natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I-5357, точка 11, Решение от 11 юли 2002 г. по дело Marks & Spencer, C-62/00, Recueil, стр. I-6325, точка 25, както и Решение от 5 октомври 2004 г. по дело Pfeiffer и др., C-397/01—C-403/01, Recueil, стр. I-8835, точка 103). 24
According to settled caselaw of the Court, whenever the provisions of a directive appear, so far as their subjectmatter is concerned, to be unconditional and sufficiently precise, they may be relied on before the national courts by individuals against the State where the latter has failed to implement the directive in domestic law by the end of the period prescribed or where it has failed to implement the dir -ective correctly (see, inter alia, Joined Cases C-6/90 and C-9/90 Francovich and Others [1991] ECR I-5357, paragraph 11; Case C-62/00 Marks & Spencer [2002] ECR I-6325, paragraph 25; and Joined Cases C-397/01 to C-403/01 Pfeiffer and Others [2004] ECR I-8835, paragraph 103). 24
Установено е, че към момента на настъпване на фактите по главното производство, т.е. след изтичането на срока за транспониране на Директива 2003/96, установен в член 28, параграф 1, а именно 31 декември 2003 г., Федерална република Германия не е приела особени национални разпоредби, за да транспонира тази директива в германското право.
It is not disputed that, at the time of the facts in the main proceedings, that is to say, after the expiry of the period for transposition of Directive 2003/96 laid down in Article 28(1) thereof, namely 31 December 2003, the Federal Republic of Germany had not adopted specific national measures in order to transpose that directive into German law.
Такива мерки за транспониране са били приети единствено впоследствие в Закона за данъка върху енергията, влязъл в сила на 1 август 2006 г.
Such transposition measures were adopted only later, in the Law on taxation of energy, which entered into force on 1 August 2006.
Установено е също, че Федерална република Германия не е приложила към момента на настъпване на фактите по главното производство възможността, предвидена в член 14, параграф 1, буква a), второ изречение от Директива 2003/96, която ѝ позволява да въведе в отклонение от режима на освобождаване, установен в първото изречение от тази разпоредба, режим на облагане „поради причини, свързани с опазването на околната среда“, по отношение на енергийните продукти, като газьола, използвани за производство на електроенергия. Не
It is also common ground that the Federal Republic of Germany had not, at the time of the facts in the main proceedings, exercised the option provided for in the second sentence of Article 14(1)(a) of Directive 2003/96, allowing it, in derogation from the exemption rules established under the first sentence of that provision, to impose taxation ‘for reasons of environmental policy’ on energy products, such as gas oil, used to produce electricity.
В хода на съдебното заседание италианското правителство обаче изтъква, че срокът за транспониране, посочен в член 28, параграф 1 от Директива 2003/96, не се прилага спрямо разпоредбите, които, подобно на член 14, параграф 1, буква а), второ изречение от посочената директива, предоставят избор на държавите-членки.
At the hearing, the Italian Government nevertheless contended that the timelimit for transposition laid down in Article 28(1) of Directive 2003/96 did not apply to provisions which, like the second sentence of Article 14(1)(a) of the directive, provide the Member States with a choice.
Въпреки това този довод не може да бъде приет.
That argument cannot, however, be accepted.
Всъщност с редакция, лишена от всякаква двусмисленост, член 28, параграф 1 от Директива 2003/96 предвижда, че държавитечленки приемат необходимите национални мерки, за да се съобразят с тази директива, не по-късно от 31 декември 2003 г., без да се прави никакво разграничение между разпоредбите ѝ.
Article 28(1) of Directive 2003/96 provides, in unambiguous wording, that the Member States are to adopt the national measures necessary to comply with the directive not later than 31 December 2003, without making any distinction as between its provisions.
Освен това и при всички случаи е установено, че Законът за данъка върху енергията, влязъл в сила на 1 август 2006 г., който има за цел да транспонира в германското право разпоредбите на Директива 2003/96, не е приложил възможността, предвидена в член 14, параграф 1, буква а), второ изречение от посочената директива, така че въпросът за продължителността на срока, определен на държавитечленки за транспониране на последната разпоредба, не може да влияе по никакъв начин върху отговорите, които следва да се предоставят на препращащата юрисдикция.
In addition, and in any event, it is not disputed that the Law on taxation of energy, which entered into force on 1 August 2006, with the aim of transposing into German law the provisions of Directive 2003/96, did not exercise the option provided for in the second sentence of Article 14(1)(a) of that directive, with the consequence that the question as to the amount of time given to the Member States to transpose that provision cannot have any bearing on the answers to be given to the national court.
При тези обстоятелства би трябвало да се изследва дали, както изтъкват жалбоподателят по главното производство и Комисията, член 14, параграф 1, буква а) от Директива 2003/96 притежава от гледна точка на съдържанието си, от една страна, достатъчно точен характер, а от друга страна, достатъчно безусловен характер, така че частноправен субект да може да се позове пряко на него срещу органите на въпросната държавачленка, що се отнася до период, през който последната не е транспонирала тази директива в националното си право след изтичането на определения в член 28, параграф 1 от посочената директива срок.
In those circumstances, it is necessary to examine whether, as claimed by the applicant in the main proceedings and the Commission, Article 14(1)(a) of Dir -ective 2003/96 is, from the point of view of its content, sufficiently precise and unconditional to be capable of being relied on directly by an individual against the authorities of the Member State in question in relation to a period of time during which that Member State was, following expiry of the period laid down in Article 28(1) of the directive, in default of its obligation to transpose that directive into its national law.
Що се отнася до първото условие, необходимо е да се констатира, че член 14, параграф 1, буква a) от Директива 2003/96, доколкото налага на държавитечленки
With regard to the first condition, it must be held that Article 14(1)(a) of Dir -ective 2003/96, in so far as it imposes on Member States the obligation not to impose
FLUGHAFEN KÖLN/BONN задължението да не облагат с предвидения в тази директива данък енергийните продукти, използвани за производството на електроенергия, е достатъчно точен, щом като определя ясно продуктите, които подлежат на освобождаване (вж. по аналогия Решение от 19 януари 1982 г. по дело Becker, 8/81, Recueil, стр. 53, точка 27 и Решение по дело Braathens, посочено по-горе, точка 31).
FLUGHAFEN KÖLN/BONN taxation under the directive on energy products used to produce electricity, is sufficiently precise, since it lays down clearly the products covered by the exemption (see, by analogy, Case 8/81 Becker [1982] ECR 53, paragraph 27, and Braathens, paragraph 31).
Що се отнася до второто условие, от практиката на Съда следва, че обстоятелството, че разпоредба на директива предоставя възможност за избор на държавитечленки, не изключва непременно възможността да се определи с достатъчна точност, въз основа единствено на разпоредбите на директивата, съдържанието на правата, предоставени по такъв начин на частноправните субекти (вж. в този смисъл Решение по дело Francovich и др., посочено по-горе, точка 17 и Решение от 4 декември 1997 г. по дело Kampelmann и др., C-253/96—C-258/96, Recueil, стр. I-6907, точка 39).
With regard to the second condition, it follows from the caselaw that the fact that a provision of a directive gives Member States a choice does not necessarily render it impossible to determine with sufficient precision, on the basis of the provisions of the directive alone, the content of the rights thus conferred on individuals (see, to that effect, Francovich and Others, paragraph 17, and Joined Cases C-253/96 to C-258/96 Kampelmann and Others [1997] ECR I-6907, paragraph 39).
Така от постоянната съдебна практика следва, че безусловният характер на задължение за освобождаване от данък не може по никакъв начин да се постави под съмнение от свободата на преценка, запазена за държавитечленки с уводна формула като тази в член 14, параграф 1 от Директива 2003/96, според която освобождаванията от заплащане на данък се предоставят от държавитечленки „при условия, които те трябва да посочат, с цел осигуряване на точното и ясно прилагане на освобождаването от заплащане на данъци и предотвратяване на опитите за избягване, заобикаляне или злоупотреби по отношение на плащането на данъци“.
Thus, it follows from settled caselaw that the unconditional nature of an obligation to grant an exemption cannot be affected at all by the degree of latitude afforded to Member States by introductory wording such as that contained in Article 14(1) of Directive 2003/96, according to which exemptions are granted by those States ‘under conditions which they shall lay down for the purpose of ensuring the correct and straightforward application of such exemptions and of preventing any evasion, avoidance or abuse’.
Противно на поддържаното от ответника по главното производство и от италианското правителство, този извод не се отслабва от предвидената в член 14, параграф 1, буква a), второ изречение от Директива 2003/96 възможност за държавитечленки да облагат въпросните продукти поради причини, свързани с опазването на околната среда.
Contrary to what is submitted by the defendant in the main proceedings and by the Italian Government, that finding is not invalidated by the fact that Member States may, under the second sentence of Article 14(1)(a) of Directive 2003/96, impose taxation on the products in question for reasons of environmental policy.
Всъщност това ограничаване на правилото за освобождаване има само евентуален характер и държавачленка, която не е използвала тази възможност, не може да се позовава на собствения си пропуск, за да откаже на данъкоплатец да се ползва от освобождаване, което той може легитимно да претендира
That is merely a potential limitation to the exemption rule, and a Member State which has not exercised that option cannot rely on its own failure to do so in order to refuse a taxpayer the benefit of an exemption which he may legitimately claim under
РЕШЕНИЕ ОТ 17.7.2008 г. — ДЕЛО C-226/07 по силата на Директива 2003/96 (вж. по аналогия Решение по дело Kügler, посочено по-горе, точки 59 и 60, както и Решение по дело Linneweber и Akritidis, точка 35).
Directive 2003/96 (see, by analogy, Kügler, paragraphs 59 and 60, and Linneweber and Akritidis, paragraph 35).
От това следва, че предвиденото в член 14, параграф 1, буква a) от Директива 2003/96 задължение за освобождаване от предвиденото в тази директива данъчно облагане на енергийните продукти, предназначени за производство на електроенергия, е достатъчно точно и безусловно, за да предоставя на частноправните субекти правото да се позовават на него пред националния съд, с цел да се противопоставят на национална правна уредба, несъвместима с директивата.
It follows that the obligation under Article 14(1)(a) of Directive 2003/96 to exempt from taxation under that directive energy products intended to produce electricity is sufficiently precise and unconditional to confer on individuals the right to rely on it in proceedings before national courts with a view to contesting national rules that are incompatible with it.
I-1727, точка 84, както и Решение по дело Marks & Spencer, посочено по-горе, точка 30). 35
According to settled caselaw, the right to obtain a refund of charges levied in a Member State in breach of rules of Community law is the consequence and the complement of the rights conferred on individuals by Community provisions as interpreted by the Court (see, inter alia, Case C-343/96 Dilexport [1999] ECR I-579, paragraph 23; Joined Cases C-397/98 and C-410/98 Metallgesellschaft and Others [2001] ECR I-1727, paragraph 84; and Marks & Spencer, paragraph 30). 35
Следва да се отбележи също, че в хода на съдебното заседание страните по главното производство са обяснили в отговор на питане на Съда, че електроенергията, произведена от жалбоподателя по главното производство, попада към момента на настъпване на спорните факти в приложното поле на член 9, параграф 1, точка 3 от Закона за данъка върху електроенергията от 24 март 1999 г., в редакцията му, действаща към онзи момент, който по същество предвижда освобождаването от данък на електроенергията, произведена от предприятия, чиито инсталации не превишават определен праг на номинална електрическа мощност.
It must also be pointed out that, at the hearing, the parties to the main proceedings explained, in reply to a request by the Court, that the electricity produced by the applicant in the main proceedings fell, at the time of the facts in issue, within the scope of Paragraph 9(1)(3) of the Law on taxation of electricity of 24 March 1999, in the version then in force, which provided essentially for the exemption of electricity produced by entities the installations of which did not exceed a certain threshold of rated electrical power.
Предвид тези данни Комисията и ответникът по главното производство поддържат от този момент в хода на същото съдебно заседание, че не съответствало на Директива 2003/96 енергийните продукти, използвани от жалбоподателя по главното производство за производство на електроенергия, да бъдат освободени от данък, тъй като произведената електроенергия сама по себе си също е освободена от данък.
Taking those explanations into account, the Commission and the defendant in the main proceedings therefore submitted, at that hearing, that it would be incompatible with Directive 2003/96 to exempt the energy products used by the applicant in the main proceedings to produce electricity, as the electricity produced was itself also exempted.
Действително, макар по силата на член 21, параграф 5, трета алинея от Директива 2003/96 държавитечленки да могат, независимо от член 14, параграф 1, буква a) от тази директива, да освободят от облагане с данък дребните производители на електроенергия, то това е при изричното условие, че използваните за тази цел енергийни продукти се облагат с данък. Жалбоподателят по главното производство обаче изтъква по този
While, pursuant to the third subparagraph of Article 21(5) of Directive 2003/96, Member States may, notwithstanding Article 14(1)(a) of the directive, exempt electricity produced by small producers of electricity, that is subject to the express proviso that the energy products used for that purpose are taxed.
FLUGHAFEN KÖLN/BONN въпрос, че законодателството, което е транспонирало посочената директива през 2006 г., е въвело именно особена ставка за облагане с данък, която е чувствително по-ниска от общата ставка, която е била в сила към момента на настъпване на фактите по главното производство.
The applicant in the main proceedings nevertheless claimed, on that point, that the legislation which transposed Directive 2003/96 during 2006 precisely introduced a specific rate of taxation which is substantially lower than the standard rate which applied at the time of the facts in the main proceedings.
В това отношение следва да се констатира, че с въпроса си препращащата юрисдикция се ограничава да запита Съда за тълкуването на член 14, параграф 1, буква a) от Директива 2003/96 и че посочените по-горе фактически и правни обстоятелства, които са били повдигнати и обсъдени за първи път в хода на заседанието пред Съда, не се съдържат нито в акта за препращане, нито в писмените становища, представени от заинтересованите, като главните страни са потвърдили впрочем в отговор на въпрос на Съда, че този аспект от спора не е бил засяган в нито един момент в хода на устните състезания по главното производство.
In that regard, it must be stated that, by its question, the national court asked the Court of Justice only as to the interpretation of Article 14(1)(a) of Directive 2003/96 and that the abovementioned matters of fact and law, which were raised and discussed for the first time at the hearing before the Court, are not referred to either in the order for reference or in the written observations lodged by the interested parties. Moreover, the parties to the main proceedings confirmed, in response to a question put by the Court, that that aspect of the dispute was not addressed at any stage of the main proceedings.
При тези условия при липса на по-точни и подробни данни по този въпрос, Съдът преценява, че от преписката по разглежданото от него дело не следва достатъчно очевидно, че тези различни обстоятелства могат да са релевантни за разрешаването на спора по главното производство и следователно да са полезни на препращащата юрисдикция, която като поема отговорността за съдебното решаване на спора, е в състояние найдобре да прецени релевантността на въпросите, които поставя на Съда, предвид особеностите на делото, с което е сезирана.
In those circumstances, in the absence of more precise and detailed information on that point, the Court finds that the documents submitted to it do not indicate with sufficient clarity that those various matters may be relevant in resolving the case in the main proceedings and, therefore, of any use to the national court, which, as the court that must resolve the dispute, is best placed to determine the relevance of the questions referred to the Court in the light of the particular features of the case before it.
Поради това на поставения въпрос следва да се отговори, че член 14, параграф 1, буква a) от Директива 2003/96, доколкото предвижда освобождаване от предвиденото в тази директива данъчно облагане за енергийните продукти, използвани за производството на електроенергия, има пряко действие, в смисъл че частноправен субект може да се позове на него пред националните юрисдикции — що се отнася до период, през който съответната държавачленка не е транспонирала в предписания срок тази директива в своето национално право — в рамките на спор като този по главното производство, който го противопоставя на митническите органи на тази държава, за да избегне прилагането на национална правна уредба, несъвместима с тази разпоредба, и следователно да получи възстановяване на данък, който ѝ противоречи.
The answer to the question referred must therefore be that Article 14(1)(a) of Directive 2003/96, in so far as it provides for the exemption from taxation under that directive of energy products used to produce electricity, has direct effect in the sense that it may be relied upon by an individual before national courts — in relation to a period of time during which the Member State concerned was in default of its obligation to transpose that directive into its national law within the prescribed period — in a dispute, such as that in the main proceedings, between that individual and the customs authorities of that State, for the purpose of having national legislation which is incompatible with that provision disapplied and, consequently, obtaining a refund of tax which infringed that provision.
Член 14, параграф 1, буква a) от Директива 2003/96/ЕО на Съвета от 27 октомври 2003 година относно преструктурирането на правната рамка на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията, доколкото предвижда освобождаване от предвиденото в тази директива данъчно облагане за енергийните продукти, използвани за производството на електроенергия, има пряко действие, в смисъл че частноправен субект може да се позове на него пред националните юрисдикции — що се отнася до период, през който съответната държавачленка не е транспонирала в предписания срок тази директива в своето национално право — в рамките на спор като този по главното производство, който го противопоставя на митническите органи на тази държава, за да избегне прилагането на национална правна уредба, несъвместима с тази разпоредба, и следователно да получи възстановяване на данък, който ѝ противоречи.
Article 14(1)(a) of Council Directive 2003/96/EC of 27 October 2003 restructuring the Community framework for the taxation of energy products and electricity, in so far as it provides for the exemption from taxation under that dir -ective of energy products used to produce electricity, has direct effect in the sense that it may be relied upon by an individual before national courts — in relation to a period of time during which the Member State concerned was in default of its obligation to transpose that directive into its national law within the prescribed period — in a dispute, such as that in the main proceedings, between that individual and the customs authorities of that State, for the purpose of having national legislation which is incompatible with that provision disapplied and, consequently, obtaining a refund of tax which infringed that provision.
(Преюдициално запитване, отправено от Wojewódzki Sąd Administracyjny w Białymstoku)
(Reference for a preliminary ruling from the Wojewódzki Sąd Administracyjny w Białymstoku)
„Вътрешни данъци — Данъци върху автомобилите — Акциз — Употребявани превозни средства — Внос“
(Internal taxation — Taxes on motor vehicles — Excise duty — Secondhand vehicles — Importation)
Решение на Съда (първи състав) от 17 юли 2008 г. . . . . . . . . . . . .
Judgment of the Court (First Chamber), 17 July 2008 . . . . . . . . . . . .
Данъчни разпоредби — Хармонизиране на законодателствата — Данъци върху оборота — Обща система на данъка върху добавената стойност — Забрана за събиране на други национални данъци, които могат да се характеризират като данъци върху оборота
Tax provisions — Harmonisation of laws — Turnover taxes — Common system of value added tax — Prohibition on the levying of other domestic taxes which can be characterised as turnover taxes
(член 33, параграф 1 от Директива 77/388 на Съвета)
(Council Directive 77/388, Art. 33(1))
Данъчни разпоредби — Вътрешни данъци — Акциз, с който се облага продажбата на автомобили преди първата им регистрация на територията на страната
Tax provisions — Internal taxation — Excise duty on any sale of motor vehicles before their first registration on national territory
(член 90, първа алинея ЕО)
(Art. 90, first para., EC)
данък върху оборота по смисъла на посочения член.
cannot be characterised as a turnover tax for the purposes of that article.
(вж. точки 22, 23, 25 и 26; точка 1 от диспозитива)
(see paras 22, 23, 25, 26, operative part 1)
Член 33, параграф 1 от Шеста директива 77/388 относно хармонизиране на законодателствата на държавитечленки относно данъците върху оборота, изменена с Директива 91/680, трябва да се тълкува в смисъл, че допуска акциз, с който се облага продажбата на автомобили преди първата им регистрация на територията на страната.
The first paragraph of Article 90 EC is to be interpreted as precluding an excise duty on all sales of motor vehicles before their first registration on national territory, in so far as the amount of the duty imposed on the sale of secondhand vehicles imported from another Member State exceeds the residual amount of the same duty incorporated into the market value of similar vehicles previously registered in the Member State which introduced that duty.
Задължение на националния съд е да провери дали националната правна уредба има такава последица.
It is for the national court to ascertain whether the national legislation has such an effect.