natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Според постоянната съдебна практика, за да се спази това условие, турският гражданин трябва да упражнява реална и ефективна дейност с изключение на дейности с дотолкова ограничен характер, че могат да се характеризират само като странични или спомагателни.
It is settled caselaw that, in order to satisfy that condition, the Turkish national must perform activities which are real and genuine, to the exclusion of activities which are on such a small scale as to be regarded as purely marginal and ancillary.
Решение по дело Birden, посочено по-горе, точка 25 и цитираната съдебна практика).
The essential feature of an employment relationship is that, for a certain period of time, a person performs services for and under the direction of another person, in return for which he receives remuneration (see Birden, paragraph 25 and the caselaw cited).
Второто поставено условие се отнася до принадлежността към редовния пазар на труда.
The second condition concerns the concept of being duly registered as belonging to the labour force.
Съдът приема, че в това понятие се включват всички работници, които са изпълнили законовите и подзаконовите изисквания на приемащата държавачленка и в резултат на това имат право да упражняват професионална дейност на нейната територия (вж. Решение по дело Birden, посочено по-горе, точка 51).
The Court has held that this concept embraces all workers who have met the conditions laid down by law or regulation in the host Member State and who are thus entitled to pursue an occupation in its territory (see Birden, paragraph 51).
Според преюдициалното запитване както г-жа Payir, така и г-н Akyuz и г-н Ozturk се предложили престации, които представляват реални и ефективни икономически дейности.
According to the order for reference, Ms Payir offered services which constitute genuine and effective economic activities, as did Mr Akyuz and Mr Ozturk.
От преписката произтича, че те са работили под ръководството на работодател и са получили възнаграждение срещу своите престации.
According to the case-file, they all worked under the direction of an employer and received remuneration in return for their services.
Г-жа Payir е работила между 15 и 25 часа седмично, г-н Akyuz и
Ms Payir worked between 15 and 25 hours per week, Mr Akyuz and Mr Ozturk a maximum of 20 hours per week.
Относно другите две условия препращащата юрисдикция уточнява, че г-жа Payir, както и г-н Akyuz и г-н Ozturk са спазили националното законодателство относно имиграцията и следователно са влезли законно в Обединеното кралство.
As regards the other two conditions, the national court explains that Ms Payir, Mr Akyuz and Mr Ozturk complied with national immigration legislation and thus entered the United Kingdom lawfully.
Тази юрисдикция добавя, че заинтересованите лица са заемали работни места, съобразени не само с правилата в областта на имиграцията, но и с трудовото право и, по-специално, че тази трудова заетост е отговаряла на условията, свързани с тяхното разрешение за влизане на националната територия.
The national court adds that the jobs held by Ms Payir, Mr Akyuz and Mr Ozturk were in conformity with requirements not only under the rules on immigration but also under employment law and, in particular, that those jobs were fully in line with the conditions attaching to the form of leave granted in those three cases to enter the national territory.
Прието било, че те са се ползвали от безспорно право на пребиваване.
It is common ground that Ms Payir, Mr Akyuz and Mr Ozturk enjoyed an undisputed right of residence.
Следователно характеристиките на работата, която са извършвали тримата турски граждани, разглеждани в главното производство, така както препращащата юрисдикция ги е представила, отговарят и на другите две условия по член 6, параграф 1 от Решение № 1/80, а именно принадлежността към редовния пазар на труда и легалната заетост.
It follows that the characteristics of the jobs held by the three Turkish nationals concerned in the main proceedings, as presented by the national court, also satisfy the other two conditions laid down in Article 6(1) of Decision No 1/80: being duly registered as belonging to the labour force, and being in legal employment.
Възниква обаче въпросът дали качеството на лица „au pair“ или на студенти на турските граждани, които извършват дейности, отговарящи освен това на трите посочени в член 6, параграф 1 условия, лишава тези граждани от квалификацията им като работници и им пречи да принадлежат към редовния трудов пазар на държавачленка по смисъла на тази разпоредба.
The question nevertheless arises whether, in cases where Turkish nationals — whose activities otherwise satisfy the three conditions laid down in Article 6(1) — have au pair or student status, they are thereby precluded from the status of workers and from being duly registered as belonging to the labour force of a Member State, within the meaning of that provision.
В това отношение найнапред следва да се подчертае, че евентуалната социална насоченост на разрешението за влизане, което се издава на студенти или на лица „au pair“, както и на предоставеното им право на труд, сама по себе си
In that regard, it should first be pointed out that a social objective pursued through granting leave to enter as students or as au pairs, together with the related right to work, does not, of itself, take away the lawful character of the activities performed
не накърнява с нищо легалния характер на упражняваните от заинтересованите лица дейности и следователно не им пречи да принадлежат към „редовния пазар на труда“ на приемащата държавачленка.
PAYIR AND OTHERS by the persons concerned and, consequently, does not prevent them from being regarded as ‘duly registered as belonging to the labour force’ of the host Member State.
Съдът е приел в точка 51 на горепосоченото решение по дело Birden, че концепцията за „редовен пазар на труда“ не може да се тълкува като концепция, която визира общия пазар на труда, обратно на специфичен пазар със социална насоченост, финансиран от публичните власти.
The Court held in paragraph 51 of Birden that the concept of being duly registered as belonging to the labour force cannot be interpreted as applying to the labour market in general as opposed to a specific market with a social objective supported by the public authorities.
След това следва да се напомни, че Решение № 1/80 не накърнява компетентността на държавитечленки да регламентират както влизането на тяхната територия на турските граждани, така и условията за тяхната първа заетост, а урежда единствено в своя член 6 положението на турски работници, които вече са редовно включени в пазара на труда на приемащата държавачленка (Решение от 30 септември 1997 г. по дело Ertanir, C-98/96, Recueil, стр. I-5179, точка 23).
It should also be recalled that Decision No 1/80 does not encroach upon the competence retained by the Member States to regulate both the entry into their territory of Turkish nationals and the conditions under which they may take up their first employment, but merely regulates (in Article 6) the situation of Turkish workers who are already integrated into the labour force of the host Member State (Case C-98/96 Ertanir [1997] ECR I-5179, paragraph 23).
В съответствие с постоянната съдебна практика член 6, параграф 1 от Решение № 1/80 има за цел постепенно стабилизиране на положението на турските работници в приемащата държавачленка (вж. по-специално Решение от 10 януари 2006 г. по дело Sedef, C-230/03, Recueil, стр. I-157, точка 34).
According to settled caselaw, the aim of Article 6(1) of Decision No 1/80 is to consolidate progressively the position of Turkish workers in the host Member State (see, inter alia, Case C-230/03 Sedef [2006] ECR I-157, paragraph 34).
Така тази разпоредба визира турските граждани, които имат качеството на работници в приемащата държавачленка, без обаче да поставя изискване те да са влезли в Общността в качеството на работници.
Article 6(1) of Decision No 1/80 thus covers Turkish nationals who have the status of workers in the host Member State without, however, requiring that they have entered the Community as workers.
Те може да са придобили това качество след влизането си в нея.
They can have acquired that status after their entry into the Community.
Така в делото, довело до горепосоченото решение Birden, г-н Birden, който е имал разрешение за влизане на територията на дадена държавачленка, първоначално се е оказал в положение на безработен в тази държава, преди да бъде назначен там като заето лице.
Thus, in the case leading to the judgment in Birden, Mr Birden, who had been permitted to enter the territory of a Member State, found himself at the outset unemployed in that State and only later found paid employment there.
По делото, довело до горепосоченото решение Kurz, на съответния турски гражданин е било разрешено да влезе в Общността на 15-годишна възраст не в качеството на работник, а с цел да получи професионално обучение като водопроводчик.
In the case which led to the judgment in Kurz, the Turkish national concerned had been authorised to enter the Community at the age of 15, not as a worker but in order to train to be a plumber.
След изтичането на неговата първа година на полагане на труд турският гражданин може, ако отговаря на поставените условия в член 6, параграф 1, първо тире от Решение № 1/80, да претендира за подновяване на неговото разрешително за работа пред същия работодател и за свързаното с това право на пребиваване.
It is on the expiry of his first year of work that the Turkish national may, if he meets the conditions laid down in the first indent of Article 6(1) of Decision No 1/80, claim renewal of permission to work for the same employer and a corollary right of residence.
При проверката дали турските граждани отговарят на тези условия не се взема предвид целта, с която на заинтересованите лица е разрешено влизане на територията на съответната държавачленка.
In order to determine whether Turkish nationals meet those conditions, no account is taken of the aim pursued in permitting the persons concerned to enter the Member State in question.
Решение от 30 септември 1997 г. по дело Günaydin, C-36/96, Recueil, стр. I-5143, точки 51 и 52, както и цитираната съдебна практика).
The Court has consistently held that Article 6(1) of Decision No 1/80 does not make recognition of the rights which it confers on Turkish workers subject to any condition connected with the reason for which the right to enter, work or reside was initially granted (see Case C-36/96 Günaydin [1997] ECR I-5143, paragraphs 51 and 52 and the caselaw cited).
Така Съдът е приел, че изразеното от турски гражданин намерение да се върне в своята страна по произход, след като е живял няколко години в приемащата държавачленка, не може да му попречи да се позовава на предоставените с посочения член 6, параграф 1 права.
Accordingly, the Court has held that the intention expressed by a Turkish national to return to his country of origin after spending a number of years in the host Member State cannot prevent him from being able to rely on the rights conferred by Article 6(1).
Различно би било, ако този гражданин беше искал да измами компетентните власти, като декларира привидно намерение с единствената цел да накара тези власти да му издадат незаконно исканите разрешения (вж. в този смисъл Решение по дело Günaydin, посочено по-горе, точки 54 и 60).
It would only be otherwise if the person in question had set out to deceive the competent authorities by making a false declaration with the sole intention of inducing them to issue the requisite authorisation (see, to that effect, Günaydin, paragraphs 54 and 60).
Както е видно от горепосоченото решение по дело Günaydin, обстоятелството, че споменатият турски гражданин има разрешение за влизане на територията на държавачленка с цел следване и че първоначално неговите разрешителни за пребиваване са били съпроводени от забрана да упражнява дейност срещу заплащане, не поставя пречка пред заинтересованото лице да се позове на разпоредбите на член 6, параграф 1 от Решение № 1/80, тъй като впоследствие той законно е получил работа като заето лице и е работил наймалко една година при същия работодател.
As is clear from Günaydin, neither the fact that the Turkish national in question was permitted to enter the territory of the Member State in order to follow a course of study nor the fact that, initially, he was allowed to remain on condition that he did not take up remunerated activities prevents him from being able to rely on Article 6(1) of Decision No 1/80, provided that he then lawfully obtains paid employment and works for the same employer for at least one year.
Евентуалното ограничаване във времето на трудовия договор също не може да представлява пречка за прилагането на член 6, параграф 1 от Решение № 1/80.
Nor can the fact that the employment contract is of fixed duration preclude the application of Article 6(1) of Decision No 1/80.
Всъщност Съдът е приел, че ако временният характер, наложен на трудовото правоотношение, беше достатъчен, за да постави под въпрос редовността на длъжността, която заинтересованото лице заема законно, то държавитечленки биха имали възможността да лишат незаконно турските работници мигранти — на които са разрешили да влязат на тяхната територия и които са упражнявали там редовна икономическа дейност през непрекъснат период от наймалко една година — от предимството на правата, за които те могат да претендират пряко въз основа на споменатия член 6, параграф 1 (вж. Решение по дело Birden, посочено по-горе, точка 64).
The Court has held that, if the temporary nature of the employment contract could suffice to call into question the legality of the employment of the person concerned, Member States would be able wrongly to deprive Turkish migrant workers whom they have permitted to enter their territory and who have lawfully pursued an economic activity there for an uninterrupted period of at least one year of rights on which they are entitled to rely directly under Article 6(1) of Decision No 1/80 (see Birden, paragraph 64).
Ето защо, за да се определи дали законно влязъл на територията на държавачленка турски гражданин може, след като е работил една година на тази територия, да се позовава на правата по член 6, параграф 1 от Решение № 1/80, следва да се провери дали заинтересованото лице отговаря на посочените в тази разпоредба обективни условия, без да е необходимо да се отчитат основанията за първоначалното предоставяне на правото му на влизане на тази територия, нито времевите ограничения, които евентуално са наложени на неговото право на труд.
Thus, in order to determine whether a Turkish national who has entered the territory of a Member State lawfully may, after working for a year in that territory, rely on the rights conferred by Article 6(1) of Decision No 1/80, it must be determined whether he meets the objective conditions laid down in that provision, without it being necessary to take into account the reasons for which he was first granted the right to enter that territory or any temporal limitations attached to his right to work.
Решение по дело Günaydin, посочено по-горе, точки 37—40 и 50; Решение по дело Birden, посочено по-горе, точка 19; Решение по дело Kurz, посочено по-горе, точка 26; Решение от 21 октомври 2003 г. по дело Abatay и др., C-317/01 и C-369/01, Recueil, стр.
According to settled caselaw, it is not open to the national authorities to attach conditions to such rights or to restrict their application, as they would otherwise undermine the effect of Decision No 1/80 (see Günaydin, paragraphs 37 to 40, and 50; Birden, paragraph 19; Kurz, paragraph 26; Joined Cases C-317/01 and C-369/01 Abatay and Others [2003] ECR I-12301, paragraph 78; and Sedef, paragraph 34).
Следователно по дела като това в главното производство основанията, на които разрешението за влизане е предоставено на съответните турски граждани, а именно упражняването на дейност като лице „au pair“ или получаването на обучение, не могат сами по себе си да попречат на заинтересованите лица да се позовават на разпоредбите на член 6, параграф 1 от Решение № 1/80.
Consequently, in cases such as those before the referring court, the reasons for which leave to enter was granted to the Turkish nationals concerned — to enable them to pursue studies or gain experience as an au pair — cannot in themselves prevent the persons concerned from being able to rely on Article 6(1) of Decision No 1/80.
Същото се отнася и за изискваното от тези граждани деклариране на намеренията, според които те не желаят да останат в приемащата държавачленка повече от две години или възнамеряват да я напуснат в края на следването си, както и за времевите ограничения на техните разрешителни за пребиваване.
The same applies to statements of intention made by those nationals to the effect that they do not wish to remain in the host Member State for more than two years or that they intend to leave it on completion of their studies, and to temporal limitations attaching to their leave to remain.
След като напомнените в точки 27—30 от настоящото съдебно решение условия са изпълнени и по-специално след проверка дали извършената от турските граждани работа е реална, няма значение обстоятелството, че тези лица са влезли в качеството на студенти с цел получаване на обучение или в качеството на лица „au pair“ с цел усвояване на езика на приемащата държавачленка.
Provided that the conditions referred to in paragraphs 27 to 30 of the present judgment are met and provided, in particular, that the genuineness of the work performed by the Turkish nationals in question is confirmed, the fact that they have entered as students in order to pursue a course of studies or as au pairs with the aim of mastering the language of the host Member State is immaterial.
Ако тези турски граждани успеят със своите качества да изпълнят предвидените условия в трите тирета на член 6, параграф 1 от Решение № 1/80, те не могат да бъдат лишени от преимуществото на правата, които тази разпоредба им предоставя по постепенен начин, в зависимост от продължителността на упражняване на тяхната дейност като заети лица (вж. в този смисъл Решение по дело Günaydin, посочено по-горе, точка 37).
If those Turkish nationals succeed, objectively, in fulfilling the conditions laid down in the three indents of Article 6(1) of Decision No 1/80, they cannot be deprived of the rights which that provision progressively grants them on the basis of the duration of their paid employment (see, to that effect, Günaydin, paragraph 37).
При тези обстоятелства не може да се приеме аргументът, посочен от представилите становища държави-членки, според който студент или лице „au pair“ биха могли да заобиколят законодателството на приемащата държавачленка, за да получат постепенно неограничено право на достъп до пазара на труда на последната.
In those circumstances, the argument put forward by the Member States who submitted observations to the effect that a student or au pair could circumvent the legislation of the host Member State, in order progressively to obtain an unlimited right of access to the labour market of that State, cannot be accepted.
Всъщност заобикаляне на това законодателство не би могло да има, когато заинтересованите лица единствено упражняват право, което е изрично предвидено в Решение № 1/80.
There can be no question of that legislation being circumvented so long as the persons concerned are merely exercising a right expressly provided for in Decision No 1/80.
Обратно, щом действителността на тяхното намерение се потвърди с ефективно посещаване на учебен курс или с упражняване на дейност като лице „au pair“, със законно получаване на работа в приемащата държавачленка и с изпълнение на необходимите условия по член 6, параграф 1 от Решение № 1/80, заинтересованите лица могат да се позоват изцяло на правата, които тази разпоредба им предоставя.
On the contrary, provided that (i) the genuineness of their intention is confirmed by their actual pursuit of a course of studies or by acting as an au pair, (ii) they obtain work lawfully in the host Member State, and (iii) they satisfy the conditions laid down in Article 6(1) of Decision No 1/80, the persons concerned can fully rely on the rights which that provision confers upon them.
На последно място, германското и нидерландското правителство се позовават на Директива 2004/114.
The German and Netherlands Governments refer finally to Directive 2004/114.
Те извеждат от общия смисъл на тази директива, че общностният законодател е искал да позволи на студентите да бъдат наемани на работа и да полагат труд през определен брой часове, без обаче да бъдат считани за работници и следователно без да имат достъп по този начин до пазара на труда на приемащата държава.
They infer from the scheme of that directive that the Community legislature intended to permit students to take up employment and to work for a certain number of hours without, however, being regarded as paid workers and, in consequence, without being able by that means to join the labour market of the host Member State.
Споменатата директива обаче не е релевантна.
However, Directive 2004/114 is not relevant.
По силата на нейния член 4, параграф 1, буква а) тя всъщност се прилага единствено без да засяга по-благо-приятните разпоредби на двустранни и многостранни споразумения, сключени между Общността или Общността и нейните държави-членки, от една страна, и трети страни, от друга страна.
Under Article 4(1)(a) thereof, Directive 2004/114 applies without prejudice to more favourable provisions of bilateral or multilateral agreements between, on the one hand, the Community or the Community and its Member States and, on the other, one or more third States.
Следователно, както г-жа генералният адвокат посочва в точка 57 от своето заключение, Директива 2004/114 не може да оправдае ограничителен прочит на член 6, параграф 1 от Решение № 1/80 и не позволява тълкуването на тази разпоредба.
Consequently, as the Advocate General pointed out in point 57 of her Opinion, Directive 2004/114 cannot justify a narrow construction of Article 6(1) of Decision No 1/80 and no interpretation of that provision can be inferred from it.
Ето защо на поставения въпрос следва да се отговори, че обстоятелството, че на турски гражданин е било разрешено влизане на територията на държавачленка в качеството на лице „au pair“ или на студент, не може да го лиши от качеството „работник“ и да му попречи да принадлежи към „редовния пазар на труда“ на тази държавачленка по смисъла на член 6, параграф 1 от Решение № 1/80.
The answer to the question referred must therefore be that the fact that a Turkish national was granted leave to enter the territory of a Member State as an au pair or as a student cannot deprive him of the status of ‘worker’ and prevent him from being regarded as ‘duly registered as belonging to the labour force’ of that Member State within the meaning of Article 6(1) of Decision No 1/80.
Обстоятелството, че на турски гражданин е било разрешено влизане на територията на държавачленка в качеството на лице „au pair“ или на студент, не може да го лиши от качеството „работник“ и да му попречи да принадлежи към „редовния пазар на труда“ на тази държавачленка по смисъла на член 6, параграф 1 от Решение № 1/80 на Съвета по асоцииране от 19 септември 1980 година относно развиване на асоциирането.
The fact that a Turkish national was granted leave to enter the territory of a Member State as an au pair or as a student cannot deprive him of the status of ‘worker’ and prevent him from being regarded as ‘duly registered as belonging to the labour force’ of that Member State within the meaning of Article 6(1) of Decision No 1/80 of the Association Council of 19 September 1980 on the development of the Association.
(Преюдициално запитване, отправено от Symvoulio tis Epikrateias)
(Reference for a preliminary ruling from the Simvoulio tis Epikratias)