natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Впрочем „задължението на Първоинстанционния съд да мотивира своите решения не би могло да се тълкува като включващо задължението той да отговаря в подробности на всеки изложен от страна довод“ 10, нито да „направи изложение, което да следва изчерпателно и едно по едно всички логически разсъждения, направени от страните по спора“ 11.
Indeed, ‘although the Court of First Instance is required to give reasons for its decisions, it is not obliged to respond in detail to every single argument advanced by a party’, 10nor to provide an account that follows exhaustively and one by one all the arguments put forward by the parties to the case.
Нещо повече, Първоинстанционният съд имплицитно е отхвърлил тезата на жалбоподателите, тъй като е разгледал евентуалното действие на решение на ОУС само по отношение на приложимостта на двете традиционни изключения от липсата на непосредствено действие на нормите на СТО 12.
11 Moreover, the Court of First Instance implicitly rejected the applicants’ proposition, because it assessed any effect of a DSB decision only from the point of view of the applicability of the two traditional exceptions to the absence of direct effect of the WTO rules. 12
В действителност обаче под прикритието на формален порок за недостатъчно мотиви жалбоподателите поставят под въпрос самата основателност на доводите
But in reality, under cover of alleging a formal failure to state adequate reasons, the appellants question the very soundness of this reasoning of the Court of First Instance,
11 — Решение на Съда от 7 януари 2004 г. по дело Aalborg Portland и др./Комисия (C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P и C-219/00 P, Recueil, стр. I-123).
11 — Joined Cases C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P and C-219/00 P Aalborg Portland and Others v Commission [2004] ECR I-123.
За преценката на относимостта на доводите на жалбоподателите по този въпрос ми се струва абсолютно необходимо да се върна към практиката на Съда, свързана с възможността за позоваване на международните споразумения изобщо, и в частност на правото на СТО.
In order to assess the merits of the appellants’ arguments on this point, I consider it essential to review the caselaw of the Court of Justice on the ability to rely on international agreements in general and on WTO law in particular.
Само припомнянето на нейния обхват, на мотивите, на които се основава, ще позволи да се определи дали е подходящо тя да бъде приложена, като на жалбоподателите бъде отказана, с оглед на иска за обезщетение и при разглежданите специфични обстоятелства в конкретния случай, възможността за позоваване на решението на ОУС за осъждане на Общността.
Only by reminding ourselves of the effect of the caselaw and the reasons underlying it will we be able to determine whether it is appropriate to apply it and thus deny the appellants, for the purposes of the claim for compensation and in the specific circumstances of the cases in point, the possibility of relying on the DSB decision finding against the Community.
Практиката на Съда, свързана с възможността за позоваване на международни споразумения.
The caselaw of the Court of Justice on the ability to rely on international agreements
Общностната съдебна практика относно значението на правото на СТО във връзка с решаването на спорове е била и остава много критикувана.
Community caselaw on the implications of WTO law in legal proceedings has been and continues to be strongly criticised.
Струва ми се, че поне отчасти оспорването се дължи на факта, че тя често не се разбира правилно.
It seems to me that opposition to it stems at least in part from the fact that it is often poorly understood.
Следващото по-долу изложение на тези разрешения може би ще направи възможно премахването на някои недоразумения.
Perhaps the following exposition of its solutions will clear up some of the misunderstandings.
същото в сила представляват неразделна част от общностния правен ред“.
effect on the Communities, 14‘form an integral part, as from their entry into force, of the Community legal system’.
С други думи, външните споразумения, които са приети в съответствие с общностното право 15и следователно са задължителни за Общностите, представляват източник на общностното право.
In other words, external agreements which are concluded in accordance with Community law 15and which therefore have binding effect on the Communities constitute a source of Community legality.
Съдът изрично прави извод за тяхното предимство пред актовете на вторичното право 16и признава принципната си компетентност да разглежда въпроса за действителността на общностен акт с оглед на външно споразумение, което е задължително за Общностите 17.
The Court has expressly deduced from this that they have primacy over secondary Community legislation 16and has recognised that it in principle has jurisdiction to determine questions as to the validity of a Community act in the light of an external agreement by which the Communities are bound. 17
16 — Вж. и по-скоророшното Решение от 1 април 2004 г. по дело Bellio F.lli (C-286/02, Recueil, стр. I-3465, точка 33).
14 — See Case 30/88 Greece v Commission [1989] ECR 3711, paragraph 13; Case C-192/89 Sevince [1990] ECR I-3461, paragraph 9; and Case C-188/91 Deutsche Shell [1993] ECR I-363 paragraph 17.
Решение на Съда от 10 септември 1996 г. по дело Комисия/Германия (C-61/94, Recueil, стр. I-3989, точка 52) и Решение по дело International Air Transport Association и др., посочено по-горе (точка 35).
15 — For a reminder of that condition, see my Opinion in Joined Cases C-402/05 P and C-415/05 P Kadi and Al Barakaat International Foundation v Council and Commission, pending before the Court, point 23.
Посочените разрешения не са нищо друго освен прилагане към конкретния случай на споразуменията за СТО на изведените от Съда разрешения относно принципната възможност за позоваване на международните споразумения в общностния правен ред.
These solutions are no more than the application, to the particular case of the WTO agreements, of the solutions developed by the Court on the possibility of relying on international agreements in general in the Community legal system.
Найнапред следва да се припомни, че редовно сключваните от Общността споразумения с трети държави или международни организации „са задължителни за институциите и за държавитечленки“, съгласно самия текст на член 300, параграф 7 ЕО.
I would point out from the outset that agreements duly concluded by the Community with third countries or international organisations are ‘binding on the institutions of the Community and on Member States’ under the terms of Article 300(7) EC.
Тази формулировка представлява едновременно напомняне за обвързващата сила на споразумението от гледна точка на международното право и израз на задължителната сила на тези споразумения в общностното право.
This wording is both a reminder of an agreement’s compulsory nature under international law and a statement of the binding force of these agreements under Community law.
Съдът логично прави извода, че клаузите на подобно споразумение 13, както тези на едностранните актове, приети от органите, създадени с
The Court has logically deduced from this that the provisions of such an agreement, 13 just as those of unilateral acts adopted by the organs established by an external agreement with binding
3719, точка 7), Становище 1/91 от 14 декември 1991 г. (Recueil, стр.
16 — See, even recently, Case C-286/02 Bellio F.lli [2004] ECR I-3465, paragraph 33.
18 — Решение от 23 ноември 1999 г. по дело Португалия/Съвет (C-149/96, Recueil, стр.
17 — See Joined Cases 21/72 to 24/72 International Fruit Company and Others [1972] ECR 1219, paragraphs 6 and 7.
I-8395, точка 47), Решение от 9 януари 2003 г. по дело Petrotub и Republica (C-76/00 P, Recueil, стр. I-79, точка 53), Решение от 30 септември 2003 г. по дело Biret International/Съвет (C-93/02 P, Recueil, стр. I-10497, точка 52), Решение от 1 март 2005 г. по дело Van Parys (C-377/02, Recueil, стр.
18 — Case C-149/96 Portugal v Council [1999] ECR I-8395, paragraph 47; Case C-76/00 P Petrotub and Republica [2003] ECR I-79, paragraph 53; Case C-93/02 P Biret Inter­national v Council [2003] ECR I-10497, paragraph 52; Case C-377/02 Van Parys [2005] ECR I-1465, paragraph 39; Case C-351/04 Ikea Wholesale [2007] ECR I-7723, paragraph 29; Case T-18/99 Cordis v Commission [2001] ECR II-913, paragraph 50; and Case T-19/01 Chiquita Brands and Others v Commission [2005] ECR II-315, paragraph 114.
I-7723, точка 29), както и Решение на Първоинстанционния съд от 20 март 2001 г. по дело Cordis/Комисия (T-18/99, Recueil, стр.
13 — See Case 181/73 Haegeman [1974] ECR 449, paragraph 5; Case 12/86 Demirel [1987] ECR 3719, paragraph 7; Opinion 1/91 [1991] ECR I-6079, paragraph 37; and Case C-162/96 Racke [1998] ECR I-3655, paragraph 41.
II-913, точка 50) и Решение на Първоинстанционния съд от 3 февруари 2005 г. по дело Chiquita Brands и др./Комисия (T-19/01, Recueil, стр. II-315, точка 114).
With regard to the WTO agreements, see in particular Case C-344/04 Inter­national Air Transport Association and Others [2006] ECR I-403, paragraph 36; Case C-459/03 Commission v Ireland [2006] ECR I-4635, paragraph 82; and Case C-431/05 Merck Genéricos — Produtos Farmacêuticos [2007] ECR I-7001, paragraph 31.
При все това двете понятия за непосредствено действие на международните споразумения и за непосредствено действие на общностното право се различават.
(a) The condition for reliance on international agreements concepts of the direct effect of international agreements and the direct effect of Community law differ.
а) Условието, на което трябва да отговаря позоваването на международните споразумения i) Понятието за непосредствено действие на международно споразумение
(i) The concept of the direct effect of an international agreement
За да може обаче да послужи като уредба, на която може да има позоваване и в светлината на която да се преценява законосъобразността на общностен акт, и изобщо за да е възможно прилагането на клаузите на дадено споразумение надлежно да бъде поискано от съдилищата, международното споразумение трябва да може освен това да бъде приложено по съдебен ред.
In order to serve as a yardstick for assessing the legality of a Community act and, in more general terms, in order that application of the provisions of an international agreement can be sought before a court, an international agreement must also be capable of judicial application.
С други думи, трябва да е възможно позоваване на това споразумение пред съд, т.е. „да поражда право за правните субекти в Общността да се позовават на него пред съдилищата“ 19, т.е. необходимо е то да има и „непосредствено действие“ 20.
In other words, it must also be capable of being relied upon before the courts, that is to say ‘be capable of conferring rights on citizens of the Community which they can invoke before the courts’, 19that is to say again to have ‘direct effect’. 20
Би могло да се смята, че условието за непосредствено действие е свързано и се ограничава до производството за преюдициално запитване за преценка на действителността, в рамките което то първоначално е поставено.
It may have been thought that this requirement to have direct effect was linked to, and confined to, proceedings for a preliminary ruling as to an act’s validity, the context in which it had initially been laid down.
Двете понятия за непосредствено действие на международните споразумения и за непосредствено действие на общностното право се преценяват по различен начин.
The two concepts of the direct effect of international agreements and the direct effect of Community law are assessed differently.
Известно е, че от предмета и структурата на учредителния договор на Общността следва, че като цяло общностното право притежава способността да произвежда непосредствено действие — способност, която се потвърждава, когато разглежданата общностна норма е ясна, точна и безусловна 23.
By reason of the object and general scheme of the Treaty establishing the European Community, Community law as a whole has a capacity to produce direct effects, an ability confirmed when the Community provision at issue is clear, precise and unconditional.
Нищо такова не може да се каже за международните споразумения, които са задължителни за Общностите.
23Nothing of the kind applies to international agreements binding on the Communities.
На тях може да им бъде признато непосредствено действие от страните, подписали споразумението, когато са се договорили за това, но е възможна и уговорка в обратния смисъл.
They may be accorded a direct effect by the signatories to the agreement who have so agreed, just as they may agree the opposite.
В действителност „в съответствие с принципите на международното право общностните институции, които са компетентни да
Indeed, ‘in conformity with the principles of public international law Community institutions which have power to negotiate and conclude an agreement with a nonmember country are free to agree with that country what effect the provisions of the agreement are to have in the internal legal order of the contracting parties’.
21 — Решение по дело International Fruit Company и др., посочено по-горе (точка 8).
19 — International Fruit Company and Others, paragraph 8; see also, to the same effect, Joined Cases C-300/98 and C-392/98 Dior and Others [2000] ECR I-11307, paragraph 44; Cordis v Commission, paragraph 46; and Chiquita Brands and Others v Commission, paragraph 114.
289, по-специално стр. 357).
289, particularly p. 357.
Ако споразумението не урежда изрично този въпрос, съдилищата на всяка договаряща страна трябва да направят това 25.
The Community courts have thus refused to allow the WTO agreements to be relied upon not only in the context of a reference for a preliminary ruling as to validity 28but also in an action for annulment 29 or one for compensation.
От практиката на Съда следва, че дадено международно споразумение има непосредствено действие в общностния правен ред само ако са изпълнени две условия, а именно неговите текст, естество и структура да не са пречка за позоваване на това споразумение и клаузите, на които се прави позоваване, да изглеждат с оглед както на предмета и целта, така и на контекста на споразумението, достатъчно точни и безусловни, т.е. да съдържат ясно и точно задължение, чието изпълнение и действие не зависи от издаването на последващ акт 26.
30They have refused to to do so. 25It is apparent from the caselaw of the Court that an international agreement has direct effect in the Community legal system only subject to the dual condition that the terms, nature and general scheme of the agreement do not prevent it being relied upon and that the provisions relied upon appear, in the light of both the object and purpose of the agreement and of its context, to be unconditional and sufficiently precise, in other words contain a clear and precise obligation which is not subject, in its implementation or effects, to the adoption of any subsequent measure.
Той отказва да разгледа правно основание, изведено от нарушение на правото на СТО, независимо дали е изтъкнато от частноправен субект или от държава-членка.
26 hear a plea based on infringement of WTO law, whether raised by an individual or by a Member State.
ii) Значението на условието за непосредствено действие на международните споразумения
(ii) The scope of the condition that international agreements must have direct effect
Двете понятия се различават и по своя обхват.
The two concepts also differ in scope.
Въпреки че предоставянето на подобен обхват на непосредственото действие на международните споразумения често се критикува от част от доктрината, то е напълно обосновано.
Although the attribution of such implications to the direct effect of international agreements has often been criticised by some legal writers, it is fully justified.
В качеството си на пазител на общностния правен ред в случаите, когато се прави позоваване на международноправна норма, Съдът трябва да определи нейното действие по общ и единен начин, валиден за целия общностен правен ред.
As guardian of the Community legal order, the Court of Justice must, if a rule deriving from the international legal order is relied upon, define its effects in an all-embracing and uniform manner that is valid for the entire Community legal order. It is thus easy to see that the requirement for an international agreement to have a direct effect is necessary whatever the type of action and the status of the applicant, and whether the dispute has been brought before national courts or before the Community courts.
Тогава е лесно да се разбере, че условието за непосредствено действие на международен договор е задължително, независимо от вида на иска и качеството
31 the direct effect of an international agreement determines the ability to rely on it not only before a national court but also before a Community court, in other words that this condition applies irrespective of the nature of the action in support of which a plea based on infringement of an international agreement is adduced. It is also apparent from that judgment that it applies irrespective of
Решение от 29 април 1982 г. по дело Pabst & Richarz (17/81, Recueil, стр. 1331, точка 27), Решение по дело Kupferberg, посочено по-горе (точки 22 и 23), Решение по дело Demirel, посочено по-горе (точка 14), както и заключението на генералния адвокат Darmon по същото дело, което обобщава цялата съдебна практика по този въпрос (точка 18), Решение по дело Racke, посочено по-горе (точка 31), Решение по дело Dior и др., посочено по-горе (точка 42), Решение по дело International Air Transport Association, посочено по-горе (точка 39); вж. и заключението на госпожа генералния адвокат Kokott по дело The International Association of Independent Tanker Owners и др. (C-308/06, Сборник, стр. I-4057, точка 48). 29 — Вж.
26 — See Case 17/81 Pabst & Richarz [1982] ECR 1331, paragraph 27, Kupferberg, paragraphs 22 and 23, Demirel, paragraph 14, the Opinion of Advocate General Darmon in Demirel, which summarises all of the caselaw on this issue (point 18), Racke, paragraph 31, Dior and Others, paragraph 42, and International Air Transport Association and Others, paragraph 39; see also the Opinion of Advocate General Kokott in Case C-308/06 Intertanko and Others, pending before the Court, point 48. 31 — As some legal writers (see Kovar, R., ‘Les accords liant les Communautés européennes et l’ordre juridique communautaire’, RMC, 1974, p.
Решение по дело Португалия/Съвет, посочено по-горе.
352, especially pp. 358 and 359) or members of the Court (Joliet, R., Le droit institutionnel des Communautés européennes — Les institutions — Les sources — Les rapports entre ordres juridiques, Liège, 1983, especially pp. 256 and 257) had perfectly and presciently understood.
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-Н POIARES MADURO — СЪЕДИНЕНИ ДЕЛА C-120/06 P И C-121/06 P на ищеца, без значение дали спорът е отнесен за решаване пред националния или общностния съд 31.
OPINION OF MR POIARES MADURO — JOINED CASES C-120/06 P AND C-121/06 P
Тъй като двете условия за непосредствено действие на международните споразумения и за непосредствено действие на общностното право се различават съвсем ясно както като понятия, така и по своя обхват, няма съмнение, че би било разумно в бъдеще, за да се избегне каквото и да било неуместно объркване, да се използват различни термини за обозначаването им и следователно да се говори само за възможността за позоваване на международните споразумения.
As the two conditions relating to the direct effect of international agreements and the direct effect of Community law thus differ so markedly, in both concept and scope, it would undoubtedly be wise to use different terms to describe them in future in order to avoid any unfortunate confusion, and hence to speak only of the possibility of relying on international agreements.
На първо място, въпреки правораздавателния характер на системата за уреждане на спорове, споразумението запазва в значителна степен и възможността за водене на преговори между страните, дори в случай на неизпълнение от засегнатата от решенията и препоръките на ОУС страна членка.
First, despite the judicial format of the dispute settlement system, the agreement still leaves wide scope for negotiation between parties, even where the member concerned has failed to implement the rulings and recommendations of the DSB.
Поради това налагането на съдебните органи на задължение да не прилагат несъвместимите с клаузите на споразумението норми на вътрешното право би лишило общностните органи от възможността за договорени решения.
Consequently, to require courts not to apply internal rules that are incompatible with the provisions of the agreement would deprive the Community institutions of that opportunity to reach negotiated solutions.
iii) Възможност за позоваване на правото на СТО
(iii) The ability to rely on WTO law
На второ място, някои търговски партньори на Общността отказват всякаква възможност за позоваване на Споразумението.
Secondly, some of the Community’s trading partners refuse to allow the agreement to be relied on in any circumstance.
Трябва да се предостави същата свобода на действие на законодателните и изпълнителните органи на Общността, за да не се стигне до дисбаланс при прилагането на нормите на СТО, след като последната се основава на принципа на реципрочност и взаимни ползи.
The Community’s legislative and executive organs must be permitted the same latitude so as not to create an imbalance in the application of the WTO rules, since the WTO is based on the principle of reciprocity and mutual advantage.
Като прилага този анализ към ГАТТ, Съдът приема, че голямата гъвкавост на неговите разпоредби и принципът на преговори, водени на основата на реципрочност и взаимни ползи, на който той почива, са пречка да се прави позоваване на него 32.
Applying this analytical matrix to the GATT, the Court ruled that the great flexibility of its provisions and its underlying principle of negotiations undertaken on the basis of reciprocal and mutually advantageous arrangements prevented its being relied on.
Казано по друг начин, от духа, структурата и текста на споразумението не произтича задължение да му бъде признато непосредствено действие 33. Както е известно,
32Put another way, the spirit, general scheme and terms of the agreement did not create an obligation to recognise it as having direct effect.
Съдът стига до същия извод по отношение на споразуменията за СТО 34, макар някои
33 As we know, the Court has reached the same conclusion with regard to the WTO agreements, 34 even though some believe it should have decided otherwise, given the strengthened dispute settlement mechanism put in place by those agreements.
31 — Както някои представители на доктрината (вж. Kovar, R., „Les accords liant les Communautés européennes et l’ordre juridique communautaire“, RMC 1974, р.
The Court has based its denial of direct effect to WTO law as a whole on the following two considerations.
Като цяло от изложените съображения следва, че споразуменията за СТО трябва да се тълкуват като предоставящи политическа свобода на действие на общностните институции в рамките на СТО, която може да бъде застрашена от признаването на непосредствено действие на тези споразумения.
It follows from these considerations that the WTO agreements are to be interpreted as leaving the Community institutions a margin of political freedom in the context of the WTO that recognition of the direct effect of the agreements would be likely to jeopardise.
34 — В Решение по дело Португалия/Съвет, посочено по-горе.
Also the Court considers that in this domain it could not encroach on the prerogatives of the political authorities without upsetting the institutional equilibrium.
Както е известно, състоятелността на тези доводи е била усилено обсъждана в доктрината 35и няколко пъти оспорвана от генералните адвокати 36.
As we know, the merits of this line of argument has been fiercely debated in the literature 35and sometimes contested by the Advocates General.
Може би тя изглежда в противоречие с предишни съображения на Съда, свързани с непосредственото действие на едно или друго международно споразумение 37.
36It has appeared to contradict reasoning previously developed by the Court with regard to the direct effect of this or that international agreement. 37