natgillin/translations-raw huggingface dataset:
„За стоките и услугите, които дадено регистрирано предприятие използва за нуждите на стопанската си дейност, както за цели, които пораждат право на приспадане съгласно член 37, така и за други цели, приспадането може да се осъществи за частта от данъка, пропорционална на съответния оборот от частта от дейността, която подлежи на регистрация.
‘In respect of goods and services which a registered undertaking uses both for purposes giving rise to entitlement to a deduction under Article 37 and for other purposes in its business, a deduction may be made in respect of that part of the tax which is proportionate to the turnover in the part of the business which must be registered.
По време на изчисляването на оборота се изключва оборотът, който съответства на доставките на дълготрайни активи, използвани за нуждите на стопанската дейност.
There shall be excluded from the assessment of turnover amounts of turnover attributable to the supplies of capital goods used for the purpose of the business.
Дълготрайни активи означават машините, недвижимо имущество и други средства за осъществяване на дейността, чиято продажна цена (без предвидения в настоящия закон данък) е по-висока от 50 000 DKK [от 1996 г., 75 000 DKK] […]“
Machinery, equipment and similar business assets, the sales price of which, excluding tax under this Law, exceeds DKK 50 000 [from 1996, DKK 75 000], shall be regarded as capital goods …’
Nordania Finans и BG Factoring са две дружества в една и съща група, създадени в резултат на преструктурирането ѝ след ликвидацията на Erhvervsfinans през 2001 г.
Nordania Finans and BG Factoring are two companies belonging to the same group and arose out of the restructuring of that group following the demerger, in 2001, of Erhvervsfinans.
През 1998 г. дейността обхваща 4 500 превозни средства.
In 1998, that business related to 4 500 vehicles.
Erhvervsfinans извършва дейност и по предоставянето на финансови услуги, освободени от ДДС.
Erhvervsfinans also had a business involving the provision of financial
Следователно то е длъжно да изчисли подлежащата на приспадане част, за да определи сумата, върху която има право на частично приспадане на ДДС за направените от него общи разходи.
It thus had to calculate a proportion in order to establish the amount to which the partial deductibility of VAT on its overall costs related.
При изчислението, Erhvervsfinans взема предвид оборота, получен от продажбата на превозни средства след изтичането на срока на договорите за лизинг.
For the purpose of that calculation, Erhvervsfinans took into consideration the turnover from the sale of the vehicles upon termination of the respective lease contracts.
Всъщност то счита, че превозните средства не са „дълготрайни активи, ползвани от данъчнозадълженото лице за целите на стопанската му дейност“ по смисъла на член 19, параграф 2 от Шеста директива.
It took the view that those vehicles were not ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ within the meaning of Article 19(2) of the Sixth Directive.
С Решение от 17 ноември 1999 г. датските местни данъчни органи изразяват несъгласие с тази преценка, като считат, че посочените превозни средства представляват такива активи и следователно оборотът, получен от продажбите на тези превозни средства, не може да се вземе предвид при изчисляването на посочената подлежаща на приспадане част.
By decision of 17 November 1999, the Danish local tax authorities objected to that assessment, taking the view that the vehicles did constitute such goods and that the turnover from the sale of those vehicles could therefore not be taken into consideration in the calculation of that proportion.
Erhvervsfinans оспорва решението пред Landsskatteret (Данъчен съд), който с определение от 27 април 2001 г. уважава жалбата.
Erhvervsfinans lodged an appeal against that decision before the Landsskatteret (National Tax Tribunal) which, by order of 27 April 2001, upheld its claim.
Skatteministeriet обжалва определението пред Østre Landsret (Окръжен съд, Изток), който като приема, че разглежданите превозни средства са дълготрайни активи, изменя решението на Landsskatteret с решение от 16 декември 2003 г.
Skatteministeriet lodged an appeal against that order before the Østre Landsret (Eastern Regional Court), which, as it took the view that the relevant vehicles were capital goods, reversed the order of the Landsskatteret by judgment of 16 December 2003.
Nordania Finans и BG Factoring, които междувременно са правоприемници на Erhvervsfinans, обжалват решението пред Højesteret (Върховен съд) на 9 февруари 2004 г.
Nordania Finans and BG Factoring, which had in the meantime become the successors in law to Erhvervsfinans, lodged an appeal against that judgment before the Højesteret (Supreme Court) on 9 February 2004.
При тези условия Højesteret решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
It was in those circumstances that the Højesteret decided to stay the proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
„Дали използваният в член 19, параграф 2 от Шеста директива израз „дълготрайни активи, ползвани от данъчнозадълженото лице за целите на стопанската му дейност“ […] трябва да се тълкува в смисъл, че обхваща активите, които лизингово предприятие закупува, от една страна, с цел да ги отдава под наем и от друга страна, с цел да ги продаде след изтичането на срока на договорите за лизинг?“.
‘Is the expression “capital goods used by the taxable person for the purposes of his business” contained in Article 19(2) of the Sixth Directive … to be interpreted as covering goods which a leasing undertaking purchases with a view to both leasing and resale upon termination of the respective leasing contracts?’
С въпроса си препращащата юрисдикция цели да установи конкретно дали член 19, параграф 2 от Шеста директива трябва да се тълкува в смисъл, че понятието „дълготрайни активи, ползвани от данъчнозадълженото лице за целите на стопанската му дейност“ включва превозни средства, които дадено лизингово предприятие придобива с цел да ги отдава под наем и впоследствие да ги продаде след изтичането на срока на договорите за лизинг, както по делото в главното производство.
By its question the national court asks specifically whether Article 19(2) of the Sixth Directive is to be interpreted as meaning that the notion of ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ includes vehicles which a leasing undertaking purchases with a view, as in the case in the main proceedings, to leasing them and subsequently selling them upon termination of the respective leasing contracts.
Както от изискването за еднакво прилагане на общностното право, така и от принципа за равенство, обаче следва, че разпоредба от общностното право, чийто текст не съдържа изрично препращане към правото на държавачленка с оглед на определяне на нейния смисъл и обхват, трябва по принцип да получи самостоятелно и еднакво тълкуване навсякъде в Общността, което трябва да бъде направено, като се отчитат контекстът на разпоредбата и целта на разглежданата
Furthermore, it follows from the need for uniform application of Community law and from the principle of equality that the terms of a provision of Community law which makes no express reference to the law of the Member States for the purpose of determining its meaning and scope must normally be given an autonomous and uniform interpretation throughout the Community, having
I-7101, точка 28 и Решение от 18 октомври 2007 г. по дело Österreichischer Rundfunk, C-195/06, Сборник, стр. I-8817, точка 24).
2008 — CASE C-98/07 regard to the context of the provision and the objective pursued by the legislation in question (see, inter alia, Case C-321/02 Harbs [2004] ECR I-7101, paragraph 28, and Case C-195/06 Österreichischer Rundfunk [2007] ECR I-8817, paragraph 24).
В това отношение трябва да се отбележи, че член 19, параграф 2 от Шеста директива не съдържа изрично препращане към правото на държавачленка с оглед на определяне на неговия смисъл и обхват и самото му съдържание не позволява да се приеме със сигурност, че той се отнася до активи като разглежданите в главното производство.
In that regard, Article 19(2) of the Sixth Directive makes no express reference to the law of the Member States for the purpose of determining its meaning and scope and its terms do not, by themselves, with certainty permit the inference that it covers goods such as those at issue in the main proceedings.
При тези условия важно е да се вземат предвид контекстът и целите на разпоредбата.
In those circumstances, it is important to take into account the context and objectives of that provision.
Относно контекста на тази разпоредба следва да се напомни, че член 19 от Шеста директива се съдържа в дял XI от нея, който е посветен на приспадането на данъка.
As regards its context, Article 19 of the Sixth Directive is part of Title XI thereof, which sets out the rules governing deduction.
Уреденото в член 17, параграф 2 право на приспадане, което се отнася до начисления данък по получена доставка на стоки и услуги, използвани от данъчнозадълженото лице за нуждите на неговите облагаеми сделки, цели да облекчи изцяло стопанския субект от тежестта на ДДС, който е дължим или платен във връзка с всички негови икономически дейности.
The right to deduct, which is laid down in Article 17(2) of that directive, and relates to the input tax on the goods and services used by the taxable person for the purposes of his taxable transactions, is meant to relieve the trader entirely of the burden of the VAT payable or paid in the course of all his economic activities.
Общата система на ДДС следователно гарантира пълна неутралност на данъчната тежест върху всички икономически дейности, при условие че дейностите по принцип подлежат на облагане с ДДС (вж. в този смисъл по-конкретно Решение от 8 февруари 2007 г. по дело Investrand, C-435/05, Сборник, стр. I-1315, точка 22 и посочената по-горе съдебна практика).
The common system of VAT consequently ensures complete neutrality of taxation of all economic activities, provided that they are themselves subject in principle to VAT (see to that effect, inter alia, Case C-435/05 Investrand [2007] ECR I-1315, paragraph 22 and the caselaw cited).
Когато данъчнозадълженото лице извършва едновременно облагаеми сделки, за които данъкът подлежи на приспадане, и освободени доставки, за които данъкът не подлежи на приспадане, член 17, параграф 5 от Шеста директива предвижда, че се приспада само частта от ДДС, пропорционална на стойността на облагаемите сделки.
Where the taxable person effects both taxable transactions, in respect of which VAT is deductible, and exempt transactions, in respect of which VAT is not deductible, Article 17(5) of the Sixth Directive provides that only such proportion of the VAT is deductible as is attributable to the taxable transactions.
Тази подлежаща на приспадане част се изчислява съгласно реда и условията, определени в член 19 от посочената директива.
That proportion is to be calculated according to the detailed rules set out in Article 19 of that directive.
Както изтъква генералният адвокат в точка 65 от своето заключение, разпоредбите целят да позволят на данъчнозадължено лице, което придобива стоки и
As the Advocate General has noted at point 65 of his Opinion, those provisions are intended
NORDANIA FINANS И BG FACTORING услуги, за да извършва както облагаеми, така и освободени дейности, да приспада изцяло частта от начисления при придобиването на тези стоки или услуги ДДС, която се приема, че съответства на съотношението, в което те са използвани за нуждите на облагаемите дейности.
NORDANIA FINANS AND BG FACTORING to enable a taxable person who acquires goods or services in order to carry on both taxable and exempt activities to deduct in full the amount of the VAT paid on the acquisition of those goods or services which is deemed to correspond to the proportion used for the purpose of the taxable activities.
В този контекст, макар член 19, параграф 1 от Шеста директива да предвижда, че подлежащата на приспадане част представлява дробна величина с числител оборота от облагаемите сделки и със знаменател целия оборот, увеличен според случая с някои субсидии, параграф 2 от същия член гласи, че чрез дерогация от изчислението на подлежащата на приспадане част се изключват по-конкретно сумите от оборота при доставките на дълготрайни активи, ползвани от данъчнозадълженото лице за целите на стопанската му дейност или при съпътстващи сделки с недвижими имоти и съпътстващи финансови сделки.
It is against that background that, while Article 19(1) of the Sixth Directive provides that the deductible proportion is to be made up of a fraction having, as numerator, the turnover attributable to taxable transactions and, as denominator, the total turnover plus, in some circumstances, certain subsidies, Article 19(2) provides that, by way of derogation, amounts of, inter alia, turnover attributable to the supplies of capital goods used by the taxable person for the purposes of his business or attributable to incidental real estate and financial transactions are to be excluded.
Целта на посочения параграф 2 произлиза от изложените и представени от Комисията на Европейските общности на Съвета на Европейските общности на 29 юни 1973 г. мотиви, придружаващи предложението за Шеста директива (вж.
The objective of Article 19(2) is apparent from the Explanatory Memorandum to the proposal for the Sixth Directive, which was submitted by the Commission of the European Communities to the Council of the European Communities on 29 June 1973 (see Bulletin of the European Communities, supplement 11/73, p.
Bulletin des Communautés européennes, (Бюлетин на Европейските общности), притурка 11/73, стр.
19), according to which ‘[t]he factors mentioned in this paragraph must be excluded from the calculation of the proportion lest, being unrepresentative of the taxable person’s business activity, they should deprive the amount of any real significance.
Впрочем тези сделки се изключват, само ако не са свързани с обичайната стопанска дейност на данъчнозадълженото лице“.
These factors are only excluded if they are not part of the usual business activity of the taxable person’.
В това отношение Съдът вече е приел, че невключването на съпътстващите финансови сделки в знаменателя на дробната величина, използвана за изчисляване на подлежащата на приспадане част, съгласно член 19 от Шеста директива, е насочено към осигуряване на съобразяването с целта за пълна неутралност,
In that regard, the Court has already held that the purpose of excluding incidental financial transactions from the denominator of the fraction used to calculate the deductible proportion in accordance with Article 19 of the Sixth Directive is to comply with the objective of complete neutrality guaranteed by the common system
Както генералният адвокат подчертава в точка 68 от заключението си, включването на този оборот при изчисляването на подлежащата на приспадане част би довело до неправилен резултат, в смисъл че не би отразило съответната част, в която стоките или услугите с двойно предназначение се ползват за облагаемите и освободените дейности.
If all receipts from a taxable person’s financial transactions linked to a taxable activity were to be included in that denominator, even where the creation of such receipts did not entail the use of goods or services subject to VAT or, at least, entailed only their very limited use, calculation of the deduction would be distorted (Case C-306/94 Régie dauphinoise [1996] ECR I-3695, paragraph 21).
При тези условия понятието „дълготрайни активи, ползвани от данъчнозадълженото лице за целите на стопанската му дейност“ по смисъла на член 19, параграф 2 от Шеста директива, не може да включва активи, чиято продажба има характер на обичайна икономическа дейност за съответното данъчнозадължено лице.
By adopting the provisions of Article 19(2) of the Sixth Directive, the Community legislature thus intended to exclude from the calculation of the proportion the turnover attributable to a sale of goods where that sale is of an unusual nature in relation to the normal activities of the taxable person concerned and does not therefore require the use of goods or services for mixed use in a way that is proportionate to the turnover which it generates.
Всъщност за заинтересования придобиването и последващата продажба на такива активи изисква стоките и услугите с двойно предназначение да се ползват обичайно.
As the Advocate General stated in point 68 of his Opinion, the inclusion of that turnover in the calculation of the deductible proportion would distort the resultant figure in the sense that it would no longer reflect the division of use of goods or services for mixed use as between taxable and exempt activities respectively.
След като продажбата се включва в обичайните и облагаеми дейности на данъчнозадълженото лице, съответстващият на нея оборот трябва да бъде взет предвид при изчисляването на подлежащата на приспадане част, за да отрази най-добре частта от тези стоки и услуги с двойно предназначение, използвана за тези дейности, като се зачита целта за данъчен неутралитет на общата система на данъка върху добавената стойност.
For the party concerned, the purchase and subsequent sale of such goods means that it has to use goods and services for mixed use on an everyday basis. Since that sale is part of the normal taxable activities of the taxable person, the turnover attributable to it must be taken into account in the calculation of the deductible proportion in order for that proportion to reflect as accurately as possible the division of use, in respect of those activities, of the goods and services put to mixed use, since otherwise there would be a failure to have regard to the objective of the neutrality of the common system of VAT.
Поради това, ако както в делото по главното производство, продажбата след изтичането на срока на договорите за лизинг на превозни средства, които са обект на тези договори, представлява обичайна дейност за съответното
Therefore, if, as in the case in the main proceedings, the sale, on termination of the leasing contracts, of the vehicles covered by those contracts is in the nature of a normal activity for the taxable person concerned, who carries out that activity
NORDANIA FINANS И BG FACTORING данъчнозадължено лице, което я извършва по занятие и постоянно, би било в противоречие с посочената цел за данъчен неутралитет, това данъчнозадълженото лице не бъде реално освободено от частта от данъка върху добавената стойност, начислен върху общите разходи, послужили за осъществяването на тази продажба и следователно за упражняването на обичайната облагаема икономическа дейност.
NORDANIA FINANS AND BG FACTORING by way of business and as a matter of course, it would be contrary to that objective of neutrality if that taxable person were not actually relieved of the portion of VAT imposed on the overall costs incurred to effect that sale and thus to carry on its usual taxable business activity.
От това следва, че оборотът от подобна продажба не може да се счита за свързан с „дълготрайни активи, използвани от данъчнозадълженото лице за нуждите на стопанската му дейност“ по смисъла на член 19, параграф 2, от Шеста директива.
It follows that the turnover attributable to such a sale cannot be considered to relate to ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ within the meaning of Article 19(2) of the Sixth Directive.
Този извод не може да се постави под съмнение поради обстоятелството, че в контекста на Втора директива 67/228/ЕИО на Съвета от 11 април 1967 година относно хармонизирането на законодателствата на държавитечленки, свързани с данъците върху оборота — структура, ред и условия при прилагане на общата система на данък върху добавената стойност (ОВ 71, 1967 г., стр.
That finding cannot be called into question by the fact that, in the context of Second Council Directive 67/228/EEC of 11 April 1967 on the harmonisation of legislation of Member States concerning turnover taxes — Structure and procedures for application of the common system of value added tax (OJ, English Special Edition 1967, p.
1303, наричана понататък „Втора директива“) Съдът приема, че понятието „дълготрайни активи“, посочено в член 17, първа алинея, трето тире от посочената директива, се отнася до активите, използвани за целите на икономическата дейност, които се отличават със своя дълготраен характер и със своята стойност, чиято последица е, че разходите по придобиването обикновено не се осчетоводяват като текущи разходи, а се отчисляват като амортизации през няколко данъчни години (Решение от 1 февруари 1977 г. по дело Verbond van Nederlandse Ondernemingen, 51/76, Recueil, стр. 113, точка 12).
16) (‘the Second Directive’), the Court held that the definition of ‘capital goods’ in the third indent of the first paragraph of Article 17 of that directive covered goods used for the purposes of some business activity and distinguishable by their durable nature and their value and such that the acquisition costs are not normally treated as current expenditure but are written off over several years (Case 51/76 Verbond van Nederlandse Ondernemingen [1977] ECR 113, paragraph 12).
По дело Verbond van Nederlandse Ondernemingen, по което е постановено посоченото по-горе решение, за препращащата юрисдикция е било от значение да определи предвид действащото холандско законодателство дали малоценни канцеларски материали могат да се считат за дълготрайни активи, които по силата на член 17 от Втора директива могат да бъдат изключени от предвиденото от посочената директива право на приспадане на ДДС.
In the case which gave rise to the judgment in Verbond van Nederlandse Ondernemingen, it was for the national court to ascertain, having regard to the Netherlands legislation in force, whether office supplies of low value could be regarded as capital goods which could, under Article 17 of the Second Directive, be excluded from the right to deduct VAT provided for by that directive.
Дори обаче да се предположи, че закупените от предприятието превозни средства за упражняване на неговата икономическа дейност представляват по своята същност дълготрайни активи по смисъла на направеното в този контекст тълкуване на член 17 от Втора директива, въпреки това само въз основа на изведените от Съда критерии в това решение, не може да се направи изводът, че такива превозни средства могат да се квалифицират по този начин с оглед прилагането на член 19, параграф 2 от Шеста директива.
Even if vehicles purchased by a business in order to carry on its business activities may constitute capital goods in terms of the interpretation given, in that context, of Article 17 of the Second Directive, it cannot be inferred merely from the criteria laid down by the Court in that judgment that such vehicles are to be classified as capital goods in respect of the application of Article 19(2) of the Sixth Directive.
Всъщност принципното изключване от изчисляването на подлежащата на приспадане част на активи, ползвани за целите на икономическата дейност, които несъмнено се отличават по своя дълготраен характер и своята стойност, чиято последица е, че разходите по придобиването обикновено не се осчетоводяват като текущи разходи, а се отчисляват като амортизации през няколко данъчни години, без да се взема предвид фактът, че тяхната продажба след края на договорите за лизинг е неразделна част от обичайната дейност на данъчнозадълженото лице, е в пряко противоречие с целта за неутралност на общата система по ДДС.
To exclude generally from the calculation of the deductible proportion goods which are used for the purposes of a business activity and are indeed distinguishable by their durable nature and their value, such that the acquisition costs are not normally treated as current expenditure but are written off over several years, without taking account of the fact that the sale of those goods, at the end of the leasing contracts, is an integral part of the normal activity of the taxable person, would run directly counter to the objective of neutrality of the common system of VAT.