natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Всъщност дори да се приеме това правно основание за установено, оспорваната незаконосъобразност не би поставила под въпрос законността на решението на ЕЦБ.
In fact, even supposing that plea were to be established, the illegality found would not be such as to call the lawfulness of the decision of the ECB into question.
По възражението за незаконосъобразност на член 23.3. от Процедурния правилник на ЕЦБ
The plea of illegality in respect of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure
— По допустимостта на възражението за незаконосъобразност на член 23.3. от Процедурния правилник на ЕЦБ
— The admissibility of the plea of illegality in respect of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure
ЕЦБ изтъква, че развитите от жалбоподателя доводи в писмения му отговор относно нейните правомощия да регулира достъпа до архивите на Комитета на управителите, заедно с липсата на правна основа на член 23.3. от процедурния ѝ правилник, представляват ново правно основание, чието въвеждане в хода на производството е забранено съгласно член 48, параграф 2 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд.
The ECB contends that the arguments raised by the applicant in his reply, concerning the ECB’s powers to regulate access to the archives of the Committee of Governors and the lack of any legal basis for Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure, constitute a new plea in law which, under Article 48(2) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance, may not be introduced in the course of the proceedings.
От член 44, параграф 1, буква в) във връзка с член 48, параграф 2 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд следва, че жалбата трябва да съдържа също резюме на изложените правни основания и че въвеждането на нови правни основания в хода на производството е забранено, освен ако те не почиват върху правни или фактически обстоятелства, установени в хода на производството.
It follows from Article 44(1)(c), read in conjunction with Article 48(2) of those Rules of Procedure, that the application initiating proceedings must contain, inter alia, a summary of the pleas in law relied on, and that new pleas in law may not be introduced in the course of the proceedings unless they are based on matters of law or of fact which have come to light in the course of the procedure.
Безспорно е, че жалбоподателят оспорва законосъобразността на член 23.3. от Процедурния правилник на ЕЦБ.
It is common ground that, in his application, the applicant disputed the legality of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure.
Така жалбоподателят изтъква, че ако Решение 1999/284 се позовава на архивите на ЕЦБ и на ЕПИ, то напълно „забравя“ архивите на Комитета на управителите, които са по-стари и са уредени в член 23.3. от Процедурния правилник на ЕЦБ. Според жалбоподателя тази разпоредба
Accordingly, the applicant submitted that, although Decision 1999/284 referred to the archives of the ECB and of the EMI, it completely ‘forg[ot]’ the archives of the Committee of Governors, even though they were even older, which were governed by Article 23.3 of the ECB Rules
PITSIORLAS/СЪВЕТ И ЕЦБ забранява достъпа до широки категории документи, напълно ограничава правото му на достъп до документи и нарушава основния принцип на прозрачност, както са признати с членове 1 ЕС и 6 ЕС, както и с член 110, параграф 2, ЕО, член 255, параграф 1 ЕО и със съдебната практика.
PITSIORLAS v COUNCIL AND ECB of Procedure. According to the applicant, that provision prohibits access to very wide-ranging categories of documents, reduces his right of access to the documents to nothing and infringes the fundamental principle of transparency, as recognised by Articles 1 EU and 6 EU, as well as by Article 110(2) EC and Article 255(1) EC and by the case-law.
В отговор на това правно основание, изведено от незаконосъобразността на член 23.3. от нейния процедурен правилник, ЕЦБ потвърждава, че статутът и специфичното естество на документите, съхранявани в архивите на Комитета на управителите, обясняват и оправдават изключването им от приложното поле на Решение 1999/284 и приемането по абсолютно законен ред на особен правен режим, определен в посочения по-горе член 23.
In response to that plea alleging the illegality of Article 23.3 of its Rules of Procedure, the ECB asserts that the status and the specific nature of the documents held in the archives of the Committee of Governors explain and justify their exclusion from the scope of Decision 1999/284 and the adoption, in a perfectly lawful manner, of a specific legal framework, defined in Article 23 of those Rules of Procedure.
В подкрепа на това твърдение ответникът посочва, че архивите на Комитета на управителите съдържат документи, съставени, от една страна, от Комитета на управителите, от комитета на заместниците, от подкомитетите, от експертните групи, и от друга страна, от Паричния комитет, като всички са трети лица спрямо ЕЦБ.
In support of that assertion, the ECB contends that the archives of the Committee of Governors contain documents drafted, in some cases, by the Committee of Governors, the Committee of Deputies, the subcommittees and the groups of experts and, in other cases, by the Monetary Committee, all of which are third parties in relation to the ECB .
При тези условия жалбоподателят поддържа в отговора си, че ЕЦБ е надхвърлила пределите на правомощията си, като в своя процедурен правилник е уредила достъпа до архивите на Комитета на управителите в нарушение на член 12, параграф 3 от Устава на ЕСЦБ, който не я упълномощава да регламентира „работите на трети лица“.
It is in those circumstances that the applicant submitted, in his reply, that, in regulating access to the archives of the Committee of Governors in its Rules of Procedure, the ECB had exceeded its powers, in breach of Article 12.3 of the ESCB Statute which does not empower the ECB to regulate ‘the affairs of third parties’.
Видно е, че правното основание, изведено от незаконосъобразността на член 23.3. от Процедурния правилник на ЕЦБ и обосновано с нарушението на член 12, параграф 3 от Устава на ЕСЦБ, затвърждава правното основание, изведено от незаконосъобразността на същата тази правна норма поради нарушение на принципа на прозрачност и на правото на достъп до документи, посочено имплицитно в жалбата, и е в тясна връзка с него. Следователно то е допустимо.
It thus appears that the plea alleging the illegality of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure, on the ground of an infringement of Article 12.3 of the ESCB Statute, constitutes an amplification of the plea alleging the illegality of that same provision on grounds of infringement of the principle of transparency and of the right of access to documents, which is stated implicitly in the application initiating proceedings and which is closely linked to that plea.
— По основанието, изведено от незаконосъобразността на член 23.3. от Процедурния правилник на ЕЦБ, обосновано с нарушение на член 12, параграф 3 от Устава на ЕСЦБ
— The plea alleging the illegality of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure on grounds of infringement of Article 12.3 of the ESCB Statute
В началото следва да се припомни контекстът, в който е приет член 23.3. от Процедурния правилник на ЕЦБ.
The context in which Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure was adopted must first be noted .
Заключителният акт от Договора за ЕС, подписан в Маастрихт на 7 февруари 1992 г., съдържа Декларация № 17, която гласи следното:
The Final Act of the Treaty on European Union, signed at Maastricht on 7 February 1992, contains Declaration No 17, which states as follows:
„Конференцията счита, че прозрачността на процеса на вземане на решения затвърждава демократичния характер на институциите, както и доверието на обществеността в администрацията.
‘The Conference considers that transparency of the decisionmaking process strengthens the democratic nature of the institutions and the public’s confidence in the administration.
Поради тази причина конференцията препоръчва на Комисията да представи на Съвета найкъсно до 1993 г. доклад за мерките, целящи да разширят достъпа на обществеността до информацията, с която разполагат институциите“.
The Conference accordingly recommends that the Commission submit to the Council no later than 1993 a report on measures designed to improve public access to the information available to the institutions.’
При закриването на Европейския съвет в Бирмингам на 16 октомври 1992 г. държавните глави или министър председателите правят декларация, озаглавена: „Близка до гражданите си Общност“, в която подчертават необходимостта да се направи Общността по-отворена.
At the close of the European Council at Birmingham on 16 October 1992, the Heads of State or of Government issued a declaration entitled ‘A Community close to its citizens’, in which they stressed the need to make the Community more open .
Този ангажимент е потвърден отново на Европейския съвет от Единбург на 12 декември 1992 г.
That commitment was reaffirmed at the European Council in Edinburgh on 12 December 1992.
На 5 май 1993 г. Комисията отправя до Съвета, Парламента и до Икономическия и социалния комитет Съобщение 93/C 156/05 относно достъпа на обществеността до документите на институциите.
On 5 May 1993, the Commission addressed to the Council, the Parliament and the Economic and Social Committee Communication 93/C 156/05 on public access to the institutions’ documents.
То съдържа резултатите от сравнително изследване за достъпа на обществеността до документи в държавитечленки, както и в някои трети страни, и прави извода, че трябва да се предостави по-широк достъп до документите на общностно ниво.
That communication contained the results of a comparative survey on public access to documents in the Member States and some nonmember countries, and concluded that there was a case for developing further the access to documents at Community level.
На 2 юни 1993 г. Комисията приема Съобщение 93/C 166/04 за прозрачността в Общността, в което са изложени основните принципи, които уреждат достъпа до документи.
On 2 June 1993, the Commission adopted Communication 93/C 166/04 on openness in the Community, setting out the basic principles governing access to documents.
На Европейския съвет в Копенхаген на 22 юни 1993 г. Съветът и Комисията са приканени „да продължат да работят на основата на принципа, според който гражданите трябва да имат възможно най-пълен достъп до информация“.
At the European Council at Copenhagen on 22 June 1993, the Council and the Commission were called upon to ‘continue their work based on the principle of citizens having the fullest possible access to information’.
На 6 декември 1993 г. Съветът и Комисията приемат Кодекс на поведение, който цели да определи принципите, уреждащи правото на достъп на обществеността до документите, държани от тях, като се споразумяват всяка от двете институции да прилага тези принципи от 1 януари 1994 г. чрез особени нормативни разпоредби.
On 6 December 1993, the Council and the Commission adopted a code of conduct aimed at establishing the principles to govern public access to documents held by them, whilst agreeing that they would both implement those principles before 1 January 1994 by means of specific reglementary provisions.
Комисията приема Решение 94/90/ЕОВС, ЕО, Евратом относно публичния достъп до документите на Комисията (ОВ L 46, стр. 58).
To ensure the implementation of that agreement, the Council adopted Decision 93/731 on 20 December 1993, and, on 8 February 1994, the Commission adopted Decision 94/90/ECSC, EC, Euratom on public access to Commission documents (OJ 1994 L 46, p. 58).
На 1 януари 1994 г. започва вторият етап на ИПС, който се отличава със създаването на ЕПИ и с разпускане на Комитета на управителите. На 3 юни 1997 г.
On 1 January 1994, the second stage of the EMU began, marked by the setting-up of the EMI and the dissolution of the Committee of Governors.
ЕПИ приема Решение № 9/97 относно публичния достъп до административните му документи (ОВ L 90, 1998 г., стр.
On 3 June 1997, the EMI adopted Decision No 9/97 concerning public access to administrative documents (OJ 1998 L 90, p.
43), т.е. до всяко писмено изявление, независимо от материалния му носител, съдържащо действителни данни, които се отнасят до организацията и функционирането на ЕПИ.
43), that is to say, concerning public access to any record, whatever its medium, which contains existing data and which relates to the actual organisation and functioning of the EMI.
Със създаването на ЕЦБ на 1 юни 1998 г. се слага край на задачите на ЕПИ, който се закрива след учредяването на ЕЦБ в съответствие с член 123 ЕО.
The establishment of the ECB on 1 June 1998 brought an end to the tasks of the EMI, which was dissolved upon the establishment of the ECB in accordance with Article 123 EC.
ЕЦБ приема своя процедурен правилник, изготвен малко след приемането на Решение 1999/284 на 3 ноември 1998 г.
It is in that context that, pursuant to Article 12.3 of the ESCB Statute, the ECB adopted its Rules of Procedure on 7 July 1998, the drafting of which was followed shortly after by the adoption of Decision 1999/284 on 3 November 1998.
Като се има предвид твърдението на ЕЦБ, впрочем оспорено от жалбоподателя, според което тя е трето лице спрямо авторите на документите, съхранявани в архивите на Комитета на управителите, което оправдава особен правен режим на достъп до документите, определени в член 23.3. от Процедурния правилник, жалбоподателят поддържа, че ЕЦБ е превишила пределите на правомощията си, като е уредила достъпа до архивите на Комитета на управителите в своя процедурен правилник в нарушение на член 12, параграф 3 от Устава на ЕСЦБ, който не я упълномощава да регламентира „работите на трети лица“.
In the light of the ECB’s assertion, also contested by the applicant, that it is a third party in relation to the authors of the documents held in the archives of the Committee of Governors, which justifies a specific legal framework for access to those documents, as laid down in Article 23.3 of its Rules of Procedure, the applicant submits that the ECB exceeded its powers by regulating access to the archives of the Committee of Governors in its Rules of Procedure, in breach of Article 12.3 of the ESCB Statute which does not empower it to regulate ‘the affairs of third parties’.
Член 12, параграф 3 от Устава на ЕСЦБ предвижда, че „Управителният съвет приема Процедурен правилник, който определя вътрешната организация на ЕЦБ и на нейните органи за вземане на решения“.
Article 12.3 of the ESCB Statute provides that ‘[t]he Governing Council shall adopt Rules of Procedure which determine the internal organisation of the ECB and its decisionmaking bodies’.
В Решение по дело Нидерландия/Съвет, точка 72 по-горе (точка 37), Съдът посочва, че тъй като общностният законодател не е приел обща уредба на правото на публичен достъп до документите, държани от институциите на Общността, следва да се приеме, че последните трябва да вземат мерки с предмет обработването на такива заявления по силата на правомощието им да организират работата си, което ги упълномощава да вземат подходящи мерки с цел осигуряване на вътрешното функциониране в интерес на добрата администрация.
In Netherlands v Council, cited in paragraph 72 above, paragraph 37, the Court of Justice stated that, so long as the Community legislature has not adopted general rules on the right of public access to documents held by the Community institutions, the institutions must take measures as to the processing of such requests by virtue of their power of internal organisation, which authorises them to take appropriate measures in order to ensure their internal operation in conformity with the interests of sound administration.
В конкретния случай както при приемането на Процедурния правилник, така и при изменението му от 22 април 1999 г. след като не е съществувала общностна правна уредба на правото на публичен достъп до документите, съхранявани от институциите или от органите на Общността, ЕЦБ е била упълномощена в рамките на процедурния си правилник да приеме мерки, предназначени да отговорят на заявленията за достъп до документите, върху които е имала владение тогава, изготвени или получени от нея, независимо от техния произход или авторство.
In the present case, insofar as there was no general regulation, at the time the Rules of Procedure were adopted and when they were amended on 22 April 1999, of the right of public access to documents held by the Community institutions or bodies, the ECB was empowered to adopt, within the context of its Rules of Procedure, measures for dealing with requests for access to the documents then in its possession, whether established by the ECB or received by the ECB, and regardless of their origin or author.
Фактът, че ЕЦБ е определила особени правила, съдържащи се в нейния процедурен правилник, за достъп до документите, съхранявани в архивите на Комитета на управителите, поради твърдяното ѝ качество на трето лице спрямо авторите на тези документи не можел да доведе до нарушаване на член 12, параграф 3 от Устава на ЕСЦБ.
The fact that the ECB defined specific rules, contained in its Rules of Procedure, governing access to the documents held in the archives of the Committee of Governors, by reason of the ECB’s purported status as a third party in relation to the authors of those documents, cannot therefore have given rise to an infringement of Article 12.3 of the ESCB Statute .
С други думи, дори да се предположи, че ЕЦБ действително може да се счита за трето лице спрямо авторите на документите, съхранявани в архивите на Комитета на управителите, тя е действала в съответствие с член 12, параграф 3 от Устава на ЕСЦБ, като е определила особен правен режим на достъп до тези документи в процедурния си правилник.
In other words, even supposing that the ECB may actually be regarded as a third party in relation to the authors of the documents held in the archives of the Committee of Governors, it would still have acted in accordance with Article 12.3 of the ESCB Statute by defining a specific legal framework in its Rules of Procedure governing access to those documents.
Впрочем следва да се отбележи, че в Решение 93/731 и Решение 94/90 Съветът и Комисията уреждат достъпа до документи, върху които те имат владението, включително и тези, изготвени от други органи, като е предвидено все пак заявленията за достъп до последните документи да се отправят до техните автори, което съответства на така нареченото правило „за авторство“.
Moreover, it should be observed that, in Decision 93/731 and Decision 94/90, the Council and the Commission regulated access to the documents in their possession, including those established by other bodies, while providing none the less that requests for access to those documents had to be addressed directly to the authors of the documents, a provision which corresponds to the ‘authorship rule’.
При тези обстоятелства правното основание, изведено от това, че член 23.3. от Процедурния правилник на ЕЦБ е приет в нарушение на член 12, параграф 3 от Устава на ЕСЦБ, трябва да се отхвърли.
Accordingly, the plea alleging that Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure was adopted in infringement of Article 12.3 of the ESCB Statute must be rejected.
Освен това следва да се подчертае, че от твърдяното ѝ качество на трето лице спрямо авторите на документите, съхранявани в архивите на Комитета на управителите, ЕЦБ стига до извод, който не може да се приеме.
For the sake of completeness, it should be pointed out that the ECB draws an untenable conclusion from its purported status as a third party in relation to the authors of the documents held in the archives of the Committee of Governors.
Въз основа това си качество на трето лице ЕЦБ извежда, че тя администрира документите на Комитета на управителите в ролята на секретариат на националните централни банки, които били автори на въпросните документи и към които жалбоподателят трябвало да адресира заявлението си за достъп.
The ECB infers from that third-party status that it administers the documents of the Committee of Governors in the capacity of secretariat to the national central banks, which are the authors of those documents and to which the applicant should have addressed his request for access .
Тези съображения не са съвместими с текста на член 23.3. от Процедурния правилник на ЕЦБ и с решението, прието от Управителния съвет в отговор на заявлението на жалбоподателя.
That inference is not compatible with the wording of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure or of the decision adopted by the Governing Council in response to the applicant’s request .
Всъщност безспорно е, че в член 23.3. от своя процедурен правилник ЕЦБ е определила особен правен режим на достъп до документите, съхранявани от Комитета на управителите, чието прилагане е поверено на Управителния съвет, без да е предвидено правилото за авторството.
It is not disputed that the ECB defined, in Article 23.3 of its Rules of Procedure, a specific legal framework governing access to the documents held in the archives of the Committee of Governors, the implementation of which is entrusted to the Governing Council, no provision being made for the application of an authorship rule .
Така Управителният съвет на практика се е произнесъл относно обосноваността на заявлението на жалбоподателя за съкращаване на периода на поверителност, без да препрати заинтересования към националните централни банки.
This explain show it was that the Governing Council actually came to take a decision on the substance of the application made by the applicant for a reduction of the period of confidentiality, without referring him to the national central banks.
Във всеки случай тази аргументация на ЕЦБ, която противоречи на приложимата правна уредба и на взетото в конкретния случай решение, не се отразява върху решаването на настоящия спор и не е от естество да постави под въпрос извода, направен в точка 201 по-горе.
In any event, that line of argument put forward by the ECB, which is at odds with the rules applied and the decision adopted in that case, has no bearing on the outcome of the present case and is not such as to call into question the conclusion arrived at in paragraph 201 above.
— По правното основание за незаконосъобразност на член 23.3. от Процедурния правилник на ЕЦБ, обосновано с нарушение на правото на достъп до документи и на основния принцип на прозрачност
— The plea alleging the illegality of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure on grounds of infringement of the right of access to documents and the fundamental principle of transparency
Жалбоподателят твърди, на първо място, че член 23.3. от Процедурния правилник на ЕЦБ лишава от полезно действие членове 1 ЕС и 6 ЕС, както и член 110, параграф 2 ЕО и член 255, параграф 1 ЕО, на които се основава правото му на достъп до документите на ЕЦБ.
The applicant claims, first, that Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure deprives the articles on which his right of access to the documents of the ECB is based — Articles 1 EU and 6 EU and Articles 110(2) EC and 255(1) EC — of any practical effect.
Въпреки това от буквалния прочит на посочените по-горе разпоредби следва, че това твърдение на жалбоподателя е необосновано.
However, it is apparent from a mere reading of those provisions that the applicant’s assertion is wholly unfounded.
Следва да се напомни, че с Договора от Амстердам, в сила от 1 май 1999 г., държавитечленки въвеждат в Договора за ЕС нов член за достъпа до документи, а именно член 255 ЕО. Последният гласи:
By the Treaty of Amsterdam, which entered into force on 1 May 1999, the Member States incorporated into the EC Treaty a new article, concerning access to documents, namely Article 255 EC.
Всеки гражданин на Съюза, както и всяко физическо или юридическо лице, което пребивава постоянно или има седалище според устройствения акт в държавачленка, има право на достъп до документите на Европейския парламент, Съвета и Комисията, при спазване на принципите и условията, които следва да бъдат определени в съответствие с параграфи 2 и 3.
Any citizen of the Union, and any natural or legal person residing or having its registered office in a Member State, shall have a right of access to European Parliament, Council and Commission documents, subject to the principles and the conditions to be defined in accordance with paragraphs 2 and 3.