natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Пред Tribunale ordinario di Roma кредиторът Caffaro започва процедура по принудително изпълнение срешу длъжника USL за безспорно вземане по търговска сделка.
The creditor, Caffaro, brought an action in the Tribunale ordinario di Roma (Rome District Court) for forced execution against the debtor USL on the basis of an unchallenged claim relating to a commercial transaction.
В производството пред националната юрисдикция кредиторът получава изпълнително основание в съответствие с Decreto legislativo № 231/2002, транспониращ Директива 2000/35 в италианското право. Изпълнителното
In the proceedings before the national court, the creditor obtained an enforceable title within the meaning of Legislative Decree No 231/2002 which transposed Directive
По молба на длъжника запорът е наложен на 4 април 2005 г. и на тази дата на длъжника и на Banca di Roma е връчена призовката за съдебното заседание.
The national court did not formulate the question explicitly, but on the basis of its various pronouncements the question can be posed as follows:
При тези обстоятелства с акт от 21 май 2007 г. препращащата юрисдикция спира производството и отправя преюдициален въпрос до Съда.
Forced execution was effected by way of the attachment of sums of money that the debtor held at Banca di Roma, and for that reason the enforceable title was also served on the latter on the same date.
Националната юрисдикция наистина не е формулирала изрично въпроса, но предвид всички представени от нея данни той може да се формулира по следния начин:
At the request of the debtor, the attachment was effected on 4 April 2005 and on that date a summons to appear in court was served on the debtor and Banca di Roma.
„Трябва ли Директива 2000/35 да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба като член 14 от Decreto-legge № 669/1996, съгласно който кредитор, разполагащ с изпълнително основание за безспорно вземане срещу публично учреждение по търговска сделка, не може да пристъпи към принудително изпълнение срещу това учреждение преди изтичането на 120-дневен срок от връчването на изпълнителното основание на посоченото учреждение?“
‘Must Directive 2000/35/EC of the European Parliament and of the Council of 29 June 2000 on combating late payment in commercial transactions be interpreted as meaning that it precludes a national provision such as Article 14 of Decree-Law No 669/1996, under which a creditor in possession of an enforceable title relating to an unchallenged payment owed by a public authority as remuneration for a commercial transaction cannot proceed to forced execution against the said authority before a period of 120 days has elapsed since service of the said enforceable title on the authority?’
Съдебното заседание по процедурата по принудително изпълнение е насрочено за 13 юни 2006 г., като са призовани кредиторът, длъжникът и Banca di Roma, в която длъжникът има налични суми.
The creditor, the debtor and Banca di Roma, with which the debtor held sums of money, were summoned to appear at a hearing on 13 June 2006, which was set in the course of enforcement proceedings.
На съдебното заседание Banca di Roma представя потвърждение за наличието при нея на суми, принадлежащи на длъжника, и за налагането на запора.
At the hearing, Banca di Roma confirmed that it held sums of money belonging to the debtor and stated that they had been frozen in accordance with the attachment order.
В същото съдебно заседание препращата юрисдикция отбелязва, че запорът е наложен преди изтичането на 120-дневния срок, считано от връчването на изпълнителното основание, който обаче трябва да е изтекъл преди започването на изпълнението срещу учрежденията на публичната администрация.
At the same hearing, the national court noted that the attachment order had been effected before expiry of the period of 120 days from service of the enforceable title, the period laid down for enforcement against public authorities.
При тази хипотеза според препращата юрисдикция налагането на запор в съответствие с националното право вероятно трябва да се обяви за недействително.
The court also noted that, in accordance with national law, the attachment order could be declared void.
Във връзка с това националната юрисдикция поставя въпроса дали национална правна уредба, съгласно която може да се пристъпи към принудително изпълнение срещу публично учреждение едва след
In so finding, the national court cast doubt on the compatibility of the national legislation, under which enforcement against public authorities can be effected only after 120 days have elapsed since service of the
Актът за препращане постъпва в Съда на 4 юни 2007 г.
The order for reference was received by the Court on 4 June 2007.
Caffaro, италианското правителство и Комисията са
In the course of the written procedure, observations were
CAFFARO представили становища в писмената фаза на производството, като в съдебното заседание от 13 март 2008 г. същите са представили устни становища и са отговорили на въпроси на Съда.
CAFFARO submitted by Caffaro, the Italian Government and the Commission. At the hearing on 13 March 2008, Caffaro, the Italian Government and the Commission presented oral argument and answered questions from the Court.
V — Доводи на страните
V — Arguments of the parties
Италианското правителство из -тъква, че Директива 2000/35 не опре -деля в какъв срок трябва да се пристъпи към събиране на дълга, посочен в изпълнителното основание, и че поради това прилагането на тази директива към изпълнението като такова е в противоречие и с текста, и с целта на тази директива.
The Italian Government points out that Directive 2000/35 does not lay down the period within which the claim made by the creditor in the enforceable order must be satisfied, so that a reading of the directive to include the execution stage is contrary to both the literal tenor of the directive and to its objective.
От член 5 и съображение 23 от Директива 2000/35 следвало, че Директивата се отнася единствено до процедурата за получаване на изпълнително основание, но не и до последващ стадий от процедурата по изпълнението.
It is clear from Article 5 of and recital 23 in the preamble to Direct- ive 2000/35 that it relates only to the proced- ure for creating the enforceable title, and not to the subsequent execution stage.
Също така и определението на понятието „изпълнително основание“ в член 2 от тази директива не позволявало извода, че кредиторът трябвало да има възможност да пристъпи към събиране на своето вземане веднага след получаването на изпълнително основание.
Nor can it be deduced from the definition of enforceable title in Article 2 of the directive that the creditor must be able to obtain immediate satisfaction of his claim.
Забраната да се пристъпи към принудително изпълнение срещу публично учреждение преди изтичане на 120-дневен срок от връчването на изпълнителното основание можело да се счита за спиране на принудителното изпълнение по смисъла на съображение 15 от Директива 2000/35.
According to the Italian Government, the prohibition on proceeding to execution against a public authority before 120 days have elapsed since service of the enforceable title can be interpreted as the suspension of forced execution within the meaning of recital 15 in the preamble to the directive in question.
Освен това италианското правителство отбелязва, че в хипотезата на прилагане на Директива 2000/35 в конкретния случай, последната допуска национална правна уредба като тази в спора по главното производство.
The Italian Government also observes that if Directive 2000/35 is applied in concreto it does not conflict with the national legislation at issue in the main proceedings.
Тази правна уредба била допустима по императивни съображения от обществен интерес, тъй като отлагането на принудителното изпълнение срещу публично учреждение имало за цел единствено да се предостави на последното достатъчно време за осигуряването на финансовите средства, необходими за плащане на дълга, така че процедурата по принудително изпълнение да не възпрепятства дейността на публичното учреждение.
According to the Italian Government, that legislation is admissible on grounds of overriding public interest considerations, given that the purpose of deferring execution against public authorities is to give them the necessary time to ensure that funds are available to pay the debt in order to prevent forced execution proceedings from impeding the activities of the public authorities.
Според Caffaro разглежданата национална правна уредба, съгласно която може да се пристъпи към принудително изпълнение срещу публично учреждение едва след изтичането на 120-дневен срок от връчването на изпълнителното основание на това учреждение, е в противоречие с Директива 2000/35.
Caffaro maintains that the disputed national legislation, under which the forced execution of unchallenged claims can be initiated against public authorities only after 120 days have elapsed since the date of service of the enforceable title on the public authority, is contrary to Directive 2000/35.
По този начин въведеният с член 5 от Директива 2000/35 90-дневен срок за получаването на изпълнително основание се обезсмис - лял.
In its opinion, the period of 90 days for obtaining the enforceable title provided for in Article 5 of Directive 2000/35 thus becomes meaningless.
Директива 2000/35 трябвало да се прилага, по смисъла на член 1 от нея, „за всички плащания, извършвани като възнаграждение по търговски сделки“, и при това — както било видно от съображение 22 от Директивата — за „всички търговски сделки, независимо дали се извършват между частни или държавни предприятия или между предприятия и държавни органи предвид факта, че последните извършват значителен брой плащания към фирмите“.
It points out that Direct- ive 2000/35 applies, under Article 1 thereof, ‘to all payments made as remuneration for commercial transactions’ and specifically — as is evident from recital 22 in the preamble to the directive — regulates ‘all commercial transactions irrespective of whether they are carried out between private or public undertakings or between undertakings and public authorities, having regard to the fact that the latter handle a considerable volume of payments to business’.
Поради факта че разглежданата национална уредба третирала по различен начин частните и публичните субекти, тя била в противоречие с текста и целта на Директива 2000/35.
Since the disputed national legislation treats private and public persons differently, Caffaro maintains that it is contrary to the wording and objectives of Directive 2000/35.
Комисията разглежда най-напред допустимостта на преюдициалния въпрос
The Commission first examines the admissibility of the reference for a
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-ЖА V. TRSTENJAK — ДЕЛО C-265/07 възможността да пристъпи към принудително изпълнение веднага след получаването на изпълнителното основание.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-265/07 days for execution. It notes that the purpose of the directive is to ensure that the creditor can proceed immediately with forced execution once the enforceable title has been obtained.
VI — Анализ на генералния адвокат
VI — Analysis by the Advocate General
Според нея производството по принудително изпълнение може да се разглежда като производство, в което съдът се произнася по спор с решение от правораздавателен характер по смисъла на член 234 ЕО, въпреки че това производство по принцип не е предназначено да установи съществуването на определени права, а има за цел изпълнението на вече съществуващи права.
In its opinion, enforcement proceedings may be considered to be one of the types of proceedings in which the court settles a dispute and delivers a ruling of a judicial nature for the purposes of Article 234 EC, even where such proceedings are not intended to ascertain the existence of a particular right but their purpose consists in giving execution to an existing right.
В хипотезата на налагане на запор върху средства на длъжника, държани от трето лице, съдия-изпълнителят приключва производството по изпълнение с разпореждане средствата, държани от третото лице, да се прехвърлят върху кредитора, искащ погасяване на дълга в рамките на изпълнението („ordinanza di assegnazione del credito“).
In the case of the attachment of sums of money which the debtor holds with third parties, the executing court concludes the enforcement proceedings by issuing an order in which it assigns the sums of money held by the third party to the creditor bringing the action (ordinanza di assegnazione del credito).
Според Комисията това разпореждане представлявало решение с правораздавателен характер.
According to the Commission, such an order constitutes a ruling of a judicial nature.
Освен това националната юрисдикция била длъжна винаги да проверява дали са били изпълнени всички формални изисквания при налагането на запора, като в случай на нарушение запорирането можело да бъде обявено за недействително, отново с решение с правораздавателен характер.
The national court must also in any event ascertain whether all the formal requirements have been met in the execution of the attachment. If there are found to have been irregularities, the attachment can be declared void by means of a ruling that is similarly of judicial nature.
Според постоянната съдебна практика, за да се прецени дали препращащият орган притежава качеството на юрисдикция по смисъла на член 234 ЕО, се взема предвид съвкупност от критерии, като това дали органът има законоустановен характер, дали е постоянно действащ, дали юрисдикцията му е задължителна, дали прилага правни норми 9и дали е независим и безпристрастен 10.
According to settled caselaw, in order to determine whether the body making a reference is a court or tribunal for the purposes of Article 234 EC, it is necessary to take account of a number of factors, such as whether the body is established by law, whether it is permanent, whether its jurisdiction is compulsory, whether it applies rules of law 9and whether it is independent and impartial.
Освен това този орган притежава
10 Moreover, a national court falls within the definition of Article 234 EC only if there is a case pending before it and if it is
9 — Вж. в този смисъл Решение от 30 юни 1966 г. по дело Vaassen-Göbbels (61/65, Recueil, стр. 377, 395), Решение от 17 септември 1997 г. по дело Dorsch Consult (С-54/96, Recueil, стр.
9 — To that effect, see Case 61/65 Vaassen-Göbbels [1966] ECR 261; Case C-54/96 Dorsch Consult [1997] ECR I-4961, paragraph 23; and Case C-506/04 Wilson [2006] ECR I-8613, paragraph 48.
10 — Вж. в този смисъл Решение от 11 юни 1987 г. по дело Pretore di Salò/X (14/86, Recueil, стр. 2545, точка 7), Решение от 21 април 1988 г. по дело Pardini (338/85, Recueil, стр.
10 — To that effect, see Case 14/86 Pretore di Salò v Persons unknown [1987] ECR 2545, paragraph 7; Case 338/85 Pardini [1988] ECR 2041, paragraph 9; Case C-17/00 De Coster [2001] ECR I-9445, paragraph 17; and Wilson, paragraph 48.
Що се отнася до самия преюдициален въпрос, според Комисията разглежданата италианска правна уредба не е в съответствие с Директива 2000/35, която всъщност се прилага към всички търговски сделки, независимо дали те се сключват с предприятия или с държавни органи, поради което на последните не може да се предоставя по-благоприятно третиране.
As regards the question referred, the Commission maintains that the Italian legislation at issue does not comply with Dir -ective 2000/35. That directive applies to all commercial transactions, irrespective of the fact that they are carried out between undertakings and public authorities, and hence public bodies cannot be granted privileged treatment.
Освен това срокът за получаване на изпълнително основание се обезсмислял, когато след получаването му кредиторът трябвало да чака още 120 дни, за да пристъпи към изпълнението.
Moreover, according to the Commission, the period for obtaining an enforceable title would become meaningless if the creditor, after having obtained the enforceable title, had to wait a further 120
CAFFARO юрисдикция да е състезателно 14.
11 question for a preliminary ruling regardless of the stage reached in the proceedings pending before it. 15
Национална юрисдикция може да постави на Съда преюдициален въпрос независимо от фазата, в която се намира производството пред нея 15.
The question of admissibility that arises in this case consists in establishing whether it can be considered that the national court can, in the case in point, give judgment in proceedings intended to lead to a final decision in the dispute by means of a ruling of a judicial nature.
Б — Анализ на преюдициалния въпрос
B — Analysis of the request for a preliminary ruling
В настоящия случай изпълнението е предприето въз основа на изпълнително основание, издадено в особено, съкратено изпълнително производство („procedimento di ingiunzione“) 12.
In the case at issue, execution was effected on the basis of a summary payment order granted in a special accelerated pro -cedure (procedimento di ingiunzione).
От практиката на Съда ясно следва, че преюдициален въпрос е допустим, когато е поставен в рамките на производство като главното производство 13.
12It is clear from the caselaw of the Court that when a reference for a preliminary ruling is made in proceedings of the kind pending in the present case, that reference is admissible.
Освен това, както подчертава Съдът в своята практика, качеството на юрисдикция по смисъла на член 234 ЕО не предполага производството пред тази
13In its caselaw, the Court has also pointed out that for the purposes of defining the court within the meaning of Article 234 EC it is not relevant whether the proceedings before that court are inter
По настоящото дело препращащата юрисдикция поставя въпроса дали Директива 2000/35 не допуска национална правна уредба, съгласно която може да се пристъпи към събирането на неоспорени вземания срещу публично учреждение едва след изтичане на 120-дневен срок от връчването на изпълнителното
In the present case, the national court asks whether Directive 2000/35 precludes national legislation under which the forced execution of unchallenged claims can be initiated against public authorities only after a period of 120 days has elapsed since service of the enforceable title on the public
14 — Решение по дело Eurico Italia и др. (посочено по-горе в бележка под линия 13, точка 11), Решение по дело Corsica Ferries (посочено по-горе в бележка под линия 13, точка 12) и Решение по дело Job Centre (посочено по-горе в бележка под линия 11, точка 9).
14 — Eurico Italia and Others, paragraph 11; Corsica Ferries, paragraph 12; and Job Centre, paragraph 9.
В доктрината вж. например Wegener, B., в: Calliess, C., und Ruffert, M. (Hrsg.), EUV/EGV. Das Verfassungsrecht der Europäischen Union mit Europäischer Grundrechtecharta. Kommentar, 3. Auflage, Beck, München 2007, Kommentar zu Art. 234 EG, S. 2062, Fn. 52.
In the literature, see, for example, Wegener, B., in Calliess, C. and Ruffert, M. (eds), EUV/EGV. Das Verfassungsrecht der Europäischen Union mit Europäischer Grundrechtecharta.
12 — „Procedimento di ingiunzione“ (процедура за заповед за плащане) е уредена в членове 633—656 от италианския Граждански процесуален кодекс (посочен по-горе в бележка под линия 5). Вж. по-подробно за тази процедура Franco, G., Guida al procedimento di ingiunzione, 3a edizione, Giuffrè Editore, Milano 2001.
12 — The procedimento di ingiunzione (order for payment proced - ure) is governed by Articles 633 to 656 of the Code of Civil Procedure (GURI No 253 of 28 October 1940, as amended).
15 — Решение от 14 декември 1971 г. по дело Politi (43/71, Recueil, стр.
15 — Case 43/71 Politi [1971] ECR 1039, paragraph 5; Birra Dreher, paragraph 3; Simmenthal, paragraphs 8 and 9; and San Giorgio, paragraph 8. In the literature, see Gaitanides, C., in von der Groeben, H. and Schwarze, J. (eds), Kommentar zum Vertrag über die Europäische Union und zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, 6th edition, Nomos, Baden-Baden, 2003, Vol.
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-ЖА V. TRSTENJAK — ДЕЛО C-265/07 неоспорени вземания (член 5) 16.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-265/07 of unchallenged claims (Article 5).
Ето защо Директивата представлява мярка за минимална хармонизация 17 в областта на борбата със забавата на плащане и в съответствие с това много разпоредби от нея препращат към прилагането на разпоредбите на националното право.
16The directive therefore constitutes minimum harmonisation 17 in combating late payment, and hence several of its provisions refer to the application of national provisions.
основание на това учреждение. Съгласно член 5, параграф 1 от Директива 2000/35 държавитечленки трябва да се погрижат кредиторът да може да получи изпълнително основание за принудително събиране на неоспорени вземания обикновено до деветдесет дни след подаването на жалбата.
authority. Article 5(1) of Directive 2000/35 provides that Member States must ensure that the creditor can obtain an enforceable title for the recovery of an unchallenged claim normally within 90 days of lodging his action.
От това следва, че посоченият член определя срок за получаване на изпълнително основание, но не съдържа никакви разпоредби относно стадия след получаване на изпълнителното основание.
That article therefore sets the timelimit for obtaining the enforceable title, but it contains no provisions regarding the subsequent stage.
Поради това възниква въпросът дали стадият след получаване на изпълнителното основание е от компетентността на Общността.
The question therefore arises whether the stage following the obtaining of the enforceable title can fall within the competence of the Community.
В самото начало на моя анализ ще разгледам въпроса за разграничаването на областите на компетентност между Общността и държавитечленки в контекста на Директива 2000/35, преди да стигна до въпроса за тълкуването на разпоредбите на тази директива.
In my analysis, I shall deal first with the question of the division of competence between the Community and the Member States in the context of Directive 2000/35 and then I shall interpret the provisions of the directive.
Фактът, че Директива 2000/35 урежда само отчасти механизмите за предотвратяване на забавата на плащанията, се дължи на липсата на компетентност на Общността в нерегламентираните от тази директива области.
The reason why Directive 2000/35 only partly harmonises the mechanisms for preventing late payment stems from the fact that the Community does not have competence in matters not harmonised by the directive.
Във връзка с това съображение 12 от тази директива пояснява, че последната не излиза извън това, което е необходимо за подобряване на функционирането на общия пазар, и че при приемането ѝ е спазен принципът на субсидиарност.
In that regard, recital 12 states that the directive does not go beyond what is necessary to achieve an improvement in the working of the internal market and that it was adopted in compliance with the principle of subsidiarity.
Поради това е важно при тълкуването на Директивата да не се превишават границите на компетентността на Общността.
It is therefore important that the limits to the Community’s competence are not exceeded when interpreting this directive.
Разграничаване на областите на компетентност между Общността и държавитечленки в контекста на Директива 2000/35
The division of competence between the Community and the Member States in the context of Directive 2000/35
В досегашната си практика Съдът е очертал границите на компетентността на Общността в регламентираните от тази директива области. Така например по дело
In its caselaw, the Court has already set the limits of the competence of the Community in matters governed by Direct- ive 2000/35.
Директива 2000/35 не хармонизира всички разпоредби, отнасящи се до забавата на плащане по търговските сделки, а само урежда някои аспекти на предотвратяването на забавата на плащанията, като например лихвата за забава за плащане (член 3), запазването на собствеността (член 4) и процедурите за събиране на
Directive 2000/35 does not harmon- ise all the rules relating to late payments in commercial transactions since it governs only certain specific rules intended to combat such delays, namely, rules on interest for late payments (Article 3), retention of title (Article 4) and procedures for recovery