ‘“Council document” means any written text, whatever its medium, containing existing data and held by the Council’;
— когато Съветът не разполага с документи, съответстващи на заявлението за достъп, както в конкретния случай, Решение 93/731 не го задължава да търси и да идентифицира релевантните документи, техните автори и държатели, за да информира предявилия заявлението за достъп,
— where, as in the present case, the Council is not in possession of the documents corresponding to the request for access, Decision 93/731 does not require it to search for and identify the relevant documents, the irrespective authors and who is in possession of them in order to be able to inform accordingly the person seeking access;
— в конкретния случай Съветът все пак е търсил и успял да идентифицира документ от заявлението за достъп, а именно доклад на Комитета на управителите, и най-накрая е насочил жалбоподателя към ЕЦБ, която съхранява въпросния документ.
— in the present case, the Council none the less searched and managed to identify a document covered by the request for access, namely the report of the Committee of Governors, and helpfully referred the applicant to the ECB, the institution in possession of that document.
В тази връзка от отговора, предоставен от Съвета на писмен въпрос на Първоинстанционния съд, следва, че институцията ответник е предала на ЕЦБ
In that regard, it is apparent from the answer given by the Council to a written question of the Court that the Council sent the ECB the applicant’s formal request
PITSIORLAS/СЪВЕТ И ЕЦБ потвърждението на заявлението на жалбоподателя и в същото време е изискала съобщаване на документа, съдържащ споразумението, постигнато в рамките на Комитета на управителите на централните банки относно техническите реформи за укрепване на ЕПС, подкрепено от министрите на финансите на държавитечленки в хода на неформалното заседание в Нибург на 12 септември 1987 г.
PITSIORLAS v COUNCIL AND ECB and requested it at the same time to send the document containing the agreement reached by the Committee of Governors on the technical reforms for the reinforcement of the EMS endorsed by the Finance Ministers of the Member States at their informal meeting at Nyborg on 12 September 1987.
В отговор на заявлението си Комитетът е получил прессъобщение от 18 септември 1987 г., в което се споменава само докладът на Комитета от управителите на централните банки, без този на Паричния комитет.
In response to its request, the Council received a press release of 18 September 1987 which mentions only the report of the Committee of Governors and makes no reference to the report of the Monetary Committee.
Съветът също така доказва, че е извършил вътрешни проверки, за да се увери, че никакъв документ, който съдържа Споразумението Базел—Ниборг, не му е бил предаден след неформалното заседание на министрите на финансите на посочените държави-членки.
The Council also showed that it had carried out an internal search to make sure that no document containing the Basle/Nyborg Agreement had been sent to it following the informal meeting of the Finance Ministers of the Member States mentioned above.
Предвид предходните съображения е необходимо да се отхвърли правното основание, изведено от нарушаване на принципа на добра администрация.
In the light of the above considerations, the plea alleging infringement of the principle of sound administration must be rejected.
Решение на Първоинстанционния съд от 18 януари 2000 г. по дело Mehibas Dordtselaan/Комисия, T-290/97, Recueil, стр. II-15, точка 59, както и посочената съдебна практика).
Moreover, a person may not plead infringement of that principle unless he has been given precise assurances by the administration (Case T-290/97 Mehibas Dordtselaan v Commission [2000] ECR II-15, paragraph 59, and the caselaw cited).
В конкретния случай е достатъчно да се установи, че жалбоподателят не е посочил никакво обстоятелство, за да удостовери, че Съветът му е предоставил конкретни уверения за оповестяването на документите, съставляващи Споразумението Базел—Ниборг.
In the present case, it is sufficient to note that the applicant does not provide any information capable of establishing that the Council gave him precise assurances regarding disclosure of the documents constituting the Basle/Nyborg Agreement.
На практика е видно, че жалбоподателят се е ограничил до абстрактно споменаване на разглежданото правно основание и не е обяснил в какво се изразява твърдяното нарушение на този принцип.
It appears, in reality, that the applicant merely framed the plea at issue in abstract terms and did not explain how exactly that principle had allegedly been infringed.
Следователно правното основание, изведено от нарушението на принципа за защита на оправданите правни очаквания, трябва да се отхвърли.
It is thus necessary to reject the plea alleging infringement of the principle of the protection of legitimate expectations.
От всички посочени по-горе съображения следва, че подадената от жалбоподателя жалба трябва да се отхвърли в частта ѝ за отмяна на решението на Съвета.
It follows from all the foregoing that the action brought by the applicant must be dismissed insofar as it concerns the annulment of the Council decision.
По жалбата за отмяна на решението на ЕЦБ а) По възражението за незаконосъобразност на член 1 от Решение 1999/284 и на член 23.3. от Процедурния правилник на ЕЦБ
(a) The plea of illegality in respect of Article 1 of Decision 1999/284 and Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure
Въпреки че не е посочено изрично в представените от жалбоподателя документи, от тях, и по-специално от изследването на правните основания, изведени от нарушаване на основния принцип на прозрачност и на правото на достъп до документи, както и от злоупотреба с власт, следва, че жалбоподателят предявява възражение за незаконосъобразност на член 1 от Решение 1999/284 и на член 23.3. от Процедурния правилник на ЕЦБ, като незаконосъобразността на последната разпоредба се изтъква двукратно.
Although he does not state so expressly in his written pleadings, it is apparent from those pleadings and, more particularly, from the examination of the pleas alleging infringement of the fundamental principle of transparency and of the right of access to documents, as well as a misuse of powers, that the applicant raises a plea of illegality in respect of Article 1 of Decision 1999/284 and Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure, and this on two counts in respect of the latter provision.
Така жалбоподателят изтъква, от една страна, че член 23.3. от Процедурния правилник на ЕЦБ нарушава член 12, параграф 3 от Устава на ЕСЦБ и е лишен от правно основание, а от друга страна, че член 1 от Решение 1999/284 и член 23.3. от Процедурния правилник на ЕЦБ, на които се позовава решението на ЕЦБ, противоречат на основния принцип на прозрачност и на правото на достъп до документи, както са признати със съдебната практика и с членове 1 ЕС и 6 ЕС, както и от член 110, параграф 2 ЕО и член 255, параграф 1 ЕО.
Accordingly, the applicant alleges, first, that Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure infringes Article 12.3 of the ESCB Statute and has no legal basis and, second, that Article 1 of Decision 1999/284 and Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure, on which the decision of the ECB is based, are contrary to the fundamental principle of transparency and the right of access to documents, as recognised by the caselaw and by Articles 1 EU and 6 EU, Article 110(2) EC and Article 255(1) EC.
По възражението за незаконосъобразност на член 1 от Решение 1999/284
The plea of illegality in respect of Article 1 of Decision 1999/284
Що се отнася до възражението за незаконосъобразност на член 1 от Решение 1999/284, важно е да се напомни, че след като жалбоподателят посочва в първото си заявление за достъп до Споразумението Базел—Ниборг за правно основание Решение 1999/284, в новото заявление той изрично и в съответствие с представените му от ЕЦБ указания посочва за правно основание член 23.3. от Процедурния правилник на ЕЦБ, с цел да получи съкращаване на 30-годишния период на поверителност.
As regards the plea of illegality in respect of Article 1 of Decision 1999/284, it should be pointed out that, after basing his first request for access to the Basle/Nyborg Agreement on Decision 1999/284, the applicant made a new request — as he was instructed to do by the ECB — based expressly on Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure with a view to obtaining a reduction of the 30-year period of confidentiality.
Фактът, че писмото на жалбоподателя от 27 юли 1999 г. погрешно посочва „заявление за потвърждение“, е правно ирелевантен.
The fact that the applicant’s letter of 27 July 1999 wrongly refers to a ‘formal request’ is irrelevant.
Именно второто заявление е отхвърлено от Управителния съвет с решението на ЕЦБ на основание член 23.3. от Процедурния правилник, а не на основание Решение 1999/284.
It is that second request which was refused by the Governing Council in the decision of the ECB, pursuant to Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure, and not on the basis of Decision 1999/284.
Следователно дори да се приеме, че правното основание, изведено от незаконосъобразността на член 1 от Решение 1999/284 поради нарушение на принципа на прозрачност и на правото на достъп до документи, е допустимо, то трябва да се отхвърли като неефективно.
Therefore, even supposing that the plea alleging the illegality of Article 1 of Decision 1999/284 for infringement of the principle of transparency and of the right of access to documents may be regarded as admissible, it must be rejected as ineffective.