natgillin/translations-raw huggingface dataset:
По отношение на доказателствата, които не били приети, на първо място, Hoechst счита, че писмото на съветниците на Chisso до Комисията от 11 януари 1999 г., запознаването с което било възможно за първи път в настоящия момент, представлява оневиняващ документ.
As regards the evidence which it claims to have been rejected, first, Hoechst contends that the letter of 11 January 1999 from Chisso’s counsel to the Commission, which is now available for consultation for the first time, constitutes an exculpatory document.
Това писмо сочело, че на 3 ноември 1998 г., т.е. няколко дни след искането на Hoechst за освобождаване от глоба, Chisso потърсило потвърждение, че друго предприятие не е предложило да окаже сътрудничество преди него.
That letter shows that on 3 November 1998, or several days after Hoechst requested immunity, Chisso sought confirmation that no other undertaking had offered to cooperate with the Commission.
Това доказвало, че към тази дата Chisso не е подало заявление до Комисията за освобождаване от глоба.
That proves that on that date Chisso had not requested immunity from the Commission.
Chisso подало такова заявление едва след 11 януари 1999 г., както било видно от самото съдържание на писмото.
Chisso requested immunity only after 11 January 1999, as shown in the very terms of the letter. It is not possible to make good a failure to request immunity.
HOECHST/КОМИСИЯ на заявление за освобождаване от глоба обаче не можела да се поправи.
HOECHST v COMMISSION element was not mentioned in the Decision and is of such a kind as to confirm that Hoechst had been the first undertaking to cooperate with the Commission.
На второ място, Hoechst счита, че писмото на Chisso до Комисията от 26 март 1999 г. също представлява оневиняващ документ.
Second, Hoechst maintains that Chisso’s letter to the Commission of 26 March 1999 is also an exculpatory document.
Според Hoechst това писмо сочи, че към момента на изпращането му писмените декларации, които Комисията е поискала от Chisso, все още не били представени.
According to Hoechst, that letter shows that, at the time when it was sent, the written statements which the Commission had requested from Chisso had still not been submitted.
В това отношение Hoechst посочва преди всичко, че на Chisso неформално са дадени допълнителни срокове, което не било предвидено в Известието относно сътрудничеството от 1996 г.
First of all, Hoechst observes, in that regard, that Chisso was informally granted extra time, for which there is no provision in the 1996 Leniency Notice.
По-нататък, ако на 26 март 1999 г. все още са липсвали документи, не било възможно да се приеме, обратно на изложеното в точка 458 от Решението, че Комисията разполагала с доказателства за съществуването на картел въз основа на оказаното от Chisso сътрудничество.
Next, if certain documents were still missing on 26 March 1999, it is impossible to consider, contrary to what is stated at recital 458 to the Decision, that the Commission had proof of the existence of the cartel on the basis of the cooperation provided by Chisso.
Следователно Комисията поела неправомерни задължения към Chisso и ги изпълнила, освобождавайки го впоследствие от глоба.
The Commission therefore gave unlawful commitments to Chisso and also adhered to them by subsequently granting Chisso immunity from a fine.
Hoechst напомня също, че е предоставило на Комисията писмени доказателства на 19 март 1999 г., макар служителите му все още да били изложени на опасност от наказателно преследване в Съединените американски щати и Известието относно сътрудничеството от 1996 г. да изисквало само да се докаже съществуването на картела, което Hoechst направило още на 29 октомври 1998 г.
Hoechst also observes that it provided the Commission with documentary evidence on 19 March 1999, even though its personnel still faced the risk of criminal proceedings in the United States and though the 1996 Leniency Notice required only evidence of the existence of the cartel, which Hoechst provided as early as 29 October 1998.
Относно нередовностите, опорочаващи административното производство, Hoechst подчертава, че в точка 461 от Решението Комисията отказала да приеме, че то първо е оказало сътрудничество с мотива, че разполагала с документи без да ги представи въпреки уговорката, че предвид висящото в Съединените американски щати производство Hoechst можело да представи тези документи на по-късен етап.
As regards the irregularities which are alleged to vitiate the administrative procedure, Hoechst emphasises that the Commission, at recital 461 to the Decision, refused to accept that the applicant had been the first to cooperate, on the ground that it had documents without producing them, when it was agreed that, in view of the proceedings pending in the United States, Hoechst could provide those documents at a later stage.
В същото време, както било видно от писмото от 26 март 1999 г., Комисията явно предоставила „допълнителни срокове“ на Chisso за представянето на документи.
At the same time, as shown by the letter of 26 March 1999, the Commission clearly allowed Chisso ‘extra time’ to submit documents.
Освен това документите, представени от Chisso през април 1999 г., можели да бъдат представени по-рано.
Furthermore, the documents produced by Chisso in April 1999 could have been provided earlier.
При това положение сътрудничеството на Chisso трябвало да бъде отхвърлено поради същите като изложените срещу Hoechst мотиви.
Accordingly, Chisso’s cooperation should have been rejected on the same grounds as those used against Hoechst.
Срещу Chisso обаче изобщо не бил отправен упрек за липса на сътрудничество въпреки съвсем сходното положение.
In fact, no lack of cooperation was alleged on Chisso’s part in spite of a strictly comparable situation.
Това представлявало неравно третиране в ущърб на Hoechst.
That constitutes unequal treatment to the detriment of Hoechst.
По искането за провеждане на нови разследвания
The request to carry out further investigations
Hoechst посочва, че в писмото си от 22 януари 2003 г., отправено до служителя по изслушването, е поискало провеждане на допълнителни разследвания в помещенията на Комисията чрез разпит на свидетели.
Hoechst states that, in its letter of 22 January 2003 to the hearing officer, it had requested that further investigations be carried out at the Commission’s premises in the form of questioning of witnesses.
Това искане останало без последствие, макар да нямало отказ от страна на служителя по изслушването или на Комисията, тъй като исканото разследване очевидно не било проведено.
Although that request was not refused by either the hearing officer or the Commission, no action was taken, since the requested investigation was clearly not carried out.
Доколкото това разследване било решаващо за съдържанието на Решението по изложените в настоящото правно основание съображения, Комисията допуснала нарушение на принципа на добрата администрация.
In so far as that investigation was decisive for the content of the Decision, for the reasons set out in the present plea, the Commission has breached the principle of sound administration.
HOECHST/КОМИСИЯ б) Доводи на Комисията
HOECHST v COMMISSION b) Arguments of the Commission
По отказа на достъп до някои документи
The refusal to grant access to certain documents
Комисията подчертава, че Hoechst не отрича принципната възможност да се откаже достъп до някои документи, ако те са вътрешни или съдържат търговска тайна.
The Commission emphasises that Hoechst does not deny that access to certain documents may in principle be refused when they are internal documents or contain business secrets.
В този контекст Комисията първо уточнява, че служителят по изслушването обърнал „особено внимание“ на изводите на Комисията в проекторешението ѝ по въпроса за благоприятното третиране по отношение на глобата.
In that context, first, the Commission states that the hearing officer paid ‘particular attention’ to her findings in the draft decision, concerning the question of the benefit of favourable treatment with respect to the fine.
Той проучил „също“ бележките за вътрешно ползване на Комисията, преди да заяви убедеността си, че „действията на службите на Комисията по отношение на страните изобщо не са оказали влияние върху последиците от производството по този въпрос“.
The hearing officer ‘moreover’ examined the Commission’s internal notes before stating that she was convinced that ‘the acts of the Commission’s services vis-à-vis the parties [had] not had any influence on the outcome of the procedure from that point of view’.
Второ, Комисията посочва, че първите решаващи доказателства за съществуването на картела са предоставени от Chisso на срещата от 13 ноември 1998 г.
Second, the Commission asserts that the first decisive evidence of the existence of the cartel was provided by Chisso at the meeting of 13 November 1998.
Предприятието, първо предоставило решаващи доказателства на Комисията, било определено изключително въз основа на представените от предприятията документи, до които страните имали достъп.
The decision as to which undertaking was the first to supply decisive evidence to the Commission was taken solely on the basis of the documents produced by the undertakings, to which the parties had access.
При това положение обещаното на Chisso по време на срещата от 13 ноември 1998 г. предупреждение логично не можело да повлияе върху определянето на предприятието, първо оказало сътрудничество.
Accordingly, the warning promised to Chisso at the meeting of 13 November 1998 cannot logically have influenced the decision as to which undertaking was the first to cooperate.
От това следвало същевременно, че критиките относно протичането на производството след тази дата не можели да имат каквото и да било значение в това отношение.
It follows at the same time that the criticisms concerning the conduct of the procedure after that date could not be of the slightest importance in that regard.
Това се отнасяло и за оплакванията относно отказа на достъп до писмото на Chisso от 17 декември 2002 г. и приложенията към него.
That also applies to the complaints relating to the refusal to grant access to Chisso’s letter of 17 December 2002 and the annexes thereto.
Трето, Hoechst също не успяло да породи сериозни съмнения в обективността на провеждане на производството от Комисията, които да обосноват разширен достъп до вътрешните ѝ документи.
Nor, third, has Hoechst succeeded in casting serious doubts on the objectivity of the Commission’s conduct of the procedure that might justify wider access to its internal documents.
Комисията посочва в това отношение, че възможността, предоставена на 9 декември 1998 г. на Chisso да изрази устно становище, послужила единствено да изясни представените на 13 ноември 1998 г. писмени доказателства.
The Commission submits, in that regard, that the opportunity given to Chisso on 9 December 1998 to submit oral observations served only to explain the written evidence submitted on 13 November 1998.
За сметка на това срещата, предложена от Hoechst на 5 март 1999 г. по телефона, целяла да замести съществуващи писмени доказателства с устни показания.
On the other hand, the meeting proposed by Hoechst by telephone on 5 March 1999 was intended to substitute oral testimony for existing written evidence.
Относно „отказа“ да приеме предложената от Hoechst среща Комисията посочва, че ставало въпрос по-скоро за общо напомняне от нейна страна на условията за прилагане на Известието относно сътрудничеството от 1996 г., отколкото за окончателен отказ за нови контакти с Hoechst.
As regards the ‘refusal’ to agree to the meeting proposed by Hoechst, the Commission suggests that what it did was more in the nature of a general reference to the conditions of the application of the 1996 Leniency Notice than a definitive refusal of any new contact with Hoechst.
Комисията уточнява също, че позицията ѝ почивала върху временна преценка, от една страна, на волята за сътрудничество на Hoechst, което нямало готовност за пълно сътрудничество преди приключване на висящите наказателни и граждански производства в Съединените американски щати и, от друга страна, на доказателствената стойност на сведенията, предоставени до този момент от Hoechst на Комисията.
The Commission also states that its position was based on a provisional assessment, first, of Hoechst’s willingness to cooperate, in view of the fact that of Hoechst was not prepared to cooperate fully before the outcome of the criminal and civil proceedings in the United States, and, second, of the probative value of the information thus far sent to the Commission by Hoechst.
Тъй като Hoechst не заявило, че към момента на исканата среща има готовност изцяло да сътрудничи на Комисията и да предостави различни от вече представените от него сведения, щяло да е напълно безсмислено както за Комисията, така и за Hoechst да се организира нова среща.
As Hoechst did not state that it was prepared, at the time of the requested meeting, to cooperate fully with the Commission and to give information of a different nature from that which it had already supplied, it would have made no sense, either for the Commission or for Hoechst, to arrange a new meeting.
Що се отнася до обстоятелството, че Комисията активно канела Chisso на срещи и организирала последните, тя уточнява, че с телефонното си обаждане просто отговорила на инициатива на Chisso.
As regards the fact that the Commission actively invited Chisso to meetings and arranged such meetings, the Commission states that by its telephone call it was merely reacting to an initiative by Chisso.
На срещата от 29 септември 1998 г. било уговорено, че адвокатите ще поемат инициативата за нова среща с Комисията в срок от две седмици.
It was agreed at the meeting of 29 September 1998 that the lawyers would take the initiative for a new meeting with the Commission within two weeks.
Тъй като същите не се обадили в уговорения срок, Комисията се свързала с тях да провери дали адвокатите още желаят да се срещнат с нея.
As they did not do so within the agreed period, the Commission resumed contact in order to ascertain whether the lawyers still desired a meeting.
Комисията добавя, че добрата работа на съответната институция в областта на конкуренцията зависела по-конкретно от ефикасността на Известието относно сътрудничеството и следователно от доверието на сътрудничещите предприя- тия в поверителността на контактите, установявани от тях за целта.
Furthermore, the proper functioning of the Commission in the field of competition depends, in particular, on the effectiveness of the Leniency Notice and therefore on the confidence which cooperating undertakings are able to have in the confidentiality of the contacts which they make in that regard.
Поради това следвало да се отхвърли твърдението на Hoechst, че интересът му да установи наличието на евентуални процесуални пороци имал предимство пред добрата работа на институцията.
It is therefore necessary to reject Hoechst’s assertion that its interest in establishing the existence of any procedural defects prevails over the proper functioning of the institution.
В този контекст Решение по дело Solvay/Комисия, точка 79 по-горе, изобщо не ползвало Hoechst с оглед преодоляване липсата на изключителни обстоятелства в конкретния случай.
In that context, Solvay v Commission, paragraph 79 above, does not assist Hoechst to overcome the absence
HOECHST/КОМИСИЯ вътрешно ползване на Комисията, а само до поверителни документи на една от страните.
HOECHST v COMMISSION of exceptional circumstances in the present case. That case did not concern internal notes of the Commission but only the confidential documents of one of the parties.
Освен това фактите, разгледани в това решение, били твърде различни от тези по настоящото дело, което не се отнасяло до трудна и сложна икономическа преценка.
Furthermore, the facts of that case were very different from those of the present case, which do not involve difficult and complex economic assessments.
Накрая, като препраща към Решение по дело Atlantic Container Line и др./Комисия, точка 70 по-горе (точка 340), Комисията подчертава, че когато документи, които можели да съдържат оневиняващи доказателства, не били предоставени на някоя от страните, може да се приеме, че е налице нарушение на правото на защита само ако се установи, че административното производство би имало различен резултат, ако страната бе имала достъп до въпросните документи в хода на производството.
Last, the Commission, referring to Atlantic Container Line and Others v Commission, paragraph 70 above (paragraph 340), submits that where the documents that might have contained exculpatory evidence were not communicated to a party, a breach of the rights of the defence can be found only if it is established that the administrative procedure might have led to a different outcome if that party had had access to the documents in question during that procedure.
Това обаче било изключено в конкретния случай, що се отнася до обстоятелството, че Chisso било първото предприятие, оказало сътрудничество с акта си на съдействие от 13 ноември 1998 г.
That is precluded in this case, however, as regards the fact that Chisso was the first undertaking to cooperate by its contribution of 13 November 1998.
В отговора от 5 септември 2006 г. на писмен въпрос на Първоинстанционния съд Комисията коментира по следния начин допълнителното становище на Hoechst, предоставено на 16 юни 2006 г. (вж. точки 34 и 90—101 по-горе).
In its response of 5 September 2006 to a written question put by the Court, the Commission made the following comments on the supplementary observations communicated by Hoechst on 16 June 2006 (see paragraphs 34 and 90 to 101 above).
Първо, относно писмото на Chisso от 11 януари 1999 г. Комисията посочва, че този документ вече е бил достъпен по време на административното производство, така че изобщо не можело да бъде квалифициран като доказателство, до което не е предоставила достъп.
As regards, first, Chisso’s letter of 11 January 1999, the Commission states that that document was already accessible during the administrative procedure and therefore cannot in any event be characterised as evidence to which the Commission did not provide access.
Във всеки случай Комисията уточнява, че дял Д, параграф 1 от Известието относно сътрудничеството от 1996 г. задължава предприятията да „осъществят контакт“ с нейната Генерална дирекция „Конкуренция“.
In any event, the Commission states that Section E, paragraph 1, of the 1996 Leniency Notice requires that undertakings ‘contact’ the Commission’s Directorate-General for Competition.
Въпреки че в редакцията на разпоредбата на немски език в този контекст е употребен терминът „заявител“ (Antragsteller), не било необходимо да се подаде формално заявление.
Although in the German version of that provision the word ‘applicant’ (Antragsteller) is used in that context, there is no need to submit a formal application.
Впрочем Hoechst и не формулирало „заявление“ от своя страна в писмото си от 27 октомври 1998 г.
Nor, moreover, did Hoechst formulate an ‘application’ in its letter of 27 October 1998.
Относно въпроса кое предприятие първо е оказало сътрудничество по смисъла на дял Б от Известието относно сътрудничеството от 1996 г. Комисията счита,
As to which undertaking was the first to cooperate within the meaning of Section B of the 1996 Leniency Notice, the Commission contends that it is not the date of
Важно било да се знае кое предприятие „първо е предоставило решаващи доказателства за съществуването на картела“.
2008 — CASE T-410/03 the ‘application’ that is decisive; what matters is which undertaking ‘is the first to adduce decisive evidence of the cartel’s existence’.
Освен това съдържанието на писмото от 11 януари 1999 г. сочело, че Chisso явно предполага, че сътрудничеството му вече е започнало.
Furthermore, the wording used in the letter of 11 January 1999 shows that Chisso clearly presumed that in had already begun to cooperate.
Второ относно писмото на Chisso от 26 март 1999 г. Комисията подчертава, че този документ се отнася само до въпроси, свързани със сроковете, определени на Chisso, а не на Hoechst за представяне на други документи към момент, в който Chisso вече е изпълнил условията за прилагането на дял Б, буква б) от Известието относно сътрудничеството от 1996 г. благодарение на съдействието му от 13 ноември 1998 г.
As regards, second, Chisso’s letter of 26 March 1999, the Commission emphasises that that document concerns only questions relating to the time-limits which had been imposed on Chisso, and not on Hoechst, to produce further documents, at a time when Chisso had already satisfied the conditions for the application of Section B(b) of the 1996 Leniency Notice by virtue of its contribution of 13 November 1998.
Следователно Hoechst допускал грешка, като претендирал, че този документ го оневинява.
Hoechst is therefore wrong to claim that that letter is an exculpatory document.
Случаят не бил такъв, тъй като документът не се отнасял до никое от основанията, поради които Hoechst не можел да се ползва от дял Б от Известието относно сътрудничеството от 1996 г., посочени в съображения 455—464 от Решението и за които Комисията напомня.
It cannot be an exculpatory document, since it does not relate to any of the reasons why Hoechst is unable to benefit from Section B of the 1996 Leniency Notice, which are set out at recitals 455 to 464 to the Decision, and to which the Commission refers.
Обстоятелството, че Chisso е счетено за първото предприятие, оказало сътрудничество, не почивало на становището, представено от него на 20 април 1999 г., а на представените на 13 ноември 1998 г. документи.
The fact that Chisso is considered to be the first undertaking to have cooperated is based not on the observations which it submitted on 20 April 1999 but on the documents produced on 13 November 1998.
Следователно удължаването на сроковете не довело до предимство в сътрудничеството, присъдено на Chisso с обратно действие.
The extensions of the time-limits therefore did not have the effect of retroactively recognising that Chisso was the first to cooperate.
Ако намерението на Hoechst е да твърди, че от този документ е видно, че Chisso не отговарял повече на условията за прилагане на дял Б, буква г) от Известието относно сътрудничеството от 1996 г., Комисията счита, че доводът му не може да бъде приет, тъй като никой не може да се позовава в своя полза на незаконосъобразност, допусната в полза на другиго (Решение на Първоинстанционния съд от 15 юни 2005 г. по дела Tokai Carbon и др./Комисия, T-71/03, T-74/03, T-87/03 и T-91/03, непубликувано в Сборника точка 373).
If it is Hoechst’s intention to assert that it follows from that document that Chisso no longer satisfied the conditions for the application of Section B(d) of the 1996 Leniency Notice, the Commission contends that its argument cannot be upheld, since a person cannot rely on an unlawful act committed in favour of a third party (judgment of 15 June 2005 in Joined Cases T-71/03, T-74/03, T-87/03 and T-91/03 Tokai Carbon and Others v Commission, not published in ECR, paragraph 373).
Освен това дори ако Chisso действително трябвало да загуби правото да се ползва от дял Б от Известието относно сътрудничеството от 1996 г., това изобщо не би оказало отражение върху Hoechst.
What is more, even if Chisso should actually lose the benefit of Section B of the 1996 Leniency Notice, that would have no impact on Hoechst.
Комисията добавя, че необходимите доказателства с оглед на прилагането на дял Б, буква б) от Известието относно сътрудничеството от 1996 г. са тези, които имат решаващо значение за доказване съществуването на картела.
The Commission adds that the evidence necessary for the purposes of the application of Section B(b) of the 1996 Leniency Notice is decisive evidence of the existence of the cartel.
Обратно на мнението на Hoechst, доказателствата, които само дават възможност на Комисията да извърши проверка, не били достатъчни.
Contrary to Hoechst’s opinion, evidence which merely put the Commission in a position to carry out an investigation is not sufficient.
Вярно било, че устно предоставените сведения не са изключени a priori.
It is true that information provided orally is not excluded a priori.