natgillin/translations-raw huggingface dataset:
2) Ако на предходния въпрос трябва да се даде положителен отговор и ако освен това следва да се определи чрез сравнение дали и до каква степен трябва да се вземат предвид задълженията, свързани с превишаване на полученото, какъв е приложимият тогава метод за сравнение […] в хипотеза като тази в конкретния случай, за да се определи дали размерът на данъка върху наследството, който щеше да бъде събран в хипотезата, при която наследодателят към момента на смъртта си беше пребивавал в Нидерландия, би бил по-малък от размера на данъка при прехвърлянето?
(2) If the answer to the previous question is in the affirmative and if it must also be determined by means of a comparison whether and, if so, to what extent overendowment debts must be taken into account, what method of comparison… must be used in a case such as the present to determine whether the inheritance duty which would have been levied if the testator had been resident in the Netherlands at the time of his death would have been less than the transfer duty?
3) При преценката за евентуално наличие на задължение, поето по силата на Договора [за ЕО] от държаватачленка, в която е разположен недвижимият имот, да позволи приспадането изцяло или отчасти на задълженията, свързани с превишаване на полученото, трябва ли да се отчита обстоятелството, че това приспадане би могло да доведе до по-малък размер на компенсация за избягване на двойно данъчно облагане в държаватачленка, която се счита за компетентна да облага наследството поради мястото на пребиваване на наследодателя?“
(3) Does it make any difference to the analysis of the obligation possibly imposed by the EC Treaty on the Member State in which the immovable property is situated to permit the deduction of the overendowment debts in whole or in part whether that deduction leads to a smaller concession to prevent double taxation in the Member State which considers itself to have authority to tax the estate by virtue of the testator’s place of residence?’
По първия и втория въпрос
Questions 1 and 2
С тези въпроси препращащата юрисдикция иска да се установи по същество дали разпоредбите на член 73б във връзка с член 73г от Договора трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат правна уредба на държавачленка като разглежданата в главното производство, свързана с изчисляването на дължимия данък върху наследството и данък при прехвърляне във връзка с недвижим имот, разположен в тази държавачленка, която при изчисляването на посочените данъци не предвижда приспадане на задълженията, свързани с превишаване на полученото от делба чрез завещание от възходящ, когато лицето, чието наследство е открито, към момента на своята смърт не е пребивавало в държавата, в която е разположен този недвижим имот, а в друга държавачленка, макар че това приспадане е предвидено, когато съответното лице към момента на своята смърт е пребивавало в държаватачленка, в която е разположен посоченият недвижим имот.
By those questions, the referring court asks, in essence, whether the combined provisions of Articles 73b and 73d of the Treaty are to be interpreted as precluding rules of a Member State, such as those at issue in the main proceedings, concerning the assessment of inheritance duties and transfer duties payable in respect of an immovable property situated in that Member State which, for the assessment of those duties, make no provision for the deductibility of overendowment debts resulting from a testamentary parental partition inter vivos where the person whose estate is being administered was residing, at the time of death, not in that State, in which the immovable property is situated, but in another Member State, whereas provision is made for such deductibility where the person concerned was residing, at the time of death, in the firstmentioned State.
В случай на утвърдителен отговор на този въпрос и предвид посочените по-горе Решение по дело Gerritse и Решение по дело Barbier препращащата юрисдикция иска освен това да се установи какъв метод за сравнение е приложим към случай като разглеждания в главното производство, за да определи дали размерът на данъка върху наследството, който щеше да бъде събран в хипотезата, при която лицето, чието наследство е открито, към момента на своята смърт беше пребивавало в Нидерландия, би бил по-малък от размера на данъка при прехвърляне.
If the answer to that question is in the affirmative and in the light of Gerritse and Barbier, the referring court also asks what method of comparison must be used in a situation such as that at issue in the main proceedings in order to determine whether the inheritance duty which would have been levied if the person whose estate is being administered had been resident in the Netherlands at the time of death would have been less than the transfer duty.
В това отношение, като напомня по-специално, че наследствата, които представляват прехвърляне на едно или повече лица на имуществото, оставено от починало лице, или с други думи прехвърляне на наследниците на собствеността върху различни вещи, права и т.н., от които е съставено това имущество, попадат в рубрика ХI от приложение I към Директива 88/361, озаглавена „Движения на капитали за лични цели“, Съдът постановява, че наследствата представляват движения на капитали по смисъла на член 56 ЕО, с изключение на случаите, при които съставните им елементи са в границите само на една държавачленка (вж. посочените по-горе Решение по дело Barbier, точка 58; Решение по дело van Hiltenvan der Heijden, точка 42 и Решение по дело Jäger, точка 25).
In that regard, the Court — noting, in particular, that inheritances consisting in the transfer to one or more persons of assets left by a deceased person or, in other words, a transfer to the heirs of ownership of the various items of property, rights, and so on which make up those assets fall under heading XI of Annex I to Directive 88/361, entitled ‘Personal capital movements’ — has held that an inheritance is a movement of capital for the purposes of Article 56 EC, except in cases where its constituent elements are confined within a single Member State (see Barbier, paragraph 58; van Hilten-van der Heijden, paragraph 42; and Jäger, paragraph 25).
Положение, при което лице, пребиваващо в Италия към момента на смъртта си, оставя в наследство на други лица, пребиваващи в Италия или евентуално в други държавичленки, недвижим имот, разположен във Нидерландия, който е обект на изчисляване на данък при прехвърляне в Нидерландия, по никакъв начин не представлява чисто вътрешно положение.
A situation in which a person resident in Italy at the time of death leaves to persons resident in Italy or, as the case may be, in other Member States, an immovable property situated in the Netherlands and the subject of a transfer duty assessment in the Netherlands is certainly not a situation purely internal to a Member State.
Най-напред следва да се разгледа въпросът дали, както се поддържа от Комисията на Европейските общности, национална правна уредба като тази, която е предмет на спора по главното производство, представлява ограничение върху движенията на капитали.
It is necessary to examine, first, whether, as the Commission of the European Communities maintains, national rules such as those at issue in the main proceedings amount to a restriction on the movement of capital.
В това отношение в самото начало следва да се напомни, че съгласно нидерландската правна уредба, когато лицето, чието наследство е открито, пребивава към момента на смъртта си в държавачленка, различна от Кралство Нидерландия, задълженията, свързани с превишаване на полученото по силата на делба чрез завещание от възходящ, като поетите от г-жа Arens-Sikken задължения в главното производство, не могат да се приспадат при изчисляването на данъка при прехвърляне във връзка с оставения в наследство недвижим имот.
In that regard, it should be borne in mind from the outset that, under the Netherlands rules, where the person whose estate is being administered was residing, at the time of death, in a Member State other than the Kingdom of the Netherlands, the overendowment debts resulting from a testamentary parental partition inter vivos, such as those assumed by Ms Arens-Sikken in the case in the main proceedings, cannot be deducted in the assessment of transfer duties relating to an immovable property left by way of inheritance.
Следователно данъкът при прехвърляне, който ищцата по главното производство е трябвало да заплати поради придобиването на недвижим имот по наследство, е трябвало да се изчисли върху стойност от 475 000 NLG, а именно върху цялата стойност на посочения имот.
Consequently, the transfer duties which Ms Arens-Sikken was required to pay as a result of acquiring the immovable property through inheritance had to be assessed on the basis of a value of NLG 475 000, that is, the full value of that property.
Напротив, когато същото лице пребивава в Нидерландия към момента на смъртта си, изчисляването на дължимия данък върху наследството за придобит по наследство недвижим имот взема предвид такива задължения.
By contrast, if the person whose estate is being administered was residing in the Netherlands at the time of death, the assessment of inheritance duties payable in respect of an immovable property acquired by way of inheritance does take such debts into account.
В същото положение като това на ищцата в главното производство, което се характеризира с наличието на четири други наследника и с оставен в наследство недвижим имот на стойност 475 000 NLG, данъкът върху наследството, който преживелият съпруг би трябвало да заплати, след като е поел задълженията, свързани с превишаване на полученото, би бил изчислен върху сума от 95 000 NLG, която представлява една пета от стойността на посочения имот.
Thus, in a situation identical to that of Ms Arens-Sikken, in which there are four other heirs and an immovable property worth NLG 475 000 left by way of inheritance, the inheritance duties payable by the spouse assuming the overendowment debts would be assessed on the basis of NLG 95 000, representing one-fifth of the value of that property.
От практиката на Съда следва, че национални разпоредби за определяне на стойността на недвижимите имоти за целите на изчисляване на размера на дължимия данък в случай на придобиване по наследство не само могат да бъдат от такова естество, че да разколебаят намерението за закупуване на недвижими имоти, разположени в съответната държавачленка, а могат и да доведат до намаляване на стойността на наследството на лице, пребиваващо в държавачленка, различна от тази, в която се намират споменатите имоти (вж. в този смисъл посочените по-горе Решение по дело Barbier, точка 62, и Решение по дело Jäger, точка 30).
It follows from the caselaw of the Court that the effect of national rules which determine the value of immovable property for the purposes of assessing the amount of tax payable when it is acquired through inheritance may be not only to discourage the purchase of immovable property situated in the Member State concerned, but also to reduce the value of the inheritance of a resident of a Member State other than that in which that property is situated (see, to that effect, Barbier, paragraph 62, and Jäger, paragraph 30).
Що се отнася до наследствата, съдебната практика потвърждава, че към мерките, забранени с член 56, параграф 1 ЕО, поради това че представляват ограничения върху движенията на капитали, спадат и тези, които водят до намаляване на стойността на наследството на лице, пребиваващо в държава, различна от държаватачленка, в която се намира съответното имущество и която облага наследяването на това имущество (Решение по дело van Hiltenvan der Heijden, посочено по-горе, точка 44 и Решение по дело Jäger, посочено по-горе, точка 31).
As regards inheritances, the caselaw has confirmed that the measures prohibited by Article 56(1) EC as being restrictions on the movement of capital include those the effect of which is to reduce the value of the inheritance of a resident of a State other than the Member State in which the assets concerned are situated and which taxes the inheritance of those assets (van Hilten-van der Heijden, paragraph 44, and Jäger, paragraph 31).
Несъмнено при положение като това в главното производство, с оглед прилагането на националната правна уредба, облагаемата стойност на оставения в наследство недвижим имот остава същата, независимо дали се допуска или не приспадане, за да се вземе предвид делбата чрез завещание от възходящ.
It is true that, in circumstances such as those of the case before the referring court, for the purposes of applying the national rules, the taxable value of the immovable property left by way of inheritance remains the same, whether or not deductions are allowed in order to take account of a testamentary parental partition inter vivos.
Както Комисията основателно изтъква, това обаче не променя факта, че що се отнася до използвания метод на изчисление с оглед определяне на ефективно дължимия данък, нидерландската правна уредба прави разграничение между лицата, които към момента на смъртта си са били местни, и тези, които към същия момент са били чуждестранни лица в съответната държавачленка.
Nevertheless, as the Commission correctly maintained, as regards the method of assessment used to determine the amount of tax actually payable, the Netherlands rules make a distinction between persons who, at the time of death, were residing in the Member State concerned and those who, at the time of death, were not.
Всъщност, както е видно от точки 34 и 35 от настоящото съдебно решение, ако местно лице беше оставило в наследство на петима наследници недвижим имот, разположен в Нидерландия, и беше направило също делба чрез завещание от възходящ, цялата свързана с този недвижим имот данъчна тежест щеше да бъде споделена от всичките наследници, докато вследствие на смъртта на чуждестранно лице, като съпруга на ищцата в главното производство, цялата данъчна тежест се понася от един-единствен наследник.
As is apparent from paragraphs 34 and 35 of the present judgment, if a resident of the Netherlands had left an immovable property situated there to five heirs, and had also entered into a testamentary parental partition inter vivos, the overall tax burden linked to that property would be shared by all the heirs, whereas, following the death of a nonresident, such as the husband of Ms Arens-Sikken, the overall tax burden is borne by one heir alone.
Както Комисията отбелязва, в първия случай би имало множество наследници и събраната от всеки от тях сума не би надхвърляла непременно — предвид стойността на съответния недвижим имот — прага или праговете на приложение на по-висока ставка на облагане.
As the Commission noted, in the first situation there would be a number of heirs and the amount paid by each of them would not necessarily exceed the threshold(s) for a higher rate of taxation, depending on the value of the immovable property concerned.
Напротив, извършено облагане върху цялата стойност на недвижим имот и вменяването му в тежест на един-единствен наследник, който е поел задълженията, свързани с превишаване на полученото вследствие на делба чрез завещание от възходящ, би могло да доведе и дори неизбежно би довело до прилагането на по-висока ставка на облагане.
By contrast, a levy based on the full value of an immovable property and imposed on a single heir who has assumed the overendowment debts resulting from a testamentary parental partition inter vivos could lead — and, arguably, would lead — to a higher rate of taxation being applied.
От това следва, че поради прогресивния характер на предвидените степени на облагане от нидерландската правна уредба, която, както Комисията подчертава по време на съдебното заседание, не може сама по себе си да бъде критикувана,
It follows that, on account of the progressive nature of the tax bands provided for under the Netherlands rules — which, as the Commission pointed out at the hearing, is not in itself improper — national rules such as those at issue in the main
Това заключение не би могло да се постави под въпрос от довода на нидерландското правителство, според който правната уредба, прилагана в Нидерландия, не съдържа никакво ограничение, тъй като изтъкнатата от ищцата в главното производство разлика в третирането е резултат от разделянето на данъчната компетентност между държавите-членки.
That conclusion cannot be called into question by the Netherlands Government’s argument that the rules which are applied in the Netherlands do not involve any restriction, as the difference in treatment invoked by Ms Arens-Sikken results from the way in which powers of taxation are allocated between the Member States.
Всъщност това обстоятелство е ирелевантно предвид критериите, които произтичат от цитираната в точки 36 и 37 от настоящото решение съдебна практика.
That circumstance is irrelevant in the light of the criteria resulting from the caselaw referred to in paragraphs 36 and 37 of the present judgment.
Освен това разликата в третирането при отчитането на задълженията, свързани с превишаване на полученото, произтича единствено от прилагането на съответната нидерландска правна уредба (вж. също в този смисъл Решение по дело Jäger, посочено по-горе, точка 34).
Moreover, the difference in treatment as regards the taking into account of overendowment debts flows solely from the application of the Netherlands rules at issue (see also, to that effect, Jäger, paragraph 34).
Нидерландското правителство обаче твърди, че задълженията, свързани с превишаване на полученото, не трябва да се считат като пряко свързани с недвижимия имот по смисъла на посочените по-горе Решение по дело Gerritse и Решение по дело Barbier.
The Netherlands Government contends, however, that overendowment debts should not be regarded as directly linked to an immovable property, within the meaning of the judgments in Gerritse and Barbier.
Тези задължения не били задължения, които са част от наследството, а задължения, поети от преживелия съпруг и породени след смъртта на съответното лице като последица от неговото завещание.
Those debts are not debts forming part of the estate, but debts assumed by the surviving spouse which arise after the death of the deceased in consequence of his will.
Посочените задължения не обременявали недвижимия имот и кредиторите на преживелия съпруг, който поема задължението, свързано с превишаване на полученото, не биха могли да претендират никакво вещно право върху този недвижим имот.
Such debts do not encumber the immovable property, and creditors of the surviving spouse who assumes the overendowment debt would be unable to claim any right in rem in respect of that property.
В това отношение следва да се напомни, че по случая в основата на Решение по дело Barbier, посочено по-горе, поставеният въпрос се е отнасял до изчисляването на размера на изискуемия данък при придобиване по наследство на недвижим имот, разположен в държавачленка, и отчитането — с цел да се определи стойността на този имот — на безусловното задължение, възложено на притежателя на вещното право, да го предостави на трето лице, разполагащо с икономическата собственост върху посочения имот.
In that regard, it must be borne in mind that, in the case giving rise to the judgment in Barbier, the question referred concerned the assessment of tax payable on the inheritance of immovable property situated in a Member State and the taking into account, for the purposes of assessing the property’s value, of the fact that the holder of the legal title was under an unconditional obligation to transfer that title to a third party who had financial ownership of the property.
По същия начин, в рамките на членове 49 ЕО и 50 ЕО, Съдът посочва, че национална правна уредба, която в областта на данъчното облагане отказва на чуждестранните лица възможността да приспадат професионалните разходи, които са пряко свързани с дейността, генерирала облагаем доход в съответната държавачленка, докато напротив, тази правна уредба я предоставя на местните лица, рискува да действа във вреда главно на гражданите на други държавичленки и е в противоречие с посочените членове (вж. в този смисъл Решение по дело Gerritse, посочено по-горе, точки 27 и 28).
Similarly, in relation to Articles 49 EC and 50 EC, the Court has held that national rules which, in matters of taxation, refuse to allow nonresidents to deduct business expenses which are directly linked to the activity that generated the taxable income in the Member State concerned, while allowing residents to do so, risk operating mainly to the detriment of nationals of other Member States and are contrary to those articles (see, to that effect, Gerritse, paragraphs 27 and 28).
Макар и да е вярно обаче, че в главното производство — както препращащата юрисдикция сама посочва — задълженията, свързани с превишаване на полученото, са обвързани с разглеждания недвижим имот, доколкото те произтичат от обстоятелството, че по силата на делбата чрез завещание от възходящ посоченият имот е придобит изцяло от ищцата в главното производство, не е необходимо за установяване наличието на ограничение, по принцип забранено от член 56, параграф 1 ЕО, да се изследва дали съществува пряка връзка между задълженията, свързани с превишаване на полученото, и недвижимия имот, предмет на наследяване.
However, while it is true that in the case before the referring court, as that court itself points out, the overendowment debts are connected to the immovable property at issue, in so far as they arise because that property was acquired in its entirety by Ms Arens-Sikken by virtue of the testamentary parental partition inter vivos, it is not necessary, for the purposes of establishing the existence of a restriction prohibited in principle by Article 56(1) EC, to determine whether there is a direct link between the overendowment debts and the immovable property included in the estate.
Всъщност за разлика от споменатите по-горе дела, настоящото дело се отнася до последиците — които за наследниците са различни — на национална правна уредба, която при разделянето на облагаемата основа вследствие на делба чрез завещание от възходящ прави разграничение според това дали лицето, чието наследство е открито, към момента на смъртта си е било местно или чуждестранно лице в съответната държавачленка.
Unlike the cases referred to above, the present case relates to the consequences — which are different for the heirs — of national rules which draw a distinction, in apportioning the taxable amount following a testamentary parental partition inter vivos, according to whether or not the person whose estate is being administered was residing, at the time of death, in the Member State concerned.
В конкретния случай, както е видно от точки 38—40 от настоящото съдебно решение, ограничението при свободното движение на капитали произтича от обстоятелството, че национална правна уредба като тази по главното производство, съчетана с прилагането на прогресивна ставка на облагане, води до различно третиране при разделянето на данъчната тежест между различните наследници на лице, което към момента на смъртта си е било местно, и тези на лице, което към същия момент е било чуждестранно в съответната държавачленка.
In the present case, as is apparent from paragraphs 38 to 40 of the present judgment, the restriction on the free movement of capital arises as a result of the fact that national rules such as those at issue in the main proceedings, applied in conjunction with a progressive rate of taxation, result in different treatment, on apportionment of the tax burden, between the various heirs of a person who, at the time of death, was residing in the Member State concerned and the heirs of a person who, at the time of death, was not.