natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Определение на понятието „доставка“ е дадено в член 2, точка 19 от Директива 2003/54, където се посочва, че доставката е продажбата на електроенергия на потребители.
The notion of ‘supply’ is defined in point 19 of Article 2 of Directive 2003/54 as the sale of electricity to customers.
От тези определения следва от една страна, че преносната мрежа е свързана мрежа, която служи за транспортиране на електроенергията със свръхвисоко и високо напрежение, предназначена да бъде продадена на крайни потребители или на разпределители, а от друга — че разпределителната мрежа е мрежа, която служи за транспортиране на електроенергия с високо, със средно или с ниско напрежение, предназначена да бъде продадена на потребители на едро или на крайни потребители.
It follows from those definitions that, first, a transmission system is an interconnected system used to transport electricity at extra-high and high voltage for sale to final customers or to distributors and, second, a distribution system is a system used to transport electricity at high, medium or low voltage for sale to wholesale or final customers.
Според някои от представените на Съда становища разглежданата в главното производство мрежа не била нито преносна, нито разпределителна и следователно не влизала в приложното поле на Директива 2003/54.
According to certain observations submitted to the Court, the system at issue in the main proceedings is neither a transmission system nor a distribution system and for that reason does not come within the scope of Directive 2003/54.
Всъщност тя представлявала частна вътрешна мрежа и предвид слабото си потребление не засягала конкуренцията, а същевременно управлението на тази мрежа било единствено допълнителна дейност към основната дейност по управление на летище.
First, it is submitted, it constitutes a site network and does not affect competition because of its low consumption and, second, the operation of that system is merely an activity ancillary to the main activity of operating the airport.
Що се отнася на първо място до естеството на преносните и разпределителни мрежи по смисъла на Директива 2003/54 и до количеството електроенергия, пренасяно чрез посочените мрежи, следва да се отбележи, че единствен критерий за разграничение между преноса и разпределението представлява напрежението на електроенергията.
With regard, first of all, to the nature of transmission and distribution systems within the meaning of Directive 2003/54 and the quantity of electricity transported on those systems, it is appropriate to note that the sole distinguishing criterion between transmission and distribution is the voltage of that electricity.
Всъщност по смисъла на член 2, точки 3 и 5 от директивата „преносна мрежа“ се отнася до електроенергия със свръхвисоко и високо напрежение, а „разпределителна мрежа“ осигурява транспортирането на електроенергия с високо, средно или ниско напрежение.
Within the meaning of points 3 and 5 of Article 2 of that directive, a transmission system concerns electricity at extra-high and high voltage and a distribution system ensures transmission of electricity at high, medium or low voltage.
Директива 2003/54 се позовава на потреблението на електроенергия единствено в определенията на „малка изолирана мрежа“ и на „микроизолирана мрежа“, които обосновават дерогации от някои задължения, предвидени от тази директива.
Directive 2003/54 refers to electricity consumption only in order to define the notions of ‘small isolated system’ and ‘micro isolated system’, which give rise to the grant of derogations from certain obligations laid down by the Directive.
Следователно общностният законодател не е възнамерявал да изключи дадени преносни или разпределителни мрежи от приложното поле на Директива 2003/54 поради тяхната големина или потребление на електроенергия.
The Community legislature did not therefore intend to exclude particular transmission or distribution systems from the scope of Directive 2003/54 by reason of their size or consumption of electricity.
Следва да се отбележи, че § 110, алинея 1, точка 1 от EnWG не дефинира мрежите, които попадат в приложното му поле, в зависимост от тяхното потребление на електроенергия.
It should be noted that the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG does not define the systems which come within its scope on the basis of their consumption of electricity.
Всъщност тази разпоредба се отнася до мрежите, „които се намират в пространствено обособен район на предприятие и са предназначени основно за транспортиране на енергия в рамките на предприятието или към свързани предприятия“.
That provision refers to systems ‘located on a geographically connected operation zone and which predominantly serve to supply the energy needs of the undertaking itself or of connected undertakings’.
Що се отнася на второ място до управлението и целта на преносните и разпределителните мрежи, Директива 2003/54 пояснява и за двата вида мрежи, че електроенергията се транспортира с цел доставката ѝ, без да се включва самата доставка, и че операторът отговаря за управлението, за поддръжката и за развитието на мрежата в определен район, за да се осигури дългосрочният капацитет на мрежата.
With regard, secondly, to the operation and purpose of transmission and distribution systems, Directive 2003/54 states, for both types of system, that the electricity is transported with a view to delivery, without there being actual supply, and that the operator is responsible for operating, ensuring the maintenance of and, if necessary, developing the system in a given area and for guaranteeing its longterm capacity.
Освен това член 13 от Директива 2003/54 изисква предприятията, които притежават или отговарят за разпределителни мрежи, да определят оператори на тези разпределителни мрежи.
Furthermore, Article 13 of Directive 2003/54 requires undertakings that own or are responsible for distribution systems to designate distribution system operators.
Нито от тази, нито от друга разпоредба на директивата следва, че единствено предприятията, упражняващи дейността на оператор на разпределителна мрежа като своя основна дейност, са длъжни да предоставят свободен достъп до мрежите.
It is not apparent either from that provision or from any other provision of that directive that only undertakings acting principally as distribution system operators are subject to the obligation to allow open access to the systems.
В тази връзка следва да се отбележи, че за да се определят мрежите, попадащи в приложното му поле, в § 110, алинея 1, точка 1 от EnWG не се дават пояснения във връзка с основния или допълнителен характер на дейността на оператора по управление на енергоснабдителна мрежа.
It is appropriate to observe in that regard that the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG does not stipulate whether the activity of operating the energy supply system must, for the operator, be a principal or ancillary activity for the purpose of defining the systems which come within its scope.
От акта за препращане и от представените на Съда становища е видно, че разглежданата в главното производство мрежа снабдява с електроенергия самото FLH и 93 други предприятия, намиращи се в зоната на летище Лайпциг/Хале.
It is apparent from the decision for reference and the observations submitted to the Court that the system at issue in the main proceedings supplies electricity to FLH itself and to 93 other undertakings, all of which are located on the site of Leipzig/Halle airport.
Потреблението на тази мрежа за 2004 г. е 22 200 MWh, от които 3 800 MWh са консумирани от предприятия, различни от FLH.
That system’s consumption was 22 200 MWh in 2004, of which 3 800 MWh were consumed by undertakings other than FLH.
Според акта за препращане е било предвидено през 2007 г. консумираната от тези предприятия част да нарасне на 8 000 MWh.
According to the decision for reference, it was forecast that those undertakings’ share of the consumption would reach 8 000 MWh in 2007.
От това следва, че FLH не управлява преносна мрежа, тъй като транспортираната електроенергия не е със свръхвисоко или високо напрежение, а управлява мрежа за транспортиране на електроенергия с цел доставката ѝ до потребители, която се разглежда като електроразпределителна мрежа по смисъла на член 2, точка 5 от Директива 2003/54.
It follows that FLH does not operate a transmission system, as the electricity transported is not at extra-high or high voltage, but rather that it operates a system which transports electricity with a view to its supply to customers and which can be classified as an electricity distribution system within the meaning of point 5 of Article 2 of Directive 2003/54.
Член 20, параграф 1 от тази директива оставя на държавитечленки грижата да вземат необходимите мерки за прилагането на система за достъп на трети лица до преносните и разпределителните мрежи.
Article 20(1) of that directive leaves the Member States free to take the measures necessary to establish a system of third-party access to transmission or distribution systems.
От това следва, че съгласно член 249 ЕО държавитечленки са компетентни да определят формата и средствата, които трябва да се използват за прилагането на такава система.
It follows that, in accordance with Article 249 EC, the Member States have authority over the form and the methods to be used to implement such a system.
Предвид значението на принципа на свободния достъп до преносните или разпределителни мрежи обаче тази свобода на действие не им позволява да се отклоняват от този принцип, освен в случаите, в които Директива 2003/54 предвижда изключения или дерогации.
Having regard to the importance of the principle of open access to transmission or distribution systems, that margin of discretion does not, however, authorise them to depart from that principle except in those cases where Directive 2003/54 lays down exceptions or derogations.
Следователно разпоредба като § 110, алинея 1, точка 1 от EnWG е съвместима с Директива 2003/54 единствено при положение че попада в приложното поле на тези изключения или дерогации.
It is therefore only where a provision such as the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG comes within the scope of those exceptions or derogations that it will be compatible with Directive 2003/54.
На първо място, член 20, параграф 2 от Директива 2003/54 предвижда, че оператор на разпределителна мрежа може да откаже достъп до своята мрежа, ако не разполага с необходимия капацитет, при условие че този отказ е мотивиран и обоснован.
Firstly, Article 20(2) of Directive 2003/54 provides that the operator of a distribution system may refuse access where it lacks the necessary capacity, on condition that duly substantiated reasons are given for such refusal.
Тази възможност за отказ на достъп до мрежата обаче се преценява за всеки конкретен случай и не позволява на държавитечленки да предвиждат общо споменатите дерогации без конкретна преценка за всеки оператор на липсата на технически капацитет на мрежата да задоволи търсенето на достъп от трети лица.
This possibility of refusing access to the system is, however, to be assessed on a case-by-case basis and does not authorise the Member States to lay down those derogations in a general manner without, in respect of each operator, a concrete assessment of the technical incapacity of the system to meet the demand for access from third parties.
На второ място, член 3, параграф 8 от Директива 2003/54 позволява на държавитечленки да не прилагат разпоредбите на член 20 от последната, доколкото тяхното прилагане би възпрепятствало изпълнението на задълженията, наложени на електроенергийните предприятия в контекста на общия икономически интерес и доколкото това не би засегнало развитието на търговията до степен, до каквато би било противно на интересите на Общността.
Secondly, Article 3(8) of Directive 2003/54 allows the Member States not to apply the provisions of Article 20 thereof where the application of those provisions would obstruct the performance of the obligations imposed on electricity undertakings in the general economic interest and in so far as the development of trade would not be affected to such an extent as would be contrary to the interests of the Community.
Следва да се поясни, че член 3, параграфи 2 и 3 от Директива 2003/54 всъщност се отнася до задълженията за обществени услуги, които държавитечленки могат да наложат на електроенергийните предприятия в общ икономически интерес.
It is appropriate to note that Article 3(2) and (3) of Directive 2003/54 applies to the public-service obligations which Member States may impose on electricity undertakings in the general economic interest.
От съображение 26 от директивата е видно, че изискванията за обществени услуги се тълкуват на национална основа.
It follows from recital (26) in the preamble to that directive that public-service requirements are to be interpreted on a national basis.
От член 3, параграф 8 от Директива 2003/54 следва, че за да се осигури предоставянето на обществени електроенергийни услуги, държавитечленки могат да решат да ограничат правото на достъп на трети лица до преносните и разпределителни мрежи.
It follows from Article 3(8) of Directive 2003/54 that the Member States may decide to restrict third-party rights of access to transmission and distribution systems in order to ensure the supply of a public electricity service.
За тази цел обаче държавитечленки трябва, от една страна, да проверят дали правото на неограничен достъп до мрежите би възпрепятствало изпълнението на задълженията на операторите на мрежи за предоставяне на обществени услуги, а от друга — да установят дали това изпълнение може да се постигне чрез други средства, които не засягат правото на достъп до мрежите, което представлява едно от правата, прогласени от Директива 2003/54.
However, in order to do so, the Member States must, on the one hand, ascertain whether an unrestricted right of access to the systems would obstruct the performance by the system operators of their public-service obligations and, on the other, determine whether that performance cannot be achieved by other means which do not impact adversely on the right of access to the systems, which is one of the rights enshrined in Directive 2003/54.
Следва да се отбележи, че дерогацията от принципа на свободния достъп до електроснабдителните мрежи, съдържаща се в § 110, алинея 1, точка 1 от EnWG, не се обосновава с опасността операторите на мрежи, попадащи в приложното поле на тази разпоредба, да бъдат възпрепятствани да изпълняват своите задължения за предоставяне на обществени услуги поради въпросния свободен достъп.
It is appropriate to observe that the derogation from the principle of open access to energy supply systems contained in the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG is not justified by the risk that the operators of systems coming within the scope of that provision would be prevented from performing their public-service obligations by the fact of that open access.
Всъщност тази дерогация се обосновава единствено с географското или правно очертание на района, в който се управляват посочените мрежи.
That derogation can be justified only by the geographical or legal configuration of the area in which those systems are operated.
Освен това германското правителство не твърди, че Федерална република Германия е приела § 110, алинея 1, точка 1 от EnWG, за да приложи член 3, параграф 8 от Директива 2003/54.
Nor is it alleged by the German Government that the Federal Republic of Germany adopted the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG for the purpose of implementing Article 3(8) of Directive 2003/54.
На трето място, член 26, параграф 1 от посочената директива предвижда, че държавитечленки, които могат да докажат, че възникват съществени проблеми за управлението на малки изолирани мрежи, могат да поискат дерогации от определени разпоредби на Директива 2003/54, и по-специално от член 20 от същата.
Thirdly, Article 26(1) of Directive 2003/54 provides that Member States which can demonstrate that there are substantial problems for the operation of small isolated systems may apply for derogations from certain provisions of Directive 2003/54, including Article 20 thereof.
За тези дерогации обаче се изисква съгласието на Комисията под формата на решение, публикувано в Официален вестник на Европейския съюз.
Such derogations, however, require the agreement of the Commission, which takes the form of a decision published in the Official Journal of the European Union.
Подобни дерогации са предоставени на Република Кипър с решение от 25 септември 2006 г. (OВ L 270, стр.
Derogations of this kind have been granted to the Republic of Cyprus, by decision of 25 September 2006 (OJ 2006 L 270, p.
Трябва да се констатира, че Федерална република Германия нито е поискала, нито е получила решение на Комисията за дерогации по член 26, параграф 1 от Директива 2003/54.
It must be stated that the Federal Republic of Germany has neither sought nor obtained from the Commission a decision on derogation under Article 26(1) of Directive 2003/54.
От това следва, че разпоредба като § 110, алинея 1, точка 1 от EnWG не попада в приложното поле на предвидените в Директива 2003/54 изключения или дерогации от принципа на свободния достъп до електропреносните или електроразпределителните мрежи.
It follows that a provision such as the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG does not come within the scope of any of the exceptions or derogations from the principle of open access to electricity transmission or distribution systems laid down by Directive 2003/54.
От всички изложени дотук съображения следва, че член 20, параграф 1 от Директива 2003/54 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска разпоредба като § 110, алинея 1, точка 1 от EnWG, която освобождава определени оператори на енергоснабдителни мрежи от задължението да предоставят свободен достъп до тези мрежи на трети лица поради съображението, че мрежите са разположени в пространствено обособен район на предприятие и са предназначени основно за транспортиране на енергия в рамките на предприятието и към свързани предприятия.
It follows from all the foregoing that Article 20(1) of Directive 2003/54 must be interpreted as precluding a provision such as the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG, which exempts certain operators of energy supply systems from the obligation to provide third parties with open access to those systems on the grounds that they are located on a geographically connected operation zone and that they predominantly serve to supply the energy needs of the undertaking itself and of connected undertakings.
Член 20, параграф 1 от Директива 2003/54/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2003 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и отменяща Директива 96/92/ЕО трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска разпоредба като § 110, алинея 1, точка 1 от Закона за електро- и газоснабдяването, известен като „Закона за енергетиката“ (Gesetz über die Elektrizitäts- und Gasversorgung (Energiewirtschaftsgesetz) от 7 юли 2005 година, която освобождава определени оператори на енергоснабдителни мрежи от задължението да предоставят свободен достъп до тези мрежи на трети лица поради съображението, че мрежите са разположени в пространствено обособен район на предприятие и са предназначени основно за транспортиране на енергия в рамките на предприятието и към свързани предприятия.
‘Article 20(1) of Directive 2003/54/EC of the European Parliament and of the Council of 26 June 2003 concerning common rules for the internal market in electricity and repealing Directive 96/92/EC must be interpreted as precluding a provision such as the first point of Paragraph 110(1) of the Law on electricity and gas supply, referred to as ‘the Law on energy management’ (Gesetz über die Elektrizitäts- und Gasversorgung (Energiewirtschaftsgesetz)) of 7 July 2005, which exempts certain operators of energy supply systems from the obligation to provide third parties with open access to those systems on the grounds that they are located on a geographically connected operation zone and that they predominantly serve to supply the energy needs of the undertaking itself and of connected undertakings.’
„Регламент (ЕО) №44/2001 — Глава II, раздел 5 — Компетентност при индивидуални трудови договори — Раздел 2 от посочената глава — Специална компетентност — Член 6, точка 1 — Множество ответници“
(Regulation (EC) No 44/2001 — Section 5 of Chapter II — Jurisdiction over individual contracts of employment — Section 2 of Chapter II — Special jurisdiction — Article 6(1) — More than one defendant)
Poiares Maduro, представено на 17 януари 2008 г. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Opinion of Advocate General Poiares Maduro delivered on 17 January 2008 . . I - 3967Judgment of the Court (First Chamber), 22 May 2008 . . . . . . . . . . . .
Съдебно сътрудничество по граждански дела — Компетентност и изпълнение на съдебни решения по граждански и търговски дела — Регламент № 44/2001 — Компетентност при индивидуални трудови договори — Множество ответници
Judicial cooperation in civil matters — Jurisdiction and the enforcement of judgments in civil and commercial matters — Regulation No 44/2001 — Jurisdiction over individual contracts of employment — More than one defendant
(член 6, точка 1 от Регламент № 44/2001 на Съвета)
(Council Regulation No 44/2001, Art. 6(1))
Правилото за специална компетентност, предвидено в член 6, точка 1 от Регламент № 44/2001 относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела не може да се прилага спрямо спор, попадащ в приложното поле на раздел 5 от глава II от посочения регламент, относно правилата за компетентност, приложими при индивидуални трудови договори.
The rule of special jurisdiction provided for in Article 6(1) of Regulation No 44/2001 on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters cannot be applied to a dispute falling under Section 5 of Chapter II of that regulation concerning the jurisdiction rules applicable to individual contracts of employment.
Що се отнася до възможността единствено работникът да може да се позове на член 6, точка 1 от Регламента, тя би противоречала на текста както на тази разпоредба, така и на разпоредбите от глава II, раздел 5 от този регламент.
As regards the possibility that only an employee may rely on Article 6(1) of the regulation, that would run counter to the wording of both that provision and Section 5 of Chapter II of that regulation.
Всъщност превръщането от общностния съдия на правилата за специална компетентност, предназначени да улеснят доброто правораздаване, в правила на едностранна компетентност, защитаващи считаната за по-слаба страна, отива извън равновесието на интереси, които общностният законодател е въвел в действащото към момента законодателство.
The transformation by the Community courts of the rules of special jurisdiction, aimed at facilitating sound administration of justice, into rules of unilateral jurisdiction protecting the party deemed to be weaker would go beyond the balance of interests which the Community legislature has established in the law as it currently stands. Furthermore, such an interpretation would be difficult to reconcile with the principle of legal certainty, which is one of the objectives of the regulation and which requires, in particular, that rules of jurisdiction be interpreted in such a way as to be highly predictable.
Освен това такова тълкуване би било трудно съвместимо с принципа на правна сигурност, който представлява една от целите на Регламента и изисква по-конкретно правилата за компетентност да се тълкуват по начин, представляващ висока степен на предвидимост.
It is apparent from Article 18(1) of that regulation and, moreover, from a literal interpretation of Section 5, supported by the ‘travaux préparatoires’ relating to the regulation, that the court having jurisdiction in proceedings concerning an individual contract of employment must be designated in accordance with the jurisdiction rules laid down in that section, rules which, on account of their specific and exhaustive nature, cannot be amended or supplemented by other rules of jurisdiction laid down in that regulation unless specific reference is made thereto in Section 5.