natgillin/translations-raw huggingface dataset:
„1) Правилното тълкуване на член 17, на член 21, параграф 1 и на член 22 от Шеста директива […] допуска ли национална правна уредба, в случая член 19 от DPR № 633/72, която обвързва упражняването на правото на приспадане на дължимия от данъчнозадължено лице [ДДС] в рамките на неговата търговска дейност със спазването на определен (двeгодишен) срок, като санкционира неспазването
‘(1) Does a correct interpretation of Articles 17, 21(1) and 22 of Sixth Council Directive 77/388/EEC … preclude national legislation (in particular Article 19 of DPR 633/72 …) that makes the exercise of the right to deduct VAT, payable by a taxable person in the pursuit of his business activities, dependent on compliance with a (twoyear) timelimit and penalises noncompliance with annulment of that right? That question is asked with reference, in
През декември 2004 г. на основание член 54, пета алинея и член 57, първа алинея от DPR № 633/72 и в срока, опре-
In December 2004, pursuant to Articles 54(5) and 57(1) of DPR 633/72 and
16 — Числата в определението за препращане по дело C-95/07 явно отразяват прилагането на ставка на ДДС, малко по-висока от 20 %.
16 — The figures given in the order for reference in Case C-95/07 appear to reflect the application of a VAT rate of slightly over 20%.
За това липсва обяснение, но разликата не е от значение за разрешаването на въпроса.
No explanation is given, but the discrepancy does not appear relevant to the resolution of the problem.
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-ЖА SHARPSTON — СЪЕДИНЕНИ ДЕЛА C-95/07 И C-96/07 становища и с изключение на правителството на Кипър се явяват в съдебното заседание.
OPINION OF MS SHARPSTON — JOINED CASES C-95/07 AND C-96/07 all of whom, apart from the Cypriot Government, were represented at the hearing.
Анализ му с прекратяване на правото, особено в случаите, когато облагането с ДДС на покупката на стока или услуга е резултат от прилагането на механизма на самоначисляването, който дава възможност на администрацията да изисква плащането на данъка, като ползва по-дълъг срок (съгласно член 57 от DPR № 663/72 четиригодишен) от предвидения в полза на търговеца за упражняване на правото му на приспадане, което обаче търговецът губи с изтичането на приложимия за него срок?
particular, to cases where the liability to VAT on the purchase of the good or service stems from the application of the reverse charge procedure, which allows the authorities a longer period (of four years under Article 57 of DPR 633/72) in which to demand payment of the duty than the period allowed to the trader for deduction of the duty, on expiry of which the trader’s right to such deduction lapses.
2) Правилното тълкуване на член 18, параграф 1, буква г) от Шеста директива […] допуска ли национална правна уредба, която като регламентира посочените в тази разпоредба „формалности“ посредством уредения в член 17, трета алинея, във връзка с членове 23 и 25 от DPR № 663/72, механизъм на самоначисляване, може да включва (във вреда само на данъчнозадълженото лице) спазването на ограничение във времето — както предвижда член 19 от DPR № 663/720 — за упражняването на установеното в член 17 от Шеста директива право на приспадане?“
(2) Does it follow from a correct interpretation of Article 18(1)(d) of Sixth Council Directive 77/388/EEC … that national legislation may not, in regulating the “formalities” referred to in that provision by means of the reverse charge procedure governed by the combined provisions of Articles 17(3), 23 and 25 of DPR 633/72, make (solely to the detriment of the taxpayer) the exercise of the right to deduct permitted by Article 17 of the Directive conditional upon compliance with a timelimit such as that laid down in Article 19 of DPR 633/72?’
Ecotrade, правителствата на Италия и Кипър и Комисията, представят писмени
The order for reference might be interpreted broadly as raising first and foremost the general question whether a twoyear timelimit on the exercise of the right to deduct is compatible with Community VAT law, and only secondarily whether that is so in the specific case where the reverse charge mechanism applies and the tax authority enjoys a longer period in which to recover tax not properly accounted for.
Съгласна съм обаче с италианското правителство и с Комисията, че не е нужно прекалено съсредоточаване върху общия въпрос, който сам по себе си не е основен за главното производство.
However, I agree with the Italian Government and the Commission that it is unnecessary to focus too closely on the general question, which is not in itself central
Накрая, въпреки че препращащата юрисдикция формално поставя два въпроса, свързани с преценката на италианските разпоредби от гледна точка на различни разпоредби на Шеста директива, считам за по-уместно да разгледам тези въпроси заедно.
Finally, although the referring court formally poses two questions, directed at assessing the Italian rules against different provisions of the Sixth Directive, I find it more helpful to address the two together.
Факторите, наличие според чието кумулативно националната юрис- дикция води до този резултат, са: i) „двегодишният“ срок 17 за упражняване на
The factors stressed by the national court as combining to produce that result are: (i) the ‘two-year’ timelimit 17 on the exercise of the right to deduct, (ii) the ‘four-year’ timelimit 18 on the tax authority’s right to recover and (iii) the reverse charge mechanism under which a taxable person’s liability to pay input tax is, normally, exactly counterbalanced by his right to deduct the same tax.
Разпоредбите, цитирани от националната юрисдикция в поставените от нея въпроси, а и останалите разпоредби на Шеста директива, изобщо не предвиждат определен срок за упражняване на правото на приспадане, нито пък изрично посочват възможност или забрана за предвиждане на подобен срок в националното право.
Nothing in any of the provisions cited by the national court in its questions — or indeed elsewhere in the Sixth Directive — imposes any specific timelimit on the exercise of the right to deduct or refers explicitly to the possibility, or otherwise, of imposing such a timelimit in national law.
Макар без съмнение контекстът на този механизъм да е ключовият момент в това дело, според мен е също толкова важно да се отбележи, че оспорваният от Ecotrade резултат възниква не само при наличието на тези три фактора, но и поради преквалифицирането на получените от Ecotrade доставки от освободени в облагаеми.
However, and although the context of that mechanism is undoubtedly a key feature of this case, it is in my view at least as important to note that the result to which Ecotrade objects was triggered not by the mere combination of those three factors but by the reclassification of its input transactions from exempt to taxable.
17 — По-точно срокът съответства на подаването на декларация за втората година, следваща годината, през която е възникнало правото на приспадане.
17 — More accurately, the limit is the submission of the declaration for the second year following that in which the right to deduct arose.
18 — На практика краят на четвъртата година, следваща годината, през която е подадена декларацията.
18 — In fact, the end of the fourth year following that in which the declaration was made.
Ecotrade посочва в съдебното заседание, като изявлението му не е оспорено, че с временни разпоредби този срок редовно е продължаван на пет, шест или седем години.
Ecotrade stated at the hearing, without contradiction, that the period was regularly extended by temporary legislation to five, six or seven years.
Все пак поне за една от тези разпоредби може да се приеме, че имплицитно допуска предвиждането на срок: член 18, параграф 1, буква г) се отнася до формалностите, установени от държавитечленки във връзка с упражняването на правото на приспадане.
Of those provisions, at least one may none the less be seen as implicitly authorising the imposition of a time-limit: Article 18(1)(d) refers to formalities laid down by Member States for the exercise of the right to deduct.
Освен това възможността да се предвиди срок може да се изведе от систематичното тълкуване на член 18, параграфи 2 и 3.
That a timelimit may be set seems, moreover, clear from the combined provisions of Article 18(2) and (3).
Параграф 3 посочва, че правото на приспадане следва да се упражни по отношение на дължимите суми за същия данъчен период, през който правото е възникнало, а параграф 2 дава възможност на държавитечленки
The former indicates that the right to deduct is to be exercised in relation to amounts due for the same tax period as that in which the right arose, and the latter allows Member States to determine the conditions in which a taxable person may be authorised to deduct when
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-ЖА SHARPSTON — СЪЕДИНЕНИ ДЕЛА C-95/07 И C-96/07 да определят условията, при които на данъчнозадълженото лице може да бъде разрешено да извърши приспадане, когато не е спазило по-конкретно това условие.
OPINION OF MS SHARPSTON — JOINED CASES C-95/07 AND C-96/07 lence and effectiveness. 20
Тълкувани във връзка един с друг, тези параграфи допускат възможността за държавитечленки да изискват правото на приспадане да бъде упражнено по отношение на въпросния данъчен период 19или да разрешат по-дълъг период.
It should thus not be less favourable than those applicable to similar domestic situations 21 or render virtu- he has not respected, inter alia, that condition. Taken together, they imply that it is open to a Member State to require that the right to deduct be exercised in respect of the tax period in question, 19 or to allow a longer period.
В настоящото дело пред Съда не се прави сравнение със срокове, приложими по отношение на сходни вътрешни положения, нито пък се твърди, че двегодишният срок по-принцип — а не при конкретни обстоятелства — прави практически невъзможно или прекомерно трудно упражняването на правото на приспадане.
In the submissions to the Court in the present case, there has been no comparison with any timelimit applicable to similar domestic situations, nor has it been argued that a timelimit of two clear years renders in general — rather than in the specific circumstances — the exercise of the right to deduct virtually impossible or excessively difficult.
Поради тази причина не съм съгласна с твърдението на Ecotrade, че правото на приспадане е толкова основно, че във връзка с неговото упражняване не може да бъде предвиден никакъв срок.
I disagree, therefore, with Ecotrade’s contention that the right to deduct is so fundamental that no timelimit can ever be placed on its exercise.
Това право действително е основно, но същевременно по съображения за правна (и финансова) сигурност е важно да се изключи възможността вече установени финансови положения да бъдат оспорвани без ограничение във времето.
The right is indeed fundamental but it is also important, for reasons of legal (and financial) security, that settled fiscal situations should not be liable to be called in question indefinitely.
Възможност за данъчната администрация да извърши корекция след изтичането на такъв срок
Possibility of reassessment by the tax authority after such a timelimit has expired
Ето защо ако Шеста директива разрешава на държавитечленки да изискват правото на приспадане да бъде упражнено в данъчния период, през който е възникнало, не се поставя въпросът дали един по-дълъг период като предвидения в италианското законодателство двегодишен период е неоправдано ограничителен като общо правило.
If the Sixth Directive thus allows a Member State to require the right to deduct to be exercised in the tax period in which it arose, the question does not arise whether a longer period, such as the clear two years allowed by the Italian legislation, is unduly restrictive as a general rule.
При обстоятелства като тези по настоящото производство определен срок, за да провери декларациите по ДДС на данъчнозадължените лица и ако е необходимо да коригира задълженията на тези лица, както и че тази възможност може да бъде ограничена във времето в интерес на правната сигурност.
In circumstances such as those of the present case where appropriate, reassess their liability, and that the period may be subject to some limit in the interests of legal certainty, seem unassailable propositions.
Безспорно е също че предоставеният на данъчната администрация срок за проверка и коригиране следва да е по-дълъг от срока, в който данъчнозадълженото лице е длъжно да изготви окончателна декларация относно сумите, за които се явява лице платец, и сумите, за които може да иска приспадане.
Nor can it be objectionable that the period allowed to the tax authority for verification and reassessment should extend beyond that within which the taxable person is required to make a definitive statement of his liabilities and claims for deduction.
Едва след подаването ѝ тази декларация може да бъде проверена 22.
Until such a statement has been submitted, it cannot be verified. 22
Когато при такава проверка се установи задължение за плащане на ДДС, което не е декларирано, без съмнение това задължение може — и всъщност трябва — да бъде изпълнено и съответната сума да бъде събрана.
Where such verification reveals a liability to VAT which was not declared, clearly that liability may — and indeed should — be enforced, and the corresponding sum collected.
Доколкото приспадането и задължението за плащане са двете страни на едно и също нещо, е логично при коригирането данъчната администрация да вземе предвид и двата аспекта.
Where deduction and liability are thus two sides of the same coin, any reassessment by the tax authority must logically take both into account.
Освен това събирането на сумата по задължението, без да се допусне упражняване на правото на приспадане, би било в пълно противоречие с принципа на неутралитет, който е основен за цялата система на ДДС.
To enforce the liability without allowing the concomitant right to deduct would, moreover, run completely counter to the principle of neutrality which is fundamental to the whole VAT system.
Както Съдът неведнъж посочва, установеният режим на приспадане цели да
As the Court has repeatedly stated, the rules governing deduction are meant
Установяването на такова задължение не може да засегне и евентуалното право на приспадане на данъка по получени доставки, което не зависи от задължението.
Nor does the discovery of liability impinge on any existing right to deduct input tax which is not dependent on the liability.
Дали данъчнозадълженото лице е упражнило това право в предвиден в националното законодателство срок от вида, който вече посочих, е съвсем отделен въпрос от коригирането на неговото задължение за плащане на данъка по извършени доставки.
Whether the taxable person has or has not exercised such a right within any applicable national timelimit of the kind I have outlined is a matter quite separate from the reassessment of his liability for output tax.
23 — В настоящото производство Ecotrade се намира в такова положение поради механизма на самоначисляване, но сходно положение може да възникне, когато данъчнозадълженото лице е квалифицирало извършените от него доставки като освободени (макар в действителност последните да са облагаеми) и поради това не е можело да приспадне какъвто и да било данък по получените доставки на стоки или услуги, използвани за нуждите на извършените доставки.
23 — In the present proceedings, Ecotrade finds itself in such a situation because of the reverse charge mechanism, but a similar situation could exist where a taxable person had classified his output supplies as exempt (when they were in fact taxable) and had therefore not been in a position to deduct any input tax on goods or services used for the purposes of those supplies.
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-ЖА SHARPSTON — СЪЕДИНЕНИ ДЕЛА C-95/07 И C-96/07 облекчи изцяло предприемача от тежестта на ДДС, който е дължим или платен във връзка с всички негови икономически дейности.
OPINION OF MS SHARPSTON — JOINED CASES C-95/07 AND C-96/07 questions to Articles 17, 18(1)(d), 21(1) and 22 of the Sixth Directive.
Системата следователно гарантира пълна неутралност на данъчната тежест върху всички икономически дейности, независимо от техните цели или резултати, при условие че дейностите по принцип подлежат на облагане с ДДС 24.
25Of those, Art- to relieve the trader entirely of the burden of the VAT payable or paid in the course of all his economic activities.
В своите въпроси националната юрисдикция се позовава на член 17, член 18, параграф 1, буква г), член 21, параграф 1 и член 22 от Шеста директива 25.
The system ensures complete neutrality of taxation of all economic activities, whatever their purpose or results, provided that they are themselves subject in principle to VAT.
От тях на различни етапи от производството са цитирани член 17, параграфи 6 и 7, член 18, параграф 1, буква г) и член 22, параграфи 7 и 8 като разпоредби, по силата на които е възможно да се обоснове прилагането на италианските разпоредби по искания от данъчната администрация начин.
24 icles 17(6) and (7), 18(1)(d) and 22(7) and (8) have been cited, at various stages in the proceedings, as capable of providing justification for applying the Italian rules in the manner sought by the tax authority.
Обратно, прилагането на италианските разпоредби по искания от данъчната администрация начин в настоящото производство би превърнало постигнатия неутралитет при данъчното облагане (макар и на неправилна основа) в съществена тежест, от която по принцип търговецът би следвало да бъде освободен — и би довело до събирането на данък в размер, по-висок от дължимия.
By contrast, application of the Italian rules in the way sought by the tax authority in the present case would replace the neutrality of taxation which had been achieved (albeit on an incorrect basis) by a significant burden of which the trader should in principle have been relieved — and would lead to a greater amount of tax being collected overall than should have been collected.
Що се отнася обаче до член 17, параграфи 6 и 7, както правилно отбелязва кипърското правителство, в настоящото производство не става въпрос за изключване на разглеждания данък от правото на приспадане, а за ограничаване на упражняването на това право при определени обстоятелства.
However, with regard to Article 17(6) and (7), as the Cypriot Government rightly notes, the issue in the present case is not one of exclusion of the tax in issue from the right to deduct but a limitation of the exercise of that right in certain circumstances.
Подобно ограничаване не попада в обхвата на член 17, параграфи 6 и 7, които се отнасят до пълното изключване на някои видове получени доставки.
Such a limitation does not fall within the scope of Article 17(6) or (7), which concern the complete exclusion of certain types of input.
Възможна обосновка на събирането на недеклариран данък, без да се допусне упражняване на свързаното право на приспадане
Possible justifications for recovering undeclared tax while refusing the exercise of a linked right to deduct
Поставя се въпросът дали все пак е възможно да бъде обосновано отклонението от основните изисквания за неутралитет съгласно общностните разпоредби.
The question arises whether there can none the less be any justification for overriding the fundamental requirement of neutrality on the basis of any Community provision. The national court refers in its
От останалите цитирани разпоредби член 18, параграф 1, буква г) разрешава на държавитечленки да установят формалности за упражняването на правото на приспадане; член 22, параграф 7 изисква от тях да вземат мерки, за да гарантират, че лицата — платци на данъка по получени доставки съгласно механизма
Of the other provisions cited, Article 18(1)(d) authorises Member States to lay down formalities for the exercise of the right to deduct; Article 22(7) requires them to take measures to ensure that traders liable
25 — Вж. точки 8, 11 и 15—18 по-горе.
25 — See points 8, 11 and 15 to 18 above.
за самоначисляване, спазват своите задължения за деклариране и плащане; а член 22, параграф 8 им разрешава да налагат други задължения във връзка с правилното събиране на данъка и предотвратяването на данъчни измами.
for input tax under the reverse charge mechanism comply with their obligations relating to declaration and payment; and Article 22(8) authorises them to impose other obligations for the correct collection of tax and prevention of evasion.
Италианското и кипърското правителство се позовават на тези разпоредби като разпоредби, по силата на които е възможно да се обоснове прилагането на италианските разпоредби по искания от данъчната администрация начин в настоящото производство, по-конкретно доколкото така може да се насърчи правилното, своевременно и точно деклариране и да се предотвратят данъчните измами.
The Italian and Cypriot Governments have referred to these as capable of justifying the application of the Italian rules in the way sought by the tax authority in the present case, particularly in so far as it is likely to encourage proper, timely and accurate declaration and to preclude fraud or evasion.
Търговец на леки автомобили имал право на комисиона само при продажби на клиенти от неговия район.
A car dealer was entitled to commission only on sales to customers in his area.
За да претендира комисиона при продажби на клиент в друга държавачленка, той включва в сделката посредник, който да купува и препродава превозните средства проформа.
In order to claim commission on sales to a customer in another Member State, he engaged an intermediary to purchase and resell the vehicles for form’s sake.
Той фактурира ДДС на този посредник, който от своя страна иска неговото приспадане.
He invoiced VAT to that intermediary, who sought to deduct it.
Данъчната администрация отказва приспадане, тъй като сделката е фиктивна.
The tax authority refused the deduction, because the transaction was a sham.
Тогава търговецът коригира счетоводните си сметки, за да отрази действителното положение.
The dealer then adjusted his records to show the true situation.
Данъчната администрация увеличава облагаемия му оборот с цената на леките автомобили, но отказва да му признае право на освобождаване (с приспадане на данъка по получени доставки, както би следвало да бъде в случай на вътреобщностна доставка), по съображение че неговите счетоводни сметки не били актуализирани редовно и непосредствено след въпросната сделка в съответствие с правилата, произтичащи от националната съдебна практика 27.
The tax authority increased his taxable turnover by the sale price of the cars, but refused to allow exemption (with deduction of input tax, as would normally have been the case for an intraCommunity supply), on the ground that his records had not been updated regularly and immediately after the relevant transaction, in accordance with rules flowing from national case-law. 27
Макар несъмнено да разрешават на държавитечленки да установяват определени формалности, както и санкции при тяхното неизпълнение (следва да се напомни, че по настоящото дело на Ecotrade са наложени съществени имуществени санкции, при все че препращащата юрисдикция не повдига въпроса за тяхната съвместимост с общностното право), разглежданите разпоредби не обосновават нарушаването на самата система на ДДС.
Whilst the provisions in question certainly authorise the imposition of formalities, and of penalties in the event of noncompliance with those formalities (it will be remembered that substantial fines were imposed on Ecotrade in the present case, although their compatibility with Community law is not raised by the referring court), they do not justify a distortion of the VAT system itself.
Решението, постановено по дело Collée
The judgment in Collée
Съдът отбелязва, че освобождаването от данък на вътреобщностната доставка
The Court noted that the exemption of intraCommunity supplies in the Member
В това отношение може да е от полза да се припомни неотдавнашното решение
In that connection, it may be useful to recall the Court’s recent judgment in
Сделките трябва да бъдат облагани, като се вземат предвид техните обективни характеристики.
Transactions should be taxed taking into account their objective characteristics.