natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Някои страни (Естония, Гърция, Испания, Полша, Швеция) съобщават за планирането на вътрешна оценка въз основата на прегледа на напредъка по изпълнението и други епидемиологични и криминологични данни.
Some countries (Estonia, Greece, Spain, Poland, Sweden) report on the planning of an internal evaluation based on implementation progress reviews and other available epidemiological and criminological data.
В някои случаи (Люксембург, Португалия) такива оценки ще бъдат извършвани от външен орган.
In some cases (Luxembourg, Portugal) such an evaluation will be performed by an external body.
Това може да се обясни с разликите в размерите и характеристиките на проблема с наркотиците, както и с многообразието от социални и здравни политики в Европа.
can be explained by differences regarding the size and characteristics of the drug problem but also by the diversity of social and health policies in Europe.
Финансовите средства, общественото мнение и политическата култура също са важни фактори и може да се докаже, че страни с определени общи характеристики провеждат сходни политики в областта на наркотиците (Kouvonen et al., 2006).
Financial resources, public opinion and political culture are also important factors, and it can be shown that countries having certain common features adopt similar drug policies (Kouvonen et al., 2006).
Като обобщение прегледът на напредъка по изпълнението на националните стратегии и планове за действие в областта на наркотиците се превръща в стандартна практика в Европа.
In summary, progress reviews on the implementation of national drug strategies and action plans are becoming standard in Europe.
Следващата стъпка се изразява в изготвянето на оценка на постигнатите резултати и въздействие; тази мярка обаче още е на ранен етап и бъдещата оценка на въздействието на плана на ЕС
The next step, which is developing outcome and impact evaluations, is still in its early stages, and the future impact assessment of the EU drug action plan 2005–08, for which the European Commission has commissioned a study aimed at designing a methodology, could become an example. There is also some activity in the area of developing indexes designed to assess the impact of national drug strategies or the overall drug situation.
Обединеното кралство, както и Службата на ООН за наркотиците и престъпленията (UNODC), полагат значителни усилия в тази област.
Drug policy indexes countries (e.g. Finland, Portugal), coordination at regional or local level is directly supervised by the national coordination bodies.
В повечето страни има установени координационни механизми в областта на наркотиците както на национално, така и на регионално или местно равнище.
Comparative analysis of drug coordination mechanisms in the EU is made difficult by the diversity of existing systems.
На регионално или местно равнище в повечето страни има координационни агенции в областта на наркотиците и/или координатори в областта на наркотиците.
However, a study commissioned by the EMCDDA has shown that it is possible to assess coordination systems by focusing on their ‘implementation quality’, a concept for studying their capacity to produce coordination outcomes (Kenis, 2006).
Индексът за вредите от наркотиците (DHI) на Обединеното кралство е предвиден да показва социалното измерение на вредите от проблемната употреба на всякакви видове незаконни наркотици.
The United Kingdom’s drug harm index (DHI) is designed to capture the social costs of harms generated by the problematic use of any illegal drug.
Той обхваща четири вида вреди: вредно въздействие върху здравето, вредно влияние върху общността, битови наркопрестъпления и търговски наркопрестъпления.
It covers four types of harms: health impacts, community harms, domestic drug-related crime and commercial drug-related crime.
Все пак той не е предвиден да дава пълно обобщение на положението с наркотиците в страната, тъй като показателите са ограничени до такива, за които вече има сигурни данни, а крайните цифри и тенденциите се използват като базова линия, спрямо която се оценява бъдещият напредък (MacDonald et al., 2005).
However, it is not intended to be a full summary of the country’s drug situation, as the indicators are limited to those for which robust data already exist, and the outcome figures and trends are being used as a baseline against which to assess future progress (MacDonald et al., 2005).
Индексът за незаконните наркотици (IDI), разработен от Службата на ООН за наркотиците и престъпленията (UNODC), съчетава три измерения на явлението наркотици: производство на наркотици, незаконна търговия с наркотици и наркозависимост.
The UNODC’s illicit drug index (IDI) combines three dimensions of the drug phenomenon: drug production, drug trafficking and drug abuse.
Резултатът е обща оценка, която се основава на „коефициент за вредите/риск на глава от населението“ и би трябвало да отразява мащабите на всички проблеми с наркотиците в дадена страна (UNODC, 2005).
The outcome is an overall score, based on a ‘harm/risk factor per capita’, which should reflect the magnitude of all drug problems which arise in a given country (UNODC, 2005).
Сравнителният анализ на координационните механизми в областта на наркотиците в ЕС е трудно постижим поради многообразието на съществуващите системи.
The conceptualisation of both instruments has involved interesting methodological developments and has allowed a first insight into the use of overall indexes to evaluate drug strategies and monitor overall drug situations.
Въпреки това едно проучване, възложено от ЕЦМНН, показва, че координационните системи могат да бъдат оценявани, като се акцентира върху тяхното „качество на изпълнение“ — концепция за изследване на капацитета им за постигане на резултати в координацията (Kenis, 2006).
A first observation is that such instruments can be useful for a longitudinal follow-up of the national situation but that, to understand what is really going on, the result should be contextualised with the analysis of individual indicators within the indexes.
Този подход ще бъде доразвит, за да може да се прилага и за оценката на националните координационни системи в областта на наркотиците.
The use of an overall index for inter-country comparison could be more difficult given the limitations of existing data sets and the absence of contextual variables (e.g. geographical situation) from the analysis.
Обществени средства, изразходвани в областта на наркотиците
Public expenditure on the drug problem reported by the European countries ranges from EUR 200 000 to EUR 2 290 million (3).
Концептуализацията на двата инструмента обхваща някои интересни методологични разработки и позволява начално задълбочено вникване в употребата на общи показатели с цел оценка на стратегиите в областта на наркотиците и наблюдение на положението в областта на наркотиците като цяло.
The high variability is partly explained by the different sizes of the Member States and partly by differences between countries in the types of expenditure reported and the completeness of the data. Most countries reported only expenditures incurred in connection with the implementation of national drug policy programmes, and did not detail other expenditures in the field of supply and demand reduction.
Първоначалните наблюдения са, че подобни инструменти могат да бъдат от полза за продължително проследяване на ситуацията в дадена страна, но за да се разбере какво наистина се случва, резултатът трябва да бъде представен в контекста на анализа на отделните показатели в рамките на индексите.
Furthermore, not all the main areas of State spending on the drug phenomenon were always included, with only 15 out of 23 countries providing detailed information on expenditure on ‘health and social care’ activities (treatment, harm reduction, health research, educational, prevention and social activities) and only 14 countries reporting on ‘law enforcement’ expenditure (police, army, law courts, prisons, customs and finance guard activities).
Да се използва общ индекс за извършване на сравнения между отделните страни би могло да се окаже по-трудно предвид ограниченията, произтичащи от съществуващите бази данни и от липсата на контекстуални променливи в анализа (например географското положение).
Information about expenditure in other areas (e.g. administration, coordination, monitoring and international cooperation) was even more scarce (seven countries), as was information on regional and municipal budgets (six countries).
При все че в почти всички държави-членки на ЕС и Норвегия вече съществуват официални координационни механизми в областта на наркотиците, налице е значително многообразие на съществуващите системи като отражение на различията в политическите структури в отделните страни.
Most countries have drug coordination mechanisms at both national level and regional or local level. At the national level, there is usually an interministerial committee on drugs, which is often supplemented by a national drug coordination agency and/or a national drug coordinator who is responsible for the day-to-day coordination activities.
Въпреки това могат да се посочат някои общи характеристики.
At the regional or local level, drug coordination agencies and/or drug coordinators exist in most countries.
Докладваните от европейските страни обществени средства, които са изразходвани във връзка с проблема с наркотиците, попадат в диапазона от 200 000 до 2,290 млрд. евро (3).
Six countries provided detailed information of expenditure associated with tackling drugs (Table 1).
Голямата разлика се обяснява отчасти с различните размери на държавите-членки и отчасти с различията между отделните страни по отношение на видовете отчитани разходи и по отношение на пълнотата на данните.
In these countries, drug-related public expenditure represented between 0.11 % and 0.96 % of the total general government expenditure in the year (median 0.32%) or between 0.05 % and 0.46 % of the national gross domestic product (GDP) (median 0.15%). ‘Law enforcement’ activities accounted for 24–77% of the total expenditure, while the remainder was spent on ‘health and social care’ activities.
) Общите стойности за обществените разходи във връзка с наркотиците през 2005 г. в държавите-членки на ЕС и Норвегия са определени от съответните национални фокусни центрове.
Overall figures on drug-related public expenditures in 2005 in the EU Member States and Norway were identified by the corresponding national focal points.
Цената на употребата на наркотици
The costs of drug use
Аспектът на обществените разходи
The public expenditure perspective
Изследванията за цената на употребата на наркотици могат да бъдат важен източник на информация за разработването и управлението на политиките в областта на наркотиците.
Studies on the costs of drug use can be an important source of information for the development and management of drug policies.
Понятието „обществени разходи“ обозначава стойността на стоки и услуги, закупени от правителството на една държава (например на централно, регионално, местно равнище) с цел осъществяване на всички негови функции (например здравеопазване, правосъдие, обществен ред, образование, социални услуги).
The term ‘public expenditure’ refers to the value of goods and services bought by the government of the State (i.e. central, regional, local) in order to execute each of its functions (i.e. healthcare, justice, public order, education, social services).
Анализът на обществените разходи на една държава дава полезна информация относно способността на нейното правителството да изразходва средствата по ефективен и ефикасен начин.
The analysis of a State’s public expenditure provides useful information regarding the ability of its government to spend effectively and efficiently. ciently.
Разходите, свързани с наркотиците, могат да бъдат разделени на две основни категории: преки и непреки.
Drug-related costs can be divided into two major categories: direct and indirect.
Преките разходи са тези, за които се извършват реални плащания и обикновено включват разходите в областта на превенцията, лечението, намаляването на вредите и правоприлагането.
Direct costs are those for which payments are made, and typically include expenditure in the areas of prevention, treatment, harm reduction and law enforcement.
Непреките разходи се определят като стойността на производствените услуги, които не са извършени поради употреба на наркотици и обикновено се изразяват като загуба на производителност поради заболеваемост или смъртност, свързани с наркотици.
Indirect costs are the value of productive services not performed because of drug use, and typically consist of lost productivity due to drug-related morbidity and mortality.
Разходите, свързани с наркотиците, могат също да включват нематериалната цена на болката и страданието, обикновено изразена под формата на показатели за качеството на живота, но тази категория разходи често се пропуска поради трудността тя да намери точно количествено изражение от финансова гледна точка.
Drug-related costs may also include the intangible costs of pain and suffering, usually in the form of quality of life measures, but this category of costs is often omitted because of the difficulty in accurately quantifying it in monetary terms.
Изследване на разходите може да бъде направено в няколко различни аспекта, като всеки от тях може да включва различни разходи, например разходи за обществото като цяло, за правителствата, за здравната система, за трети страни и за употребяващите наркотици и техните семейства.
A cost study may be conducted from several different perspectives, each of which might include different costs, for example costs to society as a whole, the government, the healthcare system, third-party payers, and drug users and their families.
Общественият аспект
The societal perspective
Оценката за обществените разходи, свързани с наркотиците, е различна дейност от определянето на социалната цена.
The estimation of drug-related public expenditure is a different exercise from that of estimating social costs.
Обществените разходи са само една част от социалната цена, предимно под формата на преки разходи; непреките разходи категорично се изключват, тъй като има разходи на частни заинтересовани страни (например на частни здравноосигурителни компании).
Public expenditure represents only a proportion of social costs, mainly in the form of direct costs; indirect costs are explicitly excluded, as there are costs from private stakeholders (e.g. private health insurance companies).
Преките обществени разходи, които категорично могат да бъдат причислени в категорията „разходи, свързани с наркотиците“, могат първоначално да се проследят, като се направи подробен преглед на официалните финансово-отчетни документи (например бюджети или годишни отчети).
Direct public expenditures explicitly labelled as ‘drug-related’ can be initially traced back by exhaustively reviewing official financial reporting documents (e.g. budgets or year-end reports).
Изчисленията се усложняват когато разходите, свързани с наркотиците, не са обозначени като такива, а са включени в програми с по-мащабни цели (например общият оперативен бюджет на полицията).
Estimations are complicated when drug-related expenditures are not labelled as such but embedded in programmes with broader goals (e.g. overall police operations budget).
В този случай преките необозначени разходи, свързани с наркотиците, трябва да се изчислят чрез симулационни техники.
In this case, direct non-labelled drug-related expenses must be calculated through modelling approaches.
Обществената цена, свързана с наркотиците, е сбор от всички разходи за обществото, преки и непреки, които произтичат от употребата на наркотици.
Drug-related social costs are the total of all the costs to society, direct and indirect, caused by drug use.
Резултатът, във финансово изражение, е приблизителна оценка за цялостното бреме, което употребата на наркотици представлява за обществото (Single et al., 2001).
The output, expressed inmonetary terms, is an estimate of the total burden that drug use places on society (Single et al., 2001).
Основната цел на изчисленията на социалната цена е да се определи съотношението между бремето, което проблемите с наркотиците представляват за обществото, и цената за обществото да се бори с тези проблеми (включително с евентуалните косвени последици).
The primary aim of social cost calculations is to weigh the burden that drug problems pose on society against the cost to society of addressing these problems (including possible indirect effects).
В крайна сметка това води до въпроса за ефективността и ефикасността — разумно ли изразходват правителствата своите средства за точните проблеми?
Ultimately, this leads to the question of effectiveness and efficiency: do governments spend their money wisely on the right problems?
Въпреки това някои автори (Reuter, 2006 г.) изтъкват, че за целите на политиките обществените разходи са по-важни от социалната цена.
However, some authors (Reuter, 2006) have proposed that, for policy purposes, public expenditures are more relevant than social costs.
Бюджетът за наркотиците е от полза, за да очертае какви политики прилага дадено правителство за намаляване употребата на наркотици и свързаните с това проблеми, което е първа стъпка към преценката за това, доколко адекватно е равнището и съдържанието на тези политики.
The drugs budget helps to describe what policies a government is using to reduce drug use and related problems, which is the first step towards deciding whether the level and content of such policies is adequate.
Определянето на социалната цена на употребата на наркотици има няколко предимства.
and Norway. Based on the data supplied by these six countries, the total drug-related public expenditure by European countries is calculated to lie somewhere between
за „защита на обществения ред“ (полиция, армия, съдилища, места за лишаване от свобода, митници и финансова сигурност).
the public health programme 2007–13 and the seventh RTD framework programme 2007–13, also provide funding opportunities for organisations working in different aspects of the drugs field.
Още по-оскъдна (седем страни) е информацията за разходите в други сфери (например администрация, координация, наблюдение и международно сътрудничество), както и информацията за разходи от регионалните и общинските бюджети (шест страни).
In addition, as of 2005, the EC and the Member States had co-financed drug-related assistance projects in third countries to the value of over EUR 750 million.
Шест страни предоставиха подробна информация за изразходваните средства във връзка с борбата с наркотиците (таблица 1).
At EU level, considerable funding will be provided by the European Commission to tackle the drugs issue under the new 2007–13 budget.
Като цяло европейските страни отчитат общо изразходвани обществени средства във връзка с наркотиците в размер на 8,1 млрд. евро.
In response to the EU drugs action plan 2005–08, the EMCDDA is currently working towards developing a methodology that will enable the Member States, candidate countries and Norway to compile standardised data on drug-related expenditure.
Тази цифра вероятно е по-ниска от пълния размер на изразходваните обществени средства във връзка с наркотиците предвид силно занижените отчетени стойности.
This will help the EMCDDA to estimate both the total public expenditure allocated to drugs and how this is divided between different activities.
Шестте страни, включени в таблица 1, отчитат 76 % от общо изразходваните обществени средства, отчетени от държавите-членки на ЕС и Норвегия.
Of the six countries, four (Hungary, the Netherlands, Finland and Sweden) provided detailed modelled approaches of their figures.
Въз основа на информацията, предоставена от тези шест страни, общо изразходваните от европейските страни обществени средства във връзка с наркотиците се изчисляват
Applying to the remaining countries the value of the first and third quartiles of the distribution of the percentage of total general government expenditure (0.18% and 0.69% respectively), and of the percentage of GDP (0.08% and 0.37% respectively) publicly spent by the six selected countries, provides an interval of the overall total accumulated expenditure.
Годишен доклад 2007 г.: състоянието на проблема с наркотиците в Европа
Annual report 2007: the state of the drugs problem in Europe
Таблица 1: Сравнение между избрани страни с пълен набор от данни и допълнителна информация за състава на техните обществени разходи в областта на наркотиците
Table 1: Comparison of selected countries with complete data and further details on the composition of their drug-related public expenditure
Общо отчетени разходи
Overall expenditure reported
3 като дял от общите обществени сума (млн. евро)
Proportion of overall expenditure devoted to as a proportion health and social law as a proportion of total public amount (EUR million)
1 разходи (
2) (%) care (3) (%) enforcement (4) (%) of GDP ( expenditure (1
Всичко общи разходи на правителството през годината (източник: Евростат).
Total general government expenditure in the year (source: Eurostat).Gross domestic product in the year (source: Eurostat).
Разходите за здравеопазване и социални грижи включват лечение, мерки за намаляване на вредите, изследвания в здравеопазването и мерки в образованието, превенция и мерки в социалната дейност.
Health and social care expenditures include treatment, harm reduction, health research and education, prevention and social affairs interventions.
За Финландия освен „превенция на наркоманиите“ посочената сума включва и разходи за имуществени вреди, наблюдения и изследвания.
For Finland, in addition to ‘substance abuse prevention’, the amount given also includes property damage, monitoring and research.Law enforcement expenditures include expenditure on police, army, law courts, prisons, customs and finance guards.
(5) Белгия също определя 3 % от общите отчетени разходи като „дейности по управление на политиките“.Източници: Националните фокусни центрове и Евростат.
Belgium also allocated 3 % of the overall expenditure reported to ‘policy management activities’.
стойности представляват между 0,12 % и 0,33 % от БВП на ЕС (25 страни) през 2005 г.
At the end of 2006, the European Commission presented its first progress review (5) on the implementation of the EU drugs action plan (2005–08).
Развитие в областта на европейското право и политики
A similar exercise will take place in 2007, prior to the final impact assessment of the EU drug action plan that will be presented by the European Commission in 2008.
Европейската комисия представи първия си преглед на напредъка (5) по изпълнението на Плана на ЕС за действие в областта на наркотиците (2005—2008 г.).
The general objectives of the drug programme are to help make Europe a free, secure and just area by improving information on the effects of drug use and by preventing and reducing drug use, dependence and drug-related harm.
В него беше направена оценка на степента, до която са изпълнени планираните за 2006 г. дейности, както и доколко са постигнати целите на плана
For the period 2007–13 this programme has an overall budget of EUR 21 million. The drug programme is still being discussed in the European Parliament and in the Council, in view of its adoption under the co-decision procedure.
Доклади за социалната цена на употребата на наркотици
Reports on the social cost of drug use
На равнище ЕС в рамките на новия бюджет 2007—2013 г. от Европейската комисия ще бъдат предоставени значителни средства за борба с проблемите с наркотиците.
In June 2006, the European Commission issued a Green Paper on the role of civil society in drugs policy in the European Union (6), as laid down in the drugs action plan.
Освен това от 2005 г.
The aim of the Green Paper is to explore how best to organise a continuous dialogue with civil society organisations active in the drugs field.
ЕО и държавите-членки съфинансират проекти за подпомагане на трети страни във връзка с проблемите с наркотиците на стойност над 750 млн. евро.
Stakeholders were invited to comment on two options for a structured dialogue: a civil society forum on drugs as a platform for regular informal consultations or a thematic linking of existing networks.