natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Евентуалната повторност на нарушението е един от елементите, които следва да се вземат предвид при анализа на тежестта на конкретното нарушение (Решение на Съда по дело Aalborg Portland и др./Комисия, точка 145 по-горе, точка 91 и Решение на Съда от 8 февруари 2007 г. по дело Groupe Danone/Комисия, C-3/06 P, Сборник, стр. I-1331, точка 26).
Any repeated infringement is among the factors to be taken into consideration in the analysis of the gravity of the infringement in question (Aalborg Portland and Others v Commission, paragraph 145 above, paragraph 91, and Case C-3/06 P Groupe Danone v Commission [2007] ECR I-1331, paragraph 26).
Комисията разполага с право на преценка относно избора на данните, които би следвало да бъдат взети предвид при определяне на размера на глобите, по-точно като особените обстоятелства в конкретния случай, контекста му и възпиращото действие на глобите, като не е необходимо да се придържа към обвързващ или изчерпателен списък със задължителни критерии.
The Commission has a discretion as regards the choice of factors to be taken into account for determining the amount of fines, such as, inter alia, the particular circumstances of the case, its context and the dissuasive effect of fines, without the need to refer to a binding or exhaustive list of the criteria which must be taken into account.
Установяването и преценката на характеристиките, специфични за повторността, са част от посоченото правомощие на Комисията и последната не е обвързана с евентуа- лен давностен срок за подобно установяване (Решение от 8 февруари 2007 г. по дело Groupe Danone/Комисия, точка 461 по-горе, точки 37 и 38).
The finding and the appraisal of the specific characteristics of a repeated infringement come within the Commission’s discretion and the Commission cannot be bound by any limitation period when making such a finding (Groupe Danone v Commission, paragraph 461 above, paragraphs 37 and 38).
В конкретния случай е уместно да се отбележи, че Hoechst не оспорва, че четирите по-ранни решения, посочени от Комисията в Решението, за да обоснове повторността на нарушението, се отнасят до него и представляват нарушение от същия вид като нарушението по настоящото дело.
In the present case, Hoechst does not deny that the four earlier decisions to which the Commission refers in the Decision to support its finding that this was a repeated infringement concerned Hoechst and related to an infringement of the same type as that in the present case.
Относно Решение „Багрилни вещества“ (прието на 24 юли 1969 г.) и Решение „Полипропилен“ (прието на 23 април 1986 г.) следва да се отбележи, че осъществяването на установеното в Решението нарушение започва 10 години след приемането на Решение „Багрилни вещества“, а по отношение на Решение „Полипропилен“, че същото е прието по време на осъществяването на посоченото нарушение.
As regards the Dyestuffs decision (adopted on 24 July 1969) and the Polypropylene decision (adopted on 23 April 1986), it must be observed that the infringement found in the Decision began 10 years after the adoption of the Dyestuffs decision, while the Polypropylene decision was adopted while that infringement was continuing.
Впрочем въпреки че Hoechst е осъдено през 1986 г. в рамките на Решение „Полипропилен“, то е продължило да осъществява противоправното си поведение на пазара на сорбати, при това в продължение на 10 години.
Furthermore, although Hoechst was the subject of a finding of infringement in the context of the Polypropylene decision in 1986, it continued for 10 years to engage in its unlawful conduct on the sorbates market.
Повтарянето на противоправното поведение от страна на Hoechst свидетелства за склонността на последното да не извежда подходящите заключения от установеното по отношение на него нарушение на правилата на конкуренцията (вж. в този смисъл Решение от 25 октомври 2005 г. по дело Groupe Danone/Комисия, точка 130 по-горе, точка 355).
The fact that Hoechst repeated its unlawful conduct shows a propensity on its part not to draw the appropriate consequences from a finding that it had infringed the Community competition rules (see, to that effect, Case T-38/02 Groupe Danone v Commission, paragraph 130 above, paragraph 355).
Предвид тези обстоятелства Hoechst е можело да очаква, че Комисията ще вземе предвид посочените по-горе предходни решения при евентуално квалифициране на нарушението като повторно в конкретния случай.
In the light of those factors, Hoechst could expect that the Commission would take account of the earlier decisions referred to above when considering whether the infringement in the present case constituted a repeated infringement.
При това положение е нямало пречка Комисията да се основе на Решение „Багрилни вещества“ и на Решение „Полипропилен“, за да установи повторността на нарушението на Hoechst в рамките на настоящото дело.
Accordingly, there was nothing to prevent the Commission from relying on the Dyestuffs and the Polypropylene decisions for the purpose of finding that Hoechst had committed a repeated infringement in the present case.
В това отношение, що се отнася до постановената от Съда отмяна, е уместно да се подчертае, че съгласно член 231 ЕО, ако жалбата е обоснована, Съдът обявява атакувания акт за недействителен.
It should be noted in that regard that, as regards the annulment of the PVC I decision by the Court of Justice, Article 231 EC provides that if the action is well founded, the Court of Justice is to declare the contested act void.
Освен това, макар Решение „PVC II“, прието от Комисията след отмяната на Решение „PVC I“, да възпроизвежда до голяма степен фактическите обстоятелства на последното, то се различава от него по-конкретно като приема, че разглежданото споразумение или съгласувана практика е датирало от около август 1980 г., докато Решение „PVC I“ е уточнявало, че разглежданото споразумение или съгласувана практика датира от около септември 1976 г.
Furthermore, although the PVC II decision, which was adopted by the Commission following the annulment of the PVC I decision, to a large extent sets out the factual elements of the latter decision, it may be distinguished from that decision, in particular, by the fact that it finds that the agreement or concerted practice in question dated from around August 1980, whereas the PVC I decision stated that the agreement or concerted practice in question dated from approximately September 1976.
Това се отнася и за размера на глобите, определени по отношение на Hoechst (1 милион ECU в Решение „PVC I“ и 1,5 милиона евро в Решение „PVC II“).
The same applies to the amount of the fines imposed on Hoechst (ECU 1 million in the PVC I decision and EUR 1.5 million in the PVC II decision).
От това следва, че двете решения не могат да бъдат считани за идентични.
It follows that the two decisions cannot be regarded as identical.
При тези условия следва да се приеме, че Комисията е допуснала грешка, като се позовала на Решение „PVC I“ в Решението, за да установи повторността на нарушението на Hoechst.
In those circumstances, it must be held that the Commission erred in referring to the PVC I decision, in the Decision, for the purpose of finding that Hoechst’s conduct constituted a repeated infringement.
Решение „PVC II“ безспорно е прието на 27 юли 1994 г., т.е. по време на осъществяване на нарушението, но е било предмет на съдебни производства,
As regards the PVC II decision, it was indeed adopted on 27 July 1994, or during the period of the infringement, but it was the subject of judicial proceedings which
Следва все пак да се подчертае, че на общностно равнище и съгласно член 256, първа алинея ЕО Решение „PVC II“ е имало изпълнителна сила, тъй като е налагало парично задължение на лица, различни от държавите, и то независимо от подаването на жалба за отмяна срещу него на основание член 230 ЕО.
It must be emphasised, however, that at Community level, and in accordance with the first paragraph of Article 256 EC, the PVC II decision was enforceable, provided that it imposed a pecuniary burden on persons other than the States, notwithstanding the action for annulment of that decision initiated under Article 230 EC.
II-2169, точки 50 и 51; вж. също в този смисъл Решение на Първоинстанционния съд от 21 април 2005 г. по дело Holcim (Deutschland)/Комисия, T-28/03, Recueil, стр. II-1357, точка 121).
In effect, under Article 242 EC an action before the Community judicature does not have suspensory effect (Case T-275/94 CB v Commission [1995] ECR II-2169, paragraphs 50 and 51; see also, to that effect, Case T-28/03 Holcim (Deutschland) v Commission [2005] ECR II-1357, paragraph 121).
Освен това е безспорно, че Hoechst не е поискало спиране на изпълнението на Решение „PVC II“ съгласно член 242, второ изречение ЕО.
It is common ground, moreover, that Hoechst did not seek a stay of execution of the PVC II decision pursuant to the second sentence of Article 242 EC.
Накрая следва да се отбележи, че решенията на Първоинстанционния съд и на Съда, при това потвърждаващи оспорените решения, са постановени преди приемането на Решението.
Last, it must be observed that the judgments of the Court of First Instance and of the Court of Justice, which, moreover, confirmed the decision, were delivered before the adoption of the Decision.
От това следва, че Комисията е можела да се основе на Решение „PVC II“, за да установи повторност на нарушението на Hoechst.
It follows that the Commission was entitled to rely on the PVC II decision to find that Hoechst’s conduct constituted a repeated infringement.
Предвид тези обстоятелства следва да се направи извода, че за да установи повторност на нарушението на Hoechst, Комисията е можела да се основава на Решение „Багрилни вещества“, Решение „Полипропилен“ и Решение „PVC II“, но не и на Решение „PVC I“.
In the light of those factors, it must be concluded that, in finding that Hoechst’s conduct constituted a repeated infringement, the Commission was entitled to rely on the Dyestuffs, Polypropylene and PVC II decisions but not on the PVC I decision.
При все това допуснатата от Комисията грешка относно Решение „PVC I“ не може да постави под съмнение нито квалификацията на нарушението като повторно в конкретния случай, нито дори приложения процент на увеличение.
However, the error on the Commission’s part concerning the PVC I decision cannot call in question the characterisation of Hoechst’s conduct as a repeated infringement in the present case or even the rate of the increase applied.
Квалификацията на нарушението като повторно намира достатъчна опора в Решение „Багрилни вещества“, Решение „Полипропилен“ и Решение „PVC II“.
As regards the characterisation of the infringement as a repeated infringement, it is sufficiently supported by the Dyestuffs, Polypropylene and PVC II decisions.
Относно приложения в конкретния случай процент на увеличение, в Решението липсват данни, че изводът на Комисията, че повторността на нарушението произтича от множество прецеденти, е довел до увеличаване на размера на глобата поради отегчаващо отговорността обстоятелство, което е по-голямо от
As regards the rate of the increase applied in the present case, there is nothing in the Decision to indicate that the Commission’s finding that the repeated infringement followed a number of previous infringements gave rise to a greater increase in the fine for an aggravating circumstance than would have been determined if
HOECHST/КОМИСИЯ онова, което би било определено, ако бе установен един-единствен прецедент (вж. в този смисъл Решение от 25 октомври 2005 г. по дело Danone/Комисия, точка 130 по-горе, точка 366).
HOECHST v COMMISSION only a single previous infringement had been identified (see, to that effect, judgment of 25 October 2005 in Groupe Danone v Commission, paragraph 130 above, paragraph 366).
Освен това, що се отнася до довода на Hoechst, че приложеното увеличение било несъразмерно, включително в сравнение с другите предприятия, посочени в Решението, е достатъчно да се напомни, че при определянето на размера на глобата Комисията разполага с право на преценка и не е длъжна да прилага определена математическа формула.
Furthermore, as regards Hoechst’s argument that the increase applied is disproportionate, including by comparison with the other undertakings at which the Decision was addressed, it is sufficient to bear in mind that the Commission has a discretion when setting the fine and that it is not required to apply a precise mathematical formula.
При това с оглед определяне на размера на глобата Комисията трябва да следи за възпиращия ефект от своите действия.
In addition, when determining the amount of the fine the Commission must ensure that its action is deterrent.
Повторността на нарушението обаче е обстоятелство, което обосновава значително увеличение на основния размер на глобата.
A repeated infringement is a circumstance that justifies a considerable increase in the basic amount of the fine.
В действителност повторността на нарушението представлява доказателство, че по-рано наложена санкция не е оказала достатъчен възпиращ ефект.
Repeated infringement is proof that the penalty previously imposed was not sufficiently deterrent.
В конкретния случай липсва основание да се смята, че увеличаването на основния размер на глобата с 50 % с цел насочване на поведението на Hoechst към съобразяване с правилата на конкуренцията в Договора е несъразмерно (вж. в този смисъл Решение по дело Michelin/Комисия, точка 339 по-горе, точка 293).
In this case, there is no reason to consider that the increase of 50% in the basic amount of the fine designed to steer Hoechst’s conduct towards respect for the competition rules is disproportionate (see, to that effect, Michelin v Commission, paragraph 339 above, paragraph 293).
Поради това следва да се приеме, че възприетата в случая квалификация на нарушението като повторно, както и приложеният процент на увеличение са основателни.
It must therefore be held that the characterisation of the applicant’s conduct as a repeated infringement in the present case and the rate of increase applied are well founded.
Другите доводи на Hoechst не могат да поставят под съмнение този извод.
The other arguments put forward by Hoechst cannot affect that conclusion.
Що се отнася до обстоятелството, че предходната дейност на Hoechst в отрасъла на хранителните добавки изобщо не е свързана с дейността му в отрасъла на PVC, следва да се подчертае, че в Насоките се посочва повторността при нарушение „от същия вид“ от страна на същото предприятие.
As regards the fact that Hoechst’s former activity in the feedingstuffs additives sector had nothing to do with its activities in the PVC sector, it must be emphasised that the Guidelines refer to an ‘infringement of the same type’ by the same undertaking.
При тези условия, след като предприятие извърши нарушение от същия вид, независимо че разглежданият икономически отрасъл е различен, Комисията може да установи наличието на отегчаващо отговорността обстоятелство.
In those circumstances, once an undertaking commits an infringement of the same type, even though the economic sector concerned is a different one, the Commission may find that there is an aggravating circumstance.
При това положение доводът на Hoechst в това отношение не може да бъде уважен.
Hoechst’s argument in that regard cannot therefore be upheld.
Решение по дело Michelin/Комисия, точка 339 по-горе, точка 292, и цитираната съдебна практика) и че освен това икономическите оператори не могат да възлагат оправдани правни очаквания за запазване на съществуващо положение, което може да бъде променено от Комисията в рамките на нейното право на преценка (вж. Решение по дело Delacre и др./Комисия, точка 372 по-горе, точка 33 и цитираната съдебна практика и Решение по дело Dansk Rørindustri и др./Комисия, точка 344 по-горе, точка 171).
As regards the fact that, in another case preceding the Decision, the Commission undertook to establish joint group liability by imposing increases of 10% per year for the period between the decision imposing a fine in one case and the end of the infringement in another case, it must be borne in mind that the Commission’s previous practice in taking decisions does not in itself serve as a legal framework for fines in competition matters, since that framework is defined solely in Regulation No 17 and in the Guidelines (see Michelin v Commission, paragraph 339 above, paragraph 292 and the caselaw cited) and that, furthermore, operators cannot have a legitimate expectation that an existing situation which is capable of being altered by the Commission in the exercise of its discretionary power will be maintained (see Delacre and Others v Commission, paragraph 372 above, paragraph 33 and the caselaw cited, and Dansk Rørindustri and Others v Commission, paragraph 344 above, paragraph 171).
Накрая, както се подчертава от Комисията, прилагането на Известието относно сътрудничеството от 1996 г. не променя квалификацията на повторното нарушение на Hoechst като отегчаващо отговорността обстоятелство.
Last, as the Commission emphasises, the fact that the 1996 Leniency Notice was applied does not mean that Hoechst’s repeated infringement ceases to be an aggravating circumstance.
При това положение е неотносим доводът на Hoechst, че увеличението поради повторност на нарушението не било справедливо, когато разглежданото предприятие оказва пълно сътрудничество по време на административното производство.
Therefore Hoechst’s argument that an increase for repeated infringement is unfair when the undertaking concerned cooperates in full during the administrative procedure is inoperative.
По изложените по-горе съображения седмото правно основание следва да бъде отхвърлено.
For all of those reasons, the seventh plea must be rejected.
Е — По десетото правно основание, изведено от прилагането по аналогия на Известието относно сътрудничеството от 2002 г. по силата на „принципа на най-благоприятната разпоредба“
F — The 10th plea, claiming that the 2002 Leniency Notice should be applied by analogy, under a ‘most favourable provision’ principle
В точка 12.2.3 от Решението относно прилагането на Известието относно сътрудничеството от 1996 г.
At Section 12.2.3 of the Decision, which deals with the application of the 1996 Leniency Notice, the Commission observes that Hoechst considers that the 2002
HOECHST/КОМИСИЯ от глоби и намаляването на техния размер по преписки във връзка с картели (ОВ C 45, стр.
Commission Notice on immunity from fines and reduction of fines in cartel cases (OJ 2002 C 45, p.
3, наричано по-нататък „Известие относно сътрудничеството от 2002 г.“).
3; ‘the 2002 Leniency Notice’) should be applicable in this case.
Най-напред Комисията отхвърля представените от Hoechst доводи, като подчертава, че точка 28 от Известието относно сътрудничеството от 2002 г. предвижда, че посоченото известие се прилага считано от 14 февруари 2002 г. по отношение на дела, по които нито едно предприятие не се е позовало на прилагането на Известието относно сътрудничеството от 1996 г.
First of all, the Commission rejects Hoechst’s arguments, on the ground that Section 28 of the 2002 Leniency Notice provides that that notice is to apply from 14 February 2002 for all cases for which no undertaking has relied on the 1996 Leniency Notice.
В конкретния случай обаче няколко предприятия, между които и Hoechst, са установили контакт с Комисията на основание Известието относно сътрудничеството от 1996 г.
In this case, a number of undertakings — including Hoechst — contacted the Commission on the basis of the 1996 Leniency Notice.
Следователно Известието относно сътрудничеството от 2002 г. не било приложимо (съображения 431 и 432 от Решението).
The 2002 Leniency Notice is therefore not applicable (recitals 431 and 432 to the Decision).
След това, относно „принципа на най-благоприятната разпоредба“, на който се позовава Hoechst, Комисията първо приема, че известията относно сътрудничеството не засягат правната уредба, съдържаща се в член 15 от Регламент № 17.
Next, as regards the ‘most favourable provision’ principle on which Hoechst relies, first, the Commission states that the Leniency Notices do not affect the legal framework established by Article 15(2) of Regulation No 17.
След като „принципът на най-благоприятната разпоредба“ налагал изменение на правната уредба, определяща размера на глобите, този принцип не бил приложим в конкретния случай (съображение 434 от Решението).
Since the ‘most favourable provision’ principle requires a modification of the legal framework determining the amount of fines, that principle does not apply in this case (recital 434 to the Decision).
Освен това за засегнатите предприятия, оказали сътрудничество на Комисията, се породило оправдано правно очакване във връзка с обстоятелството, че това сътрудничество почивало изключително върху Известието относно сътрудничеството от 1996 г., което единствено било приложимо към този момент (съображение 435 от Решението).
Furthermore, the undertakings concerned which offered to cooperate with the Commission acquired a legitimate expectation that their cooperation would be based solely on the 1996 Leniency Notice, the only one applicable at that time (recital 435 to the Decision).
Второ, Комисията подчертава, че подходът, възприет в Решение 1999/210/ЕО на Комисията от 14 октомври 1998 г. относно производство съгласно член 85 от Договора за ЕО (дело IV/F 3/33.708 — Bristish Sugar plc, дело IV/F-3/33.709 — Tate & Lyle plc, дело IV/F-3/33.710 — Napier Brown & Company Ltd, IV/F-3/33.711 — James Budgett Sugars Ltd) (ОВ L 76, 1999 г., стр. 1), не може да бъде транспониран към конкретния случай, тъй като обстоятелствата са различни. Комисията уточнява по този въпрос, че в случая на British Sugar/Tate & Lyle все още не съществувал режимът на намаляване на санкцията или освобождаване от отговорност, когато Комисията решила да приложи разпоредбите на Известието относно сътрудничеството от 1996 г. (съображение 436 от Решението). II - 1015
Second, the Commission emphasises that the approach taken in Commission Decision 1999/210/EC of 14 October 1998 relating to a proceeding under Article 85 of the EC Treaty (Case IV/F — 3/33.708 — British Sugar plc, Case IV/F — 3/33.709 — Tate & Lyle plc, Case IV/F — 3/33.710 — Napier Brown & Company Ltd, Case IV/F — 3/33.711 — James Budgett Sugars Ltd) (OJ 1999 L 76, p. 1) cannot to be transposed to this case, as the situations are different. The Commission points out on that point that in the British Sugar/Tate & Lyle case no leniency regime was yet in force when the Commission decided to apply, by analogy, the provisions of the 1996 Leniency Notice (recital 436 to the Decision). II - 1015
Трето, не било възможно да се направи извод, че Известието относно сътрудничеството от 2002 г. е изцяло по-благоприятно от Известието относно сътрудничеството от 1996 г.
Third, it is not possible to conclude that the 2002 Leniency Notice is, overall, more favourable to undertakings than the 1996 Leniency Notice.
Много зависело от конкретните обстоятелства дали направената промяна предоставяла предимство на дадено предприятие (съображение 437 от Решението).
Whether or not the resulting amendments procure an advantage to a given undertaking is highly dependent in its individual situation (recital 437 to the Decision).
Hoechst твърди, че трябвало да бъде освободено от глоба по аналогия с Известието относно сътрудничеството от 2002 г.
Hoechst claims that it ought to have obtained immunity, in application, by analogy, of the 2002 Leniency Notice.
Hoechst подчертава, че вече е изложило доводите си в отговора на изложението на възраженията.
It submits that it has already set out those arguments in its response to the statement of objections.
Hoechst посочва, че започнало да сътрудничи през есента на 1998 г. в момент, в който съществувало само Известието относно сътрудничеството от 1996 г.
Hoechst observes that it had already begun to cooperate in autumn 1998, when only the 1996 Leniency Notice existed.
Трябвало обаче да се има предвид обстоятелството, че според общите принципи на наказателното право следвало да намери приложение най-благоприят-ната правна уредба.
However, it is necessary to take into account the fact that, according to the general principles of criminal law, the most favourable rules should be applied.