natgillin/translations-raw huggingface dataset:
50 — Решение по дело Arblade (посочено в бележка под линия 33, точка 35), Решение по дело Mazzoleni (посочено в бележка под линия 25, точка 26) и Решение от 12 октомври 2004 г. по дело Wolff & Müller (C-60/03, Recueil, стр. I-9553, точка 34). Teyssié, B., Droit européen du travail, 2e éd., Paris 2003, р. 158, 159, смята, че изискването за спазване на дадена административна формалност е основателно само ако е в интерес на засегнатите работници. Социалната закрила на работниците като легитимно основание не бива да служи като предлог за създаване на законови разпоредби, които ограничават свободното предоставяне на услуги. 52 — Вж. решението на Inspection du travail et des mines от 29 април 2004 г., подлежащо на предварително изпълнение и насочено към конкретно предприятие, с което тя забранява извършването на услуги от нерегистрирани работници („ordonnance executoire par provision: cessation de prestations de travail détachées non-déclarées“), копие от което е приложено като приложение A-5 към исковата молба.
50 — Arblade and Others, cited in footnote 33, paragraph 35,;Mazzoleni and ISA, cited in footnote 25, paragraph 26; and Wolff & Müller, cited in footnote 48, paragraph 34. Teyssié, B., Droit européen du travail, 2nd edition, Paris, 2003, pp. 158 and 159, takes the view that a requirement to comply with an administrative formality is only justified if it furthers the interests of the workers concerned. He argues that the legitimate justification concerning the social protection of workers may not operate as a pretext to introduce legislation restricting the freedom to provide services. 52 — See the copy of the provisionally enforceable order of the labour inspectorate dated 29 April 2004 served on a particular undertaking by which it prohibits the provision of services by non-registered workers (‘ordonnance executoire par provision: cessation de prestations de travail détachées non-déclarées’), included in Annex A-5 to the Commission’s application.
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-ЖА TRSTENJAK — ДЕЛO C-319/06
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-319/06 viduals and threatens sanctions in the event of non-compliance.
2002 г. не може да бъде разбирана по друг начин, освен че предоставянето на услуги в Люксембург чрез командироване на работници е забранено с уговорка за издаване на разрешение 53.
interpreted as meaning that the provision of services of Luxembourg by way of deploying workers is prohibited unless authorised. 53
Отегчаващо е обстоятелството, че формулировката на тази разпоредба не отговаря на изискванията за правна сигурност и яснота.
The situation is aggravated by the fact that the provision’s wording fails to meet the requirements of legal certainty and clarity.
Според постоянната съдебна практика държавитечленки, за да гарантират цялостното транспониране на правото на Общността, трябва не само да хармонизират правните си системи с правото на Общността, но и да създадат освен това достатъчно определени, ясни и прозрачни условия, за да могат частноправните субекти да бъдат наясно с пълния обхват на правата си и да се позовават на тях пред националните юрисдикции 54.
According to consistent caselaw, Member States are required not only to bring their legislation into conformity with Community law but also to do so by adopting rules of law capable of creating a situation which is sufficiently precise, clear and transparent to allow individuals to know the full extent of their rights and rely on them before the national courts. 54 That principle must apply a fortiori if national law imposes obligations on indi-
Налага се констатацията, че двусмислената формулировка на разпоредбата до голяма степен поставя издаването на разрешение в зависимост от преценката на административните органи и освен това увеличава в недопустима степен риска за предприятията да им бъдат наложени административно- или наказателноправни санкции.
It must be observed that the ambiguous wording of the rule places the issue of a permit largely at the discretion of the administration and, in addition, unreasonably increases the risk that undertakings will find themselves subject to administrative or penal sanctions.
Така според доказателствения материал, предоставен на Съда от Комисията, Inspection du travail et des mines очевидно тълкува твърде стриктно член 7, параграф 1 от Закона от 20 декември 2002 г., изисквайки пълно представяне на всички документи преди извършването на услугата 55, така че противно на твърденията на люксембургското правителство, не е достатъчно документите да бъдат представени същия ден малко преди началото на работата.
Thus, according to the evidence submitted by the Commission to the Court, the labour inspectorate evidently places a strict interpretation on Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 in requiring the submission in full of all documents prior to the provision of services, 55such that — contrary to the arguments of the Luxembourg Government — provision of the documents on the day itself, shortly before works commence, does not suffice.
Освен това могат да възникнат трудности при практическото прилагане на член 7, параграф 1 от Закона от 20 декември 2002 г., поради обстоятелството че задължението за предоставяне на информация, а с това и същинската административна процедура, по принцип възниква едва след получаване на „поискване“ от страна на Inspection du travail et des mines, при което не става ясно каква роля е отредена на предприятието преди тази процедура и дали то не трябва евентуално само да предизвика
Difficulties in the practical implementation of Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 may also result from the fact that the obligation to provide information and, thus, the administrative procedure itself ensues, in principle, only following the receipt of a ’demand’ from the labour inspectorate, with it remaining unclear in that regard what role the undertaking is expected to play in anticipation of that procedure and whether possi-
53 — Законодателят обаче не забранява определени участия (или определени дейности) заради това, че по принцип не трябва да бъдат осъществявани, а тъй като предварително трябва да се извърши административна проверка дали в конкретния случай те не нарушават определени материалноправни разпоредби.
53 — However, the legislature prohibits certain activities (or certain projects) not because they must be forbidden in general but because the authorities must examine in advance whether in an individual case they infringe certain substantive legal provisions.
Ако резултатът от проверката е благоприятен и се установи, че участието е в съответствие с материалното право, разрешението трябва да бъде дадено.
If that assessment proves positive and it follows that the conduct is in conformity with substantive law, the authorisation must be granted.
Следователно забраната поначало е обвързана с уговорката за издаване на разрешение, ако в процедурата по издаване не бъдат установени законни основания за отказ.
From the outset, therefore, the prohibition applies subject to the reservation that permission is to be granted if the authorisation procedure does not reveal any legal grounds for refusal.
Поради това в случай на „разрешение“ се говори и за „забрана с уговорка за издаване на разрешение“ (вж. във връзка с това Maurer, H., Allgemeines Verwaltungsrecht, 15. Auflage, München 2004, Randnr. 51, S. 218).
Thus, in the case of a ’permit’ one can equally refer to a ’prohibition qualified by a reservation of authorisation’ (see on that point Maurer, H., Allgemeines Verwaltungsrecht, 15th edition, Munich, 2004, point 51, p. 218).
Наличието на такава забрана с уговорка за издаване на разрешение несъмнено потвърждава ограничителния характер на люксембургската разпоредба на член 7, параграф 1 от Закона от 20 декември 2002 г.
The existence of such a prohibition unless authorisation is given also clearly confirms the restrictive nature of the Luxembourg rule established by Article 7(1) of the Law of 20 December 2002.
Относно командироването на служители от трета държава от страна на предприятие за предоставяне на услуги, установено в друга държавачленка, Съдът вече се е произнесъл с решение в смисъл, че националната разпоредба, която обвързва предоставянето на услуги в страната от предприятие за предоставяне на услуги, установено в друга държавачленка, с разрешение от държавен орган, представлява ограничаване на свободното предоставяне на услуги по смисъла на член 49 ЕО. Вж.
As regards the deployment of workers from nonmember States by a service provider established in the Community, the Court has already held that national legislation which makes the provision of services within national territory by an undertaking established in another Member State subject to the issue of an administrative visa constitutes a restriction on the freedom to provide services within the meaning of Article 49 EC.
Решение по дело Комисия/Австрия (посочено в бележка под линия 47, точка 40), Решение по дело Комисия/Люксембург (посочено в бележка под линия 46, точка 24) и Решение по дело Vander Elst (посочено в бележка под линия 32, точка 15).
See Commission v Austria, cited in footnote 47, paragraph 40; Commission v Luxembourg, cited in footnote 46, paragraph 24; and Vander Elst, cited in footnote 32, paragraph 15.
I-791, точка 12) и Решение от 15 юни 1995 г. по дело Комисия/Люксембург (C-220/94, Recueil, стр. I-1589, точка 10).
54 — In the same vein, with regard to directives, see Case C-360/87 Commission v Italy [1991] ECR I-791, paragraph 12, and Case C-220/94 Commission v Luxembourg [1995] ECR I-1589, paragraph 10.
I-541, точки 22—25) и Решение от 6 март 2003 г. по дело Комисия/Люксембург (C-478/01, Recueil, стр. I-2351, точка 20).
In addition, see Case C-162/99 Commission v Italy [2001] ECR I-541, paragraphs 22 to 25, and Case C-478/01 Commission v Luxembourg [2003] ECR I-2351, paragraph 20.
55 — В решението на Inspection du travail et des mines от 29 април 2004 г., подлежащо на предварително изпълнение, с което тя забранява извършването на услуги от нерегистрирани работници („ordonnance executoire par provision: cessation de prestations de travail détachées non-déclarées“), копие от което е приложено като приложение A-5 към исковата молба, Inspection du travail et des mines посочва, че документацията за социалноосигурителния и трудовоправния статус на командированите работници трябва да бъде представяна преди трансграничното предоставяне на услуги, като думата „antérieurement“ е изписана с главни букви, очевидно с цел информиране на предполагаеми нелегално действащи предприятия.
55 — In the provisionally enforceable order of the labour inspectorate dated 29 April 2004 by which it prohibits the provision of services by non-registered workers (‘ordonnance exécutoire par provision: cessation de prestations de travail détachées non-déclarées’), included as a copy in Annex A-5 to the Commission’s application, the labour inspectorate draws attention to the fact that the documents relating the social security and employment law status of the posted workers must be submitted prior to the provision of transnational services with the word ’antérieurement’ written in capital letters, evidently to educate undertakings whose operations are putatively illegal.
КОМИСИЯ/ЛЮКСЕМБУРГ необходимо 57.
COMMISSION v LUXEMBOURG where this proves necessary.
Следователно с фактическото въвеждане на уговорка за издаване на разрешение в член 7, параграф 1 от Закона от 20 декември 2002 г. люксембургското правителство надвишава онова, което Съдът счита за необходимо.
57 In introducing a de facto condition of prior authorisation in Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 the Luxembourg rule thus goes beyond what is regarded by the Court as proportionate.
такова „поискване“.
bly it must itself trigger that ’demand’.
Тъй като при липса на подобно „поискване“ в крайна сметка предприятието не може да се възползва от свободата на предоставяне на услуги, без да бъде изложено на административно- или наказателноправни санкции, това ограничение се проявява като абсолютна забрана, което с оглед на възможността за прилагане на не толкова радикални мерки не може да се приеме като необходимо за осигуряване на закрила на работниците.
Since in the absence of such a ’demand’ an undertaking cannot in practice take advantage of the freedom to supply services without risking administrative or penal sanctions, that restriction operates as an absolute prohibition which, given the possibility of having recourse to less-restrictive measures, cannot be regarded as necessary for the purposes of worker protection.
От всичко това следва, че при тази разпоредба става дума за злоупотреба при предварителен контрол, несъвместима с член 49 ЕО.
It follows from the above that this rule constitutes prior monitoring for abuse which is incompatible with Article 49 EC.
В този смисъл и това твърдение за нарушение е основателно.
Accordingly, this complaint is also well founded.
По четвъртото правно основание
The fourth complaint
Като допълнително административно изискване, което създава затруднения за предприятия със седалище в друга държавачленка при командироване на работници, предписанието на член 8 от Закона от 20 декември 2002 г. за определяне на пълномощник ad hoc, установен в Люксембург, представлява ограничаване на свободното предоставяне на услуги по смисъла на член 49 ЕО 58.
As an additional administrative requirement liable to render the posting of workers more difficult for undertakings established in another Member State, the designation of an ad hoc agent resident in Luxembourg provided for by Article 8 of the Law of 20 December 2002 constitutes a restriction on the freedom to provide services within the meaning of Article 49 EC.
В заключение считам за необходимо да напомня във връзка с това, че последно в Решение по дело Комисия/Люксем-бург 56 по отношение на несъразмерността между разрешението като предпоставка за започване на дейност и приложимостта на по-леки средства Съдът е установил следното: „Ако предприятие за предоставяне на услуги бъде задължено предварително да уведомява местните власти за присъствието на един или повече командировани работници, очакваната продължителност на престоя и услугата/услугите, за чието извършване са командировани, тази мярка би била също толкова ефикасна, колкото и спорното условие, и същевременно не толкова радикална.
Finally, in this connection I consider it imperative to recall that, as regards the disproportionate character of an authorisation as a condition for taking up employment and the applicability of less-stringent measures, in Commission v Luxembourg 56the Court recently held: ’A measure which would be just as effective whilst being less restrictive than the measure at issue here would be an obligation imposed on a service-providing undertaking to report beforehand to the local authorities on the presence of one or more deployed workers, the anticipated duration of their presence and the provision or provisions of services justifying the deployment.
Тя би позволила на съответните органи да контролират спазването на люксембургските разпоредби в областта на социалната сигурност за срока на командироването и при това да държат сметка за задълженията, които предприятието има и по силата на действащите норми в тази област на държаватачленка по произход“.
It would enable those authorities to monitor compliance with Luxembourg social welfare legislation during the deployment while at the same time taking account of the obligations by which the undertaking is already bound under the social welfare legislation applicable in the Member State of origin.’
При тези обстоятелства е уместно приемащата държавачленка да ограничи намесата си до проверка на изискваните от доставчика на услуги сведения при започване на дейността в приемащата държавачленка и да прибягва до репресивни мерки само ако това се окаже
In those circumstances it is more appropriate that the host Member State restricts its intervention to verifying the requisite information provided by the service provider on commencing activities in the host Member State and only has recourse to sanctions
I-885, точка 28) относно германска разпоредба, която предвижда процедура по предварително одобрение при командироване на граждани на трети страни, работещи за доставчик на услуги, установен в друга държава-членка.
57 — In the same vein see also the Opinion of Advocate General Geelhoed in Commission v Germany, cited in footnote 11, point 28, as regards a German rule which subjected the deployment of third-country nationals employed by a service provider established in another Member State for the provision of services on German territory to a prior authorisation procedure.
Затова предварителната мярка за контрол не би могла да бъде обоснована с необходимостта да се установи, че командироването е законосъобразно.
According to the Advocate General, prior authorisation measures are disproportionate, since undertakings which do not comply with national legislation on worker protection must bear the responsibility for a posting effected unlawfully and can always be held liable in that regard.
56 — Решение по дело Комисия/Люксембург, посочено в бележка под линия 46, точка 31.
Accordingly, monitoring in advance cannot be justified by the necessity of ensuring that the posting is effected lawfully.
5 от отговора си на официалното уведомително писмо на Комисията.
58 — This is implicitly admitted by the Luxembourg Government on page 5 of its reply to the Commission’s letter of formal notice.
В него то отчита специфичната принуда, налагана на чуждестранните предприятия чрез изискването за определяне на пълномощник ad hoc, установен в Люксембург.
It acknowledges therein the particular constraints caused by the requirement to nominate an ad hoc agent resident in Luxembourg.
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-ЖА TRSTENJAK — ДЕЛO C-319/06 се провери дали ограниченията на свободното предоставяне на услуги, произтичащи от тази национална разпоредба, са оправдани с цел от обществен интерес, а ако това е така, дали са необходими за преследване на тази цел, и то с подходящи средства.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-319/06 is directly contrary to the freedom to provide services, in so far as it renders impossible, in that Member State, the supply of services by undertakings established in other Member States.
Люксембургското правителство се позовава на закрилата на работниците, борбата със злоупотребите и необходимостта от ефикасен контрол.
The Luxembourg Government relies on the objectives of worker protection, the combating of abuse and the need for effective monitoring.
Вече бе споменато, че както закрилата на работниците, така и борба със злоупотребите се считат за легитимни цели 59, докато осъществяването на контрол с цел прилагане на вътрешни защитни разпоредби се счита за съвместимо с правото на Общността, доколкото този надзор протича в границите, набелязани в правото на Общността 60.
As I have already indicated, both the social protection of workers and the combating of abuse are recognised as legitimate objectives, 59 whilst the carrying out of monitoring in order to implement protective measures required by national law is considered compatible with Community law provided that such supervision is effected within the limits established by Community law. 60
По същество люксембургското правителство твърди, че никъде в член 8 от Закона от 20 декември 2002 г. не се посочват точни характеристики на въпросния пълномощник ad hoc.
The Luxembourg Government essentially argues that nothing in Article 8 of the Law of 20 December 2002 makes any reference to the precise characteristics of the ad hoc agent at issue.
Нямало изискване той да е юридическо или физическо лице, нито да е структура, предоставяща възмездно услуги.
There is no requirement that the latter should be a natural or legal person or that it should be a body which is remunerated.
Важно било единствено Inspection du travail et des mines да знае името на лицето, при което се съхраняват необходимите документи.
The only thing that matters is that the labour inspectorate is aware of the name of the person with whom the requisite documents have been lodged.
Пълномощник ad hoc по смисъла на тази разпоредба в строителния бранш например би могъл да бъде основният предприемач, негов отговорен служител или някое строително управление.
In the construction industry, for example, an ad hoc agent for the purposes of that provision could be either the prime contractor, the foreman or a construction authority.
На първо място, трябва да се отбележи, че никоя държавачленка не може да поставя като условие за предоставянето на услуги на територията ѝ спазването на всички условия, които се прилагат по отношение на клонове на предприятия, което би направило практически неприложими разпоредбите на Договора за ЕО, чиято цел е именно да осигури свобода на предоставянето на услуги 61.
First, it must be observed that a Member State may not make the provision of services in its territory subject to compliance with all the conditions required for establishment, thereby depriving of all practical effectiveness the provisions of the EC Treaty whose object is to guarantee the freedom to provide services. 61
Съответно в Решение по дело Комисия/Италия 62 Съдът е счел за несъвместимо със
Accordingly, in Commission v Italy 62 the Court held that the requirement that undertakings providing temporary labour which wish to supply manpower to customers established in Italy must have their registered office or a branch office on Italian territory
Срещу това следва да се възрази, че подобно тълкуване изобщо не намира израз в член 8 от Закона от 20 декември 2002 г. и дори е в противоречие със законовите изисквания.
In response, it must be observed, however, that no support for such interpretation is to be found in Article 8 of the Law of 20 December 2002. That interpretation even contradicts the legislative provisions.
От формулировката по-скоро еднозначно следва, че въпросният пълномощник ad hoc трябва да е „установен“ в Люксембург, т.е. „центърът на интересите му“ или „обичайното му местожителство“ да е в страната.
Rather, it follows clearly from the provision’s wording that the ad hoc agent in question must be ’resident’ in Luxembourg, that is to say the ’centre of his activities’ or his ’place of normal residence’ must be in that State.
Както Комисията правилно отбелязва, този елемент от фактическия състав предполага „пос -тоянно местожителство“ или поне пребиваване, чиято продължителност надвишава срока на предоставяне на услугите.
As the Commission correctly observes, that requirement presupposes ’permanent residence’ or at least a stay for a period exceeding that for which services are provided.
Оттук следва, че изискванията на член 8 от Закона от 20 декември 2002 г. не са изпълнени,
It follows from that circumstance that the requirements of Article 8 of the Law of
КОМИСИЯ/ЛЮКСЕМБУРГ ако необходимите документи се съхраняват например от някой командирован работник.
20 December 2002 are not satisfied, for example, if the necessary documents are kept with one of the deployed workers.
Както всички други държавичленки, и Великото херцогство Люксембург е длъжно да се включи в споменатата система за административно сътрудничество, за да следи за спазването на съответните условия за наемане на работа.
64The Grand Duchy of Luxembourg, like all other Member States, is required to participate in the said system for administrative assistance in order to monitor compliance with the terms and conditions of employment concerned.
В този смисъл люксембургското правителство не е изпълнило процесуалното си задължение за обосноваване и доказване.
To that extent, the Luxembourg Government has failed in procedural terms to discharge its burden of proof.
Това заключение ми се струва несъвместимо с практиката на Съда.
In my view, that result is incompatible with the Court’s case-law.