natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Следователно въз основа на тази фактическа рамка е очевидно, че Първоинстанционният съд правилно отбелязва в точка 117 от обжалваното съдебно решение, че новият режим на пенсиите не предвижда никакво позоваване на жизнения стандарт в Брюксел.
It is therefore obvious, on the basis of this factual background, that the Court of First Instance correctly stated, at paragraph 117 of the judgment under appeal, that the new pension scheme makes no reference to the cost of living in Brussels.
Просто за пенсиите, както и за възнагражденията на длъжностни лица в активна заетост, за Белгия (и Люксембург) не е предвидено прилагането на никакъв корекционен коефициент по отношение на референтните размери.
Simply, for the pensions and the salaries of serving officials for Belgium (and Luxembourg), there is no provision to apply any correction coefficient to the reference amounts.
Накрая жалбоподателят възпроизвежда четвъртия довод, който е изтъкнал пред Първоинстанционния съд в подкрепа на съществуването на различие в третирането — довод, основаващ се на предимството, което било предоставено на пенсионерите, пребиваващи в „по-малко скъпи“ държавичленки, като с новата система към тях се прилага корекционен коефициент от 100 %.
Finally, the appellant reiterates the fourth argument raised before the Court of First Instance to support his claim of a difference in treatment, an argument based on the advantage allegedly given to pensioners living in ‘less expensive’ Member States by applying a correction coefficient of 100% to them under the new scheme.
По-специално Първоинстанционният съд допуснал грешка, приемайки, че жалбоподателят е нямал правен интерес да оспорва това твърдяно предимство.
In particular, he maintains that the Court of First Instance was wrong to hold that he had no interest in bringing proceedings to challenge that alleged advantage.
Вярно е, че при преминаването от стария към новия правилник референтният размер на пенсиите не е променен.
It is true that, in the changeover from the old to the new Staff Regulations, the reference amount for pensions was not changed.
Освен това ако този размер бе намален, изплащаната на жалбоподателя пенсия на практика също щеше да се намали.
Moreover, if that amount had been reduced, the pension actually paid to the appellant would have decreased.
Доводите, развити от Първоинстанционния съд в допълнение към цитираната по-горе основна констатация, по-специално в точки 124 и 125, макар и по принцип правилни, ми се струват излишни с оглед на произнасянето по приведеното от жалбоподателя правно основание.
The arguments developed by the Court of First Instance in addition to the basic finding mentioned above, in particular at paragraphs 124 and 125, are in my view superfluous for the purpose of ruling on the plea put forward by the appellant, no matter how correct they may be as a matter of principle.
Жалбоподателят признава, че съдебната практика е устойчива при подкрепата на необходимостта от интерес, за да се обоснове допустимостта на дадено твърдение за нарушение.
The appellant recognises that, according to consistent caselaw, there is a need for a legal interest to justify the admissibility of a complaint.
Той обаче счита — за разлика от това, което Първоинстанционният съд твърди в точка 135 от обжалваното съдебно решение — че в неговия случай правен интерес съществува.
He considers, however, in contrast to the view expressed by the Court of First Instance at paragraph 135 of the judgment under appeal, that in his case such an interest exists.
Правният интерес произтичал по-специално от факта, че — още веднъж — положението на пенсионерите, пребиваващи в „по-малко скъпите“ страни, сравнено с положението на жалбоподателя, свидетелствало за съществуването на различие в третирането от дискриминационен тип.
In particular, his legal interest in bringing proceedings derives from the fact that, once again, the situation of pensioners living in ‘less expensive’ States by comparison with the situation of the appellant testifies to the existence of a discriminatory difference in treatment.
Жалбоподателят впрочем оспорва и доводите на Първоинстанционния съд, според които щом пенсионният режим за
Moreover, the appellant also challenges the argument of the Court of First Instance that, since the pension scheme for
Ето защо считам, че вторият довод, приведен от жалбоподателя в рамките на правното основание на жалбата, също следва да бъде отхвърлен, тъй като не съществува никакво дискриминационно различие в третирането между жалбоподателя и пенсионерите, които са пребиваващи в Белгия бивши длъжностни лица на Общностите.
I therefore consider that the second argument relied upon by the appellant in connection with the plea should also be dismissed, there being no discriminatory difference in treatment between the appellant and retired former officials of the Communities living in Belgium.
Преценка бившите длъжностни лица на Общността не функционира като пенсионен фонд, а е организиран въз основа на принципа за солидарност, евентуалното намаление на пенсиите, отпуснати на бившите длъжностни лица, пребиваващи в „по-малко скъпи“ държавичленки, не би довело до никакво предимство за жалбоподателя.
Assessment former officials of the Communities does not operate as a pension fund but is based on the principle of solidarity, any reduction in the pensions paid to former officials living in ‘less expensive’ Member States would confer no advantage on the appellant.
Той по-специално поддържа, че така реализираната икономия можела да позволи например връщане към прилагането на метода „столица“ (точка 78 от жалбата).
In particular, he maintains that the saving made in this way would make it possible, for example, to return to the application of the ‘capital method’ (paragraph 78 of the appeal).
Изхождайки от току-що цитираната забележка на Комисията, според която разглежданият довод трябвало да се обяви за недопустим, аз считам, че позицията на Комисията не би могла да бъде споделена.
Beginning with the Commission’s remark that the argument under examination should have been ruled inadmissible, I consider that the Commission’s position cannot be endorsed.
Всъщност макар в подадената до Първоинстанционния съд жалба жалбоподателят да не посочва специално сравнението с пенсионерите, пребиваващи в „по-малко скъпите“ държавичленки, в рамките на дискусията относно нарушението на принципа на равно третиране, все пак е вярно, че въпросният довод е фигурирал, макар и в зародиш, в частта от жалбата, където се отправят упреци за злоупотреба с власт и нарушение на принципа на пропорционалност и на задължението за мотивиране.
Although in the action before the Court of First Instance the appellant did not specifically mention the comparison with pensioners living in ‘less expensive’ Member States when dealing with the alleged infringement of the principle of equal treatment, it is none the less true that the argument in question was inherent, albeit in embryonic form, in the part of the application alleging misuse of powers, infringement of the principle of proportionality and the obligation to state reasons.
По-специално точка 93 от жалбата до Първоинстанционния съд е гласяла следното:
In particular, paragraph 93 of the application lodged with the Court of First Instance reads as follows:
„На последно място, въз основа на така напомнените различни принципи, прилагането на тази разпоредба би било противоречиво, тъй като тя определя за пенсиите възлизащ на 100 % корекционен коефициент за столиците и стра-ните-членки, в които обаче коефициентът е по-нисък от 100 %, какъвто е случаят понастоящем, по-специално за Атина, Будапеща, Лисабон, Прага и Варшава“.
‘Finally, on the basis of the various principles mentioned, the application of that rule would be contradictory because it applies to pensions a coefficient of 100 for the capitals and Member States where the coefficient is, however, below 100, as is currently the case, in particular, for Athens, Budapest, Lisbon, Prague and Warsaw.’
Комисията и Съветът найнапред потвърждават основателността според тях на произнесеното от Първоинстанционния съд решение за недопустимост на твърдението за нарушение.
The Commission and the Council first reaffirm that, in their opinion, the Court of First Instance was correct to rule that the plea was inadmissible.
Освен това според тези институции не подлежат на никаква критика и формулираните от Първоинстанционния съд виждания относно широкото право на преценка, от което се ползвал в тази област общностният законодател, в предели, които в конкретния случай не били превишени.
Moreover, according to those institutions, no criticism can be levelled at the observations of the Court of First Instance on the broad discretion which the Community legislature enjoys in this regard, the limits of which were not, in their view, exceeded in the present case.
Като се има предвид трайната практика на Съда, по смисъла на която въпреки общата забрана за представяне на нови правни основания е възможно в хода на производството да се представи правно основание, което представлява разширяване на правно основание, пряко или имплицитно изложено в жалбата
Bearing in mind the settled caselaw of the Court of Justice according to which, notwithstanding the general prohibition on the submission of new pleas in law, it is possible in the course of proceedings to submit pleas that may be regarded as amplifying a plea put forward previously, whether
Комисията впрочем поддържа, че този довод трябвало да се обяви за недопустим от Първоинстанционния съд и поради това, че е формулиран от жалбоподателя за първи път едва в стадия на репликата в рамките на първоинстанционното производство (точка 71 от писмения отговор).
The Commission goes on to maintain that the Court of First Instance should also have ruled that argument inadmissible in that it had been raised by the appellant for the first time in his reply in the proceedings at first instance (paragraph 71 of the cross-appeal).
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-Н MENGOZZI — ДЕЛO C-71/07 P в случай на евентуално решение неговите твърдения за нарушения да бъдат уважени 26.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-71/07 P directly or by implication, in the original application, 25I consider that the argument must derive from the practical benefit that the appellant is likely to gain from any decision upholding his claims.
за образуване на производството 25, аз считам, че е бил допустим доводът, който се позовава на различие в третирането в сравнение с пенсионерите, пребиваващи в „по-малко скъпи“ държавичленки.
26 complaining of a difference in treatment in relation to pensioners living in ‘less expensive’ Member States is admissible.
Сега преминавам към специфичната критика, отправена по този пункт от жалбоподателя срещу обжалваното съдебно решение.
I shall now move on to the appellant’s specific complaint in this regard.
Той счита, че Първоинстанционният съд погрешно потвърдил липсата на правен интерес.
The appellant maintains that the Court of First Instance incorrectly held that he had no interest in bringing proceedings.
Ясно ми се струва обаче, че тук единственият обект на изтъкнатия от жалбоподателя довод е фактът, че законодателят решил да признае на пребиваващите в „по-малко скъпите“ държавичленки пенсионери незабавното прилагане на съдържащите се в новия правилник норми относно премахването на корекционните коефициенти за пенсиите.
It seems clear to me that, here, the only object of the argument put forward by the appellant is to highlight the fact that the legislature decided to apply the rules set out in the new Staff Regulations on the abolition of correction coefficients for pensions with immediate effect to pensioners living in ‘less expensive’ Member States.
В противовес на това, тази нова система (която, както пролича, би била особено неизгодна за него) никога не е прилагана към жалбоподателя, тъй като той ще продължи да се ползва от прилагането на корекционен коефициент, който е значително по-висок от 100 %.
By contrast, the appellant will never be subject to that new system (which would be particularly disadvantageous for him, as we have seen), since he will continue to benefit from the application of a correction coefficient of significantly more than 100%.
За тази цел жалбоподателят оспорва по-специално това, което Първоинстанционният съд твърди в точка 133 и сл. от обжалваното съдебно решение, където посочва, че жалбоподателят по никакъв начин не доказвал, че премахването на предимството, предоставено от новия правилник на пребиваващите в „по-малко скъпите“ държавичленки пенсионери можело по някакъв начин да му донесе полза.
To that end, in particular, the appellant disputes the findings made by the Court of First Instance at paragraph 133 et seq. of the judgment under appeal, where it stated that the appellant had failed to demonstrate that he could have benefited in some way from removal of the advantage conferred by the new Staff Regulations on pensioners living in ‘less expensive’ Member States.
I-8547, точка 17) и Решение от 26 април 2007 г. по дело Alcon/СХВП (C-412/05 P, Сборник, стр. I-3569, точки 38—40).
It is undisputed in the caselaw that, in order to contest the legality of a Community act, either directly or by way of an objection, the legal interest in bringing proceedings
26 — Вж. например Решение на Съда от 15 март 1973 г. по дело Marcato/Комисия (37/72, Recueil, стр. 361, точка 7), Решение на Съда от 16 декември 1976 г. по дело Perinciolo/Съвет (124/75, Recueil, стр.
26 — See, for example, Case 37/72 Marcato v Commission [1973] ECR 361, paragraph 7; Case 124/75 Perinciolo v Council [1976] ECR 1953, paragraph 26; and Case 85/82 Schloh v Council [1983] ECR 2105, paragraph 14.
I-6677, точка 21, както и Определение от 25 януари 2001 г. по дело Lech-Stahlwerke/Комисия (C-111/99 P, Recueil, стр. I-727, точка 18).
25 — See, for example, Case 306/81 Verros v Parliament [1983] ECR 1755, paragraph 9; the order of 13 November 2001 in Case C-430/00 P Dürbeck v Commission [2001] ECR I-8547, paragraph 17; and Case C-412/05 P Alcon Inc. v OHIM [2007] ECR I-3569, paragraphs 38 to 40.
Ето защо считам, че и този последен довод, изтъкнат от жалбоподателя, трябва да се отхвърли.
I therefore consider that this final argument put forward by the appellant must also be rejected.
Освен това правният интерес на жалбоподателя би липсвал и ако твърдението за нарушение се тълкува в смисъл, че е насочено като цяло срещу решението на законодателя да премахне корекционните коефициенти. Това е така, тъй като, както пролича, жалбоподателят не е лично засегнат от това премахване.
Furthermore, the appellant would also have no interest in bringing proceedings if his complaint were to be interpreted as being directed, in general terms, against the decision of the legislature to abolish correction coefficients, since, as we have seen, their abolition does not affect the appellant personally.
По смисъла на член 122, първа алинея от Процедурния правилник когато жалбата е неоснователна, Съдът се произнася по съдебните разноски.
Under the first paragraph of Article 122 of the Rules of Procedure, where the appeal is unfounded, the Court is to make a decision on costs.
По смисъла на член 69, параграф 2 от същия правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
Pursuant to Article 69(2) of those rules, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party’s pleadings.
Освен това Първоинстанционният съд във всеки случай пристъпва към бърз анализ на въпросния довод и по същество, като отбелязва, че дори в този случай не може да се приеме, че общностният законодател е превишил признатото му право на преценка.
Moreover, the Court of First Instance did in any case also briefly examine the substance of the argument in question observing that, even in that case, it cannot be held that the Community legislature exceeded the discretion it enjoys.
Дори тези съображения на Първоинстанционния съд, макар и лаконични (впрочем развити изцяло при условия на евентуалност), ми се струват извън всяка възможна критика.
These observations of the Court of First Instance, despite being succinct (having, it should be noted, been made merely in the alternative), also seem, in my opinion, to be above any possible reproach.
Освен това втора алинея от същия член 122 предвижда възможността при жалби, подадени от длъжностни лица или други служители на определена институция, разноските да се разпределят между страните по справедливост.
On the other hand, the second paragraph of the Article 122 provides that, in appeals brought by officials or other ser -vants of an institution, the Court may order the parties to share the costs where equity so requires.
Всъщност общностният законодател решава да прилага от самото начало към пенсионерите, пребиваващи в „по-малко скъпите“ държавичленки, механизма за изчисляване на пенсиите, който в бъдеще ще бъде генерализиран за всички бивши длъжностни лица, придобили пенсионните си права след влизането в сила на новия правилник.
The Community legislature decided to apply, with immediate effect, to pensioners living in ‘less expensive’ Member States, the pension calculation mechanism to be applied in the future to all former officials who have acquired their pension rights after the new Staff Regulations came into effect.
Освен това с оглед да се гарантира положението на тези, които, както жалбоподателя, пребивават в „скъпа“ държавачленка и които са придобили пенсионните си права преди 1 май 2004 г., законодателят предвижда запазването в тяхна полза на корекционен коефициент (макар и изчисляван по различен начин, както стана ясно).
Moreover, in order to safeguard the position of those who, like the appellant, live in an ‘expensive’ Member State and acquired their pension rights before 1 May 2004, the legislature provided for a correction coefficient to be maintained for their benefit, albeit one calculated differently, as we have seen.
Според мен не може да се каже, че сме изправени пред явно нарушение от законодателя на пределите на правото му на преценка.
To my mind, it cannot be said that the legislature has manifestly exceeded the limits of its discretion.
В светлината на гореизложеното предлагам на Съда да обяви, че:
In the light of the foregoing considerations, I propose that the Court of Justice:
„1) Отхвърля жалбата.
(1) dismiss the appeal;
2) Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.“
(2) order each party to bear its own costs.
По дело C-71/07 P с предмет жалба на основание член 56 от Статута на Съда, подадена на 8 февруари 2007 г.,
APPEAL under Article 56 of the Statute of the Court of Justice, lodged on 8 February 2007,
Комисия на Европейските общности, за която се явяват г-н V. Joris и г-н D. Martin, в качеството на представители, със съдебен адрес в Люксембург, ответник в първоинстанционното производство,
Commission of the European Communities, represented by V. Joris and D. Martin, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg, defendant at first instance,
Съвет на Европейския съюз, за който се явяват г-жа M. Arpio Santacruz и г-жа I. Šulce, в качеството на представители, встъпила страна в първоинстанционното производство,
Council of the European Union, represented by M. Arpio Santacruz and I. Šulce, acting as Agents, intervener at first instance,
СЪДЪТ (втори състав), състоящ се от: г-н C. W. A. Timmermans, председател на състав, г-н L. Bay Larsen, г-н K. Schiemann, г-н P. Kūris и г-жа C. Toader (докладчик), съдии, генерален адвокат: г-н P. Mengozzi, секретар: г-н R. Grass, предвид изложеното в писмената фаза на производството, след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 8 април 2008 г.,
THE COURT (Second Chamber), composed of C.W.A. Timmermans, President of the Chamber, L. Bay Larsen, K. Schiemann, P. Kūris and C. Toader (Rapporteur), Judges,
CAMPOLI/КОМИСИЯ постанови настоящото
CAMPOLI v COMMISSION gives the following
Със своята жалба г-н Campoli иска от Съда да отмени Решение на Първоинстанционния съд на Европейските общности от 29 ноември 2006 г. по дело Campoli/Комисия (T-135/05, Recueil, 2006 г., стp. FP-I-A-2-297, II-A-2-1527, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“), с което последният отхвърля като частично недопустима и частично неоснователна неговата жалба по същество за отмяна на извлеченията от пенсионните му партиди от май до юли 2004 г., доколкото в тях за първи път е приложен корекционен коефициент, изчислен незаконосъобразно в зависимост от средния жизнен стандарт в неговата страна на пребиваване, а не според жизнения стандарт в столицата на тази страна.
By his appeal, Mr Campoli seeks to have set aside the judgment of the Court of First Instance of the European Communities of 29 November 2006 in Case T-135/05 Campoli v Commission [2006] ECR-SC I-A-2-297 and II-A-2-1527 (‘the judgment under appeal’), by which the Court dismissed as partly inadmissible and partly unfounded his action which, essentially, sought the annulment of his pension statements for the months of May to July 2004, in so far as they applied for the first time a correction coefficient calculated unlawfully by reference to the average cost of living in his country of residence and no longer on the basis of the cost of living in the capital of that country.
I — Правна уредба
I — Legal context
Член 82, параграф 1, втора алинея от Правилника за длъжностните лица на Европейските общности, в редакцията му в сила преди 1 май 2004 г. (наричан по-нататък „старият правилник“), предвиждал, че към пенсиите се прилага корекционен коефициент, определен за страната, намираща се в рамките на Общността, в която титулярът на пенсията докаже, че пребивава.
The second subparagraph of Article 82(1) of the Staff Regulations of Officials of the European Communities, in the version applicable before 1 May 2004 (‘the old Staff Regulations’), provided that pensions were to be weighted at the rate fixed for the country inside the Communities where the recipient proves he has his residence.
Тъй като никоя специална разпоредба от стария правилник не установява метода за изчисляване на корекционните коефициенти, приложими към пенсиите, то към последните на практика се прилагали корекционните коефициенти, изчислени за заплатите на активно заетите длъжностни лица, съгласно член 64, първа алинея и приложение XI към този правилник, тоест съгласно метод, който има за цел да гарантира една и съща покупателна способност, независимо от мястото на работа на длъжностните лица.
Since no specific provision of the old Staff Regulations laid down the method of calculating the correction coefficients applicable to pensions, in practice, the correction coefficients applied were those calculated for the remuneration of officials in active employment pursuant to the first paragraph of Article 64 of and Annex XI to the old Staff Regulations, that is to say, according to a method intended to ensure the same purchasing power irrespective of the place in which officials were employed.
Този метод имал за цел
That method reflected the average difference for a typical official between the cost
По отношение на пенсионерите референтният елемент се състоял от жизнения стандарт в столицата на страната на пребиваване, сравнен с жизнения стандарт в Брюксел.
With regard to pensioners, the reference factor was the cost of living in the capital of the country of residence compared to the cost of living in Brussels.
Регламент (ЕО, Евратом) № 723/2004 на Съвета от 22 март 2004 година за изменение на Правилника за длъжностните лица на Европейските общности, както и на Условията за работа на другите служители на Общностите (ОВ L 124, стp.
Council Regulation (EC, Euratom) No 723/2004 of 22 March 2004 amending the Staff Regulations of officials of the European Communities and the Conditions of Employment of other servants of the European Communities (OJ 2004 L 124, p.
1), въвежда съществена реформа в стария правилник.
1) extensively reformed the old Staff Regulations.
Една от новостите, въведени с този правилник, се отнася до премахването, считано от 1 май 2004 г., на корекционните коефициенти, приложими към пенсиите.
One of the changes made by that regulation was the abolition, from 1 May 2004, of the correction coefficients applied to pensions.