natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Първоинстанционният съд счита, че и във визуален план елементът „citi“ е най-доминиращият и отличителен елемент на марката „CITIBANK“, доколкото води до отличаване на банковата дейност на жалбоподателите от тази на всяка друга банка.
The Court holds that, at a visual level also, it is the ‘citi’ element which is the most dominant and distinctive element of the trade mark CITIBANK in that it has the effect of distinguishing the applicants’ banking activities from those of all other banks.
Във фонетичен план Първоинстанционният съд установява, че разглежданите марки имат две общи срички „citi“ и се различават единствено по сричката „bank“.
At the aural level, the Court finds that the marks at issue have two common syllables ‘citi’ and are distinguished only by one syllable ‘bank’.
Що се отнася до сравнението между разглежданите марки в концептуален план, следва да се отбележи, че думата „citi“ сама по себе си всъщност не носи никакво концептуално значение, което да се различава от измислен правопис на английската дума „city“.
As regards the conceptual comparison of the marks at issue, it should be noted that the term ‘citi’, of itself, has no conceptual meaning other than being a contrived spelling of the English word ‘city’. That component is common to both the marks at issue.
Този аспект е общ и за двете разглеждани марки.
The descriptive component ‘bank’ cannot be held to be the dominant element
Като се има предвид, че съществуват стотици банки, чието наименование завършва с елемента „bank“ (Comdirectbank, HypoVereinsbank, Commerzbank, и т.н.), това, което ги отличава едни от други, е началната част на наименованието им.
Since there are hundreds of banks whose names end in the ‘bank’ component (Comdirectbank, HypoVereinsbank, Commerzbank, etc.), it is the first part of their names that distinguishes them one from the other.
Явно е, че словният елемент „citi“ внушава английската дума „city“.
It is clear that the word element ‘citi’ suggests the English word ‘city’.
Фонетично те са еднакви, а визуално — подобни.
They are aurally identically and visually similar.
По този начин се поставя въпросът дали елементът „citi“ има или не отличителни белези и дали преди всичко навежда на мисълта за град.
The question thus arises as to whether or not ‘citi’ has a distinctive character and whether it calls to mind, above all, a city.
В това отношение следва да се подчертае, че наименованието на банка „Citibank“ първоначално е „City Bank of New York“ и че жалбоподателите често използват своята марка „THE CITI NEVER SLEEPS“.
In that regard, it should be stressed that the name of Citibank was originally City Bank of New York and that the applicants make frequent use of their trade mark THE CITI NEVER SLEEPS.
Правописът на думата „citi“ обаче се различава от този на английската дума „city“, а потребител на финансови услуги не избира подобна услуга, без да е видял изписано наименованието на разглежданата финансова институция.
However, the spelling of ‘citi’ is different from that of the English word ‘city’ and a consumer of financial services does not choose such a service without having seen in writing the name of the financial institution in question.
Освен това съответните потребители в случая са милиони лица, които не са англоезични.
Furthermore, there are millions of non-English speakers included in the relevant public.
В допълнение, както посочва СХВП, никоя банка не предлага услуги извън градските зони.
In addition, as OHIM points out, there are no banks that offer their services solely in urban areas.
Предвид своето развитие и разширяване, банката, носеща първоначално наименованието „City Bank of New York“, е преименувана впоследствие на „Citibank“.
Originally called the City Bank of New York, the bank was subsequently renamed Citibank, as a result of its evolution and its expansion.
От изложеното следва, че елементът „citi“ има отличителни белези.
It follows that the element ‘citi’ does have a distinctive character.
Така установената прилика между разглежданите марки е достатъчна, за да могат потребителите да направят между тях връзката, необходима за прилагане на член 8, параграф 5 от Регламент № 40/94, като се има предвид в това отношение, че за тази цел не се изисква да е налице вероятност от объркване.
The similarity thus found to exist between the marks at issue is sufficient for the public to be able to establish a link between them, as is required for the application of Article 8(5) of Regulation No 40/94, bearing in mind, in that regard, that a likelihood of confusion is not required for that purpose. Consequently, the Court finds
Следователно Първоинстанционният съд счита, че апелативният състав е допуснал грешка, приемайки, че разглежданите марки не са достатъчно подобни, за да може между тях да бъде направена връзка като изискваната за прилагане на член 8, параграф 5 от Регламент № 40/94.
2008 — CASE T-181/05 that the Board of Appeal erred in holding that the marks at issue were not sufficiently similar for a connection, such as that required for the purposes of the application of Article 8(5) of Regulation No 40/94, to be made.
От това следва, че приемайки, че разглежданите марки не са подобни, апелативният състав е нарушил член 8, параграф 5 от Регламент № 40/94, което е достатъчно основание за уважаване на настоящата жалба.
It follows that, by holding that the marks at issue were not similar, the Board of Appeal infringed Article 8(5) of Regulation No 40/94, and this is a sufficient ground for upholding the present action.
Все пак предвид исканията, изразени от главните страни в съдебното заседание, Първоинстанционният съд счита, че за по-голяма изчерпателност е уместно да разгледа третата част на правното основание.
However, having regard to the wishes of the main parties expressed at the hearing, the Court takes the view that it is appropriate to examine, for the sake of completeness, the third strand of the third plea in law.
— По третата част на правното основание
— The third strand of the plea in law
Що се отнася до третото условие от изброените в член 8, параграф 5 от Регламент № 40/94, следва да се анализират три вида различни опасности, а именно, че използването на заявената марка без основателна причина, първо, би нанесло вреда на отличителните белези на по-ранната марка, второ — би нанесло вреда на добрата ѝ репутация или трето — би се ползвала неоснователно от добрата репутация на по-ранната марка (Решение по дело SPA-FINDERS, точка 61 по-горе, точки 43—53; вж. по аналогия и Заключение на генералния адвокат Jacobs по дело Adidas, точка 25 по-горе, Recueil, стр. I-12540, точки 36—39).
The third of the conditions set out in Article 8(5) of Regulation No 40/94 falls to be assessed with regard to three distinct types of risk, namely, that use of the trade mark applied for without due cause, first, would adversely effect the distinctive character of the earlier mark, second, would cause detriment to the repute of the earlier mark, and, third, would take unfair advantage of the distinctive character or repute of the earlier mark (SPA-FINDERS, cited in paragraph 61 above, paragraphs 43 to 53; see also, by analogy, the Opinion of Advocate General Jacobs in Adidas, cited in paragraph 25 above, paragraphs 36 to 39).
Предвид текста на член 8, параграф 5 от Регламент № 40/94, за да се приложи тази разпоредба, е достатъчно да съществува поне една от горепосочените опасности (Решение на Първоинстанционния съд от 22 март 2007 г. по дело SIGLA/СХВП—Elleni Holding (VIPS), T-215/03, Recueil, стр. II-711,точка 36).
Having regard to the wording of Article 8(5) of Regulation No 40/94, the existence of one of the above three types of risk is sufficient for that provision to apply (Case T-215/03 SIGLA v OHIM — Elleni Holding (VIPS) [2007] ECR II-711, paragraph 36).
Притежателят на по-ранната марка не е длъжен да докаже наличието на действително и настоящо нарушение на своята марка, а трябва да осигури доказателства, навеждащи prima facie на бъдеща опасност от неоснователно ползване или от вреда, която опасност не е само предполагаема (Решение на Първоинстанционния съд по дело SPA-FINDERS, точка 61 по-горе, точка 40).
The proprietor of the earlier mark is not required to demonstrate actual and present harm to his mark. He must, however, adduce prima facie evidence of a future risk, which is not hypothetical, of unfair advantage or detriment (SPA-FINDERS, cited in paragraph 61 above, paragraph 40).
Подобно заключение може да се направи по-специално въз основа на логически изводи от анализ на вероятностите и при отчитане на обичайните практики в съответния търговски сектор, както и на всяко друго обстоятелство в конкретния случай.
Such a conclusion may be established, in particular, on the basis of logical deductions made from an analysis of the probabilities and by taking account of the normal practice in the relevant commercial sector as well as all the other circumstances of the case.
Неоснователното ползване от отличителните белези или от добрата репутация на по-ранната марка трябва да се разбира като обхващащо случаите на явно използване и паразитизъм от известна марка или като опит за облагодетелстване от нейната репутация (Решение по дело SPA-FINDERS, точка 61 по-горе, точка 51).
The concept of taking unfair advantage of the distinctive character or repute of the earlier mark is intended to encompass instances where there is clear exploitation and free-riding on the coattails of a famous mark or an attempt to trade upon its reputation (SPA-FINDERS, cited in paragraph 61 above, paragraph 51).
На последно място, колкото по-сериозни са отличителните белези и добрата репутация на по-ранна марка, толкова по-лесно може да се приеме наличие на нарушение на по-ранната марка по смисъла на член 8, параграф 5 от Регламент № 40/94 (Решение по дело SPA-FINDERS, точка 61 по-горе, точка 41).
Finally, the stronger the earlier mark’s distinctive character and reputation, the easier it will be to accept that detriment has been caused to it for the purposes of Article 8(5) of Regulation No 40/94 (SPA-FINDERS, cited in paragraph 61 above, paragraph 41).
Както вече бе отбелязано, добрата репутация на марката „CITIBANK“ в сектора на банковите услуги в Европейската общност не се оспорва.
As has already been stated, the reputation of the trade mark CITIBANK in the European Community in regard to banking services is not disputed.
Както признава СХВП, съществува явна връзка, както и припокриване на групите клиенти на жалбоподателите и на встъпилата страна, между услугите, свързани с митническо представителство, и финансовите услуги, предлагани от банки като жалбоподателите, доколкото клиентите, занимаващи се с международна търговия и с внос и износ на стоки, прибягват и до финансовите и банкови услуги, които тези сделки изискват.
As OHIM recognises, there is a clear relationship — as well as an overlap in the applicants’ and the intervener’s groups of clients — between the services of customs agencies and the financial services offered by banks such as the applicants, in that clients who are involved in international trade and in the import and export of goods also use the financial and banking services which such transactions require.
От това следва, че съществува вероятност, предвид сериозната и добра репутация на международно равнище, подобни клиенти да познават банката на жалбоподателите.
It follows that there is a probability that such clients will be familiar with the applicants’ bank given its extensive reputation at international level.
При тези условия Първоинстанционният съд счита, че е налице голяма вероятност използването на заявената марка „CITI“ за услуги, свързани с митническо представителство, а оттам и за дейности, свързани с финансово представителство при управлението на парични средства и недвижими имоти на клиенти, да води до паразитизъм, тоест до неоснователно ползване на установената добра репутация на марката „CITIBANK“ и от значителните инвестиции, вложени от жалбоподателите за създаване на тази добра репутация.
In those circumstances, the Court holds that there is a high probability that the use of the trade mark applied for, CITI, by customs agencies, and therefore for financial agency activities in the management of money and real estate for clients, may lead to free-riding, that is to say, it would take unfair advantage of the wellestablished reputation of the trade mark CITIBANK and the considerable investments undertaken by the applicants to achieve that reputation.
Това използване на заявената марка „CITI“ може да доведе и до идеята, че встъпилата страна е съдружник или част от жалбоподателите, а оттам — да улесни предлагането на посочените от заявената марка услуги на пазара.
That use of the trade mark applied for, CITI, could also lead to the perception that the intervener is associated with or belongs to the applicants and, therefore, could facilitate the marketing of services covered by the trade mark applied for.
Тъй като жалбоподателите са притежатели на много марки, включващи елемента „citi“, тази опасност нараства още повече.
That risk is further increased because the applicants are the holders of several trade marks containing the component ‘citi’.
На последно място, Първоинстанционният съд счита, че встъпилата страна не е представила доказателства за наличие на основателни причини за използването на заявената марка.
Finally, the Court takes the view that the intervener has failed to produce evidence that the use of the trade mark applied for complies with the due cause rule.
Използването от встъпилата страна на марката „CITI“ в Испания не съставлява валидна обосновка, тъй като, от една страна, обхватът на географската защита на испанската марка не съответства на територията, обхваната от заявената марка, а от друга страна, основателността от правна гледна точка на регистрацията на испанската марка е предмет на спор пред испанските съдилища.
The use, by the intervener, of the trade mark CITI in Spain cannot constitute a valid justification in that, first, the extent of the geographical protection of the Spanish trade mark does not correspond to the territory covered by the trade mark applied for and, second, the legal validity of the registration of the Spanish trade mark is the subject of dispute before the national courts.
В същия контекст фактът, че встъпилата страна е притежател на наименованието на домейн „citi.es“, не е релевантен.
By the same token, the fact that the intervener is the owner of the domain name ‘citi.es’ is irrelevant.
При това положение следва да се приеме и третата част на третото правно основание, в резултат на което обжалваното решение следва да се отмени, без да е необходимо да се разглеждат другите правни основния, изтъкнати от жалбоподателите.
Therefore, the third branch of the third plea in law must also be upheld and, consequently, the contested decision must be annulled without it being necessary to rule on the other pleas in law submitted by the applicants.
Тъй като СХВП е загубила делото, доколкото обжалваното решение е отменено, тя трябва да бъде осъдена да понесе своите собствени съдебни разноски, както и съдебните разноски, направени от жалбоподателите, а на встъпилата страна — да бъде разпоредено да понесе своите собствени съдебни разноски.
As OHIM has been unsuccessful, inasmuch as the contested decision has been annulled, it must be ordered to bear its own costs and pay the costs of the applicants and the intervener must be ordered to bear its own costs.
Постановено в открито съдебно заседание в Люксембург на 16 април 2008 година.
Delivered in open court in Luxembourg on 16 April 2008.
„Жалба за отмяна — Европейски фонд за развитие — Възстановяване на авансово внесени суми — Дебитно известие — Акт, неподлежащ на обжалване — Подготвителен акт — Недопустимост“
(Actions for annulment — European Development Fund — Repayment of amounts paid — Debit note — Act not amenable to review — Preparatory act — Inadmissibility)
Решение на Първоинстанционния съд (четвърти състав) от 17 април 2008 г. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Judgment of the Court of First Instance (Fourth Chamber), 17 April 2008 . . .
Жалба за отмяна — Актове, подлежащи на обжалване — Понятие — Актове, които произвеждат задължително правно действие — Подготвителни актове — Изключване
Actions for annulment — Actionable measures — Meaning — Measures producing binding legal effects — Preparatory measures — Not included
(членове 230 EО и 256 EО; член 44, член 45 и член 46, параграф 2 от Финансовия регла­мент приложим за Деветия европейски фонд за развитие)
(Arts 230 EC and 256 EC; Financial regulation applicable to the Ninth European Development Fund, Arts 44, 45 and 46(2))
Само мерките, които произвеждат задължително правно действие, което може да засегне интересите на жалбоподателя, като измени съществено правното му положение, представляват актове, подлежащи на обжалване по смисъла на член 230.
Only measures which produce binding legal effects and are capable of affecting the interests of the applicant by bringing about a distinct change in his legal position constitute measures challengeable by an action for annulment under Article 230 EC.
че дебитното известие представлява предоставена на длъжника информация.
note constitutes information given to the debtor.
При положение че в член 44 и член 46, параграф 2 от този регламент се споменава подлежащо на изпълнение решение, което е самостоятелно и следва дебитното известие в рамките на процедурата по събиране на вземания, явно е, че последното няма изпълнителна сила.
Since Article 44 and Article 46(2) of the said regulation mention a distinct enforceable decision subsequent to the debit note in the framework of the recovery procedure, the debit note is clearly not enforceable.
То е подготвителен акт, който предшества евентуалното приемане от Комисията на решение за продължаване на процедурата по събиране на вземания или чрез започване на съдебно производство, или чрез приемане на решение въз основа на член 256 ЕО.
It is a preparatory measure preceding the possible adoption of a decision by the Commission to continue the recovery procedure either by initiating legal proceedings or by adopting a decision under Article 256 EC.
Следователно дебитното известие не представлява мярка, определяща окончателно становището на Комисията, не произвежда задължително правно действие, което може да засегне интересите на жалбоподателя и следователно не може да бъде предмет на жалба за отмяна по смисъла на член 230 ЕО.
Consequently, it does not constitute a measure definitively laying down the position of the Commission, does not produce binding legal effects that are capable of affecting the interests of the applicant and, consequently, cannot constitute a measure challengeable by way of an action for annulment under Article 230 EC.
От различни разпоредби от Финансовия регламент, приложим за Деветия европейски фонд за развитие, следва,
It is clear from various provisions of the financial regulation applicable to the Ninth European Development Fund that a debit
CESTAS/КОМИСИЯ
CESTAS v COMMISSION
РЕШЕНИЕ НА ПЪРВОИНСТАНЦИОННИЯ СЪД (четвърти състав)
JUDGMENT OF THE COURT OF FIRST INSTANCE (Fourth Chamber)
Комисия на Европейските общности, за която се явяват г-жа E. Montaguti и г-н F. Dintilhac, в качеството на представители, ответник, с предмет искане за отмяна на решение на Комисията (делегация в Република Гвинея) от 21 април 2004 г., което е изпратено на жалбоподателя с препоръчано писмо и с което му се нарeжда да заплати сумата от 959 543 835 гвинейски франка (397 126,02 EUR),
APPLICATION for annulment of the decision of 21 April 2004 of the Commission (Delegation in the Republic of Guinea), sent to the applicant by registered letter, ordering it to pay the amount of GNF 959 543 835 (equivalent to EUR 397 126.02),
ПЪРВОИНСТАНЦИОННИЯТ СЪД НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ (четвърти състав), състоящ се от: г-н V. Vadapalas, г-н E. Moavero Milanesi и г-н N. Wahl, съдии, секретар: г-н J. Palacio González, главен администратор, предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 6 юни 2007 г., постанови настоящото
Registrar: J. Palacio González, Principal Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 6 June 2007, gives the following
Европейският фонд за развитие (ЕФР) е създаден с цел да финансира сътрудничеството с държавите от Африка, Карибите и Тихоокеанския басейн (АКТБ), първоначално с приложение към Договора за ЕИО, а след това с вътрешни споразумения на държавитечленки, сключени в рамките на Съвета.
The European Development Fund (EDF) was set up to finance cooperation with the African, Caribbean and Pacific States (ACP), initially by means of an annex to the EEC Treaty and later by means of internal agreements between the Member States meeting in the Council.
Досега е имало девет ЕФР, всеки от които съществува пет години, съответстващи, що се отнася до последните осем фонда, на срока на различните споразумения и конвенции, посредством които Европейската общност и нейните държавичленки установяват това специално партньорство с държавите от АКТБ.
To date, there have been nine successive EDFs, each for a period of five years, corresponding, as regards the last eight, to the period of validity of the various agreements and conventions through which the European Community and its Member States established that special partnership with the ACP States.
ЕФР не е включен в общия бюджет на Европейските общности, което обяснява необходимостта от приемането на специални финансови регламенти в негово изпълнение и от създаването на длъжността на счетоводител ad hoc.
The EDF does not come under the general budget of the European Communities, which explains the need to adopt specific financial regulations to implement it and to set up, in particular, a specific accounting function.
Съгласно принципа, посочен в член 133, параграф 2 от Финансовия регламент от 27 март 2003 г. и приложим за деветия ЕФР (ОВ L 83, стр.
The principle set out in Article 133(2) of the Financial regulation of 27 March 2003 applicable to the Ninth European Development Fund (OJ 2003 L 83, p.
3, наричано по-нататък „Споразумението от Котону“), продължават да се изпълняват съгласно правилата, приложими към тези ЕФР, освен по отношение на длъжността на финансовия контрольор, представянето на сметките и процедурата за набиране на вноски, за които се прилагат разпоредбите на Регламента за деветия ЕФР.
3), known as the ‘Cotonou Agreement’, are to continue to be implemented in accordance with the rules applicable to those EDFs, save as regards the duties of the Financial Controller, the presentation of accounts and the procedure for calling contributions, for which the provisions of the Ninth EDF Regulation are to apply.
Договорите, финансирани по силата на шестия и седмия ЕФР, се уреждат от третата конвенция АКБИ—ЕИО, подписана в Ломе на 8 декември 1984 г. (ОВ L 86, 1986 г., стр.
The contracts financed under the Sixth and Seventh EDFs are governed by the corresponding provisions, namely the Third ACP-EEC Convention signed at Lomé on 8 December 1984 (OJ 1986 L 86, p.
3), и четвъртата конвенция АКБИ—ЕИО, подписана в Ломе на 15 декември 1989 г. (OВ L 229, 1991 г., стр.
3) and the Fourth ACP-EEC Convention signed at Lomé on 15 December 1989 (OJ 1991 L 229, p.
42), и от Финансов регламент 91/491/ЕИО от 29 юли 1991 г., приложим към сътрудничеството за финансиране на развитието по силата на Конвенцията от Ломе IV (OВ L 266, стр. 1).
42) and Financial Regulation No 91/491/EEC of 29 July 1991 applicable to development finance cooperation under the Fourth ACP-EEC Convention (OJ 1991 L 266, p. 1).
Членове 15 и 16 от Регламент 86/548 и от Регламент 91/491 обаче, които се отнасят до събирането на вземания, изискват намесата на финансов контрольор — длъжност, която не е предвидена в деветия регламент ЕФР, нито пък е включена като такава в организационната структура на Комисията.
However, Articles 15 and 16 of Regulation No 86/548 and Regulation No 91/491, which concern recovery of debts, requires the intervention of the financial controller, an office which is no longer provided for under the Ninth EDF Regulation; nor does it exist, as such, within the organisational structure of the Commission.