natgillin/translations-raw huggingface dataset:
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-Н POIARES MADURO — ДЕЛO C-133/06
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-133/06 breach of essential procedural requirements and a breach of the principle of cooperation in good faith.
Съвета, непълнота на мотивите, което представлява съществено процесуално нарушение, и неспазване на задължението за лоялно сътрудничество.
The first two pleas raise the central question in this case, which justified its assignment to the Grand Chamber, that of whether it is possible for the Community legislature to have recourse to secondary legal bases.
Първо ще се съсредоточа върху преценката на тяхната основателност, а доколкото изложените в подкрепа на всяко от тях доводи трудно могат да се разграничат, ще ги разгледам заедно.
I will first turn my attention to an assessment of the merits of those two pleas and, as the arguments put forward in support of each one are not easily dissociable, I will examine them together.
оправомощават Съвета, като действа с квалифицирано мнозинство по предложение на Комисията и след консултации с Парламента, да приема и да изменя, от една страна, минимален общ списък на третите страни, които държавитечленки разглеждат като сигурни страни на произход — което е предмет на член 29, параграфи 1 и 2, и от друга страна, общ списък на сигурни трети европейски страни — което е предмет на член 36, параграф 3 (наричани по-нататък „списъци на сигурните страни“).
from the Commission and after consultation of the European Parliament, to adopt and to amend, first, a minimum common list of third countries which are to be regarded by Member States as safe countries of origin, which is the object of Article 29(1) and (2) and, second, a common list of European safe third countries, which is the object of Article 36(3) (‘the lists of safe countries’).
Тези списъци на сигурните страни се приемат при прилагане на критериите за определяне на сигурните трети страни, посочени в приложение II към Директивата, както и критериите за определяне на сигурните европейски страни, посочени в член 36, параграф 2 от Директивата.
Those lists of safe countries are to be adopted by applying the criteria for the designation of safe third countries set out in Annex II to that directive and the criteria for the designation of European safe countries set out in Article 36(2) of the directive.
II — Основателност на жалбата
II — Merits of the action
В самото начало ще се огранича да отбележа, че евентуалното искане на Парламента за отмяна на Директивата в нейната цялост явно е обосновано със съображения за избягване на недопустимост, която би следвала от прилагането на съдебната практика, според която искането за частична отмяна е допустимо само доколкото разпоредбите, чиято отмяна се иска, може да бъдат отделени от останалата част на акта 4.
I would simply observe, as a preliminary point, that the reason for the Parliament’s alternative heads of claim that the directive should be annulled in its entirety is expressly the wish to avoid a finding of inadmissibility which would result from application of the caselaw according to which an application for partial annulment is admissible only if the provisions the annulment of which is sought may be severed from the remainder of the measure.
Това е така само ако
4 That is so only where the
С настоящата жалба Парламентът по същество упреква Съвета, че с обжалваните разпоредби е създал правни основания от вторичното право, които го оправомощават да приема и изменя списъците на сигурните страни съгласно процедура, дерогираща процедурата по член 67, параграф 5, първо тире ЕО, който предвижда при определени условия процедура за съвместно вземане на решения.
By this action, the Parliament essentially alleges that the Council, by means of the contested provisions, created secondary legal bases which enable it to adopt and amend the lists of safe countries according to a procedure which derogates from that of the first indent of Article 67(5) EC, which, subject to conditions, provides for co-decision.
отмяната на спорните разпоредби не би променила същността на акта 5.
annulment of the contested provisions would not alter the substance of the measure.
В разглеж- даното дело отмяната на обжалваните разпоредби очевидно не би променила същността на спорната директива, следователно главното искане е допустимо.
5In the case submitted for our consideration, the annulment of the contested provisions clearly would not alter the substance of the contested directive, with the result that the principal heads of claim are admissible.
В подкрепа на своята жалба Парламентът формално изтъква четири правни основания за отмяна: нарушение на Договора поради неспазване на член 67, параграф 5 ЕО, липса на компетентност на
The Parliament formally submits four pleas in law supporting its claim for annulment: infringement of the Treaty stemming from disregard of Article 67(5) EC, the Council’s lack of competence, an insufficient statement of reasons constituting a
От този момент нататък била необходима процедурата за съвместно приемане на решения, тъй като приемането и изменението на списъците на сигурните страни фактически не били мерки от изпълнително естество.
A — The pleas relating to infringement of the Treaty and lack of competence common rules and basic principles applicable to that issue the final element of the ‘necessary legislation’ to use the Parliament’s expression; the co-decision procedure is now necessary, since the adoption and amendment of the lists of safe countries cannot be the subject of measures of an executive nature.
Това са двете допускания, чието съдържание ще изложа накратко, независимо че, както ще покажа, не е необходима проверка на относимостта им за целите на преценката на основателността на доводите за липса на компетентност и нарушение на Договора.
Those are the two assumptions which I shall touch on briefly even though, as I am going to demonstrate, it is not necessary to examine their relevance for the purpose of assessing the merits of the pleas of lack of competence and infringement of the Treaty.
Директива 2005/85 — последен етап от необходимото законодателство?
Directive 2005/85 — the final stage of the necessary legislation?
Според Парламента, като с член 29, параграфи 1 и 2 и член 36, параграф 3 от спорната директива си запазва правомощия за приемането и изменението на списъците на сигурните страни само след консултация с Парламента, Съветът нарушава разпоредбите на член 67, параграф 5, първо тире ЕО, които предвиждат процедура за съвместно вземане на решения, и същевременно се произнася извън компетентността си, доколкото Съветът не е оправомощен с актове от вторичното право да установява правни основания за приемане на последващи актове от вторичното право съгласно процедура, различна от установената в Договора, освен ако тези актове по естеството си не са мерки за изпълнение.
According to the Parliament, by reserving to itself, by Articles 29(1) and (2) and 36(3) of the contested directive, the adoption and amendment of the lists of safe countries after mere consultation of the Parliament, the Council simultaneously infringed the provisions of the first indent of Article 67(5) EC which provides for the co-decision procedure and acted without the competence to do so; the Council is not authorised to establish, in a piece of secondary legislation, a legal basis for the adoption of successive acts of secondary legislation according to a procedure other than that laid down by the Treaty, where those acts of secondary legislation do not have the character of implementing measures.
Както се вижда, двете правни основания на жалбата на Парламента са неделими: ако имаше компетентност да прибягва до правни основания от вторичното право, Съветът нямаше да може да наруши член 67, параграф 5 ЕО; в действителност в такъв случай списъците на сигурните страни законосъобразно щяха да се приемат на основание на разпоредби на вторичното право, а не на основание на разпоредбите на Договора.
It is apparent that the two pleas are inseparable: if the Council had the competence to have recourse to secondary legal bases, it could not have infringed Article 67(5) EC; in that case, the lists of safe countries will be adopted correctly on the basis of secondary legal bases and not on the basis of the Treaty provisions.
Тези доводи на Парламента почиват върху две основни допускания.
That argument of the Parliament is based on two fundamental assumptions: that Article 67(5) EC requires the lists of safe countries to be adopted according to the co-decision procedure, inasmuch as the contested directive constituted the final stage in the determination by the legislature of the
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-Н POIARES MADURO — ДЕЛO C-133/06 изискваните общи правила и на това основание да се извършва чрез процедурата за консултация — каквото е становището на Комисията, която е встъпила по делото в подкрепа на исканията на Парламента, то със сигурност съставлява последният етап от определянето на тези правила.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-133/06 and, on that basis, come under the consultation procedure, it would certainly constitute the final stage thereof.
Ето защо при по-нататъшното изменение на тези списъци следвало да се спазва процедурата за съвместно вземане на решения, за разлика от предвиденото със спорните правни основания от вторичното право.
Consequently, the subsequent amendment of those lists should follow the co-decision procedure, contrary to what the contested secondary legal bases provide.
В противен случай Съветът би могъл безкрайно да отлага окончателното определяне на общите правила и основните принципи, а по този начин и преминаването към процедурата за съвместно вземане на решения.
Failing that, the Council could delay indefinitely completion of the task of determining the common rules and basic principles and, therefore, the transition to the co-decision procedure.
От своя страна Съветът възразява, че понятието за необходимо законодателство е неясно, а смисълът му може да се разяснява само от законодателя, в случая Съвета.
The Council contends that ‘necessary legislation’ is a vague concept the meaning of which can be defined only by the legislature, in this case the Council.
В настоящия случай Съветът приел, че изготвянето на списъците на сигурните трети страни и на сигурните европейски страни е част от законодателството на Общността, което определя общите правила и основните принципи във връзка с въпросите на убежището.
In the present case, the Council took the view that the establishment of the list of safe countries and the list of European safe countries forms part of the Community legislation defining the common rules and basic principles on asylum.
Ето защо той опитал да ги приеме като част от самия текст на спорната директива.
Moreover, it endeavoured to adopt them in the actual body of the contested directive.
спорната директива била последният етап от необходимото законодателство, изисквано от член 67, параграф 5 ЕО за преминаване към съвместно вземане на решения; от този момент нататък основната правна уредба по въпросите, посочени в член 63, първа алинея, точка 1 и точка 2, буква а) ЕО, била завършена предвид вече приетите законодателни мерки.
contested directive, with the result that the co-decision procedure henceforth applies in respect of the adoption of any subsequent measure on those matters, in particular in respect of the establishment of the lists of safe countries. The contested directive constitutes the final stage of the necessary legislation required by Article 67(5) EC for the transition to co-decision; the basic legal framework in respect of Article 63(1) and 2(a) EC is now complete, given the legislative measures already adopted.
Парламентът посочва следните актове: Регламент (ЕО) № 343/2003 на Съвета от 18 февруари 2003 година за установяване на критерии и механизми за определяне на държавачленка, компетентна за разглеждането на молба за убежище, която е подадена в една от държавитечленки от гражданин на трета страна 6, който е издаден на основание член 63, първа алинея, точка 1, буква а) ЕО; Директива 2003/9/ЕО на Съвета от 27 януари 2003 година за определяне на минимални стандарти относно приемането на лица, търсещи убежище 7, издадена на основание член 63, първа алинея, точка 1, буква б) ЕО; Директива 2004/83/ЕО на Съвета от 29 април 2004 година относно минималните стандарти за признаването и правното положение на гражданите на трети страни или лицата без гражданство като бежанци или като лица, които по други причини се нуждаят от международна закрила, както и относно съдържанието на предоставената закрила 8, която директива е издадена на основание член 63, първа алинея, точка 1, буква в), точка 2, буква а) и точка 3, буква а) ЕО.
The Parliament mentions the following measures: Council Regulation (EC) No 343/2003 of 18 February 2003 establishing the criteria and mechanisms for determining the Member State responsible for examining an asylum application lodged in one of the Member States by a third-country national, 6a regulation based on Article 63(1)(a) EC; Council Directive 2003/9/EC of 27 January 2003 laying down minimum standards for the reception of asylum seekers 7based on Article 63(1)(b) EC; Council Directive 2004/83/EC of 29 April 2004 on minimum standards for the qualification and status of third country nationals or stateless persons as refugees or as persons who otherwise need international protection and the content of the protection granted, 8a directive based on Article 63(1)(c), (2)(a) and (3)(a) EC.
При условията на евентуалност Парламентът изтъква, че дори първоначалното приемане на списъците на сигурните страни все още да е част от
Secondly, the Parliament submits that if, as the Commission, which intervened in support of the form of order sought by the Parliament, believes to be the case, the initial adoption of the lists of safe countries still had to form part of the common rules required
Както се вижда, страните спорят по въпроса за квалификацията.
It is apparent that the parties are divided as regards that problem of categorisation.
На първо място следва да се отбележи, че очевидно не може да бъде споделено становището на Съвета, че разполага с пълна свобода на преценка при определянето на обхвата на необходимото законодателство.
I would observe at the outset that it is obviously not possible to share the Council’s opinion as regards the absolute discretion it claims to have to decide on what forms part of the necessary legislation.
Доколкото става дума за понятие, което определя приложимата законодателна процедура, т.е. по-спе-циално начина на участие на Парламента в процеса на вземане на решения, и което
It goes without saying that the interpretation and application of a concept which determines the legislative procedure applicable, and therefore in particular the extent of the Parliament’s participation in the decision-making process, which accordingly affects the institutional
ПАРЛАМЕНТ/СЪВЕТ законодателен акт, който приема при спазване на предвидената за тази цел в Договора процедура, Съветът може законосъобразно да установява правни основания от вторичното право с оглед на приемането на последващи актове съгласно различна процедура, опростена в сравнение с уредената в Договора.
PARLIAMENT v COUNCIL procedure provided for to that effect by the Treaty, establish legal bases for the purpose of adopting subsequent measures in accordance with another procedure which is simplified in relation to that laid down by the Treaty.
Отговорът със сигурност би бил положителен 10, ако посочените последващи актове по естеството си са мерки за изпълнение 11.
The answer would certainly be in the affirmative 10if those subsequent measures were in the nature of implementing measures.
Следователно въпросът е дали приемането и изменението на списъците на сигурните страни са мерки за изпълнение.
11The question is thus whether the adoption and amendment of the lists of safe countries constitute implementing measures.
Ако това е така, няма особено значение дали спорната директива е последният елемент от необходимото законодателство, тъй като списъците на сигурните страни ще могат да се приемат на основание на акт от вторичното право по опростена процедура като приетата от Съвета.
In the event that they do, it is of little importance whether or not the contested directive is the last element of the necessary legislation, as the lists of safe countries could be adopted pursuant to a secondary legal basis according to a simplified procedure such as that chosen by the Council.
Парламентът обаче изтъква именно че определянето на сигурните страни е в компетентността на общностния законодател.
However, the Parliament submits specifically that the naming of the safe countries comes under the competence of the Community legislature.
Мерки за изпълнение ли са списъците на сигурните страни?
Do the lists of safe countries fall under the heading of executive matters?
Обсъждането на основателността на изтъкнатите от Парламента правни основания за липса на компетентност и нарушение на Договора обаче не изисква да се отхвърлят съответните доводи в тяхна подкрепа, като се определи дали изготвянето, съответно изменението на списъците на сигурните страни, е част от необходимото законодателство или спорната директива е последната част от него.
9An examination of the merits of the pleas of lack of competence and infringement of the Treaty submitted by the Parliament does not, however, mean that the respective arguments have to be dealt with by determining whether the establishment or even the amendment of the lists of safe countries forms part of the necessary legislation or whether the contested directive constitutes its culmination.
В действителност е достатъчно да се посочи, че при всяко положение със спорните правни основания от вторичното право се предвижда законодателна процедура, която дерогира предвидената в член 67, параграф 5 ЕО, независимо каква е конкретната хипотеза.
It suffices to point out that in any event the contested secondary legal bases provide for a decision-making process which derogates from that laid down in Article 67(5) EC, irrespective of the situation.
Обжалваните разпоредби уреждат вземането на решение от Съвета с квалифицирано мнозинство след консултация с Парламента.
The contested provisions provide for decisions to be taken by the Council by a qualified majority after consultation of the Parliament.
Член 67, параграф 5 ЕО от своя страна изисква Съветът да приеме необходимото законодателство с единодушие след консултация с Парламента, а след приемането му — да взема последващи решения чрез процедурата за съвместно вземане на решения.
Article 67(5) EC for its part lays down that the necessary legislation is to be adopted unanimously by the Council after consulting the Parliament and, once that legislation has been laid down, it provides for co-decision in respect of the adoption of subsequent acts.
Следователно ако се приеме, че спорната директива е последният етап от необходимото законодателство, поименното определяне на сигурните страни би следвало да се извърши чрез съвместно вземане на решения; ако не е така, тъй като поименното определяне на сигурните страни е част от необходимото законодателство, то би следвало да се извърши от Съвета с единодушие след консултация с Парламента.
Consequently, if the contested directive is considered to constitute the final stage of the necessary legislation, the naming the safe countries should take place by way of co-decision; if that is not the case and the naming of the safe countries still forms part of the necessary legislation, this should be done by the Council acting unanimously after consulting the Parliament.
Определянето на сигурните страни не е ли по-скоро мярка за изпълнение, отколкото законодателен акт?
Does the naming of safe countries not fall under the heading of executive rather than legislative matters?
С други думи, единственият важен въпрос е да се определи дали със
In other words, the only important question is that of establishing whether the Council may lawfully, in a legislative measure which it adopts in compliance with the
10 — При положение че са спазени определени условия: вж. по-нататък точки 20 и 21 от настоящото заключение.
10 — Subject to certain conditions, see points 20 and 21 below of this Opinion.
11 — Вж. в този смисъл например Решение от 18 юни 1996 г. по дело Парламент/Съвет (С-303/94, Recueil, стр. I-2943, точка 23).
9 — See Case C-70/88 Parliament v Council [1990] ECR I-2041, paragraphs 21 to 23.
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-Н POIARES MADURO — ДЕЛO C-133/06 на урежданите въпроси“ 12и които по тази причина задължително трябва да са приети от общностния законодател на основание на Договора съобразно предвидената в него процедура за това.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-133/06 with’ are known to be legislative in nature 12and, for that reason, it is imperative that they be adopted by the Community legislature on the basis of the Treaty, following the procedure provided for therein for that purpose.
Доколкото поименното определяне на сигурните страни трябва да се извърши съгласно критериите, посочени в спорната директива, и по-специално в приложение II относно определянето на сигурните трети страни и в член 36, параграф 2 относно определянето на сигурните европейски страни, може ли да се приеме, че това определяне е част от „съществените елементи на урежданите въпроси“, т.е. от съществените елементи на минималните стандарти относно процедурата за предоставяне или отнемане на статут на бежанец по смисъла на член 63, първа алинея, точка 1, буква г) ЕО?
In so far as the naming of safe countries must be carried out in accordance with the criteria laid down in the contested directive, more specifically in Annex II thereto so far as concerns the identification of safe third countries and in Article 36(2) thereof as regards the determination of European safe countries, can it still be considered to be one of ‘the basic elements of the matter to be dealt with’, that is, one of the basic elements of the minimum standards on procedures in Member States for granting or withdrawing refugee status within the meaning of Article 63(1)(d) EC?
Дори и всички страни в производството пред Съда да се обединят около становището, че списъците на сигурните страни са законодателни актове, по този въпрос има място за колебания.
Even if all the parties to the proceedings before the Court agree to regard the lists of safe countries as measures of a legislative nature, there may be cause for hesitation.
В подкрепа на квалификацията като мерки за изпълнение, ще изтъкна, че както според първоначалното 13, така и според измененото предложение на Комисията 14 държавитечленки трябва да определят сигурните страни въз основа на критериите, посочени в Директивата. По
In support of categorisation as implementing measures, it must be pointed out that both in the Commission’s initial
12 — Решение от 17 декември 1970 г. по дело Köster (25/70, Recueil, стр.
14 proposal and in its amended proposal, it fell to the Member States to designate the safe countries on the basis of the criteria laid
1161, точка 6); вж. също Решение от 27 октомври 1992 г. по дело Германия/Комисия (С-240/90, Recueil, стр. I-5383, точка 36).
12 — Case 25/70 Köster [1970] ECR 1161, paragraph 6; see also Case C-240/90 Germany v Commission [1992] ECR I-5383, paragraph 36.
принцип обаче държавитечленки са отговорни за изпълнението на общностното право.
The Member States are in principle responsible for the implementation of Community law.
Напротив, въпреки че критериите за определяне са посочени в Директивата, в подкрепа на квалификацията като законодателен акт говори фактът, че в крайна сметка Съветът решава да приеме общи списъци на сигурните страни, за да сближи съществуващите национални списъци и да предостави минимални списъци на националните правни системи, в които още не са взети мерки в това отношение.
Conversely, although the criteria for designation appear in the directive, the fact that the Council finally decided to adopt common lists of safe countries for the purpose of approximating the existing national lists and providing national legal systems which have not yet adopted measures to that effect with minimum lists militates in favour of categorisation as a legislative measure.