natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Освен това в края на анализа законодателството относно публичен достъп до документите може да предвижда различни правила, които да се прилагат спрямо различните категории данни или различните видове засегнати лица“.
In particular, as a result of such assessment, legislation on public access may provide for different rules to apply to different categories of data or different kinds of data subjects.’
Комисията напомня, че Регламент № 1049/2001 не предвижда прякото и неограничено задължение за оповестяване на засягащи лични данни документи или на части от тях, а по-скоро това задължение, доколкото то не се противопоставя на правилата, приложими в областта на защитата на данните.
The Commission points out that Regulation No 1049/2001 does not impose an automatic, unrestricted obligation to disclose documents or parts of documents containing personal data, but that that obligation exists only so far as it does not undermine the data protection rules .
В конкретния случай Комисията е трябвало да вземе предвид всички обстоятелства по делото.
In this case, the Commission took all the relevant circumstances into account .
Що се отнася до представителите на британските власти и на КПОП, жалбоподателят е бил обстойно известен за интересите и организациите, представени на събранието.
In the case of the representatives of UK authorities and of the CBMC, the applicant was fully informed of the interests and of the bodies represented at the meeting .
Комисията подчертава, че последиците от приетите в хода на събранието решения засягат представените организации, а не техните представители лично.
As representatives, the persons present there were acting on instructions of the represented bodies in their capacity as employees of those bodies and not in a personal capacity.
Следователно именно информацията, свързана с представените организации, не е
The effects of the decisions taken there applied to the represented bodies and not to the representatives in their personal capacity. It is therefore the
Комисията е трябвало също така да държи сметка за необходимостта да не дискредитира правомощието си да провежда разследвания, както и източниците си на информация.
The Commission also took account of the need to protect its ability to carry out investigations and its sources of information .
Освен това Комисията изтъква, че в никой момент жалбоподателят не е изпълнил задължението да докаже наличието на необходимост от предвиденото в член 8, буква б) от Регламент № 45/2001 предаване на данните.
The Commission further argues that the applicant has never fulfilled the obligation to prove the need for a transfer of data, imposed by Article 8(b) of Regulation No 45/2001.
Всъщност съобщаването на самоличността на участниците не би позволило внасянето на допълнителни разяснения във връзка с решението на Комисията да приключи производство за установяване на неизпълнение на задължения от държавачленка.
Disclosure of the names of the participants would not shed any additional light on the Commission’s decision to close the proceedings for failure to fulfil obligations.
Тъй като протоколът е трябвало да бъде оповестен, обществеността е трябвало да бъде обстойно информирана за фактите и основанията, въз основа на които Комисията е взела решението си.
Since the minutes were disclosed, the public is fully aware of the facts and arguments on the basis of which the Commission took its decision.
Следователно като се има предвид, че не е била посочена никаква конкретна и действителна причина, за да се докаже необходимостта от оповестяване на лични данни на трети лица, Комисията е била длъжна да откаже такова оповестяване.
Thus, in the absence of a specific and valid reason demonstrating the need to disclose personal data to third parties, the Commission was therefore obliged to refuse to make such a disclosure.
Противно на изтъкнатото от жалбоподателя в писмената му реплика, според Комисията фактът, че имената на персонала на КПОП са обществено достояние, не означава, че същото следва да важи за самоличността на лицата, участвали в събранието.
According to the Commission, contrary to what the applicant argues in its reply, the fact that the names of the staff of the CBMC are in the public domain does not mean that the identity of the staff who attended the meeting with the Commission must also be in the public domain .
Комисията подчертава, че от публикуването на самоличността на целия персонал на професионална организация не следва непременно да може се заключи за имената на някои нейни представители, представляващи я по време на събрание.
It does not follow that the names of the particular employees of a trade association who represented that association at a meeting can necessarily be deduced from the publication of the identities of all its staff.
Всъщност, ако случаят такъв беше случаят, жалбоподателят не би имал никаква причина да иска да му бъдат съобщени имената.
If that were the case, the applicant would have no reason to ask for these names to be revealed to it .
Още повече че жалбоподателят намеква само, че представителите на КПОП не защитавали гледната точка на асоциацията в хода на събранието.
Moreover, the applicant has not suggested that the representatives of the CBMC did not represent the views of the association at the meeting, or demonstrated how knowing the identities of the persons concerned would provide more necessary information than was concerned in the meeting report and the other documents which were disclosed.
Що се отнася до изтъкнатите от жалбоподателя основания във връзка с твърдяното прилагане на член 4, параграф 3 от Регламент № 1049/2001, Комисията подчертава, че тя не е основала отказа си за оповестяване на имената с това изключение, а с предвиденото в член 4, параграф 2, трето тире от въпросния регламент.
Concerning the applicant’s arguments as to the alleged application of Article 4(3) of Regulation No 1049/2001, the Commission stresses that it based its refusal to disclose the names not on the exception under that paragraph, but on that laid down by the third indent of Article 4(2) of that regulation .
Жалбоподателят е бил уведомен, че дори правилата в областта на защитата на личните данни да не се прилагат към заявлението му, Комисията е имала право да откаже да оповести имената на петте лица против волята им, за да не дискредитира правомощието си да води разследване във връзка с твърдения за нарушения на общностното право.
The applicant was informed that, even if the rules on data protection did not apply to the request, the Commission would have reasons to refuse to disclose the names of five persons against their will, in order to protect its ability to carry out investigations into possible infringements of Community law.
Събранието от 11 октомври 1996 г. било проведено в рамките на такова разследване.
The meeting of 11 October 1996 took place in the context of such an investigation.
Ако можеше имената на лицата, предоставили информация на Комисията, да бъдат оповестени против волята им, то Комисията би се лишила от ценен източник на информация, което би дискредитирало правомощието ѝ да води такива разследвания.
If the names of persons who provided information to the Commission could be disclosed against their will, the Commission could be deprived of a valuable source of information, putting at risk its ability to carry out such investigations.
Никаква действителна причина не би позволила да се откаже възможността на други заинтересовани от производство за установяване на неизпълнение на задължения от държавачленка страни да се ползват от същото право.
The Commission argues that, under complaint and infringement procedures, complainants are given the possibility to choose between a ‘confidential’ and a ‘non confidential’ handling of their complaint, and that there are no good reasons why other parties interested in the infringement procedure should not enjoy the same right .
Следователно предвиденото в член 4, параграф 2, трето тире от Регламент № 1049/2001 изключение налагало да не се предоставят на жалбоподателя петте имена, които остават анонимни.
Thus, the exception mentioned in the third indent of Article 4(2) of Regulation No 1049/2001 required the Commission not to disclose the five names to the applicant .
Най-накрая, Комисията поддържа, че жалбоподателят не е представил доказателство за „по-значим обществен интерес от оповестяването“ на имената, който би позволил да се оспори прилагането на това изключение.
Finally, the Commission argues that the applicant has not demonstrated any ‘overriding public interest in disclosure’ of those remaining names so as to preclude the Commission from applying that exception .
В конкретния случай оповестяването на имената на другите лица противно на волята им и на очакването им по отношение на поверителността, когато са сътрудничели на разследването по твърдяното нарушение, би навредило на защитата на всички разследвания.
In this case, the disclosure of the names of the other persons, against their will and contrary to their expectation of confidentiality when contributing to the investigation into the alleged infringement, would undermine the protection of all investigations.
Следователно явният обществен интерес би изисквал поверителността на разследванията по-скоро да се запази, отколкото да бъде засегната.
Therefore, the Commission argues, there is a manifest public interest in favour of preserving confidentiality in investigations rather than endangering it .
Необходимо е да се напомни в началото, че заявлението на жалбоподателя за достъп до цялата документация, както и неговата жалба, се основават на Регламент № 1049/2001.
The applicant’s request for access to the full document, and its application, are based on Regulation No 1049/2001.
По-нататък, необходимо е да се напомни, че в обжалваното решение Комисията счита, че към заявлението за оповестяване на имената на участниците в събранието от 11 октомври 1996 г. се прилага Регламент № 45/2001.
In the contested decision, the Commission held that Regulation No 45/2001 applied to the request that the names of the participants at the meeting of 11 October 1996 be revealed.
Комисията смята, че тъй като жалбоподателят не е доказал наличието нито на легитимно и ясно формулирано основание, нито на необходимост от такова оповестяване, то предвидените в член 8 от въпросния регламент предпоставки не са изпълнени и следователно се прилага предвиденото в член 4, параграф 1, буква б) от Регламент № 1049/2001 изключение.
The Commission took the view that, since the applicant had not established either an express and legitimate purpose or the need for such disclosure, the conditions set out by Article 8 of that regulation had not been met and the exception provided for in Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001 applied .
Тя добавя, че дори приетите в областта на защитата на личните данни правила да не се прилагат, въпреки това тя имала право да откаже оповестяването на другите имена по силата на член 4, параграф 2, трето тире от Регламент № 1049/2001, за да не се дискредитира правомощието ѝ да провежда разследвания.
It added that, even if the rules on the protection of personal data did not apply, it would nevertheless have had to refuse to disclose the other names under Article 4(2), third indent, of Regulation No 1049/2001 so as not to compromise its ability to conduct inquiries.
Решение на Първоинстанционния съд от по дело Franchet и Byk/Комисия, T-391/03 и T-70/04, Recueil, стр. II-2023, точка 82 и посочената съдебна практика).
In that regard, it should be noted that, according to Article 6(1) of Regulation No 1049/2001, a person requesting access is not required to justify his request and therefore he does not have to demonstrate any interest in having access to the documents requested (Joined Cases T-391/03 and T-70/04 Franchet and Byk v Commission [2006] ECR II-2023, paragraph 82, and caselaw cited).
Необходимо е също така да се напомни, че достъпът до документи на институциите е принципът и че решението за отказ е действително само ако има за правно основание едно от изключенията, предвидени в член 4 от Регламент № 1049/2001.
It should also be noted that access to documents of the institutions constitutes the principle and that a decision to refuse access is valid only if it is based on one of the exceptions laid down in Article 4 of Regulation No 1049/2001.
(Решение на Съда от 11 януари 2000 г. по дело Нидерландия и van der Wal/Комисия, C-174/98 P и C-189/98 P, Recueil, стр. I-1, точка 27, Решение на Първоинстанционния съд от 7 февруари 2002 г. по дело Kuijer/Съвет, T-211/00, Recueil, стр.
According to settled case-law, those exceptions must be construed and applied restrictively so as not to defeat the general principle enshrined in that regulation (Joined Cases C-174/98 P and C-189/98 P Netherlands and van der Wal v Commission [2000] ECR I-1, paragraph 27; Case T-211/00 Kuijer v Council [2002] ECR II-485, paragraph 55; and Franchet and Byk, paragraph 84).
В светлината на тази практика следва да се разгледа прилагането от Комисията на посочените в член 4, параграф 1, буква б) и в член 4, параграф 2, трето тире от Регламент № 1049/2001 изключения.
It is in the light of that caselaw that the Court must examine how the Commission applied the exceptions under Article 4(1)(b) and Article 4(2), third indent, of Regulation No 1049/2001.
Относно изключението, свързано с личния живот и неприкосновеността на личността, предвидено в член 4, параграф 1, буква б) от Регламент № 1049/2001
The exception concerning the protection of privacy and the integrity of the individual, under Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001
— Предварителни наблюдения във връзка с отношението между Регламенти № 1049/2001 и № 45/2001
— Preliminary observations concerning the interaction between Regulations Nos 1049/2001 and 45/2001
Необходимо е да се напомни, че по силата на член 4, параграф 1, буква б) от Регламент № 1049/2001 институциите отказват достъп до документи, в случаите
Under Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001, the institutions are to refuse access to a document where disclosure would undermine the protection of privacy
В тази връзка е необходимо да се посочи, че макар единственото посочено правно основание в жалбата на жалбоподателя да е Директива 95/46, а не Регламент № 45/2001, трябва да се счита, че искът му се основава и на въпросния регламент, тъй като обжалваното решение се основава частично на него.
Although the applicant refers in its application only to Directive 95/46 and not to Regulation No 45/2001, its action must be understood as referring to that regulation, since the contested decision is, in part, based upon it .
В хода на заседанието той правилно се позовава на въпросния регламент.
At the hearing, moreover, the applicant correctly referred to that regulation .
В началото е необходимо да се разгледа отношението между Регламент № 1049/2001 и Регламент № 45/2001, с цел прилагането на предвиденото в член 4, параграф 1, буква б) от Регламент № 1049/2001 изключение в конкретния случай.
It is necessary at the outset to examine the relationship between Regulations Nos 1049/2001 and 45/2001 for the purpose of applying the exception under Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001 to this case .
С оглед на това трябва да се има предвид, че те имат различни цели.
For that purpose, it should be borne in mind that they have different objectives .
Първият цели осигуряването на възможно най-голяма прозрачност в процеса на взимане на решения от публичните органи, както и на информацията, на която се основават техните решения.
The first is designed to ensure the greatest possible transparency of the decisionmaking process of the public authorities and the information on which they base their decisions .
Той следователно има за цел в най-голяма степен да улесни упражняването на правото на достъп до документите, както и да насърчи добрите административни практики.
It is thus designed to facilitate as far as possible the exercise of the right of access to documents, and to promote good administrative practices.
Вторият има за цел да осигури защитата на свободите и на основните права на физическите лица, по-специал-но на техния личен живот, при обработката на лични данни.
The second is designed to ensure the protection of the freedoms and fundamental rights of individuals, particularly their private life, in the handling of personal data.
Съображение 15 от Регламент № 45/2001 посочва, че достъпът до документи, включително и условията за достъп до документи, съдържащи лични данни, се урежда от правилата, които са приети въз основа на член 255 ЕО.
Recital 15 of Regulation No 45/2001 indicates that access to documents, including conditions for access to documents containing personal data, is governed by the rules adopted on the basis of Article 255 EC.
Следователно достъпът до документи, съдържащи лични данни, произтича от прилагането на Регламент № 1049/2001, според който по принцип всички документи на институциите следва да бъдат достъпни за обществеността.
Therefore, access to documents containing personal data falls under Regulation No 1049/2001, according to which, in principle, all documents of the institutions should be accessible to the public.
Той предвижда също така, че определени обществени и частни интереси трябва да бъдат защитени посредством режима на изключенията.
It also provides that certain public and private interests must be protected by a regime of exceptions.
Така регламентът предвижда изключение, посочено по-горе, относно случаите, когато оповестяването засяга защитата на личния живот и неприкосновеността на личността, по-специално в съответствие със законодателството на Общността относно защитата на личните данни, от което е част и Регламент № 45/2001.
Thus, for example, that regulation lays down an exception, referred to above, concerning cases where disclosure would adversely affect the protection of privacy and the integrity of the individual, particularly in accordance with Community legislation on the protection of personal data, such as Regulation No 45/2001.
Още повече че според съображение 11 от Регламент № 1049/2001 при оценка на необходимостта от дадено изключение институциите следва да отчитат принципите на законодателството на Общността по отношение на защитата на личните данни във всички области на дейност на Съюза, следователно и принципите, установени в Регламент № 45/2001.
In addition, according to recital 11 of Regulation No 1049/2001, in assessing the need for an exception, the institutions should take account of the principles in Community legislation concerning the protection of personal data in all areas of activity of the Union, thus including principles laid down in Regulation No 45/2001.
В тази връзка е необходимо да се напомнят най-съществените разпоредби на Регламент № 45/2001.
In that regard, it is necessary to recall the most relevant provisions of Regulation No 45/2001.
По силата на член 2, буква a) от Регламент № 45/2001 „личните данни“ съдържат всяка информация, свързана с физическо лице с установена или неподлежаща на установяване самоличност.
Pursuant to Article 2(a) of Regulation No 45/2001, ‘personal data’ means any information relating to an identified or identifiable natural person .
Лице с подлежаща на установяване самоличност е лице, чиято самоличност може пряко или косвено да се установи, по-специ-ално по идентификационен номер или по един или повече специфични фактора за неговата/нейната физическа, психологическа, психична, икономическа, културна или социална самоличност.
An identifiable person is one who can be identified, directly or indirectly, in particular by reference to an identification number or to one or more factors specific to his or her physical, physiological, mental, economic, cultural or social identity.
Следователно за лични данни може да се считат фамилното и личното име, пощенският адрес, електронният адрес, номерът на банковата сметка, номерата на кредитните карти, номерът за социално осигуряване, телефонният номер или номерът на свидетелството за управление.
Personal data would therefore include, for example, surname and forenames, postal address, email address, bank account number, credit card numbers, social security number, telephone number or driving licence number .
Освен това по силата на член 2, буква б) от Регламент № 45/2001 „обработката на лични данни“ включва всяка операция или съвкупност от операции, която се извършва с или без автоматични средства по отношение на личните данни, като събиране, записване, организиране, съхранение, адаптиране или промяна,
In addition, under Article 2(b) of Regulation No 45/2001, ‘processing of personal data’ means any operation or set of operations which is performed upon personal data, whether or not by automatic means, such as collection, recording, organisation, storage, adaptation or alteration, retrieval, consultation, use, disclosure
Следователно съобщаването на данни чрез изпращане, разпространение или друго предоставяне попада в определението за „обработка“ и по този начин този регламент предвижда сам по себе си, независимо от Регламент № 1049/2001, възможността някои лични данни да бъдат публично оповестени.
Therefore, communication of data, by transmission, dissemination or otherwise making available, falls within the definition of ‘processing’, and thus this regulation itself provides, independently of Regulation No 1049/2001, for the possibility of making certain personal data public.
От друга страна, обработката трябва да отговаря на член 5, буква a) или б) от Регламент № 45/2001, според който обработката е необходима за изпълнението на задача, която е в интерес на обществото, или за съобразяване със законно задължение, което се прилага спрямо контролиращия орган.
The processing must, in addition, be lawful under Article 5(a) or (b) of Regulation No 45/2001, according to which the processing must be necessary for the performance of a task carried out in the public interest or for compliance with a legal obligation to which the controller is subject .
Следва да се отбележи, че правото на достъп до документите на институциите, признато на всеки гражданин на Европейския съюз и на всяко физическо или юридическо лице, пребиваващо или чието седалище според устройствения акт е в държавачленка, предвидено в член 2 от Регламент № 1049/2001, представлява законно задължение по смисъла на член 5, буква б) от Регламент № 45/2001.
The right of access to documents of the institutions recognised to citizens of the European Union and to any natural or legal person residing in or having its registered office in a Member State, laid down by Article 2 of Regulation No 1049/2001, constitutes a legal obligation for the purposes of Article 5(b) of Regulation No 45/2001.
Що се отнася до задължението да се докаже необходимостта от предаване на данните, предвидено в член 8, буква б) от Регламент № 45/2001, необходимо е да се напомни, че достъпът до документи, съдържащи лични данни, попада в приложното поле на Регламент № 1049/2001, както и че според член 6, параграф 1 от него заявителят не е длъжен да мотивира заявлението си и не трябва да доказва наличие на интерес при достъп до желаните документи (вж. точка 92 по-горе).
As regards the obligation to prove the need to transfer, laid down by Article 8(b) of Regulation No 45/2001, it should be remembered that access to documents containing personal data falls within the application of Regulation No 1049/2001, and that, according to Article 6(1) of the latter, a person requesting access is not required to justify his request and therefore does not have to demonstrate any interest in having access to the documents requested (see paragraph 92 above).