natgillin/translations-raw huggingface dataset:
POIARES MADURO представено на 17 януари 2008 година 1
OPINION OF ADVOCATE GENERALPOIARES MADURO delivered on 17 January 2008 1
I — Правна уредба и фактическа обстановка по правния спор
I — Legal and factual framework of the dispute
А — Правна уредба
A — Legal framework
С настоящото преюдициално запитване Cour de cassation (Франция) иска от Съда да се произнесе по тълкуването на Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела 2, който текст следва и замества Брюкселската конвенция 3.
By the present reference for a preliminary ruling the Cour de cassation (Court of Cassation) (France) asks the Court for an interpretation of Council Regulation (EC) No 44/2001 of 22 December 2000 on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters, 2which is the successor to and replaces the Brussels Convention. 3
„При условията на настоящия регламент, искове срещу лицата, които имат местоживеене в държавачленка, независимо от тяхното гражданство, се предявяват пред съдилищата на тази държава-членка“.
‘Subject to this Regulation, persons domiciled in a Member State shall, whatever their nationality, be sued in the courts of that Member State.’
1 — Език на оригиналния текст: френски.
1 — Original language: French.2 — OJ 2001 L 12, p. 1.
3 — Конвенция от 27 септември 1968 г. относно компетентността и изпълнението на съдебните решения по граждански и търговски дела (консолидирана версия), ОВ C 27, 1998 г., стр.
3 — Convention of 27 September 1968 on jurisdiction and the enforcement of judgments in civil and commercial matters (consolidated version), OJ 1998 C 27, p. 1.
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-Н POIARES MADURO — ДЕЛO C-462/06
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-462/06
1) когато то е един от множество ответници, в съдилищата по местоживеенето на всеки от тях, при условие че исковете са в такава тясна връзка, че е целесъобразно те да бъдат разгледани и решени заедно, за да се избегне рискът от противоречащи си съдебни решения, постановени в отделни производства;
‘An employer domiciled in a Member State may be sued: where he is one of a number of defendants, in the courts for the place where any one of them is domiciled, provided the claims are so closely connected that it is expedient to hear and determine them together to avoid the risk of irreconcilable judgments resulting from separate proceedings;
1) в съдилищата на държаватачленка, където има местоживеене, или
(1) in the courts of the Member State where he is domiciled; or
2) в друга държава-членка:
(2) in another Member State:
a) в съдилищата по мястото, където работодателят обичайно осъществява дейността си, или в съдилищата по мястото, където последно е осъществявал дейност, или
(a) in the courts for the place where the employee habitually carries out his work or in the courts for the last place where he did so, or
Раздел 5 от Регламент № 44/2001, озаглавен „Компетентност при индивидуални трудови договори“, се състои от членове 18—21.
Section 5 of Regulation No 44/2001, entitled ‘Jurisdiction over individual contracts of employment’, consists of Articles 18 to 21.
По-точно член 18, точка 1 от Регламент № 44/2001 гласи: б) ако работникът или служителят не осъществява обичайно или не е осъществявал обичайно дейността си в никоя държава, в съдилищата по мястото, където дейността, за която е нает работникът или служителят, е разположена или е била разположена “
More specifically, Article 18(1) of Regulation No 44/2001 provides: if the employee does not or did not habitually carry out his work in any one country, in the courts for the place where the business which engaged the employee is or was situated.’
По дела във връзка с индивидуални трудови договори компетентността се определя от разпоредбите на настоящия раздел, без да се засягат разпоредбите на член 4 и член 5, точка 5“.
In matters relating to individual contracts of employment, jurisdiction shall be determined by this Section, without prejudice to Article 4 and point 5 of Article 5.’
Г-н Rouard, ответник по главното производство, е бил нает през 1977 г. от дружеството Laboratoires Beecham Sévigné,
Mr Rouard, the defendant in the main proceedings, was engaged in 1977 by the company Laboratoires Beecham Sévigné, now Laboratoires Glaxosmithkline, the seat
Член 19 от същия раздел 5 от Регламента гласи:
In that same Section 5 Article 19 of the Regulation states:
По този начин френската юрисдикция, компетентна по отношение на дружеството Laboratoires Glaxosmithkline, чието седалище е във Франция, била според него компетентна също по силата на член 6, точка 1 от Регламент № 44/2001 и по отношение на дружеството Glaxosmithkline, въпреки че последното е установено в Обединеното кралство.
Since the French courts have jurisdiction in respect of Laboratoires Glaxosmithkline, the seat of which is in France, those courts, he submits, also have jurisdiction, pursuant to Article 6(1) of Regulation No 44/2001, in respect of Glaxosmithkline even though that company is established in the United Kingdom.
Той изпълнява за сметка на посоченото дружество различни задачи на територията на трети страни.
of which is in France. He was sent by that company on various postings to third countries.
През 1984 г. г-н Rouard е изпратен в Мароко по силата на нов трудов договор, сключен с дружеството Beecham Research UK, установено в Обединеното кралство и принадлежащо към същата група като дружеството Laboratoires Beecham Sévigné.
In 1984 he was sent to Morocco under a new employment contract concluded with Beecham Research UK, established in the United Kingdom, which belongs to the same group as Laboratoires Beecham Sévigné.
С този договор вторият работодател се задължава да запази някои договорни права, придобити от г-н Rouard в рамките на първоначалния му трудов договор (по-конкретно признаването на трудовия му стаж, както и право на обезщетения при уволнение).
Under that contract, the second employer undertook to maintain certain contractual rights acquired by Mr Rouard under his initial contract of employment (in particular to preserve his rights derived from length of service and his entitlement to certain payments in the event of dismissal).
В съответствие със защитаваната от двамата работодатели позиция Conseil des prud’hommes обаче счита, че не е компетентен, като посочва, че трудовите договори в сила към момента на уволнението се уреждали от английското и мароканското право.
The Conseil de prud’hommes, in accordance with the line of defence of the two employers, declined jurisdiction, however, pointing out that the employment contracts in force at the time of his dismissal were governed by English and Moroccan law.
Ето защо от този момент нататък не съществувало повече никакво трудово правоотношение между г-н Rouard и дружеството Laboratoires Glaxosmithkline във Франция.
Therefore, there was no longer any employment relationship between Mr Rouard and Laboratoires Glaxosmithkline in France.
Cour d’appel de Versailles отменя това решение и връща делото пред Conseil de prud’hommes.
The Cour d’appel de Versailles (Court of Appeal, Versailles) set aside that decision and remitted the case back to the Conseil de prud’hommes.
Дружествата — ищци по главното производство, подават касационна жалба пред Cour de cassation.
The appellant companies in the main proceedings then brought an appeal before the Cour de cassation.
На 9 март 2001 г. дружеството Beecham Research UK, понастоящем Glaxosmithkline, уволнява г-н Rouard.
On 9 March 2001 Beecham Research UK, now Glaxosmithkline, dismissed Mr Rouard.
Тогава същият подава иск пред Conseil de prud’hommes de Saint-Germain-en-Laye (Франция) на 4 юни 2002 г. едновременно срещу дружествата Laboratoires Glaxosmithkline и Glaxosmithkline, като същите са правоприемници съответно на Laboratoires Beecham Sévigné и на Beecham Research UK.
On 4 June 2002 he brought an action before the Conseil de prud’hommes de Saint-Germain-en-Laye (Employment Tribunal, Saint-Germain-en-Laye) (France) against both Laboratoires Glaxosmithkline and Glaxosmithkline, which had assumed the rights of Laboratoires Beecham Sévigné and Beecham Research UK respectively.
Г-н Rouard иска посочените дружества да бъдат осъдени солидарно да заплатят различни обезщетения за неспазване на процедурата за уволнение, за уволнение при липса на действително и сериозно основание и за неправомерно прекратяване на договора.
Mr Rouard requests that those companies be ordered jointly and severally to pay various amounts of compensation, together with damages for noncompliance with the dismissal procedure, dismissal without genuine and serious cause and wrongful breach of contract.
При тези обстоятелства върховната юрисдикция решава да спре производството по делото и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
It is in those circumstances that the Cour de cassation decided to stay proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
В подкрепа на исканията си г-н Rouard посочва, че двете дружества трябва да се считат за негови съработодатели, тъй като клаузата във втория договор, която
In support of his claims Mr Rouard considers that the two companies must be regarded as his joint employers, since the clause of the second contract providing that certain contractual rights acquired initially under the first contract are to be maintained confirms that he had a single, continuous contract of employment with the two
„Може ли, [от] една страна, […] правилото за специална компетентност, посочено в
‘Does the rule of special jurisdiction stated in Article 6(1) of Council Regulation …
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-Н POIARES MADURO — ДЕЛO C-462/06 на този въпрос, на първо място следва да се определи дали правилото за специална компетентност, посочено в член 6, точка 1 от Регламент № 44/2001, може да се приложи при индивидуални трудови договори, въпреки че съществува раздел в Регламента, който специално урежда правилата за компетентност, приложими при правни спорове, свързани с посочените договори, и при утвърдителен отговор да се припомнят и да се уточнят, на второ място, условията, свързани с прилагането на член 6, точка 1 от посочения регламент в тази област.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-462/06 parts. In order to answer the question it must, first, be determined whether the rule of special jurisdiction stated in Article 6(1) of Regulation No 44/2001 may be applied in the context of individual contracts of employment, even though there is a section within the Regulation which concerns specifically the rules of jurisdiction applicable to disputes concerning such contracts, and, if so, the conditions governing the application of Article 6(1) of the Regulation in such matters must then be considered and defined.
А — По приложимостта на член 6, точка 1 от Регламент № 44/2001 относно индивидуалните трудови договори член 6, точка 1 от Регламент № 44/2001 […], по силата на който срещу лице с местоживеене в държавачленка може да бъде предявен иск, „когато то е един от множество ответници в съдилищата по местоживеенето на всеки от тях, при условие че исковете са в такава тясна връзка, че е целесъобразно да бъдат разгледани и решени заедно, за да се избегне рискът от противоречащи си съдебни решения, постановени в отделни производства“, да се прилага при иск, предявен от заето лице пред съд на държавачленка срещу две дружества, които са от една и съща група, от които едното, наело заетото лице в групата, а след това отказало да го пренаеме, е установено в тази държавачленка, а другото, за сметка на което заетото лице последно е работило в трети страни и което го е уволнило, е установено в друга държавачленка, когато ищецът се позовава на клауза от трудовия договор, за да установи, че двете [дружества] са били негови съработодатели, от които той претендира обезщетение при уволнение, и от друга страна, изключва ли […] правилото на член 18, [точка] 1 от Регламент [№ 44/2001], по силата на който по дела, свързани с индивидуални трудови договори, компетентността се определя от глава II, раздел [5] [от Регламента], прилагането на член 6, точка 1 [от същия регламент], по начин че срещу всяко от двете дружества трябва да се предяви иск пред съда на държаватачленка, където то е установено [?]“
No 44/2001 …, by virtue of which a person domiciled in a Member State may be sued “where he is one of a number of defendants, in the courts for the place where any of them is domiciled, provided the claims are so closely connected that it is expedient to hear and determine them together to avoid the risk of irreconcilable judgments resulting from separate proceedings”, apply to proceedings brought by an employee before a court of a Member State against two companies belonging to the same group, one of which, being the one which engaged that employee for the group and refused to re-employ him, is domiciled in that Member State and the other, for which the employee last worked in non-Member States and which dismissed him, in another Member State, when that applicant relies on a clause in the employment contract to claim that the two [companies] were his co-employers from whom he claims compensation for his dismissal or does the rule in Article 18(1) of [R]egulation [No 44/2001], by virtue of which, in matters relating to individual contracts of employment, jurisdiction is to be determined by Section 5 of Chapter II [of that regulation], exclude the application of Article 6(1) [of that regulation], so that each of the two companies must be sued before the courts of the Member State where it is domiciled[?]’
II — Правен анализ
II — Legal analysis
По същество Съдът е помолен да определи дали глава II, раздел 5 от Регламент № 44/2001 урежда изчерпателно и изключително съдебната компетентност относно индивидуалните трудови договори, като изключва всички останали правила за компетентност, предвидени с този регламент, и дали той позволява тълкуване, според което раздел 5 не изключва прилагането на специалното правило за компетентност, когато особеността на случая го изисква, по-конкретно когато свързани искове, които се отнасят до множество ответници, са подсъдни пред съдилищата по местоживеене на един от тях.
The Court is requested, in essence, to determine whether Section 5 of Chapter II of Regulation No 44/2001 governs exhaustively and exclusively jurisdiction over individual contracts of employment to the exclusion of all other rules of jurisdiction laid down in that regulation, or whether it permits the interpretation that Section 5 does not exclude the application of the special rule of jurisdiction when the specific circumstances of the case so require, in particular, when related claims concerning a number of defendants are referred to the courts where any one of them is domiciled.
GLAXOSMITHKLINE И LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE в раздел 5 от посочения регламент (членове 18—21), и от друга, че ако съществуват изключения от прилагането на принципите, посочени в раздел 5, то те са изрично предвидени от Pегламента.
(Articles 18 to 21) and, second, that if there are any exceptions to the application of the principles set out in Section 5, they are expressly laid down in the Regulation.
Доколкото член 6, точка 1 не попада в раздел 5, а и, противно на член 4 и член 5, точка 5, не е означен като изключение от прилагането на правилата, предвидени в посочения раздел, то следователно специалната компетентност по член 6, точка 1 би била неприложима при правните спорове, свързани с трудови договори.
In so far as Article 6(1) does not fall within Section 5 and is not referred to, as Articles 4 and 5(5) are, as an exception to the application of the rules laid down in that section, the special jurisdiction under Article 6(1) is not therefore applicable to disputes concerning contracts of employment.
Преди доводите, които ще последват, нека да посочим още сега, че приложимостта на специалната компетентност, предвидена в член 6, точка 1 от Регламент № 44/2001, към даден правен спор, свързан с индивидуален трудов договор, която специална компетентност позволява да се предяви иск срещу множество ответници пред юрисдикцията по местоживеенето на един от тях, когато исковете са свързани, според мен трябва да бъде възприета, макар на пръв поглед да изглежда, че буквалното тълкуване на раздел 5 относно трудовите договори ѝ противоречи.
Anticipating the arguments that follow, I would point out at this juncture that the applicability to a dispute concerning an individual contract of employment of the special jurisdiction provided for in Article 6(1) of Regulation No 44/2001, which makes it possible, when the claims are related, to sue a number of defendants before the courts where any one of them is domiciled, must, in my view, be accepted even though a literal interpretation of Section 5 concerning contracts of employment appears, at first sight, to preclude it.
За да се разбере по-добре решението, което предлагам на Съда, ще започна найнапред с изложението на доводите, които изглежда изключват приложимостта на член 6, точка 1 по правни спорове, свързани с индивидуални трудови договори, за да докажа впоследствие, че според мен Съдът не трябва да възприема такова тълкуване.
In order to clarify the solution which I propose that the Court should adopt, I will begin by setting out, first of all, the arguments which appear to exclude the applicability of Article 6(1) in the context of disputes concerning individual contracts of employment and then explain why such an interpretation should not, in my view, be adopted by the Court.
Освен това тъй като раздел 5 представлява дерогация от посочената в член 2 от Регламента 4обща компетентност, съгласно която компетентният съд трябва да бъде този по местоживеенето на ответника, то посочените в членове 18—21 от раздел 5 правила би трябвало да се тълкуват стриктно, така че само изключенията от прилагането на общата компетентност по местоживеенето на ответника, които са изрично посочени в този раздел, биха били приети.
In addition, since Section 5 constitutes a derogation from the principle, laid down in Article 2 of the Regulation, 4that the courts having jurisdiction must be those for the place where the defendant is domiciled, the rules laid down in Article 18 to 21 of Section 5 should be interpreted strictly, so that only the exceptions to the application of the principle that jurisdiction is based on the defendant’s domicile that are expressly laid down in that section are allowed.
Вярно е, че като гласи „[п]о дела във връзка с индивидуални трудови договори компетентността се определя от разпоредбите на настоящия раздел, без да се засягат разпоредбите на член 4 и член 5, точка 5 [от този регламент]“, член 18, точка 1 от Регламент № 44/2001, разгледан отделно, изглежда потвърждава тълкуването, с което се цели да се отхвърли всяко правило за компетентност, което не било посочено или изрично разрешено от раздел 5, когато правният спор се отнася до трудов договор.
It is true that, in stating that ‘[i]n matters relating to individual contracts of employment, jurisdiction shall be determined by this Section, without prejudice to Article 4 and point 5 of Article 5 [of the Regulation]’, Article 18(1) of Regulation No 44/2001, read in isolation, appears to confirm an interpretation to the effect that any rule of jurisdiction which is not laid down in or expressly authorised by Section 5 should be rejected if the dispute concerns a contract of employment.
Това тълкуване не може да надделее, доколкото пренебрегва не само телеологическия и контекстуален обхват на Регламент № 44/2001, но също и смисъла на релевантните по това дело разпоредби.
That interpretation cannot, however, prevail, in so far as it not only disregards the teleological and contextual scope of Regulation No 44/2001, but also the sense of the provisions relevant in this case.
Преди всичко то тръгва от неточния постулат, че член 6, точка 1 бил
In particular, it is based on the incorrect premise that Article 6(1) is an exception to the rules of jurisdiction laid down in the section concerning individual contracts of
От тази разпоредба следва, от една страна, че всеки правен спор, който се отнася до индивидуален трудов договор, трябва да се отнесе пред съда съгласно правилата за компетентност, предвидени
It follows from that provision, first, that any dispute concerning an individual contract of employment must be brought before the court having jurisdiction under the rules laid down in Section 5 of that regulation
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-Н POIARES MADURO — ДЕЛO C-462/06 степен благоприятни за нейните интереси, отколкото предвиждат общите правила“ 5.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-462/06 favourable to his interests than the general rules provide for’. 5In those circumstances, employment.
Както обаче ще бъде доказано, правилото за специална компетентност, посочено в член 6, точка 1 от посочения регламент, не представлява изключение от правилата за компетентност относно индивидуалните трудови договори, а допълнение към разпоредбите, които ги уреждат — допълнение, което не поставя под въпрос принципа, залегнал в основата на тези разпоредби.
As I will show, the special rule of jurisdiction in Article 6(1) of the Regulation does not constitute an exception to the rules of jurisdiction concerning individual contracts of employment, but a supplement to the provisions concerning them which does not call into question the principle underlying those provisions.
При тези условия би било изненадващо посочените авторите, приемайки Регламент № 44/2001, да искат да отнемат на работника ползата от по-благопри-ятни правила, от които той се е ползвал в рамките на Брюкселската конвенция преди влизането в сила на този регламент.
it would be surprising if, in adopting Regulation No 44/2001, the legislature had intended to deprive employees of the benefit of the more favourable rules which applied under the Brussels Convention prior to the entry into force of that regulation.
Съдът впрочем последователно припомня, че в областта на трудовите договори тази конвенция е трябвало да се тълкува „като се държи сметка за грижата да се осигури адекватна защита на по-слабата от социална гледна точка договаряща страна, която в конкретния случай е работникът“ 6.
The Court has, moreover, consistently pointed out that, in matters relating to contracts of employment, that convention was to be interpreted ‘[taking account] of the concern to afford proper protection to the party to the contract who is the weaker from the social point of view, in this case the employee’.
Все пак тълкуването, според което дори при наличието на свързани искове срещу множество ответници работникът да е задължен да предявява всеки един от исковете поотделно пред компетентния съд на всяка държавачленка, би било в противоречие не само с интереса от доброто правораздаване 7, но и би пренебрегнало защитата на слабата договаряща страна, а още повече би я лишило от възможността, на която тя би могла да се позове по-рано.
6 An interpretation to the effect that, even in the case of related actions concerning a number of defendants, an employee would be required to sue each of them individually in the courts having jurisdiction in each Member State, would not only be contrary to the sound administration of justice, 7 but would also fail to protect the contracting party in the weaker position and, furthermore, deprive that party of a possibility that was previously available.
Найнапред нека припомним, че макар Брюкселската конвенция да не предвижда специален раздел за трудовите договори, правилата за компетентност, които тя установява, се прилагат въпреки това спрямо такива договори.
First of all, it should be remembered that, although the Brussels Convention did not contain a specific section on contracts of employment, the rules of jurisdiction which it laid down none the less applied to such contracts.