natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Всъщност тъй като такова медицинско лечение засяга пряко само жените, уволнение на работничка главно поради факта че се подлага на този важен етап от лечението за оплождане ин витро, представлява пряка дискриминация, основана на пола.
On the other hand, the Court stated that Directive 76/207 on the implementation of the principle of equal treatment for men and women (56) precludes the dismissal of a female worker who is at an advanced stage of in vitro fertilisation treatment, that is, between the follicular puncture and the immediate transfer of the in vitro fertilised ova into her uterus, where it is established that the dismissal is essentially based on the fact that the woman has undergone such treatment.
Делото Juuri (Решение от 27 ноември 2008 г., C-396/07) позволи на Съда да уточни обхвата на членове 3 и 4 от Директива 2001/23 относно правата на работниците и служителите при прехвърляне на предприятия57.
Case C-396/07 Juuri (judgment of 27 November 2008) enabled the Court to clarify the effect of Articles 3 and 4 of Directive 2001/23 concerning employees’rights in the event of transfers of undertakings (57).
Член 4, параграф 2 от посочената директива предвижда, че когато трудовият договор се прекратява поради съществени промени в условията на труд поради прехвърлянето на предприятие, за отговорен за прекратяването на трудовото правоотношение се счита работодателят.
Article 4(2) of that directive provides that, where a contract of employment is terminated as a result of a substantial change in workingconditions due to a transfer of the undertaking, the employer is to be regarded as responsible for the termination.
Съдът постановява, че в отсъствието на нарушение от страна на приобретателя на задълженията, произтичащи от същата директива, тази разпоредба не задължава държавитечленки да гарантират на работника или служителя право на парично обезщетение, дължимо от приобретателя при идентични условия с правото, което работникът или служителят може да изтъкне, когато неговият работодател неправомерно прекратява трудовия договор или трудовото правоотношение.
The Court held that, in the absence of any failure on the part of the transferee employer to fulfil its obligations under that directive, the Member States are not required by that provision to guarantee the employee a right to financial compensation, for which the transferee employer is liable, in accordance with the same conditions as the right upon which an employee can rely where the contract of employment or the employment relationship is unlawfully terminated by his employer.
Директива 76/207/ЕИО на Съвета от 9 февруари 1976 година относно прилагането на принципа на равното третиране на мъжете и жените по отношение на достъпа до заетост, професионалната квалификация и развитие, и на условията на труд (OВ L 39, стр.
Council Directive 76/207/EEC of 9 February 1976 on the implementation of the principle of equal treatment for men and women as regards access to employment, vocational training and promotion, and workingconditions (OJ 1976 L 39, p. 40).
Директива 2001/23/ЕО на Съвета от 12 март 2001 година относно сближаването на законодателствата на държавитечленки във връзка с гарантирането на правата на работниците и служителите при прехвърляне на предприятия, стопански дейности или части от предприятия или стопански дейности (ОВ L 82, стр.
Council Directive 2001/23/EC of 12 March 2001 on the approximation of the laws of the Member States relating to the safeguarding of employees’rights in the event of transfers of undertakings, businesses or parts of undertakings or businesses (OJ 2001 L 82, p. 16).
По дело Impact (Решение от 15 април 2008 г., C-268/06) Съдът изследва проблема за процесуалната автономия на държавите и за прякото действие на общностното законодателство в областта на срочната заетост в публичната администрация.
In Case C-268/06 Impact (judgment of 15 April 2008), the Court was required to consider the issue of the Member States’procedural autonomy and the direct effect of Community legislation on fixedterm employment in the public sector.
Той постановява, че общностното право, и в частност принципът на ефективност, изисква специализирана юрисдикция, която в рамките на предоставената и` от законодателството за транспониране на Директива 1999/70 относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) компетентност — макар и факултативна — трябва да се произнесе по искане на основание нарушение на това законодателство, да приеме, че е компетентна да разгледа и исканията на лицата, които се основават пряко на самата директива за периода от датата, на която изтича срокът за нейното транспониране, до датата на влизане в сила на посоченото законодателство, ако се установи, че задължението за тези лица да сезират успоредно обща юрисдикция с отделно искане, което се основава пряко на посочената директива, би довело до процесуални пречки, които могат да направят изключително трудно упражняването на предоставените им от общностния правен ред права.
The Court held that Community law, in particular the principle of effectiveness, requires that a specialised court which is called upon, under the , albeit optional, jurisdiction conferred on it by the legislation transposing Directive 1999/70 concerning the framework agreement on fixedterm work concluded by ETUC, UNICE and CEEP, to hear and determine a claim based on an infringement of that legislation must also have jurisdiction to hear and determine an applicant’s claims arising directly from the directive itself in respect of the period between the deadline for transposing the directive and the date on which the transposing legislation entered into force, if it is established that the obligation on that applicant to bring, at the same time, a separate claim based directly on the directive before an ordinary court would involve procedural disadvantages liable to render excessively difficult the exercise of the rights conferred on him by Communitylaw .
В това отношение клауза 4, точка 1 от посоченото Рамково споразумение, която забранява всяко неоправдано от обективни причини различно третиране на работниците на срочни трудови договори по отношение на условията за наемане на работа, е безусловна и достатъчно точна, за да могат частноправните субекти да се позоват на нея пред националния съд, за разлика от клауза 5, точка 1, която определя обща цел за държавитечленки, изразяваща се в предотвратяване на злоупотребата с последователни срочни трудови договори, като същевременно им предоставя свобода на избор по отношение на начините за нейното постигане.
Clause 4(1) of that framework agreement, which prohibits any difference in treatment of fixedterm workers in respect of employment conditions which is not objectively justified, is unconditional and sufficiently precise for individuals to be able to rely upon it before a national court; that is not the case as regards Clause 5(1), which assigns to the Member States the general objective of preventing the abusive use of successive fixedterm employment contracts or relationships, while leaving to them the choice as to how to achieve it.
Именно в този смисъл орган на държавачленка, действащ в качеството на публичен работодател, не може да приема мерки, изразяващи се в подновяване на срочни трудови договори за необичайно дълъг срок през периодамежду датата, на която изтича срокът за транспониране на тази директива, и датата на влизане в сила на закона за нейното транспониране.
An authority of a Member State acting in its capacity as a public employer may not adopt measures which consist in the renewal of fixedterm contracts for an unusually long term in the period between the deadline for transposing Directive 1999/70 and the date on which the transposing legislation entered into force.
При тези условия, доколкото приложимото национално право съдържа норма, която изключва прилагането на законите с обратна сила при липсана ясни и недвусмислени указания в обратен смисъл, националната юрисдикция, сезирана с искане на основание нарушение на разпоредба на националния закон за транспониране на Директива 1999/70, е длъжна, съгласно общностното право, да придаде обратно действие на посочената разпоредба към датата, на която изтича срокът за транспониране на тази директива, само ако в националното право съществува указание от такова естество, което може да придаде обратно действие на тази разпоредба.
In such circumstances, insofar as the applicable national law contains a rule that precludes the retrospective application of legislation unless there is a clear and unambiguous indication to the contrary, a national court hearing a claim based on an infringement of a provision of national legislation transposing Directive 1999/70 is required, under Community law, to give that provision retrospective effect to the date by which that directive should have been transposed only if that national legislation includes an indication of that nature capable of giving that provision retrospective effect.
По дело Commune de Mesquer (Решение от 24 юни 2008 г., C-188/07) вследствие на корабокрушението край френското атлантическо крайбрежие на наетия от Total
In Case C-188/07 Commune de Mesquer (judgment of 24 June 2008), following the sinking of f the French Atlantic coast of the Erika, a vessel chartered by Total International Ltd, the commune de Mesquer (Municipality of Mesquer) brought proceedings in reliance upon the waste framework directive (58) against companies in the Total group for recovery of the costs incurred on cleaning and anti-pollution measures along its coast.
Директива 75/442/ЕИО на Съвета от 15 юли 1975 година относно отпадъците (ОВ L 194, стр.
Council Directive 75/442/EEC of 15 July 1975 on waste (OJ 1975 L 194, p.
39), изменена с Решение на Комисията от 24 май 1996 година за адаптиране на приложения ІІ А и ІІ Б към Директива 75/442/ЕИО на Съвета относно отпадъците (ОВ L 135, стр. 32).
39), as amended by Commission Decision 96/350/EC of 24 May 1996 adapting Annexes IIA and IIB to Council Directive 75/442/EEC on waste (OJ 1996 L 135, p. 32).
Съд на Европейските общности
), as amended by Directive 97/11 (
По две дела относно тълкуването на Директива 85/33759, изменена с Директива 97/1160, бе уточнено нейното приложно поле.
), was clarified in two cases relating to its interpretation.
Така докато по дело Ecologistas en Acción-CODA (Решение от 25 юли 2008 г., C-142/07) сдружението Ecologistas en Acción-CODA оспорва направената от общинския съвет на Мадрид оценка на въздействието върху околната среда на проектите за реконструкция и модернизация на градския високоскоростен околовръстен път на Мадрид в нарушение на разпоредбите на изменената Директива 85/337, по дело Abraham и др.
While in Case C-142/07 Ecologistas en Acción-CODA (judgment of 25 July 2008) the association Ecologistas en Acción-CODA challenged the assessment carried out by the city council of Madrid of the environmental effects of projects for refurbishment and improvement of the Madrid urban ring road on the basis that Directive 85/337 as amended had been infringed, in Case C-2/07 AbrahamandOthers [2008] ECR I-1197 individuals who lived near Liège–Bierset Airport complained of noise pollution resulting from the restructuring of that former military airport in an action before the Belgian Court of Cassation concerning liability.
По двете дела се поставя въпросът дали понятието за проекти съгласно посочената директива обхваща и проектите за изменение, реконструкция, модернизация и разширяване на разглежданите инфраструктури.
In both cases the question arose as to whether the concept of projects as referred to in that directive could encompass projects for the modification, refurbishment, improvement and extension of the infrastructure in question.
Той уточнява, че изключването от приложното поле на приложение ІІ на работите по подобряване или разширяване на инфраструктурата на вече изградено летище, с мотива че приложение І към посочената директива визира„строителство[то] на летища“, а не„летища[та]“ като такива, би било в противоречие със самата цел на тази директива.
In Ecologistas en Acción-CODA, the Court ruled that the directive as amended must be interpreted providing for environmental impact assessment of refurbishment and improvement projects for urban roads, either where they are projects covered by point 7(b) or (c) of Annex I to the directive — that is to say, inter alia, the‘construction of motorways and express roads’— or where they are projects covered by point 10(e) of Annex II or the first indent of point 13 of Annex II, which are likely, by virtue of their nature, size or location and, if appropriate, having regard to their interaction with other projects, to have significant effects on the environment. The Court stated that a project for refurbishment of a road which would be
Директива 85/337/ЕИО на Съвета от 27юни 1985 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда (ОВ L 175, стр.
Council Directive 85/337/EEC of 27 June 1985 on the assessment of the effects of certain public and private projects on the environment (OJ 1985 L 175, p. 40).
Директива 97/11/ЕО на Съвета от 3 март 1997 година за изменение на Директива 85/337/ЕИО относно оценката на въздействието на определени публични и частни проекти върху околната среда (ОВ L 73, стр.
Council Directive 97/11/EC of 3 March 1997 amending Directive 85/337/EEC on the assessment of the effects of certain public and private projects on the environment (OJ 1977 L 73, p. 5).
Под контрола на националния съд държавитечленки имат само задължението в рамките на план за действие в краткосрочна перспектива да вземат мерките, които са годни да сведат до минимум опасността от превишаване на пределно допустимите стойности или на алармените прагове и постепенно да ги върнат към нива, разположени под тези стойности или под тези прагове, с оглед на фактическите обстоятелства и на съвкупността от засегнатите интереси.
In AbrahamandOthers, the Court ruled that point 12 of Annex II, read in conjunction with point 7 of Annex I, to Directive 85/337, in their original version, also encompasses works to modify the infrastructure of an existing airport, without extension of the runway, where they may be regarded, in particular because of their nature, extent and characteristics, as a modification of the airport itself. It explained that it would be contrary to the very objective of that directive to exclude works to improve or extend the infrastructure of an existing airport from the scope of Annex II on the ground that Annex I covers the‘construction of airports’and not‘airports’as such.
Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси
In Case C-237/07 Janecek (judgment of 25 July 2008), the Court ruled that Article 7(3) of Directive 96/62 on ambient air quality assessment and management (61), as amended by Regulation
Сред делата, отнесени до Съда в областта на съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси, следва да се отбележи делото Rinau (Решение от 11юли 2008 г., C-195/08 PPU), по което Съдът постанови първото решение по реда на спешното преюдициално производство, което е в сила от 1 март 2008 г.
No 1882/2003 (62), must be interpreted as meaning that, where there is a risk that the limit values or alert thresholds may be exceeded, persons directly concerned must be in a position to require the competent national authorities to draw up an action plan, even though, under national law, those persons may have other courses of action available to them for requiring those authorities to take measures to combat atmospheric pollution.
Сезиран с искане да не се признае в Литва решение, постановено от германски съд, с което родителските права над детето се поверяват на бащата, пребиваващ в Германия, и майката, пребиваваща в Литва, се задължава да предаде детето на бащата.
The Member States are obliged, subject to judicial review by the national courts, to take suchmeasures — in the context of an action plan and in the short term — as are capable of reducing to a minimum the risk that the limit values or alert thresholds may be exceeded and of ensuring a gradual return to a level below those values or thresholds, taking into account the factual circumstances and all opposing interests.
Съдът постановява, че след вземането на решение за отказ за връщане на дете и съобщаването му на съда по произхода за целите на издаване на удостоверението, предвидено в член 42 от Регламент№ 2201/2003, спирането на неговото изпълнение, неговото изменение, отмяна или при всяко положение липсата на сила на пресъдено нещо на
The Supreme Court was uncertain to what extent the enforceability of the German court’s decision requiring the child’s return, conferred on that decision by the certificate issued pursuant to Regulation No 2201/2003 concerning jurisdiction and the recognition and enforcement
Регламент (ЕО)№ 2201/2003 на Съвета от 27 ноември 2003 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебнирешения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност, с който се отменя Регламент (ЕО)№ 1347/2000, изменен с Регламент№ 2116/2004 на Съвета от 2 декември 2004 година (ОВ L 367, стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 7, стр. 90).
Regulation (EC) No 1882/2003 of the European Parliament and of the Council of 29 September 2003 adapting to Council Decision 1999/468/EC the provisions relating to committees which assist the Commission in the exercise of its implementing powers laid down in instruments subject to the procedure referred to in Article 251 of the ECTreaty (OJ 2003 L 284, p. 1).
Съд на Европейските общности това решениеили заместването му с решение за връщане са без значение, доколкото връщането на детето не се е състояло в действителност.
The Court of Justice held that, once a decision that a child not be returned has been taken and brought to the attention of the court of origin, it is irrelevant, for the purposes of issuing the certificate provided for in Article 42 of Regulation No 2201/2003, that that decision has been suspended, overturned, set aside or, in any event, has not become res judicata or has been replaced by a decision ordering return, insofar as the return of the child has not actually taken place.
Тъй като не е изразено никакво съмнение относно автентичността на това удостоверение и тъй като то е съставено в съответствие с формуляра, образец от който се намира в приложение IV към Регламента, възражението срещу признаването на решението за връщане е забранено, а сезираната юрисдикция само е длъжна да констатира изпълняемостта на удостовереното решение и да уважи искането за незабавно връщане на детето.
Since no doubt had been expressed as regards the authenticity of that certificate and since it was drawn up in accordance with the standard form set out in Annex IV to the regulation, opposition to the recognition of the decision ordering return was not permitted and it was for the requested court only to declare the enforceability of the certified decision and to allow the immediate return of the child.
Според Съда в противен случай Регламент№ 2201/2003 би се оказал лишен от полезно действие, понеже осигуряването на връщане на детето би зависело от условието да се изчерпят процесуалните възможности, допустими съгласно националното право на държаватачленка, в която детето е неправомерно задържано.
According to the Court, if the position were otherwise, there would be a risk that Regulation No 2201/2003 would be deprived of its useful effect, since the objective of the return of the child would remain subject to the condition that the redress procedures allowed under the domestic law of the Member State in which the child is wrongfully retained have been exhausted.
Полицейско и съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси и борба стероризма
Police andjudicial cooperation in criminal matters, and combating terrorism
По дело Kozłowski (Решение от 17 юли 2008 г., C-66/08), свързано с изпълнението на европейска заповед за арест, Съдът тълкува член 4, точка 6 от Рамково решение 2002/58464, позволяващо на изпълняващия съдебен орган да откаже да изпълни такава заповед, когато издирваното лице„се намира или е гражданин или пребиваващ в изпълняващата държава-членка“ и когато тази държава поема изпълнението на наказанието съгласно националното си право.
In Case C-66/08 Kozłowski (judgment of 17 July 2008), relating to the execution of a European arrest warrant, the Court interpreted Article 4(6) of Framework Decision 2002/584 (64), which permits the executing judicial authority to refuse to execute such a warrant where the requested person‘is staying in, or is a national or a resident of, the executing Member State’and that State undertakes to execute the sentence in accordance with its domestic law.
Съдът постановява, че издирвано лице е„пребиваващ[о]“ в изпълняващата държавачленка, когато се е установило в последната като място на действително пребиваване.
The Court held that a requested person is‘resident’in the executing Member State when he has established his actual place of residence there.
То„се намира“ в нея, когато в резултат на траен престой с определена продължителност в изпълняващата държавачленка е установило с тази държава връзка, чиято степен на близост е сходна с произтичащата от пребиваване, съществуването на която трябва да определи изпълняващият съдебен орган, като направи обща преценка на редица обективни елементи, които характеризират положението на това лице, сред които по-конкретно фигурират продължителността, естеството и условията на престоя на издирваното лице, както и семейните и икономическите връзки.
He is‘staying’there when, following a stable period of presence in the executing Member State, he has acquired connections with that State which are of a similar degree to those resulting from residence; it is for the executing judicial authority to determine whether there are such connections by making an overall assessment of various objective factors characterising the situation of that person, including, in particular, the length, nature and conditions of his presence and his family and economic connections.
Като се има предвид, че това Рамково решение има за цел да въведе система за предаване между съдебните органи на осъдени или заподозрени лица с оглед на изпълнение на присъди или с оглед на наказателно преследване, основана на принципа на взаимно признаване, като изпълняващият съдебен орган може да се противопостави на това предаване само в предвидените в Рамковото решение случаи на отказ, термините„се намира“ и„пребиваващ“, които определят приложното му поле, трябва да бъдат предмет на еднаква дефиниция, тъй като се отнасят до самостоятелни понятия от правото на Съюза.
Since the objective of the framework decision is to put in place a system of surrender, as between judicial authorities, of convicted persons or suspects for the purpose of enforcing judgments or of criminal proceedings, based on the principle of mutual recognition— a surrender which the executing judicial authority can oppose only on one of the grounds for refusal provided for by the framework decision — the terms‘staying’and‘resident’, which determine the scope of the framework decision, must be defined uniformly as they concern autonomous concepts of Union law.
Ето защо в националното си законодателство, с което се транспонира Рамковото решение, държавитечленки нямат право да предвиждат за тези понятия по-широк обхват от произтичащия от такова еднакво тълкуване.
Therefore, in their national law transposing the framework decision, the Member States are not entitled to give those terms a broader meaning than that which derives from such a uniform interpretation.
Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавитечленки (ОВ L 190, стр.
Council Framework Decision 2002/584/JHA of 13 June 2002 on the European arrest warrant and the surrender procedures between Member States (OJ 2002 L 190, p. 1).