natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Що се отнася до задължението за проверка на съобразността на жалбата с разпоредбите на основния регламент и на регламента за прилагане, следва да се отбележи, че текстовете на останалите езици на член 49, параграф 1 от регламента за прилагане визират съобразността на жалбата с всички разпоредби на двата регламента, докато текстовете на френски и гръцки език визират единствено контрол от страна на отделението по жалбите на съобразността на жалбата с разпоредбите на членове 67, 68 и 69 от основния регламент, както и с тези на член 45 от регламента за прилагане.
With regard to the obligation to ascertain whether the appeal complies with the provisions of the basic regulation and the implementing regulation, it should be noted that the other language versions of Article 49(1) of the implementing regulation refer to the compliance of the appeal with all the provisions of both regulations, whereas the French and Greek versions refer to a check by the Board of Appeal of compliance by the appeal only with Articles 67, 68 and 69 of the basic regulation and Article 45 of the implementing regulation.
Що се отнася до двойното задължение за уведомяване и за изискване за отстраняване на пропуски, следва да се отбележи първо, че по-специално от немската, английската, датската, испанската, италианската и нидерландската редакция на член 49, параграф 1 от Регламента за прилагане е видно, че думите „и, ако е възможно“ подчиняват задължението за уведомяване и за изискване за отстраняване на пропуски на обективната възможност за отстраняване на констатираните пропуски.
With regard to the twofold obligation to inform and to request remedial action, it should be pointed out, first of all, that it can be seen from the Danish, Dutch, English, German, Italian and Spanish versions of Article 49(1) of the implementing regulation that the expression ‘if possible’ makes the obligation to inform and to request remedial action subject to the objective possibility that the deficiencies found can be rectified.
Така, противно на претендираното от жалбоподателя, посочената разпоредба задължава отделението по жалбите да преценява възможността на жалбоподателя за отстраняване на пропуск, с цел да ограничи своите изисквания за възможни корекции.
Thus, contrary to what the applicant claims, that provision requires the Board of Appeal to assess whether it is possible for an appellant to remedy a deficiency in order to limit the request for remedial action to corrections which are possible.
Всъщност щом като целта на задължението за уведомяване и за изискване за отстраняване, предвидено в член 49, параграф 1 от регламента за прилагане, е да позволи на жалбоподателя да отстрани в определените срокове констатирани от отделението по жалбите пропуски, трябва да е налице възможност посочените пропуски да бъдат отстранени.
Since the objective of the obligation to inform and to request remedial action laid down in Article 49(1) of the implementing regulation is to permit an appellant to remedy the deficiencies found by the Board of Appeal within the period specified, it must be possible for those deficiencies to be remedied.
Както изтъкват СОСР и встъпилата страна обаче, липса на процесуална легитимация не може да се отстрани.
However, as the CPVO and the intervener point out, a lack of locus standi cannot be remedied.
Освен това член 49, параграф 1 от Регламента за прилагане посочва това, което следва да се отстрани чрез термините „irrégularités“ на френски, „Mängel“ на
In addition, Article 49(1) of the implementing regulation designates the matters which are to be remedied as ‘irrégularités’ in French, ‘Mängel’ in German,
РЕШЕНИЕ ОТ 31.1.2008 г. — ДЕЛО T-95/06 немски, „deficiencies“ на английски, „irregolarità“ на италиански, „mangler“ на датски и „irregularidades“ на португалски, които навеждат на мисълта, че визират корекцията на формални грешки (вж. например употребата на тези термини в правило 9, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 2868/95 на Комисията от 13 декември 1995 година за прилагане на Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета относно марката на Общността (ОВ L 303, стр.
‘deficiencies’ in English, ‘irregolarità’ in Italian, ‘mangler’ in Danish and ‘irregularidades’ in Portuguese, which suggests that this refers to the correction of formal errors (see, for example, the use of those terms in Rule 9(1) of Commission Regulation (EC) No 2868/95 of 13 December 1995 implementing Council Regulation (EC) No 40/94 on the Community trade mark (OJ 1995 L 303, p.
1) и член 10, параграфи 1 и 2 от Регламент (EО) № 2245/2002 на Комисията от 21 октомври 2002 година за прилагане на Регламент (ЕО) № 6/2002 на Съвета за промишления дизайн на Общността (OВ L 341, стр.
1), and Article 10(1) and (2) of Commission Regulation (EC) No 2245/2002 of 21 October 2002 implementing Council Regulation (EC) No 6/2002 on Community designs (OJ 2002 L 341, p. 28)).
По същия начин термините „rectifié“ на френски, „berichtigt“ на немски, „berigtiges“ на датски, „rettificato“ на италиански и „regularizado“ на португалски, използвани във второто изречение от член 49, параграф 1 от регламента за прилагане, визират по-скоро поправянето на формални грешки (вж. например правило 53 от Регламент № 2868/95 и, за френските, немските и датските термини, член 12, параграф 2 от Регламент № 2245/2002), а не искането за допълване на доводи или доказателства, които една страна още не е изложила и които се основават на абсолютни процесуални предпоставки за допустимостта на нейната жалба като процесуалната легитимация.
Similarly, the terms ‘rectifié’ in French, ‘berichtigt’ in German, ‘berigtiges’ in Danish, ‘rettificato’ in Italian and ‘regularizado’ in Portuguese, used in the second sentence of Article 49(1) of the implementing regulation, refer, rather, to the correction of formal errors (see, for example, Rule 53 in Regulation No 2868/95 and, for the French, German and Danish terms, Article 12(2) of Regulation No 2245/2002) and not to an application to introduce additional arguments or evidence that a party has not yet put forward and which relate to substantive aspects of the admissibility of its action, such as locus standi.
При това положение следва да се приеме, че член 49, параграф 1 от регламента за прилагане не налага на отделението по жалбите да изисква от жалбоподателя да отстрани липсата на процесуална легитимация, която то е установило, тъй като подобна липса представлява съществен порок, който не може да бъде „поправен“ по смисъла на второто изречение от посочената разпоредба и който не може да бъде отстранен.
Thus, the view must be taken that Article 49(1) of the implementing regulation did not oblige the Board of Appeal to require the applicant to remedy a lack of locus standi that it had established, inasmuch as that deficiency is a substantive defect which cannot be ‘rectified’ within the meaning of the second sentence of that provision and for which there is no remedy.
Второ, следва да се приеме, че задължението за уведомяване е свързано със задължението да се изисква отстраняване на пропуските, които могат да бъдат отстранени.
Secondly, it must be considered that the obligation to inform is linked to that of requiring the applicant to remedy deficiencies capable of being remedied.
Всъщност щом като член 49, параграф 1 от регламента за прилагане задължава отделението по жалбите да упражнява контрол за съобразност на жалбата с всички разпоредби на основния регламент и на регламента за прилагане, обратно, то би било длъжно да уведомява за всеки проблем, свързан с допустимостта, включително и за онези, които не могат да бъдат отстранени, което би било в противоречие на целта на посочената разпоредба, изложена в точка 34 по-горе.
Since Article 49(1) of the implementing regulation requires the Board of Appeal to ascertain whether the appeal complies with all the provisions of the basic regulation and the implementing regulation, it would otherwise be obliged to inform the applicant of all problems relating to admissibility, including those which could not be remedied, which would be contrary to the objective of that provision, as set out in paragraph 34 above.
Макар и в особени положения уведомяването за проблем, свързан с допустимостта, който не може да бъде отстранен, със сигурност да може да послужи за защита на жалбоподателя срещу решение, основано на съждение, което не е обсъждано в състезателно производство, едно толкова общо задължение за уведомяване би се оказало най-често тежко за отделението по жалбите и в същото време неефективно, щом като жалбоподателят не би
Although, in specific situations, informing an appellant of a problem of admissibility which cannot be remedied may certainly protect that appellant from a decision based on reasoning which has not been subject to an exchange of views, such a general obligation to inform would most often be a burden for the Board of Appeal and, at the same time, ineffective, since that appellant would be unable to
Още повече, следва да се припомни, че в случая липсата на процесуална легитимация на жалбоподателя вече е била изтъкната от страните и е включена в елементите на спора.
In addition, it must be borne in mind that, in this case, the applicant’s lack of locus standi had already been raised by the parties and was one of the elements in the case.
Всъщност след подаването на молбата за встъпване на 24 февруари 2005 г. жалбоподателят е известен за този проблем, така че не е било необходимо уведомление от отделението по жалбите, за да е можел последният да вземе становище.
At the time of the application for leave to intervene, made on 24 February 2005, the applicant had been warned of the problem, with the effect that information from the Board of Appeal was no longer necessary for it to state its views.
Всъщност в своето писмено становище от 14 април 2005 г. жалбоподателят реагира на твърденията на встъпилата страна и излага доводите, поради които счита, че е процесуално легитимиран.
In its written statement of 14 April 2005, the applicant reacted to the intervener’s allegations and set out the reasons why it considered that it had locus standi.
Освен това встъпилата страна пояснява в своето писмено становище от 29 юли 2005 г. своите доводи относно липсата на процесуална легитимация на жалбоподателя, а в своето писмено становище СОСР също поддържа, че жалбоподателят не е процесуално легитимиран.
In addition, the intervener, in its written statement of 29 July 2005, set out its arguments as to why the applicant lacked locus standi and the CPVO also argued in its written statement that the applicant did not have locus standi.
Освен това, противно на изтъкнатото от жалбоподателя, позоваването в член 49, параграф 1 от регламента за прилагане на член 68 от основния регламент допуска посоченото тълкуване, тъй като при прилагането на въпросната разпоредба могат да възникнат и трудности от формален характер, които могат да бъдат отстранени.
Moreover, contrary to the applicant’s argument, the reference in Article 49(1) of the implementing regulation to Article 68 of the basic regulation does not contradict that interpretation because, when that provision is implemented, problems of a formal nature, which are amenable to remedy, may also arise.
Като пример, тъй като разпоредбата предоставя правни средства за защита на юридическите лица, последните са длъжни, съобразно член 82 от основния регламент, да посочат своето седалище или място на установяване, дори местоживеенето на процесуалния си представител.
For example, since that provision provides a legal remedy available to legal persons, they are required by Article 82 of the basic regulation to indicate the location of their seat or establishment, or the domicile of a procedural representative.
Ако това не бъде посочено, отделението по жалбите е длъжно да уведоми жалбоподателя за пропуска и да го покани да отстрани последния.
If such information is omitted, the Board of Appeal will be required to inform an appellant thereof and require it to remedy the deficiency.
От това следва, че отделението по жалбите не е нарушило член 49, параграф 1 от регламента за прилагане, като не е уведомило жалбоподателя, че счита, че той не процесуално легитимиран, и като не го е поканило да отстрани посочения пропуск.
It follows that the Board of Appeal did not infringe Article 49(1) of the implementing regulation by not informing the applicant of its view that the applicant did not have locus standi and by not calling on it to remedy that deficiency.
На второ място, що се отнася до твърдението за неспазване на принципите за полагане на дължима грижа и на доброто управление, следва да се отбележи, че жалбоподателят не е изтъкнал никакво обстоятелство, което да позволи да
Secondly, with regard to the alleged infringement of the principle of care and attention and the principle of sound administration, it should be noted that the applicant did not mention any circumstances pointing to an infringement of those principles,
След като обаче от точки от 34 до 40 по-горе е видно по-специално, че въпросната позиция на отделението по жалбите е съобразена с член 49, параграф 1 от регламента за прилагане, то не е допуснало неспазване на принципите за полагане на дължима грижа и на доброто управление.
However, it is clear, in particular from paragraphs 34 to 40 above, that the Board of Appeal’s position in that regard fulfilled the requirements of Article 49(1) of the implementing regulation and it was therefore not in breach of the principle of care and attention and the principle of sound administration.
На последно място, що се отнася до твърдението на жалбоподателя за неговите оправдани правни очаквания, свързани с факта, че процесуалната му легитимация е била установена в достатъчна степен преди заседанието, следва да се отбележи, че жалбоподателят изтъква посочения довод за първи път в съдебното заседание пред Първоинстанционния съд.
Finally, with regard to the applicant’s claim that it had a legitimate expectation that its locus standi had been sufficiently established before the hearing, it must be pointed out that the applicant raised that argument for the first time in the course of the hearing before the Court.
Все пак решението за спиране от 27 юни 2005 г., изтъквано от жалбоподателя в подкрепа на неговите оправдани правни очаквания, е постановено в отговор на искане от встъпващата страна за преодоляване на суспензивния ефект на жалбата, подадена от жалбоподателя срещу решението за предоставяне.
However, the suspensory decision of 25 June 2005, on which the applicant relies in support of its legitimate expectation, was delivered in response to an application by the intervener that the suspensory effect of the applicant’s appeal against the decision granting the plant variety right be lifted.
Следва да се отбележи, че то не изхожда от отделението по жалбите, а от отделен комитет, компетентен да постановява решения за преодоляване на суспензивния ефект на жалбите, който обаче не е съставен от същите лица, които участват в отделението по жалбите.
It must be pointed out that that decision was adopted, not by the Board of Appeal, but by a separate committee empowered to issue decisions lifting the suspensory effect of appeals, the members of which, moreover, are not the same as those of the Board of Appeal.
Освен това комитетът отбелязва в точка 10 от своето решение, че в актуалното състояние на процедурата преценката на основателността на жалбата на жалбоподателя пред отделението по жалбите е деликатна, по-специално тъй като встъпилата страна все още не е представила своето становище при встъпване.
In addition, in paragraph 10 of its decision, the committee stated that it was difficult to assess, at that stage of the procedure, whether the applicant’s appeal to the Board of Appeal was well founded, in particular because the intervener had not yet lodged its statement in intervention.
По-нататък той отбелязва, че все пак, без да се засяга крайната позиция на СОСР, на този етап не се налагало заключението, че жалбата е явно неоснователна.
It also pointed out that, without prejudice to the final position of the CPVO, it had not, however, been decided at that stage that the appeal was manifestly unfounded.
От това следва, че комитетът нито специално е преценил допустимостта на жалбата на жалбоподателя, нито е отбелязал подобно решение на отделението по жалбите.
It follows that the committee neither made a specific assessment as to the admissibility of the appeal nor referred to any such decision of the Board of Appeal.
Още повече, той е представил своите съображения под условие на крайното решение.
In addition, it made its assessments subject to the final decision.
При тези обстоятелства следва да се приеме, че решението не е можело да породи у жалбоподателя оправдани правни очаквания относно установяването на процесуалната му легитимация пред отделението по жалбите.
Under those circumstances, the view must be taken that that decision could not have given rise to a legitimate expectation on the applicant’s part that it had established its locus standi before the Board of Appeal.
Следователно доводът трябва да се отхвърли.
Consequently, that argument must be rejected.
От това следва, че първата част трябва да се отхвърли.
It follows that the first branch must be rejected.
По втората част, изведена от нарушение на член 50 от регламента за прилагане, както и от неспазване на принципите за полагане на дължима грижа и на доброто управление
The second branch: infringement of Article 50 of the implementing regulation, of the principle of care and attention and of the principle of sound administration
Жалбоподателят счита, че на основание член 50 от регламента за прилагане, отделението по жалбите трябвало да проведе второ заседание с оглед да позволи на страните да се запознаят с документите, които той възнамерявал да представи за доказване на допустимостта на своята жалба.
The applicant takes the view that the Board of Appeal ought to have held a further hearing under Article 50 of the implementing regulation in order to allow the other parties to examine the documents which it intended to produce with a view to establishing the admissibility of its appeal.
В това отношение жалбоподателят отбелязва, че според редакцията на член 50 от регламента за прилагане заседанието е етап от процедурата, в който се събират доказателства.
The applicant observes in this regard that, according to the terms of Article 50 of the implementing regulation, the hearing is the stage of the procedure at which evidence is taken.
От това той заключава, че отделението по жалбите трябва съобразно принципа на доброто управление да разреши представянето на всички доказателства, които страните счетат за необходими, или ако това не е възможно — да проведе второ заседание, както изрично предвижда регламентът за прилагане.
It concludes that the Board of Appeal must, in application of the principle of sound administration, permit the production of all evidence which the parties consider necessary or, if that is not possible, hold a further hearing, as expressly provided for in the implementing regulation.
Според жалбоподателя дори общностните институции да имат определено правомощие за преценка при упражняване на своите компетенции, посоченото правомощие се уравновесява от принципите за полагане на дължимата грижа и на доброто управление, които им налагат вземането на решение при пълно познаване на фактите.
In the applicant’s view, although the Community institutions have a certain discretion in the exercise of their powers, that discretion is none the less balanced by the principle of care and attention and the principle of sound administration, which require them to adopt decisions with full knowledge of all the facts.
По този начин съдебната практика признава, че в случаите, когато общностните институции разполагат с правомощие за преценка, спазването на гаранциите, предоставени от общностния правен ред в административните производства, сред които се включва задължението за компетентната институция да извърши грижлив и безпристрастен преглед на всички релевантни факти по случая, придобива основно значение.
It can be seen from the caselaw that where the Community institutions have a discretion, respect for the guarantees conferred by the Community legal order in regard to administrative procedures, among which is the obligation devolving on the competent institution to consider, carefully and impartially, all the relevant facts of the case, is of fundamental importance.
Щом като констатацията, че жалбоподателят не е процесуално легитимиран, за да оспори решението за предоставяне, налага лишаването му от единственото налично средство за правна защита както по общностното, така и по националното право, според жалбоподателя отделението по жалбите трябвало да му даде възможността да разреши въпроса за допустимостта, по който отделението по жалбите имало съмнения.
If the finding that the applicant did not have locus standi to challenge the decision to grant a plant variety right means that it is deprived of the effective legal remedy available to it, whether under Community law or national law, the Board of Appeal ought, in the applicant’s view, to have permitted it to resolve the issue of admissibility with regard to which the Board had doubts.
СОСР счита, че отделението по жалбите изобщо не е длъжно да приеме представянето на документите, поискано от жалбоподателя, тъй като посочените документи не са релевантни за целите на анализа на неговата процесуална легитимация, понеже той е подал жалбата от собствено име, а не от името на определени индивидуални производители.
The CPVO takes the view that the Board of Appeal was under no obligation to permit the applicant to produce the documents it wished, because those documents were irrelevant for the purpose of analysing the locus standi of the applicant, which had brought the appeal in its own name and not on behalf of specific individual growers.
Допускането на тези документи съставлявало незачитане на процесуалните гаранции, изменяйки съществено жалбата на етапа „заседание“.
Admitting those documents would have constituted a failure to respect procedural guarantees by substantially modifying the appeal at the hearing stage.
Нещо повече, СОСР счита, че след като отделението по жалбите признава, че доставчиците на материал за сорта „Nadorcott“ може да бъдат засегнати от решението за предоставяне, представянето на заседанието на договор между Geslive и Anecoop за заплащането на такси не влияело върху проверката на процесуалната легитимация на жалбоподателя.
Moreover, the CPVO considers that since the Board of Appeal had decided that suppliers of material of the Nadorcott variety could be affected by the decision granting the plant variety right, the production at the hearing of a contract between Geslive and Anecoop concerning the payment of royalties would have had no effect on consideration of the applicant’s locus standi.
Освен това регламентите, уреждащи процедурата пред отделението по жалбите, не възпрепятствали жалбоподателя да представи писмено становище по доводите за недопустимост, изложени в становищата на встъпилата страна от 29 юли 2005 г. и на СОСР от 15 септември 2005 г.
In addition, the rules governing procedure before the Board of Appeal did not prevent the applicant from submitting written observations on the arguments concerning inadmissibility contained in the intervener’s statement of 29 July 2005 and the CPVO’s statement of 15 September 2005.
На последно място, решението относно необходимостта от второ заседание според СОСР е свързано с независимостта, с която трябвало да разполага отделението по жалбите по отношение на въпроси, свързани с процесуалната икономия.
Finally, the decision as to whether a further hearing was appropriate is a matter which, in the CPVO’s view, comes within the scope of the independence which a Board of Appeal should enjoy in regard to matters of procedural organisation.