natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Следователно въпросът за допустимостта трябва да се прецени с оглед на всяко от тези твърдения за нарушения, групирани при необходимост в правни основания.
It is, therefore, with respect to each of the heads of claim, where necessary in consolidated pleas, that the question of admissibility needs to be considered.
В това отношение следва да се напомни, че по силата на член 44, параграф 1, буква в) от Процедурния правилник всяка искова молба или жалба трябва да посочва предмета на спора и кратко изложение на изложените правни основания.
In this respect, it should be remembered that, under Article 44(1)(c) of the Rules of Procedure, an application must indicate the subjectmatter of the proceedings and include a brief statement of the grounds relied on.
Според постоянната съдебна практика това посочване трябва да е достатъчно ясно и точно, за да позволи на ответника да подготви защитата си, а на Първоинстанционния съд — да се произнесе по иска или жалбата, при необходимост без друга опорна информация.
According to consistent case law, this indication must be sufficiently clear and precise so as to allow the defendant to prepare its defence and the Court to decide the case, if necessary, without other supporting information.
С оглед на гарантиране на правната сигурност и на доброто правораздаване, за да бъдат допустими искът или жалбата, е необходимо съществените правни и фактически обстоятелства, на които те се основават, да произтичат по логичен и разбираем начин от текста на самата искова молба или жалба.
In order to ensure legal certainty and sound administration of justice, it is necessary, for an action to be admissible, that the basic matters of fact and law relied on appear coherently and intelligibly in the text of the application itself.
От гореизложените съображения следва, че при преценката на съответствието на исковата молба или жалбата с изискванията на член 44, параграф 1 от Процедурния правилник съдържанието на писмената реплика по принцип е неотносимо.
It is apparent from the above observations that, in reviewing the compliance of the application with the requirements of Article 44(1) of the Rules of Procedure, the contents of the reply are, by definition, not relevant.
В частност приетата съгласно съдебната практика допустимост (вж. по-конкретно Решение на Първоинстанционния съд от 27 февруари 1997 г. по дело FFSA и др./Комисия, T-106/95, Recueil, стр. II-229, точка 125 и Решение на Първоинстанционния съд от 28 януари 1999 г. по дело BAI/Комисия, T-14/96, Recueil, стр.
In particular, the admissibility, permitted by case law (see, in particular, the judgments of the Court of First Instance in Cases T-106/95 FFSA and Others v Commission [1997] ECR II-229, paragraph 125 and T-14/96 BAI v Commission [1999] ECR II-139, paragraph 66) of pleas and arguments put forward in the reply as amplifications of pleas in the application cannot be raised with the aim of compensating for a failure, arising during the initiation of the action, to comply with the requirements of Article 44(1) of the Rules of Procedure, without rendering the latter provision devoid of purpose.
Освен това, що се отнася до позоваването от страна на жалбоподателя на задължението за мотивиране на общностните актове, следва да се отбележи, че макар да е възможно при акт, приет от институция, действително да бъде смекчено
Furthermore, with respect to the applicant’s reference to the requirement for a statement of reasons for Community measures, it should be pointed out that whilst, in the case of a measure adopted by an institution, the requirement to state reasons
TF1/КОМИСИЯ задължението за посочване на мотиви в него, когато адресатът познава добре съпътстващия приемането му контекст (вж. в този смисъл Решение на Съда от 29 октомври 1981 г. по дело Arning/Комисия, 125/80, Recueil, стр. 2539, точка 13 и Решение на Съда от 7 март 1990 г. по дело Hecq/Комисия, C-116/88 и C-149/88, Recueil, стр.
TF1 v COMMISSION in the measure may indeed be eased where the addressee is familiar with the background to its adoption (see, in this regard, the judgments of the Court 125/80 Arning v Commission [1981] ECR 2539, paragraph 13, and C-116/88 and C-149/88 Hecq v Commission [1990] ECR I-599, paragraph 26; the judgment of the Court of First Instance T-123/95 B v Parliament [1997] ECR I-A-245 and II-697, paragraph 51), this possibility of easing the requirement to state reasons may not be applied by analogy to the requirements of sufficient clarity and precision of applications lodged with the Community judicature.
I-599, точка 26, Решение на Първоинстанционния съд от 14 юли 1997 г. по дело B/Парламент, T-123/95, Recueil FP, стр.
These requirements are necessary, in particular, for the benefit of the Community judicature, which has no prior knowledge of the case brought before it.
Всъщност тези изисквания са предвидени по-конкретно в интерес на общностния съд, който не разполага с никакви предварителни данни относно висящото пред него дело.
Furthermore, in the interests of ensuring legal certainty with respect to defining the terms of the legal argument, and the sound administration of justice, presumed familiarity with the file on the part of the institution which drafted the measure cannot be taken into consideration as a ground for waiving the requirements of Article 44(1) of the Rules of Procedure.
Повдигнатите в жалбата правни основания следва да се разгледат в светлината на гореизложените съображения.
It is in the light of the above considerations that the pleas in the application should be examined.
Жалбата формално съдържа две правни основания за отмяна.
The application formally includes two pleas for annulment.
Първото правно основание е изведено от погрешно мотивиране на обжалваното решение и от нарушение на общностното право, и в частност на член 86, параграф 2 ЕО и на разпоредбите относно държавните помощи.
The first plea is based on the incorrect statement of reasons in the contested decision and on a breach of Community law; in particular, of Article 86(2) EC and the provisions on state aids.
Второто правно основание се извежда от нарушение на разпоредбите на Директива 80/723/ЕИО на Комисията от 25 юни 1980 година относно прозрачността на финансовите отношения между държавитечленки и публичните предприятия (ОВ L 195, стр.
The second plea is based on a breach of the provisions of Commission Directive 80/723/EEC of 25 June 1980 on the transparency of financial relations between Member States and public undertakings (OJ 1980 L 195, p.
35), изменена с Директива 93/84/ЕИО на Комисията от 30 септември 1993 година (ОВ L 254, стр.
35), as amended by Commission Directive 93/84/EEC of 30 September 1993 (OJ 1993 L 254, p.
16), и от нарушение на Протокола за системата на публичното радио- и телевизионно разпространение в държавитечленки (ОВ C 340, 1997 г., стр.
16), and of the Protocol on the system of public broadcasting in the Member States (OJ 1997 C 340, p.
109, наричан по-нататък „Протоколът от Амстердам“), приложен към Договора за ЕО посредством Договора от Амстердам.
109, ‘Amsterdam Protocol’), annexed to the EC Treaty by the Treaty of Amsterdam.
Това правно основание е разгледано в точки 32—41 от жалбата.
This plea concerns paragraphs 32 to 41 of the application.
Точки 32—37 от жалбата обаче само описват анализа на Комисията, според който тази институция е приела, че задачите, възложени на France 2 и на France 3,
Paragraphs 32 to 37 of the application, in any event, merely describe the Commission’s analysis, in which the Commission was of the opinion that the roles entrusted to France 2 and France
ОПРЕДЕЛЕНИЕ ОТ 19.5.2008 г. — ДЕЛО T-144/04 представлявали услуги от общ икономически интерес (наричани по-нататък „УОИИ“) по смисъла на член 86, параграф 2 ЕО.
3 constituted services of general economic interest (‘SGEI’) within the meaning of Article 86(2) EC.
Изложението на първото твърдение за нарушение в рамките на първото правно основание започва от точка 38 от жалбата.
The description of the first head of claim put forward within the context of the present plea begins at paragraph 38 of the application.
В първа алинея от тази точка жалбоподателят „приема […], че анализът на Комисията не взема предвид няколко решаващи обстоятелства, които би трябвало да доведат до обратното заключение“.
In the first line of this paragraph, the applicant ‘contends…that the Commission’s analysis fails to take several essential factors into consideration, which should have led to a completely different conclusion.
Първоинстанционният съд отбелязва, че въпреки това първоначално съображение, което изглежда представлява оспорване от страна на жалбоподателя относно това, че задачите на France 2 и на France 3 могат да представляват сами по себе си УОИИ, текстът на жалбата от точка 38 нататък не съдържа никакви данни в този смисъл.
The Court observes that, in spite of this initial opinion, which seems to indicate that the applicant disputes that the roles of France 2 and France 3 could, in themselves, constitute SGEI, there is nothing after paragraph 38 of the application to that effect.
Така жалбоподателят по никакъв начин не задълбочава това възможно оспорване и изобщо не споменава за съображенията на Комисията, въпреки че са обстоятелствени, относно задачите на France 2 и на France 3, изразени в съображения 69—75 от обжалваното решение.
The applicant in no way substantiates that possible argument, and completely fails to refer to the opinions expressed by the Commission with respect to the roles of France 2 and France 3 in recitals 69 to 75 of the contested decision.
В жалбата след точка 38 изглежда, че жалбоподателят в действителност упреква Комисията, че не е взела предвид твърдяната идентичност „по същество“ на възложените в спецификациите на France 2 и на France 3 задачи, от една страна, със задълженията на жалбоподателя в собствената му спецификация, от друга страна.
After paragraph 38 of the application, it seems that the applicant’s complaint against the Commission is really that it did not take into consideration an alleged similarity ‘in all material respects’, between: (1) the roles entrusted to France 2 and France 3 in their contract documents; and (2) the obligations imposed on the applicant in its own contract documents.
Изглежда според жалбоподателя твърдяната идентичност „по същество“ трябвало да подтикне Комисията да не достига до извода, че задачите на France 2 и на France 3 представлявали УОИИ.
The applicant appears to be arguing that this alleged similarity ‘in all material respects’ should have led the Commission to conclude that the roles of France 2 and France 3 did not constitute SGEI.
Жалбоподателят обаче изтъква това твърдение за нарушение без каквото и да било, дори приблизително, излагане на задачите и на задълженията, съдържащи се в спецификациите, на които той се позовава.
Nevertheless, the applicant puts forward this head of claim without even any vague mention of the roles and obligations contained in the contract documents it relies on.
По-конкретно, жалбоподателят не уточнява по никакъв начин дали твърдяната от него идентичност се отнася до категориите разпространявани програми, до евентуалните изисквания за качество, приложими към цялостната програмна схема, или още до други видове задължения.
In particular, it in no way specifies whether the alleged nature that it complains of concerns types of programmes broadcast, possible qualitative requirements concerning programming in a general sense or other types of obligation.
Следователно Първоинстанционният съд приема, че това твърдение за нарушение на жалбоподателя, както е представено в жалбата, не е формулирано в
The Court, consequently, considers that the applicant’s head of claim, as submitted in the application, lacks the basic clarity and precision required by Article 44(1) of the
TF1/КОМИСИЯ достатъчна степен с необходимата яснота и точност на основание на член 44, параграф 1 от Процедурния правилник с цел гарантиране на правната сигурност и на доброто правораздаване.
Rules of Procedure in order to ensure legal certainty and the sound administration of justice.
Първоинстанционният съд изтъква, във всеки случай, че макар това твърдение за нарушение да може да се сметне за допустимо, що се отнася до член 44, параграф 1 от Процедурния правилник, то би трябвало да се отхвърли като явно неоснователно при липсата на каквото и да било доказателство, представено в негова подкрепа.
The Court observes, in any event, that, although this head of claim could be regarded as admissible under Article 44(1) of the Rules of Procedure, it should be dismissed as clearly unfounded, as no evidence has been produced in support of it.
Всъщност жалбоподателят не е представил в приложение към жалбата нито спецификациите на France 2 и на France 3, нито дори своята собствена спецификация.
In the annex to the application, the applicant submitted neither the contract documents of France 2 and France 3, nor even its own contract documents.
Що се отнася до представянето по време на устната реплика на извършения от жалбоподателя сравнителен анализ на спецификациите, следва да се отбележи, че подобно закъсняло представяне, което изобщо не е било надлежно обосновано, е недопустимо по силата на член 48, параграф 1 от Процедурния правилник.
As for the submission, at the reply stage, of a comparative analysis of these contract documents carried out by the applicant, it should be observed that such a submission, the lateness of which has in no way been validly justified, is inadmissible under Article 48(1) of the Rules of Procedure.
Освен това, за изчерпателност, този сравнителен анализ се оказва още от самото начало неотносим, тъй като покрива периода след юли 1996 г., докато разгледаният в обжалваното решение период на разследване се простира от 1988 г. до 1994 г.
Moreover, and for the sake of completeness, this comparative analysis proved, from the outset, to be irrelevant, since it relates to a period after the month of July 1996, whereas the period of inquiry covered by the contested decision is from 1988 to 1994.
От гореизложеното следва, че първото твърдение за нарушение на жалбоподателя, относно квалификацията като УОИИ на задачите, възложени на France 2 и на France 3, трябва да се отхвърли като недопустимо на основание на член 44, параграф 1 от Процедурния правилник и във всеки случай като явно необосновано.
It is apparent from the above considerations that the applicant’s first head of claim, concerning the classification as SGEI of the roles entrusted to France 2 and France 3, should be dismissed as inadmissible under Article 44(1) of the Rules of Procedure and, in any event, as being clearly without foundation.
В точка 39, първа алинея от жалбата жалбоподателят заявява посредством това, което се представя като второ твърдение за нарушение, че оспорва анализа и исканията на Комисията, що се отнася до оценката, предвид принципа на пропорционалност, на финансовите компенсации, предоставени от Френската република на нейните обществени канали.
In the first subparagraph of paragraph 39, the applicant declares, in what is presented as a second head of claim, that it disputes the analysis and the claims of the Commission with respect to the assessment, in accordance with the principle of proportionality, of the financial compensation granted by the French Republic to its public channels.
Няма никакво доказателство обаче в алинеите, следващи посочената точка 39, което да позволи да се изясни в какво по-точно се състои оспорването на анализа и исканията на Комисията от страна на жалбоподателя.
However, nothing in the following subparagraphs of that paragraph 39 makes it clear precisely what the applicant disputes in the analysis and the Commission’s claims.
Втора, шеста и седма алинея от тази точка всъщност описват приложимите правила или подхода на Комисията, поради което изобщо не съдържат точна аргументация.
The second, sixth and seventh subparagraphs of that paragraph describe the applicable rules or the Commission’s approach, and do not, as a result, contain any precise reasoning.
Трета алинея, като текст, който освен това не е много ясен, изглежда представлява напомняне на представените в рамките на първото твърдение за нарушение твърдения, приети за недопустими или за неоснователни.
The third sub-paragraph, which is moreover unclear in its wording, seems to reiterate claims presented in the context of the first head of claim, which were ruled inadmissible or unfounded.
Що се отнася до четвърта и пета алинея от тази точка, твърдението на жалбоподателя се свежда по същество до това, че цифровите данни, посочени в съображение 86 (таблица 4) от обжалваното решение, били както лаконични, така и неточни.
Regarding the fourth and fifth subparagraphs of that paragraph, the applicant is essentially arguing only that the figures presented in recital 86 (table 4) of the contested decision are both brief and incorrect.
Налага се обаче изводът, че тази критика е лишена от всякакво обяснение.
The fact remains, however, that it is this criticism which lacks any explanation.
В осма и последна алинея от точка 39 жалбоподателят впрочем признава липсата в жалбата на всякакво изложение за поясняване на неговото твърдение за нарушение, тъй като заявява, че „ще развие в следващите си писмени становища икономическите анализи, необходими за опровергаване на подхода на Комисията, който му изглеждал доста спорен“.
In the eighth and final subparagraph of paragraph 39, the applicant, moreover, recognises a lack in the application of any arguments serving to clarify its complaint, as it states that it ‘will shortly set out in writing the economic analysis necessary so as to rebut the Commission’s approach, which seems, in its opinion, to be highly questionable.’
При тези обстоятелства второто твърдение за нарушение следва да се отхвърли като недопустимо, предвид член 44, параграф 1 от Процедурния правилник.
This second head of claim must therefore be dismissed as inadmissible under Article 44(1) of the Rules of Procedure.
В точка 40 от жалбата, която изглежда съответства на трето твърдение за нарушение, жалбоподателят изтъква, че „Комисията […] приема, че цените, прилагани от France 2 и France 3 между 1990 г. и 1994 г. по отношение на рекламите между предаванията, не изглеждат значително по-ниски от прилаганите от TF1 и M6, които са техни конкуренти от частния сектор“.
In paragraph 40 of the application, which appears to constitute a third head of claim, the applicant states that ‘the Commission … took the view that the prices charged by France 2 and France 3 for advertising slots between 1990 and 1994 did not appear to be significantly lower than those charged by TF1 and M6, their private competitors.’
Той добавя, че „[з]а да стигне до това заключение, Комисията се основава на един-единствен критерий: средна стойност GRP (определен в съображение 93 […] от обжалваното решение)“.
It goes on to say that ‘the Commission based this conclusion on a sole criterion: the average cost of GRP (defined in recital 93 … of the contested decision).’
На следващо място жалбоподателят посочва, че „оспор[ва] този анализ и произтичащия от него извод“.
The applicant then declares that it ‘disputes this analysis and the resulting conclusion.’
При все това след точка 40 жалбоподателят изобщо не оспорва, въпреки това посочване, съдържащите се в съображения 90—100 от обжалваното решение преценки на Комисията, независимо че са обстоятелствени.
Nevertheless, after paragraph 40, the applicant, despite this declaration, in no way disputes the Commission’s detailed findings in recitals 90 to 100 of the contested decision.
В частност, той
In particular, it in no way makes clear why the Commission’s use, in its
TF1/КОМИСИЯ изобщо не изяснява в какво се изразява недостатъчното използване от Комисията, в извършения от нея анализ, на данните, изразени чрез GRP (Gross Rating Point (индикатор за въздействие на медиите).
TF1 v COMMISSION analysis, of data expressed in terms of GRP (Gross Rating Point (indicator of media intensity)) should be regarded as inadequate.
Жалбоподателят само отбелязва, че „си задава въпроса за липсата на анализ относно самия факт, че обществените канали, които разполагат с две мрежи, France 2 и France 3, предлагат широко публично представяне в сравнение с предлаганото от жалбоподателя, което може да обясни промените в оповестените цени, като освен това обществените канали, които са широко подкрепяни чрез спорните държавни помощи, не са обвързани от същите изисквания за рентабилност както частните канали“.
It merely states that ‘it questions the lack of analysis concerning the simple fact that the public channels, made up of two networks, France 2 and France 3, offer a broader range than that offered by the applicant, which could explain the differences in price complained of, beside the fact that the public channels, being extensively supported by the contested state aids, are not subjected to the same profit constraints as are the private channels.’
Първоинстанционният съд установява, че жалбоподателят, който впрочем се изразява неясно относно последиците на „широкото публично представяне“, на което се позовава, не представя никакво пояснение относно това, което би следвало да означава подобен израз.
The Court notes that the applicant, being, moreover, unclear about the effects of the ‘broader range’ it refers to, does not supply any explanation of how such an expression should be understood.
Въпреки това, предвид на пръв поглед очевидния факт, че даден телевизонен зрител гледа само един канал в един и същи момент, изразът „широко публично представяне“, използван от жалбоподателя, и следователно евентуалната обосновка, която този израз би могъл да подкрепя, са особено неясни при липса на каквото и да било обяснение в жалбата.
Given the obvious fact that any given television viewer only watches one channel at a time, the expression ‘broader range’ used by the applicant and, consequently, the possible reasoning that could lie behind it are, in the absence of any explanation in the application, particularly vague.
Опитът този израз да се преформулира, с цел разбирането му, в смисъл, че се отнасял до потенциала на УОИИ на френското радио- и телевизионно разпространение поради неговата организация в два канала да разшири публичното представяне на тези програми, което частните телевизионни оператори не биха могли да направят, не съдържа каквото и да било пояснение, като още веднъж се вземе предвид факта, че един телевизионен зрител гледа една-единствена програма в един и същи момент.
The attempt to rephrase this expression, in order to try and understand it, whereby it refers to the SGEI potential of French broadcasting to increase the range of its programmes by virtue of its organisation into two channels, which the private channels would not be able to do, does not provide any clarification due again to the fact that a given television viewer only watches one programme at a time.
Във всеки случай позоваването, направено от жалбоподателя, на неясния израз „широко публично представяне“ не е придружено от никаква обосновка, която ясно и подробно да опровергае конкретните преценки, извършени от Комисията в обжалваното решение.
In any event, the reference by the applicant to the ambiguous expression ‘broader range’ is not combined with any reasoning calling into doubt, in a precise and detailed way, the concrete findings of the Commission in the contested decision.
При тези обстоятелства третото твърдение за нарушение, изразено в точка 40 от жалбата, също е недопустимо.
In these circumstances, the third head of claim, set out in paragraph 40 of the application, is also inadmissible.
От всички изложени по-горе съображения следва, че първото правно основание за отмяна е недопустимо по отношение на всяко от трите съдържащи се в него твърдения за нарушения и във всеки случай, що се отнася до първото от тях, е явно неоснователно.
It follows from all of the foregoing that the first ground for annulment is inadmissible in each of its three heads of claim and, in any event, with regard to the first of them, clearly unfounded.