natgillin/translations-raw huggingface dataset:
20 — Съгласно установената съдебна практика използването от националните власти на понятието „обществен ред“ във всеки случай предполага наличието на действителна и достатъчно сериозна заплаха, засягаща основен обществен интерес отвъд смущаването на реда, каквото е всяко нарушение на закона (вж.
20 — According to settled caselaw, reliance by a national authority on the concept of public policy presupposes, in any event, the existence, in addition to the perturbation of the social order which any infringement of the law involves, of a genuine and sufficiently serious threat to one of the fundamental interests of society (see Rutili, cited in footnote 18, paragraph 28; Bouchereau, cited in footnote 18, paragraph 35; Orfanopoulos and Oliveri, cited in footnote 18, paragraph 66; Commission v Spain, cited in footnote 18, paragraph 46; Commission v Germany, cited in footnote 18, paragraph 35; and Commission v Netherlands, cited in footnote 18, paragraph 43).
18 — Съдът винаги подчертава, че изключенията по съображения, свързани с обществения ред, представляват отклонение от основния принцип за свободното движение на лицата, което като всяко изключение следва да се разбира в тесен смисъл и чийто обхват не може да бъде определен едностранно от държавитечленки. Вж.
18 — In that regard the Court has always emphasised that the public policy exception constitutes a derogation from the fundamental principle of freedom of movement, which, as is the case with all exceptions from fundamental Treaty principles, must be interpreted strictly and the scope of which cannot be determined unilaterally by the Member States.
I-1097, точка 45), Решение от 27 април 2006 г. по дело Комисия/Германия (C-441/02, Recueil, стр. I-3449, точка 34) и Решение от 7 януари 2007 г. по дело Комисия/Нидерландия (C-50/06, Recueil, стр. I-0000, точка 42).
In addition, the concept of public policy has effect in secondary law either as a derogation or as an interpretative and clarifying secondary law application (see on that point Schneider, H., Die öffentliche Ordnung als Schranke der Grundfreiheiten im EG-Vertrag, Baden-Baden, 1998, p. 53).
Следователно Декларация № 10 може да бъде използвана за нуждите на тълкуването.
As regards the precise conditions governing recourse to that discretion, Declaration No 10 of the Council and of the Commission made at the time of the adoption of Directive 96/71 clarified the concept of public policy in stating that ’the expression “public policy provisions” should be construed as covering those mandatory rules from which there can be no derogation and which, by their nature and objective, meet the imperative requirements of the public interest’.
Въз основа на горните съображения считам, че държавитечленки не може едностранно да налагат на доставчиците на услуги, установени в друга държавачленка, съблюдаването на всички задължителни разпоредби от трудовото си право 25.
On the basis of the foregoing considerations, I take the view that it is not open to Member States to require service providers established in other Member States to comply with all binding provisions of their employment law.
В интерес на максимално възможното прилагане на свободното предлагане на услуги следва да бъде подкрепено становището на Комисията, че в това число трябва да влизат само законоустановени условия за наемане на работа, които са неотменима част от правовия
25In the interests of the broadest possible implementation of the principle of the freedom to provide services the Commission must be supported in its view that the declaration covers only such terms and conditions of employment prescribed by law as are indispensable for the national legal order
Според мен няма аргументи, които да противоречат на тълкуване на член 3, параграф 10 от Директива 96/71 в светлината на тази декларация.
In my view, there is no reason not to interpret Article 3(10) of Directive 96/71 in the light of that declaration.
Относно допустимостта на тълкуването на вторичното законодателство въз основа на декларации на Съвета, вписани в протоколи от заседания, Съдът е постановил, че това не се допуска единствено когато съдържанието на декларацията не е намерило израз във въпросната разпоредба и следователно е правно ирелевантно 23.
As regards the admissibility of using a declaration recorded in the minutes of the Council for the purposes of interpreting secondary law, the Court has held that possibility to be excluded only in such cases where no reference is made to the content of the declaration in the wording of the provision in question and thus it has no legal significance.
В това отношение трябва да се отбележи, че Декларация № 10 не е в противоречие с понятието „обществен ред“, а по-скоро спомага за определяне на съдържанието на дерогиращата разпоредба.
23 In that context it must be observed that Declaration No 10 does not conflict with the concept of public policy; rather it contributes to determining the content of the derogation.
Доколкото се позовава на „императивни изисквания от обществен интерес“, тя съответства на разработената от Съда и приложима и по отношение на транснационално командироване на работници практика относно иманентните ограничения на основните свободи.
In referring to ’imperative requirements of the public interest’ the declaration is in conformity with the caselaw developed by the Court on the inherent limits on the fundamental freedoms which are also applicable to cases of transnational posting of workers.
Противно на твърденията на
Contrary to the argument advanced by the Luxembourg
24 — Отхвърлянето на заявеното с Декларация № 10, въпреки че тя е приета от Съвета и в този смисъл също и от люксембургското правителство, е в противоречие с принципа „venire contra factum proprium nemini licet“, според който никой не може да възразява срещу собствените си действия.
24 — A refusal to accept the statement contained in Declaration No 10, emanating as it does from the Council in its institutional capacity and thus additionally from the Luxembourg Government, would be contrary to the legal principle ’venire contra factum proprium nemini licet’, according to which a person is estopped from arguing contrary to his own conduct.
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-ЖА TRSTENJAK — ДЕЛO C-319/06 ред на държавитечленки 26.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-319/06 of the Member States.
Трябва да се преценява конкретно за всеки отделен случай дали заявените разпоредби отговарят на това изискване.
26 It must be examined in more detail whether the contested provisions meet that requirement.
смисъла на Директива 91/533, трябва да се приеме твърдението на Комисията, че по принцип контролът за спазването на разпоредбите от Директива 91/533 не е задължение на приемащата държава.
document established pursuant to Directive 91/533 provided for in point (1) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002, the Commission must be supported in its submission that, in principle, the host State is not responsible for monitoring compliance with the provisions of Directive 91/533.
Разпоредбите на член 1, параграф 1, точки 1, 2, 8 и 11 от Закона от 20 декември 2002 г.
The provisions of points (1), (2), (8) and (11) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002
— Изискване за писмен трудов договор или аналогичен документ по смисъла на Директива 91/533
— Requirement of a written contract of employment or corresponding document established pursuant to Directive 91/533
Що се отнася до изискването на член 1, параграф 1, точка 1 от Закона от 20 декември 2002 г. за писмен трудов договор или съответен документ по
As regards the requirement of a written contract of employment or corresponding
Директива 91/533 е предназначена за хармонизиране на онези предписания относно формата на трудовите правоотношения, които някои държавичленки са приели с оглед на нарастващото многообразие от трудови правоотношения за закрила на работниците срещу евентуално непознаване на техните права и за създаване на една по-голяма прозрачност на трудовите правоотношения 27.
Directive 91/533 serves to harmonise those provisions on the form of employment relationships which some Member States have adopted, having regard to the increase in the number of types of employment relationship, with a view to protecting employees against possible infringements of their rights and to create greater transparency in respect of employment relationships.
Това включва обсъжданото от страните удостоверяване за изпълнение на задължението на работодателя съгласно член 2, параграф 1, във връзка с член 3, параграф 1 от Директива 91/533, да информира писмено работника за съществените условия на трудовия договор или на трудовото правоотношение, както и за условията за командироването му в чужбина съгласно член 4, параграф 1 от Директива 91/533.
27 That includes the proof, referred to by the parties, of an employer’s compliance with its obligation arising through the combined effect of Article 2(1) and Article 3(1) of Directive 91/533 to inform an employee in writing of the essential aspects of the contract or employment relationship and of the conditions of his posting abroad in accordance with Article 4(1) of Directive 91/533.
Работодателят удостоверява изпълнението на задължението си, като изготвя документи
An employer discharges its obligation of proof where it issues documents containing the
Независимо от това авторката счита, че понятието „обществен ред“ в член 3, параграф 10 от Директива 96/71, във връзка с практиката на Съда относно член 46, параграф 1 ЕО, следва да се тълкува стеснително.
None the less, the author takes the view that the concept of public policy in Article 3(10) of Directive 96/71 must be narrowly construed on the basis of the Court’s caselaw on Article 46(1) EC.
Затова разширяването на обхвата на условията за работа на приемащата държава според нея е допустимо само при условие че „е налице действителна и достатъчно сериозна заплаха за основните обществени интереси“. Däubler, W., „Die Entsende-Richtlinie und ihre Umsetzung in das deutsche Recht“, посочено в бележка под линия 10, стр.
Accordingly, the terms and conditions of employment of the host State may be extended only on condition that ’a real and sufficiently serious risk to fundamental social interests exists’. Däubler, W., ’Die Entsende-Richtlinie und ihre Umsetzung in das deutsche Recht’, cited in footnote 10, p.
615, посочва, че в никакъв случай всички условия по колективни трудови договори, които са в сила за местни предприятия, не могат да важат и за доставчици на услуги от други държавичленки.
615, points out that by no means does every term of a collective agreement applicable to domestic undertakings extend to service providers from other Member States.
По-скоро става дума за минималните размери на възнагражденията и отпуските, така че евентуалните по-високи възнаграждения за специалисти, обичайните надбавки, пенсионните осигуровки от работодателя и т.н. не са от значение.
Rather, in his view, the Directive is concerned with minimum wages and minimum holiday entitlements, such that, for example, the higher rates of pay for skilled workers, customary wage supplements, occupational pensions, etc. are irrelevant.
Оттук може да бъде направен изводът, че Директива 96/71, макар да предвижда ядро от правила за минимална закрила, същевременно цели да избегне ограничаването на свободното предоставяне на услуги по съображения, свързани с обществения ред.
From those observations it may be concluded that although Directive 96/71 establishes a core set of provisions concerning minimum standards of protection, at the same time, however, it seeks as far as possible to avoid public policy restrictions on the freedom to provide services.
27 — Същевременно Директива 91/533 служи за транспониране на точка 9 от Хартата на Общността за основните социални права на работниците, според която условията за полагане на труд за всеки един работник в Европейската общност трябва да се регламентират в съответствие с правилата, установени във всяка една държава със закон, с колективен трудов договор или с индивидуа- лен трудов договор.
27 — Directive 91/533 aims also to implement point 9 of the Community Charter of Fundamental Social Rights for Workers, according to which the conditions of employment of every worker of the European Community must be stipulated in laws, a collective agreement or a contract of employment, according to arrangements applying in each country.
КОМИСИЯ/ЛЮКСЕМБУРГ с необходимата информация и ги връчва на работника преди заминаването му 28.
COMMISSION v LUXEMBOURG necessary information and gives them to the employee before the latter departs.
за условията за командироването му. Ако изпращащата държава вече е упражнила контролните си правомощия, то с оглед на свързаното с Директива 91/533 хармонизиране не може да става дума за евентуална компетентност на приемащата държава.
28 effected has already made use of its monitoring powers, having regard to the harmonisation pursued by Directive 91/533, it follows that no scope exists for any host State competence in that regard.
От Директива 91/533 също не може да бъде направено заключение за подобна компетентност.
No such competence can be derived from Directive 91/533.
Тя не може да бъде обоснована и с това, че Люксембург обявява спазването на гореспоменатите задължения за информиране за норми за опазване на обществения ред.
Neither, can it be justified by reason of the fact that Luxembourg categorises observance of the abovementioned obligations on the provision of information as rules protecting public policy objectives.
Изискване като предвиденото в член 1, параграф 1, точка 1 от Закона от 20 декември 2002 г. не може да бъде причислено към сферата на ядрото от общностни условия за наемане на работа, предвидени в член 3, параграф 1 от Директива 96/71.
Such a requirement, as provided for by point (1) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002, cannot be included within the core Community terms and conditions of employment established by Article 3(1) of Directive 96/71.
Трябва да бъде зачетено решението на законодателя да не включи задълженията за информиране съгласно Директива 91/533 в обхвата на член 3, параграф 1 от Директива 96/71 29.
The legislative decision not to include the obligations to supply information required by Directive 91/533 in the list established by Article 3(1) of Directive 96/71 must be respected. 29
Според последното съображение от нея „държавите-членки следва да приемат необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива или да се уверят в това, че социалните партньори регламентират необходимите разпоредби чрез споразумение, като държавитечленки са задължени да приемат всички необходими мерки, които да им дадат възможност да гарантират по всяко едно време постигането на резултатите, наложени от настоящата директива“.
According to the final recital in the preamble to the directive ’Member States are to adopt the laws, regulations and legislative provisions necessary to comply with this Directive or are to ensure that both sides of industry set up the necessary provisions by agreement, with Member States being obliged to take the necessary steps enabling them at all times to guarantee the results imposed by this Directive’.
Както става ясно от самата формулировка, задължението на държавитечленки за транспониране обхваща не само чисто законодателната дейност, но и прилагането на тези разпоредби, включително и контрола върху спазването им.
As follows from that wording itself, the obligation of transposition incumbent on the Member States exceeds mere legislative activity and encompasses the implementation of those provisions, including monitoring of compliance.
Съответната държавачленка има същото задължение в случай на командироване на работници, като съгласно член 4, параграф 1 от Директива 91/533 да гарантират, че работникът ще получи предварително допълнителна информация
The same obligation is incumbent on Member States in the event of workers being posted and, in that regard, in accordance with Article 4(1) of Directive 91/533, measures must be taken to ensure that employees receive additional information in advance of their posting concerning the conditions thereof. If the State from which the posting is
И накрая, за разглеждането на това твърдение за нарушения трябва да бъдат отхвърлени като ирелевантни изявленията на люксембургското правителство относно законодателната процедура, довела до приемането на Директива 2006/123.
Finally, the observations of the Luxembourg Government concerning the legislative procedure leading to the adoption of Directive 2006/123 must be rejected as irrelevant as regards examination of this complaint.
Всъщност люксембургският Закон от 20 декември 2002 г., съставляващ предмет на спора, нито по същество, нито по време има отношение към Директива 2006/123.
The Luxembourg Law of 20 December 2002 at issue is connected neither in terms of content nor time with Directive 2006/123.
Той по-скоро е насочен към транспониране изключително на Директива 96/71.
Rather, it is solely concerned with the transposition of Directive 96/71.
28 — По силата на член 2, параграф 1 във връзка с член 3, параграф 1 от Директива 91/533 работодателят е длъжен най-късно два месеца след започване на работа да информира писмено работниците или служителите за съществените условия на трудовия договор или на трудовото правоотношение.
28 — Under Article 2(1) and Article 3(1) of Directive 91/533, an employer is obliged to inform an employee in writing of the essential aspects of the contract or employment relationship not later than two months after the commencement of employment.
Член 2, параграф 2 от Директива 91/533 определя минималния обхват на задължението за предоставяне на информация.
Article 2(2) sets out the minimum requirements concerning the information to be supplied.
Освен това съгласно член 4, параграф 1 от Директива 91/533, когато работникът или служителят е изпратен да работи в една или в няколко страни, различни от държаватачленка, чиито закон и/или практика регламентират трудовия договор или трудовото правоотношение, писменият документ трябва да съдържа следните данни: i) продължителността на извършваната зад граница работа; ii) валутата, в която се изплаща възнаграждението; iii) когато това е уместно, обезщетенията в брой или в натура, свързани с изпращането на работа зад граница, и когато това е уместно, условията за връщане на работника или служителя държавата по произход, като и в тези случаи уведомяването за валутата, в която се изплаща възнаграждението, и за обезщетенията, свързани с изпращането на работа зад граница, може да се извършва чрез препращане към законови, подзаконови и административни разпоредби, респ. към разпоредби на устави или колективни трудови договори.
In addition, under Article 4(1) of Directive 91/533, in the case of employees who are required to work in a country or countries other than the Member State whose law and/or practice governs the contract or employment relationship, the written proof must include information on (i) the duration of the employment abroad, (ii) the currency to be used for the payment of remuneration, (iii) where appropriate, the benefits in cash or in kind attendant on the employment abroad and, where appropriate, the conditions governing the employee’s repatriation; in these cases, too, such information on the currency to be used for the payment of remuneration and the benefits attendant on the employment abroad may be given in the form of a reference to the laws, regulations and administrative or statutory provisions or collective agreements.
Тези документи трябва да бъдат на разположение на работника преди заминаването му.
Those documents must reach the employee’s possession before his departure.
Вж. във връзка с това Fuchs, M./Marhold, F., Europäisches Arbeitsrecht, посочено в бележка под линия 16, стр. 79 и сл.
On this issue, see Fuchs, M. and Marhold, F., Europäisches Arbeitsrecht, cited in footnote 16, p. 79 et seq.
29 — Вж. във връзка с правното съотношение между Директива 96/71 и Директива 2006/123 обясненията в бележка под линия 9.
29 — On the legal relationship between Directive 96/71 and Directive 2006/123, see my observations in footnote 9.
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-ЖА TRSTENJAK — ДЕЛO C-319/06 тълкуването, давано на тази разпоредба от националните юрисдикции 30. Формули-
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-319/06
— Автоматично адаптиране на възнаграждението спрямо развитието на издръжката на живота
— Automatic adjustment of pay in accordance with developments in the cost of living
По отношение на предвиденото в член 1, параграф 1, точка 2 от Закона от 20 декември 2002 г. автоматично адаптиране на „възнаграждението“ спрямо развитието на издръжката на живота люксембургското правителство твърди, че то служи за закрила на работниците и спомага за опазване на социалния мир в Люксембург.
With regard to the automatic adjustment of pay in accordance with developments in the cost of living established by point (2) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002, the Luxembourg Government argues that the provision aims to protect employees and contributes to the maintenance of good labour relations in Luxembourg.
То обяснява, че подобно автоматично адаптиране се съдържало имплицитно в член 3, параграф 1 от Директива 96/71.
It contends that such automatic adjustment is implicitly covered by Article 3(1) of Directive 96/71.
ровката на член 1, параграф 1, точка 2 от Закона от 20 декември 2002 г. обаче нито е неясна, нито позволява тълкуване в противоречие с правото на Общността.
with Community law the interpretation placed on that provision by national courts must be taken into account. 30 However, the wording of point (2) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 is neither ambiguous nor does it allow for an interpretation which is contrary to Community law.
Доколкото всъщност Законът от 20 декември 2002 г. следва да бъде тълкуван в смисъл, че се извършва общо адаптиране на възнаграждението спрямо развитието на издръжката на живота, което се отразява благоприятно и на минималните ставки на заплащане, то член 1, параграф 1, точка 2 от Закона от 20 декември 2002 г. изпълнява изискванията на правото на Общността, заложени в член 3, параграф 1, буква в) от Директива 96/71.
Inasmuch as the Law of 20 December 2002 must be interpreted according to objective criteria, that is to say, as meaning that a general adjustment of pay is effected in line with developments in the cost of living which also operates to the benefit of the minimum wage, point (2) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 fulfils the Community law requirements of Article 3(1)(c) of Directive 96/71.
В този смисъл доводите на Комисията трябва да се отхвърлят като неоснователни.
To that extent, the Commission’s argument must be rejected as unfounded.
— Спазване на правната уредба на работата на непълно работно време и на тази на срочен договор
— Compliance with the rules on parttime and fixedterm work
Изискването за спазване на правната уредба на работата на непълно работно време и на тази на срочен договор, предвидена в член 1, параграф 1, точка 8 от
The requirement to comply with the rules on parttime and fixedterm work established by point (8) of Article 1(1) of the
Все пак упрекът на Комисията е насочен не към автоматичния характер на този механизъм, а срещу безспорния факт, че според люксембургското право се извършва автоматично адаптиране на „възнаграждението“, което обхваща както реалните възнаграждения, така и минималните ставки за заплащане.
The Commission’s complaint, however, is not directed against the automatic nature of that mechanism but against the indisputable fact that Luxembourg law provides for a general adjustment of ’pay’ which includes both real wages and minimum rates of pay.
Още в писмото си от 30 август 2004 г. люксембургското правителство твърди, че минималните възнаграждения също са подчинени на общия механизъм за адаптиране.
In its letter of 30 August 2004 the Luxembourg Government had already indicated that under Luxembourg law the minimum wage was also subject to the general adjustment mechanism.