natgillin/translations-raw huggingface dataset:
От текста на акта за препращане следва, че ако тълкуването на Директива 2000/78 от Съда трябва да е в противоречие с предложено от г-жа Coleman тълкуване, националното право не би допуснало уважаване на иска, предявен от последната пред препращащата юрисдикция.
It is apparent from the order for reference that, should the Court’s interpretation of Directive 2000/78 contradict that put forward by Ms Coleman, her application to the referring tribunal could not succeed under national law.
От акта за препращане следва също, че съгласно правото на Обединеното кралство по време на предварителното съдебно заседание, отнасящо се до правен въпрос, сезираната юрисдикция презюмира, че фактите са настъпили по начина, по който са изложени от ищцата.
It is also apparent from the order for reference that, under United Kingdom law, where there is a preliminary hearing on a point of law, the court or tribunal hearing the case assumes that the facts are as related by the claimant.
В делото по главното производство се презюмират следните факти по спора:
In the main proceedings, the facts of the dispute are assumed to be as follows:
— при завръщането на г-жа Coleman от отпуск по майчинство бившият ѝ работодател отказал да я възстанови на заеманата до този момент от нея длъжност при обстоятелства, при които на родителите на деца без увреждания би било разрешено да заемат отново предишните си постове,
— On Ms Coleman’s return from maternity leave, her former employer refused to allow her to return to her existing job, in circumstances where the parents of non-disabled children would have been allowed to take up their former posts;
— той отказал да ѝ предостави и същото гъвкаво работно време и същите условия на труд, като на нейните колеги, които са родители на деца без увреждания,
— her former employer also refused to allow her the same flexibility as regards her working hours and the same working conditions as those of her colleagues who are parents of non-disabled children;
— г-жа Coleman била определена като „мързелива“, когато поискала да ползва свободно време, за да се грижи за детето си, докато такова улеснение е било предоставено на родителите на деца без увреждания,
— Ms Coleman was described as ‘lazy’ when she requested time off to care for her child, whereas parents of non-disabled children were allowed time off;
— официално подадената от нея жалба срещу претърпяно лошо третиране не е била надлежно разгледана и тя се е почувствала принудена да я оттегли,
— the formal grievance which she lodged against her ill treatment was not dealt with properly and she felt constrained to withdraw it;
— имало е неуместни и обидни коментари както по отношение на нея самата, така и по отношение на нейното дете.
— abusive and insulting comments were made about both her and her child.
Никакви подобни коментари не са правени, когато други служители е трябвало да помолят за свободно време или за известна гъвкавост, за да се грижат за техните деца без увреждания, и
No such comments were made when other employees had to ask for time off or a degree of flexibility in order to look after non-disabled children; and
— тъй като понякога пристигала със закъснение на работа поради проблеми, свързани със състоянието на детето ѝ, било ѝ казано, че ако отново закъснее за работа, ще бъде уволнена.
— having occasionally arrived late at the office because of problems related to her son’s condition, she was told that she would be dismissed if she came to work late again.
Подобна заплаха не била отправяна срещу другите служители с деца без увреждания, които пристигали със закъснение по същите причини.
No such threat was made in the case of other employees with non-disabled children who were late for similar reasons.
Като счита, че спорът, с който е сезиран, повдига въпроси, свързани с тълкуването на общностното право, Employment Tribunal, London South решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
Since the Employment Tribunal, London South, considered that the case before it raised questions of interpretation of Community law, it decided to stay the proceedings and refer the following questions to the Court of Justice for a preliminary ruling:
„1) В рамките на забраната за всяка форма на дискриминация, основана на увреждане, Директива [2000/78] защитава ли от пряка дискриминация и от тормоз единствено самите лица с увреждания?
‘(1) In the context of the prohibition of discrimination on grounds of disability, does [Directive 2000/78] only protect from direct discrimination and harassment persons who are themselves disabled?
2) При отрицателен отговор на първия въпрос, Директива [2000/78] защитава ли служители, които макар да нямат увреждания, са третирани по-малко благоприятно или са подложени на тормоз поради тяхната връзка с лице с увреждания?
(2) If the answer to Question (1) above is in the negative, does [Directive 2000/78] protect employees who, though they are not themselves disabled, are treated less favourably or harassed on the ground of their association with a person who is disabled?
3) Когато работодател третира служител по-малко благоприятно, отколкото третира или е третирал други служители, и е доказано, че причината за третирането на служителя е в това, че той има син с увреждания, за когото се грижи, посоченото третиране представлява ли пряка дискриминация, която противоречи на утвърдения в Директива [2000/78] принцип на равно третиране?
(3) Where an employer treats an employee less favourably than he treats or would treat other employees, and it is established that the ground for the treatment of the employee is that the employee has a disabled son for whom the employee cares, is that treatment direct discrimination in breach of the principle of equal treatment established by [Directive 2000/78]?
4) Когато работодател подлага на тормоз служител и е доказано, че причината за третирането на служителя е в това, че той има син с увреждания, за когото се грижи, този тормоз противоречи ли на утвърдения в Директива [2000/78] принцип на равно третиране?“
(4) Where an employer harasses an employee, and it is established that the ground for the treatment of the employee is that the employee has a disabled son for whom the employee cares, is that harassment a breach of the principle of equal treatment established by [Directive 2000/78]?’
Макар да счита, че отправените от препращащата юрисдикция въпроси се основават на действителен спор, нидерландското правителство оспорва допустимостта на преюдициалното запитване, като се има предвид, че става дума за предварителни въпроси, повдигнати в предварително съдебно заседание, поради което всички обстоятелства по делото все още не са установени.
While accepting that the questions put by the referring tribunal are based on an actual dispute, the Netherlands Government called into question the admissibility of the reference for a preliminary ruling on the basis that, given that these are pre -liminary questions raised at a preliminary hearing, all the facts at issue have not yet been established.
Това правителство отбелязва, че в подобно предварително заседание националният съд презюмира, че фактите са настъпили по начина, изложен от ищеца.
It points out that, for the purposes of such a preliminary hearing, the national court or tribunal presumes that the facts are as related by the claimant.
В това отношение трябва да се напомни, че член 234 ЕО създава рамката за тясно сътрудничество между националните юрисдикции и Съда, основана на разпределение на функциите помежду им.
It must be borne in mind that Article 234 EC establishes the framework for a relationship of close cooperation between the national courts or tribunals and the Court of Justice based on the assignment to each of different functions.
Следва да се отбележи, че в делото по главното производство препращащата юрисдикция установява, че ако Съдът трябва да тълкува Директива 2000/78 в смисъл, който не съответства на предлагания от г-жа Coleman, същата няма да спечели делото по същество.
In the case in the main proceedings, the referring tribunal found that, if the Court of Justice should decide not to interpret Directive 2000/78 in accordance with Ms Coleman’s submissions, her case would fail in the material respects.
Националната юрисдикция следователно решава, както позволява законодателството на Обединеното Кралство, да разгледа въпроса дали тази директива трябва да се тълкува в смисъл, че е приложима към уволнението на служител в положение като на г-жа Coleman, преди да установи всъщност дали последната е станала жертва на неблагоприятно третиране или тормоз.
The referring tribunal therefore decided, as permitted under United Kingdom legislation, to consider whether that directive must be interpreted as being applicable to the dismissal of an employee in Ms Coleman’s situation, before establishing whether, in fact, Ms Coleman did suffer less favourable treatment or harassment.
Именно поради това преюдициалните въпроси са поставени, като се изхожда от презумпцията, че фактите по спора по главното производство са като тези, резюмирани в точка 26 от настоящото решение.
It is for that reason that the questions referred for a preliminary ruling were based on the presumption that the facts of the dispute in the main proceedings are as summarised in paragraph 26 of this judgment.
Щом като в този смисъл Съдът е сезиран с искане за тълкуване на общностното право, което очевидно не е без връзка с действителността или с предмета на спора по главното производство, и щом като той разполага с необходимите данни, за да бъде полезен с отговора на поставените му въпроси във връзка с приложимостта на Директива 2000/78 към този спор, той трябва да им отговори, без сам да изследва презумпцията относно фактите, на които се основава препращащата юрисдикция, като тя трябва след това да провери дали тази презумпция е била необходима (вж. в този смисъл Решение от 27 октомври 1993 г. по дело Enderby, C-127/92, Recueil, стр. I-5535, точка 12).
Where, as here, the Court receives a request for interpretation of Community law which is not manifestly unrelated to the reality or the subjectmatter of the main proceedings and it has the necessary information in order to give appropriate answers to the questions put to it in relation to the applicability of Directive 2000/78 to those proceedings, it must reply to that request and is not required to consider the facts as presumed by the referring court or tribunal, a presumption which it is for the referring court or tribunal to verify subsequently if that should prove to be necessary (see, to that effect, Case C-127/92 Enderby [1993] ECR I-5535, paragraph 12).
При тези обстоятелства преюдициалното запитване трябва да се счита за допустимо.
In those circumstances, the request for a preliminary ruling must be held to be admissible.
По първата част от първия въпрос, както и по втория и третия въпрос
The first part of Question 1, and Questions 2 and 3
С тези въпроси, които следва да се разгледат заедно, препращащата юрисдикция иска по същество да се установи дали Директива 2000/78, и по-специал- но член 1 и член 2, параграф 1 и параграф 2, буква a) от нея, трябва да се тълкуват в смисъл, че забраняват пряка дискриминация, основана на увреждане, единствено спрямо служител, в случай че самият той има увреждания, или принципът на равно третиране и забраната за пряка дискриминация се прилагат също към служител, който няма увреждания, но както в делото по главното производство е жертва на неблагоприятно третиране поради увреждане, от което е засегнато негово дете, за което самият той полага най-необхо-димите с оглед на състоянието му грижи.
By these questions, which should be examined together, the referring tribunal asks, in essence, whether Directive 2000/78, and, in particular, Articles 1 and 2(1) and (2)(a), must be interpreted as prohibiting direct discrimination on grounds of disability only in respect of an employee who is himself disabled, or whether the principle of equal treatment and the prohibition of direct discrimination apply equally to an employee who is not himself disabled but who, as in the present case, is treated less favourably by reason of the disability of his child, for whom he is the primary provider of the care required by virtue of the child’s condition.
Член 1 от Директива 2000/78 определя целта на същата като регламентиране, по отношение на заетостта и упражняването на занятие, на основна рамка за борба с дискриминацията, основана на религия или убеждение, увреждане, възраст или сексуална ориентация.
Article 1 of Directive 2000/78 identifies its purpose as being to lay down, as regards employment and occupation, a general framework for combating discrimination on the grounds of religion or belief, disability, age or sexual orientation.
Член 2, параграф 1 от същата директива определя принципа на равно третиране като липса на пряка или непряка дискриминация, въз основа на който и да е от признаците, посочени в споменатия член 1, в това число следователно и увреждане.
Article 2(1) of Directive 2000/78 defines the principle of equal treatment as meaning that there is to be no direct or indirect discrimination whatsoever on any of the grounds referred to in Article 1, including, therefore, disability.
Съгласно параграф 2, буква a) от споменатия член 2 има проява на пряка дискриминация, когато едно лице е, било е или би било третирано по-малко благоприятно от друго в сходно положение въз основа по-специално на увреждане.
According to Article 2(2)(a), direct discrimination is to be taken to occur where one person is treated less favourably than another is, has been or would be treated in a comparable situation, on the grounds, inter alia, of disability.
По силата на член 3, параграф 1, буква в) от Директива 2000/78 същата се прилага, в границите на сферите на компетентност, поверени на Общността, към всички лица от публичния и частния сектор, включително публични органи, във връзка с условията за наемане и условията на труд, включително условията за уволнение и заплащане.
Article 3(1)(c) of Directive 2000/78 provides that the directive is to apply, within the limits of the areas of competence conferred on the Community, to all persons, as regards both the public and private sectors, including public bodies, in relation to employment and working conditions, including dismissals and pay.
Поради това от тези разпоредби на Директива 2000/78 не следва, че принципът за равно третиране, който тя цели да гарантира, се ограничава до лицата, които са с увреждания по смисъла на тази директива.
Consequently, it does not follow from those provisions of Directive 2000/78 that the principle of equal treatment which it is designed to safeguard is limited to people who themselves have a disability within the meaning of the directive.
Напротив, тя има за цел, що се отнася до заетостта и професиите, да се бори срещу всички форми на дискриминация, основани на увреждане.
On the contrary, the purpose of the directive, as regards employment and occupation, is to combat all forms of discrimination on grounds of disability.
Всъщност утвърденият от споменатата директива принцип на равно третиране в тази област се прилага не към определена категория лица, а в зависимост от признаците, посочени в член 1 от нея.
The principle of equal treatment enshrined in the directive in that area applies not to a particular category of person but by reference to the grounds mentioned in Article 1.
Това тълкуване се подкрепя от текста на член 13 ЕО — разпоредбата, представляваща правно основание за Директива 2000/78 — който предоставя правомощие на Общността да предприема необходимите мерки за борба с дискриминацията, основана по-специално на увреждане.
That interpretation is supported by the wording of Article 13 EC, which constitutes the legal basis of Directive 2000/78, and which confers on the Community the competence to take appropriate action to combat discrimination based, inter alia, on disability.
Наистина Директива 2000/78 съдържа определен брой разпоредби, които се прилагат, както следва от самия им текст, само по отношение на лицата с увреждания.
It is true that Directive 2000/78 includes a number of provisions which, as is apparent from their very wording, apply only to disabled people.
Така в член 5 е уточнено, че за да се гарантира спазването на принципа на равно третиране във връзка с лицата с увреждания, трябва да се осигури подходящо настаняване.
Thus, Article 5 provides that, in order to guarantee compliance with the principle of equal treatment in relation to persons with disabilities, reasonable accommodation is to be provided.
Това означава, че работодателите трябва да предприемат подходящи мерки, когато е необходимо в определени случаи, за да предоставят възможност на лицата с увреждания да имат достъп, да участват или да се издигат в професията, да се обучават, освен ако за работодателите такива мерки не представляват непропорционална тежест.
This means that employers must take appropriate measures, where needed in a particular case, to enable a person with a disability to have access to, participate in, or advance in employment, or to undergo training, unless such measures would impose a disproportionate burden on the employer.
В член 7, параграф 2 от споменатата директива се предвижда също, че относно лицата с увреждания принципът на равно третиране няма да накърни правото на държавитечленки да прилагат или приемат разпоредби за защита на здравето и безопасността при работа, или правото на мерки, целящи създаване или прилагане на разпоредби или улеснения за закрила или за насърчаване тяхната интеграция в работната среда.
Article 7(2) of Directive 2000/78 also provides that, with regard to disabled persons, the principle of equal treatment is to be without prejudice either to the right of Member States to maintain or adopt provisions on the protection of health and safety at work or to measures aimed at creating or maintaining provisions or facilities for safeguarding or promoting the integration of such persons into the working environment.
Правителството на Обединеното кралство, както и гръцкото, италианското и нидерландското правителство поддържат в светлината както на споменатите в предходните две точки разпоредби, така и на съображения 16, 17 и 27 от Директива 2000/78, че предвидената от нея забрана за пряка дискриминация не може да се тълкува като обхващаща положение като това на ищцата по главното производство, щом като самата тя няма увреждания.
The United Kingdom, Greek, Italian and Netherlands Governments contend, in the light of the provisions referred to in the two preceding paragraphs and also of recitals 16, 17 and 27 in the preamble to Directive 2000/78, that the prohibition of direct discrimination laid down by the directive cannot be interpreted as covering a situation such as that of the claimant in the main proceedings, since the claimant herself is not disabled.
На разпоредбите на тази директива можели да се позовават само лицата, които в положение, сходно с това на други лица, са третирани по-малко благоприятно или са поставени в неизгодна ситуация поради характерни за тях белези.
Only persons who, in a comparable situation to that of others, are treated less favourably or are placed in a disadvantageous situation because of characteristics which are particular to them can rely on that directive.
В това отношение следва да се отбележи обаче, че фактът, че споменатите в точки 39 и 40 от настоящото решение разпоредби визират специално засегнатите от увреждане лица, произтича от обстоятелството, че става дума или за разпоредби, които се отнасят до мерки на положителна дискриминация в полза на самото лице с увреждания, или до специални мерки, които биха били лишени от съдържание или биха се оказали непропорционални, ако не бяха ограничени само до засегнатите от увреждане лица.
Nevertheless, it must be noted in that regard that the provisions referred to in paragraphs 39 and 40 of this judgment relate specifically to disabled persons either because they are provisions concerning positive discrimination measures in favour of disabled persons themselves or because they are specific measures which would be rendered meaningless or could prove to be disproportionate if they were not limited to disabled persons only.
Както следва от съображения 16 и 20 от директивата, става дума за мерки за приспособяване на работно място към нуждите на лица с увреждания и за адаптирането му съобразно увреждането на последните.
Thus, as recitals 16 and 20 in the preamble to Directive 2000/78 indicate, the measures in question are intended to accommodate the needs of disabled people at the workplace and to adapt the workplace to their disability.
Следователно подобни мерки целят специално да позволят и да насърчат интеграцията в работната среда на лицата с увреждания и по тази причина могат да се отнасят само до тези лица, както и до задълженията на техните работодатели и евентуално на държавитечленки по отношение на тези лица.
Such measures are therefore designed specifically to facilitate and promote the integration of disabled people into the working environment and, for that reason, can only relate to disabled people and to the obligations incumbent on their employers and, where appropriate, on the Member States with regard to dis -abled people.
Следователно фактът, че Директива 2000/78 съдържа разпоредби, които целят приспособяване специално към нуждите на лицата с увреждания, не позволява да се заключи, че прогласеният от нея принцип на равно третиране трябва да се тълкува ограничително, т.е. като забраняващ единствено пряката дискриминация, основана на увреждане и по отношение единствено на самите лица с увреждания.
Therefore, the fact that Directive 2000/78 includes provisions designed to accommodate specifically the needs of disabled people does not lead to the conclusion that the principle of equal treatment enshrined in that directive must be interpreted strictly, that is, as prohibiting only direct discrimination on grounds of disability and relating exclusively to disabled people.
Освен това като посочва Хартата на Общността за основните социални права на работниците, съображение 6 от тази директива се позовава както на общата борба срещу всяка форма на дискриминация, така и на необходимостта да се предприемат подходящи мерки за социална и икономическа интеграция на хората с увреждания.
Furthermore, recital 6 in the preamble to the directive, concerning the Community Charter of the Fundamental Social Rights of Workers, refers both to the general combating of every form of discrimination and to the need to take appropriate action for the social and economic integration of disabled people.
Правителството на Обединеното кралство, италианското и нидерландското правителство поддържат също, че ограничителното тълкуване на обхвата ratione personae на Директива 2000/78 произтича от Решение от 11 юли 2006 г. по дело Chacón Navas (C-13/05, Recueil, стр. I-6467).
The United Kingdom, Italian and Netherlands Governments also contend that it follows from the judgment in Case C-13/05 Chacón Navas [2006] ECR I-6467 that the scope ratione personae of Directive 2000/78 must be interpreted strictly.
Според италианското правителство в посоченото решение Съдът е възприел ограничително тълкуване на понятието за увреждане и на неговата относимост към трудовото правоотношение.
According to the Italian Government, in Chacón Navas, the Court opted for a strict interpretation of the concept of disability and its implications in an employment relationship.