natgillin/translations-raw huggingface dataset:
COMMUNE DE MESQUER наказателен закон 60 е довод срещу прилагането на член 15 от Рамковата директива за отпадъците.
COMMUNE DE MESQUER penalty 60runs counter to Article 15 of the Waste Framework Directive.
Следователно меродавен е правният режим към момента на възникване на правните задължения относно отпадъците.
The legal situation at the time when the obligations under the law on waste arose is therefore crucial.
В този смисъл Решение 2004/246 се явява ирелевантно за настоящия случай.
As a result, Decision 2004/246 is irrelevant to the present case.
Не може да се изключи тезата, че Директива 2004/35 конкретизира член 15 от Рамковата директива за отпадъците и следователно съдържащата се в нея дерогация на Конвенцията за отговорността е възможно да има отражение и върху член 15 от Рамковата директива за отпадъците.
It is possible that Directive 2004/35 clarifies Article 15 of the Waste Framework Directive and the exception contained therein for the Liability Convention might therefore also have repercussions on Article 15 of the Waste Framework Directive.
В настоящия случай обаче Съдът не трябва да решава този въпрос.
The Court does not have to decide on this in the present case, however.
Директива 2004/35 е приета след разглежданите събития и е трябвало да бъде транспонирана до 30 април 2007 г.
Directive 2004/35 was adopted after the events at issue and had to be transposed by 30 April 2007.
Тя не се прилага за щети, предизвикани от емисии, събития или инциденти, възникнали преди тази дата.
It does not apply to damage caused by an emission, event or incident that took place before that date.
По Директива 2004/35/ЕО
Directive 2004/35/EC
По член 235 от Конвенцията по морско право
Article 235 of the Law of the Sea Convention
Понататък Total и Белгия посочват Директива 2004/35 относно екологичната отговорност 61 като аргумент срещу прилагането на Рамковата директива за отпадъците.
Total and Belgium also cite Directive 2004/35 on environmental liability 61as
В съдебното заседание Total се позовават и на член 235, алинея 3 от Конвенцията по морско право.
At the hearing Total also relied on Article 235(3) of the Law of the Sea Convention.
Според тази разпоредба държавите си сътрудничат при прилагането и по-нататъшното развитие на международното право с цел да се осигури бързото и адекватно възмездяване по отношение на всички щети, причинени от замърсяването на морската среда.
Under that provision, States must cooperate in the implementation and further development of international law with the objective of assuring prompt and adequate compensation in respect of all damage caused by pollution of the marine environment.
60 — Вж. във връзка с това Решение от 3 май 2005 г. по дело Berlusconi и др. (C-387/02, C-391/02 и C-403/02, Recueil, стр. I-3565, точка 66 и сл.).
Article 4(2) of that directive precludes its application to environmental damage or to any imminent threat of such damage arising from an incident in respect of which liability or compensation falls within the scope of the Liability Convention, which is in force in the Member State concerned.
61 — Директива 2004/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 година относно екологичната отговорност по отношение на предотвратяването и отстраняването на екологичните щети (ОВ L 143, стр.
61 — Directive 2004/35/EC of the European Parliament and of the Council of 21 April 2004 on environmental liability with regard to the prevention and remedying of environmental damage (OJ 2004 L 143, p. 56).
Конвенцията по морско право е неразделна част от общностния правен ред и има
The Law of the Sea Convention forms an integral part of the Community legal
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-ЖА KOKOTT — ДЕЛO C-188/07 задължителен характер за Общността 62.
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-188/07 order and is binding on the Community.
Както обаче Франция съвсем основателно
62However, as France is perfectly right to subsequently agreed measure of secondary law.
1969 г., на 11 март 1975 г. 63, докато първоначалната редакция на Рамковата директива за отпадъците е приета от Съвета едва на 15 юли 1975 г.
France appears to have deposited the instrument of ratification for the Liability Convention in its 1969 version on 11 March 1975, 63whilst the original version of the Waste Framework Directive was not adopted by the Council until 15 July 1975.
възразява на Total, въз основа на член 235, алинея 3 от Конвенцията по морско право не може да се направи извод за обвързаност на Общността с определени международни конвенции относно отговорността за щети, причинени от замърсяване.
argue, contrary to the view taken by Total, no binding effect vis-à-vis certain international conventions on liability for pollution damage can be inferred from Article 235(3) of the Law of the Sea Convention.
По член 307 ЕО
Article 307 EC
На последно място, член 307, параграф 1 ЕО също не съдържа указания, че разпоредбите на Конвенцията за отговорността имат предимство пред член 15 от Рамковата директива за отпадъците.
Lastly, the first paragraph of Article 307 EC does not mean that the provisions of the Liability Convention take precedence over Article 15 of the Waste Framework Directive.
Конвенцията за отговорността e сключена и ратифицирана от Франция едва след учредяването на Общността с френско участие на 1 януари 1958 г.
The Liability Convention was agreed with French participation on 1 January 1958 and ratified by France only after the establishment of the Community.
Следователно съгласно текста на член 307, параграф 1 ЕО неговата разпоредба не намира приложение.
The first paragraph of Article 307 EC is not therefore applicable according to its wording.
Независимо от това в този случай не е необходимо да се проучва понататък дали в тази ситуация може да става дума за прилагане на член 307, параграф 1 ЕО по аналогия.
Nevertheless, there is no need here to examine further whether a mutatis mutandis application of the first paragraph of Article 307 EC is possible in this situation.
В първоначалната си редакция Конвенцията за отговорността не е можела да се противопостави в настоящия случай на прилагането на член 15 от Рамковата директива за отпадъците.
The Liability Convention in its original version could not preclude the application of Article 15 of the Waste Framework Directive in the present case.
Евентуална колизия между временно приложимата редакция на Конвенцията за отговорността от 1992 г. и член 15 би могла да възникне само при положение че Конвенцията за отговорността в значителна степен изключва исковете срещу наемателя на танкера, докато съгласно член 15 е възможно същият да трябва да понесе разходите за обезвреждане на нефтеното замърсяване.
A possible conflict between the version of the 1992 Liability Convention applicable at the time and Article 15 could only stem from the fact that the Liability Convention largely precludes claims against the charterer of a tanker whilst under Article 15 the charterer might be required to bear the cost of disposing of oil waste.
Това изключване на отговорността обаче още не се е съдържало в Конвенцията за отговорността от 1969 г.
However, this exclusion from liability was not yet contained in the Liability Convention of 1969.
По отношение на член 15 от Рамковата директива за отпадъците това изключване се явява последващо международно задължение на Франция.
It is a more recent international obligation imposed on France compared with Article 15 of the Waste Framework Directive.
Сегашната редакция на член 15 от Рамковата директива за отпадъците се основава на изменение на Директивата от 1991 г., но още първоначалната редакция на Рамковата директива за отпадъците е
The present Article 15 of the Waste Framework Directive stems from an amendment to the directive in 1991, but the original version of the Waste Framework Directive
Прилагането по аналогия на член 307, параграф 1 ЕО не води до по-различен резултат.
A mutatis mutandis application of the first paragraph of Article 307 EC does not lead to any other conclusion.
62 — Решение от 30 май 2006 г. по дело Комисия/Ирландия (MOX-Plant) (C-459/03, Recueil, стр.
It is conceivable where an international obligation on the part of a Member State conflicts with a
Декрет 75-553 от 26 юни 1975 г. за обнародване (JORF от 3 юли 1975 г., стр.
Decree 75-553 of 26 June 1975, Journal officiel 1975, p.
6716) се основава на Закон от 1971 г. за разрешаване на ратификацията и посочва, че Конвенцията е влязла в сила на 19 юни 1975 г.
6716 of 3 July 1975 announces publication, relies on a power of ratification of 1971 and states that the Convention entered into force on 19 June 1975.
COMMUNE DE MESQUER съдържала член 11, идентичен по съдържание с член 15.
COMMUNE DE MESQUER already contained an Article 11 which was substantively identical to Article 15.
Този консенсус се потвърждава от ратификацията на двете конвенции от почти всички държавичленки, от една страна, а от друга — от множество изтъкнати от Total незадължителни общностни разпоредби, които също предвиждат, че щетите от замърсяване с нефт попадат в приложното поле на конвенциите.
That consensus is confirmed first by the fact that the two conventions are ratified by nearly all the Member States and secondly by several non-binding Community instruments cited by Total which also state that oil pollution damage is subject to the conventions.
В този случай става дума за първата програма за действие за защита на околната среда 64, за предложението на Комисията за директива на Съвета за гражданска отговорност за щети, причинени от отпадъци 65, за съобщението на Комисията до Европейския парламент и Съвета относно сигурността на превоза на нефт по море 66, както и за отговора на Комисията на две парламентарни запитвания 67.
These are the First Environmental Action Programme, 64the Commission proposal for a Council directive on civil liability for damage caused by waste, 65 the Communication from the Commission to the European Parliament and the Council on the safety of the seaborne oil trade, 66and answers to two Parliamentary questions given by the Commission. 67
Ограничаването на отговорността на корабособственика би могло да бъде оценено другояче, тъй като подобно ограничаване вече е било отразено в член V от първоначалната редакция на Конвенцията за отговорността.
There could be a different assessment of the limitation of the liability of the ship’s owner since such a limitation was already laid down in Article V of the original version of the Liability Convention.
В този смисъл би могло да се постави въпросът дали непосредствено предстоящото към момента на ратифициране на Конвенцията за отговорността приемане на Рамковата директива за отпадъците се явява пречка пред прилагането по аналогия на член 307, параграф 1 ЕО.
In this respect the question could arise whether the adoption of the Waste Framework Directive which was immediately imminent when the Liability Convention was ratified precludes the mutatis mutandis application of the first paragraph of Article 307 EC.
Това обаче не следва да се разглежда в случая, тъй като настоящото производство не засяга отговорността на корабособственика, а отговорността на собственика на товара.
However, there is no need to examine this further here since the present proceedings do not concern the liability of the owner of the ship, but the liability of the owner of the cargo.
Нещо повече, евентуална общностноправна дерогация на тези конвенции би обременила Франция, а може би и други държавичленки, с колизия между задълженията им по общностното и по международното право.
Furthermore, a departure by Community law from those conventions would encumber France and possibly other Member States with a conflict between their obligations under Community law and those under international law.
Принципът за лоялност в отношенията между Общността и държавитечленки (лоялност към Общността) повелява по възможност да се избягват такива колизии.
The obligation of loyalty between the Community and the Member States requires such conflicts to be avoided where possible.
По съответствието при тълкуване
Consistent interpretation
Накрая, задължението на Общността за сътрудничество по член 235, алинея 3
Lastly, the cooperation obligation imposed on the Community under Article 235(3) of the Law of the Sea
67 — Отговори на г-жа Wallström от името на Комисията на запитвания E-0842/00 на депутата Chris Davis за „Катастрофата на танкера „Erika“ и отговорността за околната среда“ (ОВ C 53 Е, 2001 г., стр.
67 — Answers given by Mrs Wallström on behalf of the Commission to Question E-0842/00 from Chris Davies MEP on the Erika disaster and environmental liability, OJ 2001 C 53 E, p.
30) и Е-1752/03 на депутата Eija-Riitta Korhola за „Анализи на въздействието и застраховка „Гражданска отговорност“ за защита от последиците от замърсяване с нефт“ (ОВ C 51 Е, 2004 г., стр. 137).
30, and to Question E-1752/03 from Eija-Riitta Korhola MEP on use of impact assessment and liability insurance to deal with oil damage, OJ 2004 C 51 E, p. 137.
От изложеното дотук следва, че Конвенцията за отговорността и Конвенцията FUND 92 не изключват прилагането на член 15 от Рамковата директива за отпадъците.
Thus the Liability Convention and the Fund Convention do not preclude the application of Article 15 of the Waste Framework Directive on the basis of the considerations mentioned so far.
Представените доводи обаче илюстрират широк политически консенсус в смисъл, че отговорността за щети от замърсяване с нефт се регламентира от Конвенцията за отговорността и Конвенцията FUND 92.
However, the arguments presented illustrate a broad political consensus for liability for oil pollution damage to be regulated by the Liability Convention and the Fund Convention.
Това съответства и на целта на политиката на Общността в областта на околната среда съгласно член 174, параграф 1, четвърто тире от Договора да се поощряват мерките на международно ниво за справяне с проблемите в областта на околната среда.
This is also consistent with the objective of Community policy on the environment under the fourth intent of Article 174(1) of the Treaty of promoting measures at international level to deal with environmental problems.
Член 15 от Рамковата директива за отпадъците определя кой понася разходите за обезвреждане на отпадъците.
Article 15 of the Waste Framework Directive lays down rules governing responsibility for the cost of disposing of waste.
Съгласно първо тире в съответствие с принципа „замърсителят плаща“ разходите се понасят от притежателя, който има отпадъци, които се обработват от събирач на отпадъци или от предприятие, както е предвидено в член 9.
Under the first indent, in accordance with the ’polluter pays’ principle it is the responsibility of the holder who has waste handled by a waste collector or by an undertaking as referred to in Article 9.
Във второ тире освен това са посочени и предишните притежатели или производителят на продукта, от който са произлезли отпадъците.
In addition, the second indent mentions the previous holders or the producer of the product from which the waste came.
Следователно доколкото е възможно, член 15 от Рамковата директива за отпадъците трябва да се тълкува така, че да се избегнат колизиите с Конвенцията за отговорността и Конвенцията FUND 92 68.
Article 15 of the Waste Framework Directive must therefore be interpreted as far as possible as meaning that conflicts with the Liability Convention and the Fund Convention must be avoided. 68
В това отношение в Решение по дело Van de Walle и др. Съдът установява, че в съответствие с принципа „замърсителят плаща“ тази разпоредба възлага понасянето на разходите за обезвреждане на отпадъците на лицата, създали отпадъците, независимо дали са техни притежатели или предишни притежатели или производители на продукта, от който са произлезли отпадъците 69.
In Van de Walle and Others the Court held that that provision imposes the financial burden of the disposal operations, in accordance with the principle of polluter pays, on the persons who cause the waste, whether they are holders or former holders of the waste or even producers of the product from which the waste came. 69
По тълкуването на член 15 от Рамковата директива за отпадъците
The interpretation of Article 15 of the Waste Framework Directive
Следователно е възможно Total France да отговаря за щетите като производител на мазута, т.е. като производител на продукта, от който са произлезли отпадъците.
It is therefore possible that Total France is responsible for the costs as producer of the heavy fuel oil, i.e. as producer of the product from which the waste came.
Понататък трябва да се провери дали като производител на мазута и/или като продавач, съответно наемател на кораба, двете дружества от групата Total трябва да понесат разходите за обезвреждане на изтеклия мазут съгласно член 15 от Рамковата директива за отпадъците.
It must now be examined whether the two companies in the Total Group, as the producer of heavy fuel oil and/or the seller and carrier under Article 15 of the Waste Framework Directive, must bear the cost of disposing of the spilled heavy fuel oil.
За Total international Ltd обаче това важи само ако то е било притежател или поне предишен притежател на нефтените отпадъци.
This can apply to Total International Ltd, on the other hand, only if it was the holder or at least the former holder of the oil waste.
68 — Вж. и моето Заключение по дело Intertanko (посочено в бележка под линия 57, точка 78).
68 — See also my Opinion in Intertanko and Others (cited in footnote 57, point 78).
69 — Решение по дело Van de Walle и др. (посочено в бележка под линия 27, точка 58).
69 — Van de Walle and Others (cited in footnote 27, paragraph 58).
COMMUNE DE MESQUER производител всяко лице, чиито дейности генерират отпадъци („първоначален производител“), и/или всяко лице, което осъществява предпреработка, смесване или други операции, водещи до промяна в естеството или състава на този отпадък.
COMMUNE DE MESQUER and/or anyone who carries out pre-process-ing, mixing or other operations resulting in a change in the nature or composition of this waste.
Съгласно член 1, буква в) от Рамковата директива за отпадъците понятието „притежател“ обхваща производителя на отпадъци или физическото или юридическо лице, което ги притежава.
Under Article 1(c) of the Waste Framework Directive holder means the producer of the waste or the natural or legal person who is in possession of it.
Съгласно Решение по дело Van de Walle Рамковата директива за отпадъците дава широка дефиниция на понятието „притежател“, без да уточнява дали обезвреждането или оползотворяването на отпадъците принципно е задължение на техния производител или на техния притежател.
According to the judgment in Van de Walle, the Waste Framework Directive therefore defines ’holder’ broadly, without specifying whether the obligation to dispose of or recover waste is as a general rule a matter for the producer or the possessor of the waste.
Както посочва и Комисията, дали Total international Ltd отговаря на това определение зависи от това дали дружеството е въздействало до такава степен за създаването на нефтените отпадъци, че този процес да следва да бъде отнесен към собствената му дейност.
The question whether that definition applies to Total International Ltd — as the Commission also argues — depends on whether it influenced the generation of the oil waste in such a way that that event is to be attributed to its own personal activity.
Това трябва да се приеме, ако корабокрушението се дължи на нарушение на договорните задължения или на други действия на Total international Ltd, във връзка с които може да бъде реализирана отговорността му 71.
This is taken to be the case if the accident could be attributed to a disregard of Total International Ltd’s contractual obligations or to any actions which could render that undertaking liable.
Доколко в този смисъл Total international Ltd е производител на нефтените отпадъци може да установи само компетентният съд, разглеждащ делото по същество.
71 The extent to which Total International Ltd is therefore the producer of the oil waste can only be ascertained by the competent trial court, however.
Не e изключено при превозването Total international Ltd косвено да е упражнявало фактическата власт върху мазута чрез дружеството превозвач и екипажа.
It cannot be ruled out that during transportation Total International Ltd had actual physical control of the heavy fuel oil indirectly, represented by the transportation company and the crew.
Поради корабокрушението обаче то е било напълно лишено от фактическата власт към момента, в който мазутът се е превърнал в отпадък.
As a result of the accident, however, it lost any physical control at the point when the heavy fuel oil became waste.
В този смисъл Total international Ltd никога не е било притежател на нефтените отпадъци.
Total International Ltd thus never had physical control of the oil waste.
Total international Ltd може да отговаря за щетите само ако се разглежда като производител на нефтените отпадъци и следователно като притежател на отпадъците съгласно член 1, буква в) от Рамковата директива за отпадъците.
It is therefore possible that Total International Ltd is responsible for bearing the costs only if that company is to be regarded as the producer of the oil waste and was thus also the holder of the oil waste in accordance with Article 1(c) of the Waste Framework Directive.
Вече произнесената присъда по наказателно дело от 16 януари 2008 г. дава повод за уточнението, че и Total France при съответните фактически констатации според същите критерии може да бъде разглеждано като производител и притежател на отпадъка.
The sentence pronounced on 16 January 2008, which has already been mentioned, also suggests that Total France may be regarded as the producer and holder of the waste on the basis of the same criteria in connection with the relevant factual findings.
Tribunal de grande instance е установил, че Total international Ltd няма вина за потъването на „Erika“, но определено такава има друго дружество от групата Total, а именно Total S.A., тъй като това дружество е избрало кораба, като при това не е положило дължимата грижа 72.
The Tribunal de grande instance found that Total International Ltd was not at fault for the sinking of the Erika, but another Total company, Total S.A., since that company had selected the ship and in doing so had not exercised due care. 72 It is for the competent
71 — Решение по дело Van der Wаlle и др. (посочено в бележка под линия 27, точка 60).
71 — Van de Walle and Others (cited in footnote 27, paragraph 60).
Член 1, буква б) от Рамковата директива за отпадъците определя като
Article 1(b) of the Waste Framework Directive defines producer as anyone whose activities produce waste (original producer)
72 — Решение на Tribunal de grande instance de Paris от 16 януари 2008 г. (посочено в бележка под линия 15, стр. 228).
72 — Judgment of the Tribunal de grande instance de Paris of 16 January 2008 (cited in footnote 15, p. 228).
В Записка 92FUND/EXC.34/6/Add.1 от 20 септември 2006 г. на директора на Фонда за обезщетение при щети, причинени от замърсяване с нефт (http://www.iopcfund-docs.org/ds/pdf/92exc34-6eadd1.pdf, стр.
However, Note 92FUND/EXC.34/6/Add.1 by the Director of the International Oil Pollution Compensation Fund of 20 September 2006, http://www.iopcfund-docs.org/ds/pdf/92exc34-6eadd1.pdf, p.
8), на основание на извършените до онзи момент разследвания се констатира, че Total не е можело да установи недостатъците на кораба.
8, states, on the basis of the investigations in progress at the time, that Total could not detect the ship’s defects.
70 — Решение по дело Van de Walle и др. (посочено в бележка под линия 27, точка 55).
70 — Van de Walle and Others (cited in footnote 27, paragraph 55).
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-ЖА KOKOTT — ДЕЛO C-188/07 регламентиран изборът на лицата, които следва да отговарят за разходите.
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-188/07 particular because there are no rules therein governing the selection of the party responsible for bearing the costs.
Задължение на компетентните национални съдилища е да проверят дали отговорност за произвеждането на отпадъка носи и Total France.
national courts to examine whether the production of the waste can also be attributed to Total France.