natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Запитването е представено в рамките на спор между Corporación Dermoestética SA (наричано по-нататък „Dermoestética“), предприятие, учредено по испанското право, което упражнява своята дейност в сектора на естетичното лечение и медицина, и рекламната агенция To Me Group Advertising Media (наричано по-нататък „To Me Group“) във връзка с евентуалното неизпълнение от последното на договор за организиране на рекламна кампания за сметка на Dermoestética.
The reference was made in proceedings between Corporación Dermoestética SA (‘Dermoestética’), an undertaking constituted under Spanish law operating in the cosmetic surgery and treatment sector, and the advertising agency To Me Group Advertising Media (‘To Me Group’) concerning the latter’s failure to perform a contract for the organisation of an advertising campaign on behalf of Dermoestética.
Член 3, параграф 1 от Директива 89/552/ЕИО на Съвета от 3 октомври 1989 година относно координирането на някои разпоредби, формулирани в действащи закони, подзаконови и административни актове на държавитечленки, отнасящи се до упражняване на телевизионна дейност (ОВ L 298, стр. 23; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр.
Article 3(1) of Council Directive 89/552/EEC of 3 October 1989 on the coordin -ation of certain provisions laid down by law, regulation or administrative action in the Member States concerning the pursuit of television broadcasting activities (OJ 1989 L 298, p.
232, наричана по-нататък „Директива 89/552“), гласи :
60) (‘Directive 89/552’), provides as follows:
„Държавите-членки са свободни да изискват от телевизионните оператори, които са под тяхна юрисдикция, да приемат по-подробни или по-строги правила в областите, обхванати от настоящата директива.“
‘Member States shall remain free to require television broadcasters under their jurisdiction to comply with more detailed or stricter rules in the areas covered by this Directive.’
Съгласно член 14, параграф 1 от Директива 89/552:
Article 14(1) of Directive 89/552 states as follows:
„Забранява се телевизионната реклама на медицински продукти и лечение, което е достъпно само по предписание в държаватачленка, под чиято юрисдикция се намира излъчващият [другаде в текста: „телевизионният“] оператор.“
‘Television advertising for medicinal products and medical treatment available only on prescription in the Member State within whose jurisdiction the broadcaster falls shall be prohibited.’
Съгласно член 1, параграф 1 от Закон № 175 относно разпоредбите в областта на медицинската реклама и на наказването на злоупотребата при упражняването на медицинските професии (legge n. 175, norme in materia di pubblicità sanitaria
Article 1(1) of Law No 175 of 5 February 1992 containing provisions on advertising in the health care sector and for the prevention of the improper exercise of the medical professions (Legge n. 175, norme in materia di pubblicità sanitaria e di repressione
4), изменен със Закон № 112 от 3 май 2004 г. (редовна притурка към GURI № 104 от 5 май 2004 г., наричан по-нататък „Закон № 175/1992“):
4), as amended by Law No 112 of 3 May 2004 (ordinary supplement to GURI No 104 of 5 May 2004) (‘Law No 175/1992’) provides as follows:
„Рекламата относно упражняването на медицинските професии и на помощните медицински професии, предвидени и уредени от действащото законодателство, се разрешава само под формата на табели, поставени на сградата, в която се упражнява професионалната дейност, както и на обяви, публикувани в телефонните указатели, в общите професионални указатели, в периодичните издания, изключително предназначени за упражняващите медицински професии, в информационните вестници и списания и по местните канали на радиото и телевизията.
‘Advertising relating to the exercise of the medical professions and ancillary medical professions provided for and regulated by the legislation in force shall be permitted only by means of notices affixed to the building in which the professional activity is carried out, advertisements placed in telephone directories, in general professional directories, in periodicals intended exclusively for medical practitioners, in daily newspapers and in journals in the relevant fields and on local radio and television networks.
Член 4, параграф 1 от Закон № 175/1992 има следния текст:
Article 4(1) of Law No 175/1992 is worded as follows:
„Рекламата на частните клиники за лечение, както и на подлежащите на законови разрешения кабинети за консултации и за лечение, специализирани или многопрофилни, е допустима под формата на табели или надписи, поставени на сградата, в която се упражнява професионалната дейност, както и под формата на включване в телефонните указатели, в общите професионални указатели и в периодичните издания, предназначени изключително за членовете на медицинските професии, в периодичните информационни вестници и списания и по местните канали на радиото и телевизията, като съществува възможност да се уточнят конкретните медицински и хирургични дейности и действително извършваните диагностични и терапевтични предписания, при условие че тези данни се придружават от собственото име, фамилното име и от професионалните звания на отговарящите за всяка специализирана практика.“
‘Advertising relating to private health care establishments and to surgeries and outpatient facilities specialising in one or more areas of health care which are subject to statutory authorisation shall be permitted only by means of notices or signs affixed to the building in which the professional activity is carried out, advertisements placed in telephone directories, in general professional directories, in periodicals intended exclusively for medical practitioners, in daily newspapers and in journals in the relevant fields and on local radio and television networks and shall be authorised to indicate the specific medical and surgical procedures and the diagnostic and therapeutic services actually provided, on condition that those details are accompanied by the first name, surname and professional qualifications of those responsible for each specialisation.’
Съгласно член 5 от този закон:
Article 5 of Law No 175/1992 is worded as follows:
Разрешенията за посочената в член 4 реклама се издават от областната управа след становище от регионалните асоциации на професионалните колегии или сдружения, когато такива съществуват, които трябва да гарантират притежанието и валидността на академичните и научните звания, както и съответствието на естетичните характеристики от табелата, надписа или обявлението, с установеното в посочения в член 2, параграф 3 правилник.
The advertising referred to in Article 4 shall be authorised by the Region, after seeking the opinion of the regional federations of the professional associations or organisations, where so established, which must ensure that the practitioners in question possess valid scientific and other academic qualifications and that the notice, sign or advertisement complies with the aesthetic format laid down in Article 2(3).
Титулярите и медицинските директори, отговарящи за структурите по член 4, които правят реклама в допустимите форми без разрешение от областната управа, по силата на член 40 от правилника, одобрен с Декрет № 221 на президента на републиката от 5 април 1950 г., подлежат на дисциплинарните наказания порицание или временна забрана за упражняване на медицинската професия.
The proprietors and health care directors responsible for the establishments referred to in Article 4 who place advertisements in the form permitted, but without regional authorisation, shall be subject to the disciplinary penalties of a reprimand or suspension from medical practice in accordance with Article 40 of the regulation approved by Presidential Decree No 221 of 5 April 1950.
Член 9а от Закон № 175/1992 гласи:
Article 9a of Law No 175/1992 provides as follows:
„Лицата, които упражняват медицинските професии, посочени в член 1, както и медицинските структури, посочени в член 4, могат да правят реклама във формите, разрешени от настоящия закон, и в рамките на разходи в размер на 5 % от декларирания за предходната година доход.“
‘Those engaged in the medical professions referred to in Article 1 and the health care establishments referred to in Article 4 may engage in the forms of advertising permitted under this law incurring expenditure thereon only to an extent equivalent to 5% of declared income for the preceding year.’
Декретът за прилагане на Закон № 175/1992, а именно Министерски декрет № 657 от 16 септември 1994 г.
The decree implementing Law No 175/1992, namely Ministerial Decree No 657 of 16 September 1994 (GURI No 280 of 30 November 1994, p.
(GURI № 280 от 30 ноември 1994 г., стр. 18, наричан по-нататък „Декрет № 657/1994“) урежда естетичните характеристики от табелите, надписите и обявленията в областта на медицинската реклама.
18) (‘Decree No 657/1994’) governs the aesthetic format of signs, notices and advertisements advertising medical services.
Тази правна уредба обаче не съдържа никаква конкретна разпоредба относно телевизионната реклама.
However, that provision does not contain any specific measure on television advertising.
Закон № 248, озаглавен „Преобразуване в закон с изменения на Декретзакон № 223 от 4 юли 2006 г. относно неотложни разпоредби за икономическо и социално възстановяване, за ограничаване и рационализация на обществените разходи и за намеса в областта на приходите и на борбата срещу данъчните измами“ (legge № 248, conversione in legge, con modificazioni, del decretolegge 4 luglio 2006, n.
Law No 248 of 4 August 2006, entitled ‘converting into law, with amendments, Decree-Law No 223 of 4 July 2006 laying down urgent measures for social and economic recovery, containing and rationalising public expenditure and measures relating to income and combating tax evasion’ (legge n. 248, conversione in legge, con modificazioni, del decreto-legge 4 luglio 2006, n. 223, recante disposizioni urgenti per il rilancio economico e sociale, per il contenimento e la razionalizzazione della spesa pubblica, nonché interventi in materia di entrate e di contrasto all’evasione fiscale) (ordinary supplement to GURI No 186 of 11 August 2006 — ‘Law No 248/2006’) was adopted after the facts giving rise to the dispute in the main proceedings.
Член 2, параграфи 1 и 2, съдържащ се в раздел I от от Закон № 248/2006 и озаглавен „Неотложни мерки за развитието, нарастването и насърчаването на конкуренцията и на конкурентоспособността, за защита на потребителите и за либерализация на производствените отрасли“, е със следната редакция:
Article 2(1) and (2) of Law No 248/2006, in Title I thereof, entitled ‘[u]rgent measures for the development, growth and promotion of competition and competitiveness, consumer protection and the liberalisation of the productive sectors’, is worded as follows:
Съгласно общностните принципи за свободна конкуренция и за свободното движение на хора и услуги и с цел да се гарантира на потребителите на услуги
In accordance with the Community principles of free competition, freedom of movement of persons and freedom to provide services and in order to guarantee
[…] б) дори и частична забрана за информативна реклама, свързана с дипломите и професионалните специализации, с характеристиките на предлаганата услуга, както и с цените и с общите разходи за услугите, съгласно критериите за прозрачност и за достоверност на посланието, чието спазване се гарантира от колегията;
(b) a prohibition, even a partial one, on placing advertisements providing information relating to professional qualifications and specialisations, the features of the services provided as well as the price and overall cost of the services, in accordance with the principles of transparency and accuracy in advertising, the observance of which shall be guaranteed by the relevant professional association;
Това не засяга разпоредбите, свързани с упражняването на професиите в рамките на Националната служба за обществено здраве или въз основа на договорно отношение с последната, както и евентуалните предварително общо установени за защита на потребителите на услуги максимални тарифи […]“.
The provisions relating to practitioners operating within the national public health service or by virtue of a contractual relationship with that service and any maximum charges fixed in advance as a general rule in the interests of consumer protection shall not be affected by this provision …’
Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
The dispute in the main proceedings and the questions referred for a pre -liminary ruling
На 10 октомври 2005 г. Dermoestética възлага с договор на To Me Group провеждането на рекламна кампания за разпространение по италианския национален телевизионен канал „Canale 5“ с предмет услуги в областта на естетичната медицина.
On 10 October 2005, Dermoestética entered into a contract with To Me Group, entrusting it with carrying out an advertising campaign for cosmetic medical treatment services to be broadcast on the national Italian television channel Canale 5.
Този договор се сключва в помещенията на италианското дъщерно дружество на Dermoestética, Cliniche Futura Srl.
The contract was concluded at the premises of Cliniche Futura Srl, the Italian subsidiary of Dermoestética.
След като получава предплата от 2 000 EUR, To Me Group уведомява Dermoestética за невъзможността, с оглед на разпоредбите на Закон № 175/1992, да разпространи предвидените телевизионни презентации по националните телевизионни канали, като същевременно посочва, че е склонно да намери рекламно пространство в местните канали.
After taking receipt of a payment on account of EUR 2 000, To Me Group informed Dermoestética that, in view of the provisions of Law No 175/1992, it would not be possible to broadcast the television advertisements envisaged on the national television network and at the same time stated that it was prepared to secure advertising slots on local stations.
След като To Me Groupe отказва да възстанови получената предплата, с мотива че съответната сума не покрива дори почасовите разходи, направени за лансирането на рекламната кампания, Dermoestética сезира препращащата юрисдикция с искане за разваляне на спорния договор поради неизпълнението му по вина на To Me Group.
Since To Me Group refused to refund the payment on account it had received on the ground that the sum in question did not even cover the hourly charges incurred in launching the advertising campaign, Dermoestética brought proceedings before the Giudice di Pace di Genova for termination of the contested contract as a result of To Me Group’s non-performance of the contract.
Ищецът в главното производство предявява и искане последното да бъде осъдено да му възстанови посочената предплата.
The applicant in the main proceedings also made an application for To Me Group to be ordered to refund the payment on account.
В своята защита To Me Group, като се позовава на Закон № 175/1992 и на Министерски декрет № 657/1994, изтъква невъзможността, в която то се е оказало, да изпълни своите договорни задължения.
Referring to Law No 175/1992 and Ministerial Decree No 657/1994, To Me Group contended that, in the position in which it found itself, it was impossible for it to fulfil its contractual obligations.
В хода на главното производство Dermoestética и Cliniche Futura Srl изтъкват несъвместимостта на италианската правна уредба в областта на рекламата на медицинските структури, по-конкретно на разпоредбите за забрана на излъчването на такава реклама по телевизионните канали с национално разпространение, с членове 43 ЕО и 49 ЕО.
In the main proceedings, Dermoestética and Cliniche Futura Srl have argued that Italian legislation on advertising health care establishments, in particular the provisions prohibiting the broadcasting of such advertisements on national television networks, is incompatible with Articles 43 EC and 49 EC.
В това отношение препращащият съд изтъква, че забраната за медицинска реклама по националните телевизионни канали не е в съответствие с общностното право.
The Giudice di Pace di Genova states that the ban on the advertising of medical services on national television channels is incompatible with Community law.
Всъщност според него става дума за неоснователно ограничение както от гледна точка на член 43 ЕО, така и на член 49 ЕО.
In its view, it constitutes an unjustified restriction in the light of both Article 43 EC and Article 49 EC.
При тези обстоятелства Giudice di Pace di Genova решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
It is in those circumstances that the Giudice di Pace di Genova decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
„1) Съвместими ли са с член 49 ЕО национални разпоредби като съдържащите се в членове 4, 5 и 9а от Закон № 175[/1992] и в Министерски декрет № 657[/1994] и/или административни практики, които забраняват телевизионната реклама с национално разпространение на медицинско и хирургично лечение, извършвано в надлежно оправомощени за това частни медицински структури, дори когато същата реклама е разрешена по телевизионни канали с местно разпространение, и които същевременно налагат за разпространението на тези реклами ограничение на разходите в размер на 5 % от декларирания за предходната година доход?
‘(1) Is it incompatible with Article 49 EC for national legislation, such as that under Articles 4, 5 and 9a of Law No 175 [1992] and Ministerial Decree No 657 [1994], and/or administrative practices to prohibit the broadcasting on national television networks of advertisements for medical and surgical treatments carried out in private health care establishments duly authorised for that purpose, even though that same advertising is permitted on local television networks, and, at the same time, to impose, in relation to the broadcasting of those advertisements, a ceiling on expenditure of 5% of declared income for the preceding year?
2) Съвместими ли са с член 43 ЕО национални разпоредби като съдържащите се в членове 4, 5 и 9а от Закон № 175[/1992] и в Министерски декрет № 657/1994 и/или административни практики, които забраняват телевизионната реклама с национално разпространение на медицинско и хирургично лечение, извършвано в надлежно оправомощени за това частни медицински структури, дори когато същата реклама е разрешена по телевизионни канали с местно разпространение, и които същевременно налагат за този вид местно разпространение предварително разрешение от всяка отделна община след становище от съответната професионална колегия, както и ограничение на разходите в размер на 5 % от декларирания за предходната година доход?
(2) Is it incompatible with Article 43 EC for national legislation, such as that under Articles 4, 5 and 9a of Law No 175 [1992] and Ministerial Decree No 657/1994, and/or administrative practices to prohibit the broadcasting on national television networks of advertisements for medical and surgical treatments carried out in private health care establishments duly authorised for that purpose, even though that same advertising is permitted on local television networks, and, at the same time, to require, in relation to the broadcasting of those advertisements, prior authorisation from each individual municipality and the opinion of the provincial professional association, and to impose a ceiling on expenditure of 5% of declared income for the previous year?
3) Допускат ли член 43 ЕО и/или член 49 ЕО разпространението на информативната реклама за медицинско и хирургично лечение от естетично естество, извършвано в надлежно оправомощени за това частни медицински структури, да бъде подчинено на предварително допълнително разрешение, издавано от местните административни органи и/или от професионалните колегии?
(3) Is it contrary to Articles 43 EC and/or 49 EC for the broadcasting of advertisements providing information on medical and surgical treatments of a cosmetic nature in private health care establishments, duly authorised for that purpose, to be made subject to additional prior authorisation by the local administrative authorities and/or professional associations?
4) Дали Federazione nazionale degli ordini dei medici (Fnomceo) и асоциираните лекарски колегии, като са приели деонтологичен кодекс, предвиждащ ограничения за рекламата на медицинските професии, както и тълкувателна практика на действащата правна уредба в областта на медицинската реклама, силно ограничаваща правото на лекарите да рекламират своята дейност — и двете задължителни за всички лекари — са ограничили
(4) By adopting a code of conduct which imposes limits on the advertising of professional health care services and by construing the legislation in force concerning the advertising of medical services in a manner which considerably restricts the right of doctors to advertise their own activities, both measures being binding on all doctors, have the Federazione Nazionale degli Ordini dei Medici (National Federation of Associations of Doctors, Surgeons and Dentists) (Fnomceo) and the associations of group practices restricted competition beyond what
CORPORACIÓN DERMOESTÉTICA конкуренцията извън допустимото от релевантната национална уредба и в нарушение на член 81, параграф 1 ЕО?
CORPORACIÓN DERMOESTÉTICA is permitted under the relevant national legislation and in breach of Article 81(1) EC?
5) Дали във всички случаи тълкувателната практика, приета от Fnomceo, противоречи на член 3, параграф 1, буква ж) ЕО, членове 4 ЕО, 98 ЕО, 10 ЕО, 81 ЕО и евентуално на член 86 ЕО, доколкото такава практика е разрешена от национална правна уредба, която изисква от компетентните професио -нални колегии в местен мащаб да извършват проверка на прозрачността и достоверността на рекламните съобщения, без да посочва критериите и условията за упражняване на това правомощие?“
(5) In any event, is the interpretative practice adopted by Fnomceo incompatible with Articles 3(1)(g), 4, 98, 10, 81 and, possibly, Article 86 of the EC Treaty, in so far as the practice is permitted by a national law which requires the competent provincial professional associations to verify that advertisements by medical practitioners are transparent and accurate without indicating the criteria and procedures to be applied in exercising that authority?’
Италианското правителство повдига възражение за недопустимост на настоя -щото преюдициално запитване в неговата цялост.
The Italian Government raises the objection that the reference for a preliminary ruling is inadmissible in its entirety.
От своя страна Комисията изтъква недопустимостта на четвъртия и на петия въпрос.
The Commission contends that the fourth and fifth questions are inadmissible.
Всъщност в рамките на производството по член 234 ЕО функциите на Съда и функциите на препращащата юрисдикция са ясно разделени и именно от компетентност на последната е да тълкува националното законодателство (вж. в този смисъл Решение на Съда от 17 юни 1999 г. по дело Piaggio, C-295/97, Recueil, стр. I-3735, точка 29 и цитираната съдебна практика).
In the procedure laid down by Article 234 EC, the functions of the Court of Justice and those of the referring court are clearly separate, and it falls exclusively to the latter to interpret national legislation (see, to that effect, Case C-295/97 Piaggio [1999] ECR I-3735, paragraph 29 and the caselaw cited).
Вследствие на това Съдът не следва да се произнася по приложимостта на Декретзакон № 223/2006 към случая в главното производство.
Consequently, the Court cannot rule on whether Decree Law No 223/2006 is applicable to the case in the main proceedings.
Не е такъв обаче случаят с преюдициалните въпроси от първи до трети, като проблематиката на тълкуването на спорните разпоредби на Закон № 175/1992 от гледна точка на член 43 ЕО и на член 49 ЕО се вписва в центъра на спора в главното производство.
However, that is not the case with regard to the first three questions referred for a preliminary ruling, since the difficulties of interpreting the contested provisions of Law No 175/1992 in the light of Articles 43 EC and 49 EC are at the heart of the main action.
Вследствие на това следва да се отхвърлят доводите на италианското правителство, доколкото се отнасят до недопустимостта на посочените въпроси.
Accordingly, the Italian Government’s argument must be rejected in so far as it contends that those questions are inadmissible.