natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Член 3, параграф 1 от Директива 2004/38.
Regulation (EEC) No 1612/68 of the Council of 15October 1968 on freedomofmovement for workers within the Community (OJ, English Special Edition 1968 (II), p.
Съдът стига до извода, че общностното право допуска разглежданата национална правна уредба, при условие че са изпълнени някои изисквания.
Court of Justice their marriage took place and of how that spouse entered the host Member State, and that it is not necessary for the citizen to have already founded a family at the time when he moves in order for his family members who are nationals of non-membercountries to be able to enjoy the rights conferred by that directive.
От една страна, личното поведение на този гражданин трябва да представлява истинска, настояща и достатъчно сериозна заплаха, която засяга някой от основните интереси на обществото. От друга страна, предвидената рестриктивна мярка трябва да е необходима и пропорционална на постигането на преследваната с нея цел.
Finally, the words ‘family members [of Union citizens] who accompany… them’(15) must be interpreted as referring both to the family members of a Union citizen who entered the host Member State with him and to those who reside with him in that Member State, without it being necessary, in the latter case, to distinguish according to whether they entered that Member State before or after the Union citizen or before or after becoming his family members.
По дело Nerkowska (Решение от 22 май 2008 г., C-499/06) Съдът постановява, че правото на всеки гражданин на Съюза да се придвижва и да пребивава свободно на територията на държавитечленки трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска законодателство на държавачленка, по силата на което като цяло и при всички обстоятелства последната отказва да изплаща на своите граждани обезщетение, предоставяно на цивилните жертви на войната или репресиите, само поради факта, че те не пребивават през целия период на изплащане на това обезщетение на територията на тази държава, а пребивават на територията на друга държавачленка.
In Jipa, the question before the Court was whether Community law, and in particular Directive 2004/38, precludes national legislation that allows the right of a national of a Member State to travel to another Member State to be restricted, in particular on the ground that he has previously been expelled from the latter Member State on account of his‘illegal residence’there.
Съдът припомня, че посоченото обезщетение е от компетентността на държавитечленки, но че последните трябва да упражняват тази компетентност при спазване на общностното право, в частност на правото на свободно движение на гражданите на Съюза.
The Court noted that such a national enjoys the status of a citizen of the Union and may therefore rely, including against his Member State of origin, on the right of freemovement and residence within the territory of the Member States, which includes both the right to enter a Member State other than the one of origin and the right to leave the State of origin.
Изискването за пребиваване на национална територия за предоставянето на това обезщетение е ограничение на упражняването на тази свобода.
However, the right of freemovement may be subject to limitations and conditions envisaged by the Treaty, inter alia on the basis of requirements of public policy or public security which the Member States have power to determine.
Съдът приема, че представляват обективни съображения от общ интерес, които могат да обосноват това ограничение, както желанието да се гарантира наличието на връзка между обществото в засегнатата държавачленка и получателя на обезщетението, така и необходимостта да се провери дали последният продължава да отговаря на условията за предоставяне на това обезщетение.
In the Community context, those requirements must, however, be interpreted strictly. The Court explained that such restriction simply in particular that, in order to be justified, measures taken on grounds of public policy or public security must be based exclusively on the personal conduct of the individual concerned and not on considerations of general prevention.
Същевременно обстоятелството, че от една страна, дадено лице е гражданин на държаватачленка, която предоставя съответното обезщетение, и от друга страна, фактът, че лицето е живяло в тази държавачленка повече от двадесет години, може да са достатъчни, за да се установи тази връзка.
A measure restricting freemovement must be adopted in the light of considerations pertaining to the protection of public policy or public security in the Member State imposing it ; while the authorities of that Member State are not precluded from being able to take into account reasons advanced by another Member State to justify a decision to remove a Community national from the territory of the latter State, the restrictive measure cannot be based exclusively on those reasons.
При тези обстоятелства изискването за пребиваване през целия период на изплащане на обезщетението трябва да се счита за несъразмерно.
The Court concluded that Communitylaw does not preclude the national legislation in question, provided that certain requirements are met.
Свободно движение на стоки
The requirement of residence in national territory in order for the benefit to be granted is a restriction on the exercise of that freedom. The Court
Съд на Европейските общности
In those circumstances, the requirement of residence throughout the period of payment of the benefit must be held to be disproportionate.
Развитие и дейност
Freemovement of goods
Найнапред по дело Dynamic Medien (Решение от 14 февруари 2008 г., C-244/06, Сборник, стр.
In the field of the freemovement of goods, the Court delivered a number of judgments concerning the compatibility with Community legislation of national provisions amounting to measures having equivalent effect to quantitative restrictions.
I-505) Съдът се е спрял на германска национална правна уредба, по силата на която са забранени продажбата и прехвърлянето по пощата на видеограми, по отношение на които нито компетентен национален орган, нито национална организация за саморегулиране на доброволен принцип не е извършил(а) контрол и класификация за целите на закрилата на непълнолетните лица и върху които няма обозначение от този орган или тази организация за минималната възраст за гледането на тези видеограми.
First of all, in Case C-244/06 Dynamic Medien [2008] ECR I-505, the Court turned its attention to German rules prohibiting the sale and transfer by mail order of image storage media which have not been examined and classified by a competent national authority or by a national voluntary self-regulatory body for the purposes of protecting young persons and which do not bear a label from that authority or body indicating the age from which those image storage media may be viewed.
Съдът постановява, че такава правна уредба не съставлява условие за продажба, което може пряко или непряко, действително или потенциално да възпрепятства търговията между държавитечленки, а мярка с равностоен на количествено ограничение ефект по смисъла на член 28 ЕО, която по принцип е несъвместима с произтичащите от последния задължения.
The Court held that such rules do not constitute a selling arrangement which is capable of hindering, directly or indirectly, actually or potentially intra-Community trade, but a measure having equivalent effect to quantitative restrictions within the meaning of Article 28 EC and are, in principle, incompatible with the obligations arising from that provision.
Според Съда такава правна уредба може все пак да бъде обоснована от целта за закрила на детето, доколкото е пропорционална на тази цел, какъвто е случаят, когато тя не се противопоставя на всяка форма на продажба на неконтролирани видеограми и когато допуска вноса и продажбата на такива видеограми на възрастни лица, като следи децата да нямат достъп до тях.
According to the Court, such rules may, however, be justified by the objective of protecting children, insofar as the rules are proportionate to that objective, as will be the case where they do not preclude all forms of marketing of unchecked image storage media and it is permissible to import and sell such image storage media to adults, while ensuring that children do not have access to them.
Положението би било различно само ако установената с тази правна уредба процедура за контрол, за класификация и за обозначаване не е лесно достъп на или не може да бъде приключена в разумен срок или ако решението за отказ не подлежи на обжалване по съдебен ред.
It could be otherwise only if it appears that the examining, classifying and labelling procedure established by those rules is not easily accessible or cannot be completed within a reasonable period or that the decision of refusal cannot be open to challenge before the courts.
Накрая следва да се посочи делото Gysbrechts и Santurel Inter (Решение от 16 декември 2008 г., С-205/07), свързано със съвместимостта на белгийската правна уредба в областта на договорите за продажба от разстояние сДоговора ЕО.
Next, in Case C-141/07 Commission v Germany (judgment of 11 September 2008), the Court was faced with German legislation concerning the requirements which external pharmacies had to meet if they were to be eligible to supply medicinal products to hospitals situated in Germany, requirements which, in practice, necessitated a degree of geographical proximity between the pharmacy supplying the medicinal products and the hospital.
Тази правна уредба забранява на продавача да изисква авансово плащане или пълно плащане от
According to the Court, they are justified, however, on grounds of the protection of public health. Such legislation can achieve the objective of ensuring that the supply of products to hospitals of the Member State concerned is reliable
Съд на Европейските общности потребителя, а дори според белгийските органи и номера на платежната му карта, преди изтичането на императивно установения срок от седем работни дни за отмятане от договора.
Court of Justice and of good quality and, in fact, transposes to the system of external provision of supplies to hospitals requirements analogous to those which characterise the system of internal provision of supplies, namely the requirement that there be one pharmacist who is responsible for the supply of medicinal products and who is, moreover, generally and quickly available in situ.
Действително ползата от такава забрана е само в изключването на риска доставчикът да получи цената преди изтичане на срока за отмятане от договора.
Having taken the view that such prohibitions constitute a measure having equivalent effect to a quantitative restriction on exports, the Court held that, while the prohibition on requiring an advance or payment from the consumer is justified by the needto protect the latter, the imposition on a supplier of a prohibition on requiring that a consumer provide his payment card number goes beyondwhat is necessary to ensure the effective exercise of the consumer’s right to withdraw.
В случай обаче че този риск се прояви, поведението на доставчика само по себе си нарушава забраната да се поиска авансово плащане или пълно плащане от потребителя, която е подходяща и пропорционална мярка за постигане на преследваната от нея цел.
The value of such a prohibition resides only in the fact that it eliminates the risk that the supplier collects the price before expiry of the period for withdrawal. If, however, that risk materialises, the supplier’s action is, in itself, a contravention of the prohibition on requesting an advance or payment from the consumer, which is an appropriate and proportionate measure to attain the objective pursued.
Следователно член 29 ЕО допуска забрана за доставчика при трансгранична продажба от разстояние да изисква авансово плащане или каквото и да е плащане от страна на потребителя преди изтичане на срока за отказ от договора, но не допуска забрана преди изтичане на посочения срок да се иска номерът на платежната карта на потребителя.
Therefore, Article 29 EC does not preclude the prohibition on a supplier, in cross-border distance selling, requiring an advance or any payment from a consumer before expiry of the withdrawal period, but does preclude a prohibition on requesting, before expiry of that period, the number of the consumer’s payment card.
Регламент (ЕИО)№ 2081/92 на Съвета от 14 юли 1992 година относно закрилата на географски указания и наименования за произход на земеделски продукти и храни (ОВ L 208, стр. 1).
Council Regulation (EEC) No 2081/92 of 14 July 1992 on the protection of geographical indications and designations of origin for agricultural products and foodstuffs (OJ 1992 L 208, p. 1).
Развитие и дейност жебно да приема необходимите мерки за санкциониране на своя територия на нарушенията на ЗНП, произхождащи от друга държавачленка.
Finally, regarding the State’s obligation to proceed against conduct infringing the PDO, the Court stated that the mere right to rely on the provisions of a regulation before the national courts does not release the Member States from their duty to take the national measures which may be needed to ensure its full application, and found that the legal system in question in this case provided the instruments capable of guaranteeing the protection of the interests both of the producers and of the consumers.
Службите за контрол, на които принадлежи задължението да осигурят спазването на ЗНП, са тези на държаватачленка, от която произхожда ЗНП, и следователно не попадат в компетентността на службите за контрол на разглежданата държава.
However, a Member State is under no obligation to take on its own initiative the measures necessary to penalise, on its territory, infringements of PDOs from another Member State. The inspection structures whose task it is to ensure compliance with the PDO are those of the Member State from which the PDO comes and do not therefore fall within the inspection authorities of the State in question.
Свободно движение на хора, услуги и капитали
Freemovement of persons, services and capital
В областта на свободата на установяване делото Cartesio (Решение от 16 декември 2008 г., C-210/06) дадена Съда повод да уточни своята практика относно правото на дружествата да преместват седалището си в рамките на Съюза.
In relation to the freedom of establishment, Case C-210/06 Cartesio (judgment of 16 December 2008) gave the Court an opportunity to clarify its case-law concerning the right of companies to move their company seat within the Union.
Отправеният до Съда преюдициален въпрос се отнася до съвместимостта с членове 43 ЕО и 48 ЕО на унгарското законодателство, което възпрепятства възможността дружество, учредено по силата на националното право, да премести своето седалище в друга държавачленка, запазвайки качеството си на дружество, уредено от националното право на държаватачленка по учредяване.
The question referred to the Court for a preliminaryruling concerned the compatibility with Articles 43 EC and 48 EC of Hungarian legislation under which a company incorporated under national law may not transfer its seat to another Member State whilst retaining its status as a company governed by the law of the Member State of incorporation.
Съдът отговаря, че с оглед на настоящото състояние на общностното право посочените членове допускат такова законодателство.
The Court replied that, as Communitylaw now stands, those articles do not preclude such legislation.
Действително, в съответствие с член 48 ЕО при липсата на еднообразна, предоставена от общностното право дефиниция на дружествата, които могат да се ползват от правото на установяване въз основана единна привръзка, определяща приложимото спрямо дадено дружество национално право, въпросът дали член 43 ЕО се прилага спрямо дружество, което се позовава на установената в този член основна свобода, представлява предварителен въпрос, който с оглед на настоящото състояние на общностното право може да получи отговор само в приложимото национално право.
In accordance with Article 48 EC, in the absence of a uniform Communitylaw definition of the companies which may enjoy the right of establishment on the basis of a single connecting factor determining the national law applicable to a company, the question whether Article 43 EC applies to a company which seeks to rely on the fundamental freedom enshrined in that article is a preliminary matter which, as Communitylaw now stands, can only be resolved by the applicable national law.
Според Съда само ако се провери дали това дружество действително се ползва от свободата на установяване с оглед на посочените в член 48 ЕО условия възниква въпросът дали посоченото дружество е изправено пред ограничение на тази свобода по смисъла на член 43 ЕО.
In consequence, according to the Court, the question whether the company is faced with a restriction on the freedom of establishment, within the meaning of Article 43 EC, can arise only if it has been established, in the light of the conditions laid down in Article 48 EC, that the company actually has a right to that freedom.
Следователно една държавачленка разполага с правомощието да определя както привръзката, която изисква от дружеството, за да може то да се разглежда като учредено по нейното национално право и което на това основание може да се ползва от правото на установяване, така и изискваната привръзка за по-нататъшното запазване на това негово качество.
Thus a Member State has the power to define both the connecting factor required of a company if it is to be regarded as incorporated under the law of that Member State and, as such, capable of enjoying the right of establishment, and that required if the company is to be able subsequently to maintain that status.
Това правомощие обхваща възможността тази държавачленка да не допуска уредено по нейното национално право дружество да запази това качество, ако възнамерява да се преобразува в друга държавачленка чрез преместване на своето седалище на територията на последната, като по този начин скъсва предвидената от националното право на държаватачленка по учредяване привръзка.
That power includes the possibility for that Member State not to permit a company governed by its law to retain that status if the company intends to reorganise itself in another Member State by moving its seat to the territory of the latter, thereby breaking the connecting factor required under the national law of the Member State of incorporation.
Все в областта на свободата на установяване, споменаване заслужава и делото Lidl Belgium (Решение от 15 май 2008 г., C-414/06), образувано по преюдициално запитване относно съвместимостта с член 43 ЕО на германския данъчен режим, който изключва приспадането от местно дружество на загубите, отнасящи се до негов чуждестранен постоянен обект.
Also in relation to the freedom of establishment, and equally noteworthy, Case C-414/06 Lidl Belgium (judgment of 15 May 2008) was initiated by a reference for a preliminaryruling concerning the compatibility with Article 43 EC of the German tax regime under which a resident company may not deduct losses relating to a non-resident permanent establishment belonging to it.
Съдът уточнява най-напред, че обхватът на член 43 ЕО включва учредяването и пълното притежание от физическо или юридическо лице, установено в една държавачленка, на постоянен обект, който не е отделно юридическо лице и се намира в друга държавачленка, както и дейността на дружество в друга държавачленка чрез постоянен обект, определен в приложима спогодба за избягване на двойното данъчно облагане, който за целите на данъчното право, чийто
The Court first made clear that the scope of application of Article 43 EC extends to the creation and the outright ownership by a natural or legal person established in a Member State of a permanent establishment not having a separate legal personality situated in another Member State, as well as to a company’s activity in another Member State through a permanent establishment, as defined in a relevant double taxation convention, which constitutes, under
Съд на Европейските общности източник е Спогодбата, е самостоятелна единица.
Court of Justice tax convention law, an autonomous entity.
По-нататък, Съдът постановява, че член 43 ЕО допуска дружество, установено в една държавачленка, да няма възможност да приспадне от данъчната си основа загуби, отнасящи се до негов постоянен обект, който се намира в друга държавачленка, доколкото по силата на спогодба за избягване на двойното данъчно облагане доходите на този обект се облагат във втората държавачленка, където споменатите загуби могат да бъдат признати при облагането на доходите на този постоянен обект през следващи години.
The Court went on to hold that Article 43 EC does not preclude a situation in which a company established in a Member State cannot deduct from its tax base losses relating to a permanent establishment belonging to it and situated in another Member State, to the extent that, by virtue of a double taxation convention, the income of that establishment is taxed in the latter Member State where those losses can be taken into account in the taxation of the income of that permanent establishment in future accounting periods.
Действително такъв данъчен режим установява различното данъчно третиране, поради което местно дружество може да бъде възпряно да упражнява своята дейност чрез постоянен обект, намиращ се в друга държавачленка.
It is true that such a tax regime gives rise to a difference in tax treatment, by reason of which a resident company could be discouraged from carrying on its business through a permanent establishment situated in another Member State.
Според Съда обаче такъв режим може да бъде обоснован от гледна точка на необходимостта от запазване на разпределението на данъчните правомощия между държавитечленки и на необходимостта от предотвратяване на опасността от двойно признаване на загубите, които, взети заедно, преследват законни цели, съвместими с Договора, и поради това съставляват императивни съображения от обществен интерес, стига този режим да е пропорционален на посочените цели.
Nevertheless, according to the Court, such a tax regime can be justified in the light of the needto safeguard the allocation of the power to tax between the Member States and the needto prevent the danger that the same losses will be taken into account twice which, taken together, pursue legitimate objectives compatible with the Treaty and thus constitute overriding reasons in the public interest, provided that the regime is proportionate to those objectives.
В областта на свободното предоставяне на услуги специално внимание следва да се отдели на три дела.
So far as concerns the freedom to provide services, attention must be drawn to three cases in particular.
На първо място, това е делото Centro Europa 7 (Решение от 31 януари 2008 г., C-380/05, Сборник, стр. I-349) относно италиански оператор в сектора на телевизионната дейност, титуляр на концесия, разрешаваща излъчване, който е в невъзможност да излъчва поради липсата на разпределяне на радиочестоти за излъчване.
The first is Case C-380/05 Centro Europa 7 [2008] ECR I-349, concerning an Italian operator in the television broadcasting sector to which broadcasting authorisation had been granted, but which was unable to broadcast without broadcasting radio frequencies allocated to it.
Съдът тълкува разпоредбите на общностното право17, отнасящи се до критериите за отпускане на тези радиочестоти.
The Court interpreted the Communitylaw provisions (17) relating to the grant of the radio frequencies.
Той посочва, че последователното прилагане на въведените от италианското законодателство в полза на съществуващите канали преходни режими има за последица възпрепятстването на достъпа до пазара на лишените от радиочестоти за излъчване оператори.
It observed that the successive application of the transitional arrangements structured, under Italian legislation, in favour of the incumbent networks had the effect of preventing operators without broadcasting radio frequencies from accessing the market.
Общото разрешение за извършване на дейност на пазара на услугите по разпръскване единствено в полза на съществуващите канали укрепва този ограничителен ефект.
The issuing of general authorisation to operate on the broadcasting services market only to the incumbent networks consolidated that restrictive effect.