natgillin/translations-raw huggingface dataset:
— Съветът с единодушие, след консултация с Европейския парламент, приема решение, с цел да направи процедурата, посочена в член 251 [ЕО], приложима във всички или някои области, обхванати от настоящия дял и за привеждането в съответствие на разпоредбите, отнасящи се до правомощията на Съда на Европейските общности.
— the Council, acting unanimously after consulting the European Parliament, shall take a decision with a view to providing for all or parts of the areas covered by this title to be governed by the procedure referred to in Article 251 [EC] and adapting the provisions relating to the powers of the Court of Justice.
Чрез дерогация от параграф 1 Съветът приема, в съответствие с процедурата, посочена в член 251 [ЕО]: мерките, предвидени в член 63, параграф 1 и параграф 2, а) [ЕО], при условие че Съветът предварително е приел в съответствие с параграф 1 от настоящия член законодателство на Общността, което определя общите правила и основните принципи във връзка с тези въпроси;
— the measures provided for in Article 63(1) and (2)(a) [EC] provided that the Council has previously adopted, in accordance with paragraph 1 of this Article, Community legislation defining the common rules and basic principles governing these issues,
Вторичното право преди Директива 2005/85
Secondary legislation prior to Directive 2005/85
На основание на член 63, първа алинея, точка 1, съответно букви а) и б) ЕО са приети Регламент (ЕО) № 343/2003 на Съвета от 18 февруари 2003 година за установяване на критерии и механизми за определяне на държавачленка, компетентна за разглеждането на молба за убежище, която е подадена в една от държавитечленки от гражданин на трета страна (ОВ L 50, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр.
Council Regulation (EC) No 343/2003 of 18 February 2003 establishing the criteria and mechanisms for determining the Member State responsible for examining an asylum application lodged in one of the Member States by a third-country national (OJ 2003 L 50, p.
56) и Директива 2003/9/ЕО на Съвета от 27 януари 2003 година за определяне на минимални стандарти относно приемането на лица, търсещи убежище (ОВ L 31, стр.
1) and Council Directive 2003/9/EC of 27 January 2003 laying down minimum standards for the reception of asylum seekers (OJ 2003 L 31, p.
18; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 48).
18) were adopted on the basis of point 1(a) and (b) respectively of the first paragraph of Article 63 EC.
Въз основа на член 63, първа алинея, точка 1, буква в), точка 2, буква а) и точка 3, буква а) ЕО, е приета Директива 2004/83/ЕО на Съвета от 29 април 2004 година относно минималните стандарти за признаването и правното положение на гражданите на трети страни или лицата без гражданство като бежанци или като
Council Directive 2004/83/EC of 29 April 2004 on minimum standards for the qualification and status of third country nationals or stateless persons as refugees or as
ПАРЛАМЕНТ/СЪВЕТ лица, които по други причини се нуждаят от международна закрила, както и относно съдържанието на предоставената закрила (ОВ L 304, стр.
PARLIAMENT v COUNCIL persons who otherwise need international protection and the content of the protection granted (OJ 2004 L 304, p.
12; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 7, стр. 52).
12) was adopted on the basis of points 1(c), 2(a) and 3(a) of the first paragraph of Article 63 EC.
На основание на член 67, параграф 2, второ тире ЕО е прието Решение 2004/927/ЕО на Съвета от 22 декември 2004 година относно определяне на някои области, обхванати от дял IV на трета част от Договора за създаване на Европейската общност, за които е приложима процедурата, предвидена в член 251 от посочения Договор (ОВ L 396, стр.
Council Decision 2004/927/EC of 22 December 2004 providing for certain areas covered by Title IV of Part Three of the Treaty establishing the European Community to be governed by the procedure laid down in Article 251 of that Treaty (OJ 2004 L 396, p.
45; Специално издание на български език, глава 1, том 5, стр. 163).
45) was adopted on the basis of the second indent of Article 67(2) EC.
Член 1, параграф 2 от това решение гласи:
Article 1(2) of that decision provides:
„Считано от 1 януари 2005 г. Съветът действа в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора при приемане на мерки, посочени в член 63, параграф 2 [да се чете: „точка 2“], буква б) и параграф 3 [да се чете: „точка 3“], буква б) [ЕО].“
‘As from 1 January 2005 the Council shall act in accordance with the procedure laid down in Article 251 [EC] when adopting measures referred to in Article 63(2)(b) and (3)(b) [EC].’
В съображение 4 от същото решение се подчертава, че то не засяга разпоредбите на член 67, параграф 5 ЕО.
Recital 4 in the preamble to the decision points out that the decision does not affect the provisions of Article 67(5) EC.
Директива 2005/85
Directive 2005/85
Директива 2005/85 е приета по-конкретно на основание на член 63, първа алинея, точка 1, буква г) ЕО.
Directive 2005/85 was adopted on the basis, in particular, of point 1(d) of the first paragraph of Article 63 EC.
Съгласно член 1 от тази директива целта ѝ е да се определят минимални норми относно процедурата за предоставяне или отнемане на статут на бежанец в държавите-членки.
According to Article 1, the purpose of the directive is to establish minimum standards on procedures in Member States for granting and withdrawing refugee status.
Съображения 17 и 18 от същата директива уточняват:
Recitals 17 and 18 in the preamble to the directive state:
„(17) Основно съображение при преценката на основателността на молба за убежище е сигурността на кандидата в страната му на произход.
A key consideration for the well-foundedness of an asylum application is the safety of the applicant in his/her country of origin.
Когато една трета страна може да бъде счетена за сигурна страна на произход, то държавитечленки следва да могат да я определят като такава и да предположат, че съответният кандидат е на сигурно място там, освен ако последният представи сериозни доказателства в полза на противното.
Where a third country can be regarded as a safe country of origin, Member States should be able to designate it as safe and presume its safety for a particular applicant, unless he/she presents serious counter-indications.
(18) Предвид достигнатата степен на хармонизация по отношение на условията, на които трябва да отговарят гражданите на трета страна и лицата без гражданство, за да имат основание да търсят статут на бежанец, е необходимо да се изготвят общи критерии за определяне на трети страни като сигурни страни на произход.“
Given the level of harmonisation achieved on the qualification of third country nationals and stateless persons as refugees, common criteria for designating third countries as safe countries of origin should be established.’
Относно сигурните страни на произход съображение 19 от Директива 2005/85 гласи:
With regard to safe countries of origin, recital 19 in the preamble to Directive 2005/85 states:
„Когато Съветът се убеди, че посочените по-горе критерии са спазени по отношение на съответната страна на произход и че вследствие на това държавата на произход е включена в общия минимален списък на сигурните страни на произход, който се одобрява в съответствие с настоящата директива, държавитечленки следва да бъдат задължени да разглеждат молбите, внасяни от
‘Where the Council has satisfied itself that those criteria are met in relation to a particular country of origin, and has consequently included it in the minimum common list of safe countries of origin to be adopted pursuant to this Directive, Member States should be obliged to consider applications of persons with the nation-
ПАРЛАМЕНТ/СЪВЕТ граждани на съответната страна […], като се позоват на оборимата презумпция за сигурността на тази страна.
PARLIAMENT v COUNCIL ality of that country … on the basis of the rebuttable presumption of the safety of that country.
Предвид политическата значимост от определянето на сигурни държави на произход, и по специално от случаите [да се чете: „и по-специално от последиците“] на оценка на положението на правата на човека в страната на произход и последствията, до които това може да доведе за съответните политики на Европейския съюз в областта на външните отношения, Съветът следва да се произнесе по изготвянето на списъка или измененията, които се внасят в него, след консултации с Европейския парламент.“
In the light of the political importance of the designation of safe countries of origin, in particular in view of the implications of an assessment of the human rights situation in a country of origin and its implications for the policies of the European Union in the field of external relations, the Council should take any decisions on the establishment or amendment of the list, after consultation of the European Parliament.’
Относно някои трети европейски страни, които спазват изключително високи норми по отношение на правата на човека и закрилата на бежанците, съображение 24 от посочената директива е формулирано по следния начин:
With respect to certain European third countries which observe particularly high human rights and refugee protection standards, recital 24 in the preamble to the directive is worded as follows:
„[…] държавитечленки имат правото да не разглеждат или да не извършват пълно разглеждане на молбите за убежище, подадени от кандидати с произход от тези трети европейски страни, при влизането им на тяхна територия.
‘… Member States should be allowed to not carry out, or not to carry out full examination of asylum applications regarding applicants who enter their territory from such European third countries.
Предвид последствията, които може да претърпи кандидатът от ограниченото или пропуснато разглеждане на молбата, понятието за трета сигурна страна не следва да се прилага [да се чете: „следва да се прилага само“] спрямо документация, отнасяща са до трети страни, за които Съветът има информация, че спазват високите норми на сигурност, определени с настоящата директива.
Given the potential consequences for the applicant of a restricted or omitted examination, this application of the safe third country concept should be restricted to cases involving third countries with respect to which the Council has satisfied itself that the high standards for the safety of the third country concerned, as set out in this Directive, are fulfilled.
Съветът следва да взема такива решения след консултации с Европейския парламент.“
The Council should take decisions in this matter after consultation of the European Parliament.’
Член 29 (озаглавен „Минимален общ списък на третите страни, считани за сигурни страни на произход“), параграфи 1 и 2 от същата директива гласи:
Article 29(1) and (2) of the directive, headed ‘Minimum common list of third countries regarded as safe countries of origin’, provides:
Съветът, като действа с квалифицирано мнозинство по предложение на Комисията, след консултации с Европейския парламент приема минимален общ списък на третите страни, които държавитечленки разглеждат като сигурни страни на произход, в съответствие с приложение II.
The Council shall, acting by a qualified majority on a proposal from the Commission and after consultation of the European Parliament, adopt a minimum common list of third countries which shall be regarded by Member States as safe countries of origin in accordance with Annex II.
Съветът, като действа с квалифицирано мнозинство по предложение на Комисията, след консултации с Европейския парламент може да промени минималния общ списък с прибавяне или изваждане на трети страни от него в съответствие с приложение II.
The Council may, acting by a qualified majority on a proposal from the Commission and after consultation of the European Parliament, amend the minimum common list by adding or removing third countries, in accordance with Annex II.
Комисията разглежда всяко искане на Съвета или на държавачленка за представяне на предложение за изменение на минималния общ списък.“
The Commission shall examine any request made by the Council or by a Member State to submit a proposal to amend the minimum common list.’
Приложение II към Директива 2005/85, озаглавено „Определяне на една страна като сигурна страна на произход за целите на член 29 и член 30, параграф 1“, дефинира по следния начин критериите, позволяващи дадена страна да бъде определена като сигурна страна на произход:
Annex II to Directive 2005/85, headed ‘Designation of safe countries of origin for the purposes of Articles 29 and 30(1)’, defines the criteria by which a country may be designated as a safe country of origin as follows:
„Една страна се счита за сигурна страна на произход, ако на основание на правното положение, прилаганото право в рамките на демократична система и в рамките на политическите обстоятелства може да се покаже, че по принцип и за всеки отделен случай няма преследване, както е определено в член 9 от Директива 2004/83/ЕО, няма мъчения, нехуманно или унизително отношение и наказания и не съществува опасност от необосновано насилие в ситуация на международен или вътрешен въоръжен конфликт.
‘A country is considered as a safe country of origin where, on the basis of the legal situation, the application of the law within a democratic system and the general political circumstances, it can be shown that there is generally and consistently no persecution as defined in Article 9 of Directive 2004/83/EC, no torture or inhuman or degrading treatment or punishment and no threat by reason of indiscriminate violence in situations of international or internal armed conflict.
ПАРЛАМЕНТ/СЪВЕТ б) спазването на правата и свободите, гарантирани в Европейската конвенция за защита правата на човека и основните свободи и/или в Международния пакт за гражданските и политическите права, и/или Конвенцията срещу мъченията [да се чете: „Конвенцията против изтезанията“], и по-специ-ално правата, по отношение на които не се разрешава дерогация по член 15, параграф 2 от посочената Европейска конвенция; в) спазване на принципа за невръщане по Женевската конвенция; г) съществуването на система на ефективни средства за защита срещу нарушенията на тези права и свободи.“
(b) observance of the rights and freedoms laid down in the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms and/or the International Covenant for Civil and Political Rights and/or the Convention against Torture, in particular the rights from which derogation cannot be made under Article 15(2) of the said European Convention;
Съгласно член 36 (озаглавен „Понятие за сигурна трета европейска страна“), параграфи 1—3 от Директива 2005/85:
According to Article 36(1) to (3) of Directive 2005/85, headed ‘The European safe third countries concept’:
Държавитечленки могат да предвидят, че не разглеждат или не разглеждат в пълен обем молба за убежище и закрила на кандидат в частния случай, както е описан в глава II, когато компетентният орган е установил на основата на факти, че кандидатът за убежище се опитва да влезе или е влязъл нелегално на нейна територия от сигурна трета страна, в съответствие с параграф 2.
Member States may provide that no, or no full, examination of the asylum application and of the safety of the applicant in his/her particular circumstances as described in Chapter II, shall take place in cases where a competent authority has established, on the basis of the facts, that the applicant for asylum is seeking to enter or has entered illegally into its territory from a safe third country according to paragraph 2.
Трета страна се счита за сигурна трета страна за целите на параграф 1 само при условие че: a) е ратифицирала и спазва разпоредбите на Женевската конвенция, без никакви географски ограничения; б) разполага с процедура за убежище по закон; в) е ратифицирала Европейската конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи и спазва нейните разпоредби, по-специално нормите за ефикасна защита; и г) е определена за такава от Съвета в съответствие с параграф 3.
(c) it has ratified the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms and observes its provisions, including the standards relating to effective remedies; and
Съветът, като действа с квалифицирано мнозинство по предложение на Комисията, след консултации с Европейския парламент приема или изменя общия списък на третите страни, които се считат за сигурни трети страни за целите на параграф 1.“
The Council shall, acting by qualified majority on a proposal from the Commission and after consultation of the European Parliament, adopt or amend a common list of third countries that shall be regarded as safe third countries for the purposes of paragraph 1.’
Съветът не е приложил обжалваните разпоредби, за да приеме двата списъка, предвидени от тези разпоредби.
The Council did not apply the contested provisions in the adoption of the two lists provided for by those provisions.
По жалбата
The application
В подкрепа на своята жалба Парламентът изтъква четири правни основания, изведени съответно от нарушение на Договора за ЕО поради неспазване на член 67, параграф 5, първо тире ЕО, от липсата на компетентност на Съвета за приемане на обжалваните разпоредби, от нарушение на задължението за мотивиране на тези разпоредби и, на последно място, от неспазване на задължението за лоялно сътрудничество.
In support of its application for annulment, the Parliament raises four pleas in law: infringement of the EC Treaty stemming from disregard of the first indent of Article 67(5) EC; the Council’s lack of competence to enact the contested provisions; breach of the duty to state reasons for those provisions; and, finally, failure to comply with the obligation to cooperate in good faith.
Първите две правни основания трябва да бъдат разгледани заедно, тъй като са неделими, както посочва генералният адвокат в точка 11 от заключението си.
The first two pleas should be examined together, since they are indissociable, as the Advocate General noted at point 11 of his Opinion.
По първите две правни основания, изведени от нарушение на член 67, параграф 5, първо тире ЕО, както и от липса на компетентност на Съвета
The first two pleas, alleging an infringement of the first indent of Article 67(5) EC and the Council’s lack of competence
Парламентът поддържа, че като се има предвид вече приетото законодателство на Общността, а именно Регламент № 343/2003, както и Директиви 2003/9 и 2004/83, приемането на Директива 2005/85 е последният законодателен етап в приемането на общите правила и основните принципи, чието прилагане трябва да позволи преминаване към процедурата, предвидена в член 251 ЕО (наричана по-нататък „процедурата за съвместно вземане на решения“), в съответствие с изискванията на член 67, параграф 5, първо тире ЕО.
The Parliament submits that, in view of the Community legislation that was already adopted, namely Regulation No 343/2003 and Directives 2003/9 and 2004/83, the adoption of Directive 2005/85 constituted the final legislative stage in the adoption of common rules and basic principles the implementation of which was intended to enable the transition to be made to the procedure laid down in Article 251 EC (‘the co-decision procedure’), in accordance with the requirements of the first indent of Article 67(5) EC.
Поради това последващото приемане на минималния общ списък на третите страни, считани за сигурни страни на произход, и на общия списък на сигурните трети европейски страни (по-нататък наричани общо „списъците на сигурните страни“) трябвало да се извърши съгласно процедурата за съвместно вземане на решения.
Therefore, the subsequent adoption of the minimum common list of third countries regarded as safe countries of origin and the common list of European safe third countries (together: ‘the lists of safe countries’) should proceed in accordance with the co-decision procedure.
Следователно с обжалваните разпоредби Съветът незаконосъобразно — с акт от вторичното право — въвел правно основание, което му позволява да приеме списъците на сигурните страни, прилагайки процедура, която изисква само консултация с Парламента.
By the contested provisions, the Council therefore unlawfully made use, in an act of secondary legislation, of legal bases enabling it to adopt the lists of safe countries by way of a procedure requiring only the consultation of the Parliament.
Като създал по този начин правно основание от вторичното право, Съветът си „запазил законодателни правомощия“.
According to the Parliament, by creating a secondary legal basis in this way, the Council ‘reserved to itself a right to legislate’.
Договорът обаче изобщо не предвиждал възможност, извън съществуващите процедури за приемане на нормативни актове и на актове по изпълнение, Съветът да установява нови правни основания за приемане на нормативни разпоредби от вторичното право.
However, nowhere does the Treaty provide for the Council to be able to establish new legal bases for the purposes of the adoption of secondary legislation outside the existing procedures for the adoption of legislative acts and implementing measures.
Парламентът счита, че евентуалното съществуване на практика на Съвета, изразяваща се в установяване на правни основания с актове от вторичното право, не би могло да послужи като обосновка.
The Parliament takes the view that the possible existence of a Council practice of establishing secondary legal bases cannot serve as justification.
Като се позовава на Решение на Съда от 23 февруари 1988 г. по дело Обединено кралство/Съвет (68/86, Recueil, стр.
Referring to the judgment of the Court in Case 68/86 United Kingdom v Council [1988] ECR 855, the Parliament submits that, in the field of legislation, the Treaty applies and it is not possible to alter the procedures it lays down.
Комисията счита, че съдържащите се в обжалваните разпоредби правни основания от вторичното право са незаконосъобразни.
The Commission takes the view that the secondary legal bases contained in the contested provisions are unlawful.
Общностният законодател не можел да избира по какъв начин ще упражни своите правомощия.
The Community legislature does not have the option of choosing the manner in which it exercises its powers.
Институциите можели да действат само в границите на това, за което ги овластяват договорите, които единствено определят процедурите за приемане на нормативни актове.
The institutions may act only within the limits of the powers conferred upon them by the Treaties, which alone determine the procedures for the adoption of legislative acts.
Според Комисията обжалваните разпоредби не могат да се разглеждат като запазване на изпълнителни правомощия, което Съветът може да извърши на основание на член 202, трето тире ЕО.
According to the Commission, the contested provisions cannot be regarded as reservations of the right to exercise implementing power, available to the Council on the basis of the third indent of Article 202 EC.
Обжалваните разпоредби нарушавали процедурните правила в две насоки: на първо място, по отношение на правилото за единодушие, предвидено в член 63, първа алинея, точка 1, буква г) ЕО към момента на приемането на Директива 2005/85, и на второ място — по отношение на процедурата за съвместно вземане на решения, която трябва да замести посоченото правило, след като бъде прието законодателство на Общността, определящо общите правила и основните принципи, които се прилагат спрямо политиката по въпросите на убежището.
The contested provisions constitute a twofold procedural abuse: first, in relation to the unanimity rule laid down in point 1(d) of the first paragraph of Article 63 EC at the time of the adoption of Directive 2005/85 and, second, in relation to the co-deci-sion procedure which must replace that rule once Community legislation is adopted which defines the common rules and basic principles governing asylum policy.