natgillin/translations-raw huggingface dataset:
На 13 август 2000 г. по искане на националния разпоредител горепосоченото одиторско дружество изготвя проект за допълнителен одиторски доклад, в който стига до извода, че дългът на жалбоподателя следва да бъде намален от 1 510 307 148 на 1 085 836 676 гвинейски франка, що се отнася до общия размер на разходите, които не са доказани с документи, и на недопустимите разходи.
On 13 August 2000, the abovementioned firm of auditors, at the request of the national authorising officer, prepared a draft report on the supplementary audit in which it concluded that the applicant’s debt should be reduced from GNF 1 510 307 148 to GNF 1 085 836 676 in respect of the total amount of the expenditure not supported by documentary evidence and the non-eligible expenditure.
Според Комисията това е причината, поради която националният разпоредител не е използвал банковата гаранция, с която е разполагал и която е изтекла на 15 септември 2000 г.
In the Commission’s view, that is why the national authorising officer did not use the bank guarantee at his disposal, which expired on 15 September 2000.
На 21 март 2001 г. след последващи проверки същото одиторско дружество представя допълнителен одиторски доклад, в който размерът на дълга на жалбоподателя е намален отново и е сведен до 1 006 740 345 гвинейски франка, като се отчита признаването на доказани разходи на стойност 79 096 331 гвинейски франка.
On 21 March 2001, after successive verifications, a supplementary audit report was submitted by the same firm of auditors in which the amount of the debt was further reduced to GNF 1 006 740 345, due to the acceptance of justified expenditure of GNF 79 096 331.
След ново официално уведомително писмо, изпратено от националния разпоредител, с писмо от 31 юли 2001 г. жалбоподателят, който смята, че дългът му се ограничава до 44 278 586 гвинейски франка, продължава да оспорва заключенията на този доклад, въпреки че същият вече отчита съображенията на жалбоподателя, поради което уреждането на спора по взаимно съгласие се оказва невъзможно.
By letter of 31 July 2001, following upon a further letter of formal notice from the national authorising officer, the applicant, which considered that the amount of its debt was limited to GNF 44 278 586, continued to challenge the conclusions of that report, even though it already took account of the applicant’s observations, thereby making an amicable settlement of the dispute impossible.
От лятото на 2001 г. контактите между жалбоподателя, гвинейските власти и Комисията намаляват.
From the summer of 2001, there was reduced contact between the applicant, the Guinean authorities and the Commission.
Жалбоподателят се оплаква, че няма достъп до новия одиторски доклад, изготвен през 2002 г. от същото дружество.
The applicant complained that it did not have access to a new audit report drawn up in 2002 by the same firm.
В писмо от 24 юли 2003 г., адресирано до жалбоподателя, Комисията изразява съжаление, че не е успяла да убеди националния разпоредител да вземе офи -циално становище относно решаването на спора, тъй като същият счита, че до разрешаването му по съдебен път следва да се прибегне само като последна мярка.
By letter of 24 July 2003 addressed to the applicant, the Commission expressed its regret that it had not succeeded in persuading the national authorising officer to adopt an official position as to the further steps to be taken in regard to the dispute, as the latter took the view that the option of legal action should be envisaged only as a last resort.
На 24 септември 2003 г. в Брюксел се провежда среща между жалбоподателя и Комисията за разрешаване на спора, но това не е постигнато.
On 24 September 2003, a meeting took place in Brussels between the applicant and the Commission for the purpose of resolving the dispute, but no solution was found.
С писмо от 24 март 2004 г., получено от жалбоподателя едва на 26 април 2004 г., ръководителят на делегацията на Комисията в Гвинея уведомява жалбоподателя за предстоящото издаване на нареждане за събиране на вземания.
By letter of 24 March 2004, received by the applicant only on 26 April 2004, the head of the Commission’s delegation in Guinea informed the applicant that a recovery order would shortly be issued.
На 21 април 2004 г., с препоръчано писмо с обратна разписка, което съдържа и писмото от 24 март 2004 г. и което следователно също е получено от жалбоподателя на 26 април 2004 г., ръководителят на делегацията на Комисията в Гвинея изпраща на жалбоподателя дебитно известие за сумата от 959 543 835 гвинейски франка (397 126,02 EUR) (наричано по-нататък „обжалвания акт“), като определя за падеж 25 май 2004 г.
On 21 April 2004, by registered letter with acknowledgement of receipt, in an envelope also containing the letter of 24 March 2004, which was thus also received by the applicant on 26 April 2004, the head of the Commission’s delegation in Guinea sent the applicant a debit note in the amount of GNF 959 543 835 (EUR 397 126.02) (the ‘contested measure’), fixing 25 May 2004 as the final date for payment.
Тъй като жалбоподателят иска някои уточнения по съдържанието на обжалвания акт, ръководителят на делегацията на Комисията в Гвинея му отговаря с писмо от 18 май 2004 г., към което прилага последния допълнителен одиторски доклад от 27 март 2002 г. и посочва, че този последен доклад не изменя по същество констатациите, направени в първия одиторски доклад, с изключение на намаляването на размера на разходите, определени като недопустими, като те са сведени до 988 314 134 гвинейски франка.
Since the applicant asked for clarifications concerning the contents of the contested measure, the head of the Commission’s delegation in Guinea replied by letter of 18 May 2004, enclosing with his reply the latest supplementary audit report, dated 27 March 2002, and stating that that report did not change the substantive findings brought out in the first audit report, with the exception of the reduction in the amount of the expenditure which has been declared ineligible, which was reduced to GNF 988 314 134.
Предвид мълчанието на жалбоподателя счетоводителят на ЕФР му изпраща напомнително писмо от 2 юли 2004 г., с което го кани да плати сумата от 959 543 835 гвинейски франка най-късно до 23 юли 2004 г.
In the absence of a reply from the applicant, the EDF accounting officer sent a reminder by letter of 2 July 2004, which called upon the applicant to pay the sum of GNF 959 543 835 by 23 July 2004 at the latest.
На 4 август 2004 г., макар че жалбоподателят вече е подал настоящата жалба, Комисията му изпраща второ напомнително писмо, като отново го кани да плати сумата, предмет на обжалвания акт, най-късно до 6 септември 2004 г.
On 4 August 2004, at a time when the applicant had already lodged the present action, the Commission sent it a second reminder once again calling on it to pay the amount mentioned in the contested measure by 6 September 2004 at the latest.
На 9 юни 2005 г., след като жалбоподателят не заплаща сумата, предмет на обжалвания акт, Комисията му изпраща официално уведомително писмо.
On 9 June 2005, since the applicant had not paid the amount mentioned in the contested measure, the Commission sent it a letter of formal notice.
На 20 юни 2005 г. жалбоподателят отговаря на официалното уведомително писмо, посочвайки че е уместно да се изчака изхода от производството по настоящата жалба.
On 20 June 2005, the applicant replied to the letter of formal notice to the effect that, in its view, it was best to await the outcome of the present action.
На 23 юни 2004 г. жалбоподателят подава настоящата жалба в секретариата на Първоинстанционния съд.
By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 23 June 2004, the applicant brought the present action.
С отделна молба, подадена в секретариата на Първоинстанционния съд на 30 септември 2004 г., Комисията прави възражение за недопустимост по член 114 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд.
By a separate document lodged at the Court Registry on 30 September 2004, the Commission raised an objection of inadmissibility under Article 114 of the Court’s Rules of Procedure.
Жалбоподателят представя своето становище по това възражение на 25 октомври 2004 г.
The applicant filed its observations on that objection on 25 October 2004.
С определение от 22 септември 2005 г.
By order of the Court of 22 September 2005, the objection was joined to the substance and costs were reserved.
Въз основа на доклад на съдията докладчик Първоинстанционният съд (четвърти състав) решава да открие устната фаза от производството.
On hearing the report of the Judge-Rapporteur, the Court (Fourth Chamber) decided to open the oral procedure.
Страните са изслушани по време на устните състезания и са отговорили на поставените от Първоинстанционния съд въпроси в съдебното заседание от 6 юни 2007 г.
The parties presented oral argument and answered the questions put by the Court at the hearing on 6 June 2007.
— да отхвърли възражението за недопустимост,
— dismiss the objection of inadmissibility;
— да отмени обжалвания акт,
— annul the contested measure;
— да осъди Комисията да заплати съдебните разноски, включително и в случай че жалбата бъде отхвърлена като недопустима.
— order the Commission to pay the costs, even if the action is dismissed as being inadmissible.
— да отхвърли жалбата като недопустима или, при условията на евентуалност, като неоснователна,
— dismiss the action as inadmissible or, in the alternative, as being without foundation;
Комисията поддържа, че настоящата жалба е недопустима, тъй като обжалваният акт не може да бъде счетен за акт, който подлежи на обжалване по смисъла на член 230 ЕО.
The Commission contends that the present application is inadmissible inasmuch as the contested measure cannot be regarded as an act amenable to challenge under Article 230 EC.
Всъщност обжалваният акт представлявал подготвителен акт по отношение на евентуално съдебно производство или на приемането на решение въз основа на член 256 ЕО.
The contested measure is a preparatory measure with a view to possible contentious proceedings or the adoption of a decision under Article 256 EC.
Според Комисията обжалваният акт е акт, който предхожда евентуалното приемане на решение за образуване на съдебно производство и поради това не представлява акт, който произвежда правно действие, което може да засегне интересите на жалбоподателя, като измени съществено правното му положение.
In the Commission’s view, the contested measure is an act preceding the possible adoption of a decision to initiate contentious proceedings and is therefore not a measure which produces legal effects capable of affecting the interests of the applicant by bringing about a distinct change in its legal position.
Комисията твърди, че дебитното известие е „последно предупреждение преди преминаване към следващия етап“.
The Commission states that a debit note is ‘a final warning before proceeding to the next step’.
То представлявало предоставена на длъжника информация, както било посочено в член 78, параграф 3 от Регламент (ЕО, Евратом) № 2342/2002 на Комисията от 23 декември 2002 година относно определянето на подробни правила за прилагането на Регламент (ЕО, Евратом) № 1605/2002 на Съвета относно Финансовия регламент, приложим към общия бюджет на Европейските общности (ОВ L 357, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 4, стр. 3).
It constitutes information given to the debtor as provided for in Article 78(3) of Commission Regulation (EC, Euratom) No 2342/2002 of 23 December 2002 laying down detailed rules for the implementation of Council Regulation (EC, Euratom) No 1605/2002 on the Financial Regulation applicable to the general budget of the European Communities (OJ 2002 L 357, p. 1).
В това отношение Комисията изтъква, че в конкретния случай тя все още би могла да изпрати едно последно искане до националния разпоредител, който да вземе решение във връзка със спора с жалбоподателя.
The Commission points out in that regard that, in the present case, it could still send a final request to the national authorising officer to decide what is to be done next in the dispute with the applicant.
На настоящия етап от процедурата по преписката обаче Комисията все още не била решила какви действия да предприеме в качеството си на гарант на финансовите интереси на ЕФР.
However, as things stand at the moment, the Commission has not decided what step to take next in the dispute in its capacity as guarantor of the financial interests of the EDF.
Така Комисията обяснява, че нейното окончателно решение евентуално би могло да бъде решение по член 256 ЕО, решение за прихващане или решение за сезиране на компетентните юрисдикции в приложение на член 46, параграф 2 от Регламента за деветия ЕФР.
Thus, the Commission explains that its definitive decision could possibly be a decision adopted under Article 256 EC, a compensatory decision or a decision under Article 46(2) of the Ninth EDF Regulation to bring an action before the courts having jurisdiction in the matter.
В последния случай това биха били компетентните италиански юрисдикции, тъй като доколкото не е страна по разглежданите договори, Комисията не би могла да използва предвидената в тях арбитражна процедура, към която могат да прибягнат само гвинейските власти.
In the latter case, the Italian courts would have jurisdiction because, as the Commission is not a party to the contracts at issue, it cannot have recourse to the arbitration procedure provided for in those contracts, of which the Guinean authorities alone may avail themselves.
Според Комисията ако Пръвоинстанционният съд приеме, че обжалваният акт е акт, който подлежи на обжалване по силата на член 230 ЕО, той би предопределил нейното окончателно решение, което би могло да не бъде прието изобщо, ако националният разпоредител предприеме действия преди нея.
The Commission argues that if the Court should take the view that the contested measure is an act which may be the subject of an action under Article 230 EC, it would anticipate the Commission’s definitive decision, which may never be adopted if the national authorising officer were to act before the Commission does so.
Комисията оспорва становището на жалбоподателя, че обжалваният акт бил същинско решение, тъй като на първо място, ставало въпрос за прилагане на член 44, параграф 2 от Регламента за деветия ЕФР, на второ място, изпълнителната сила на това „решение“ се потвърждавала от формулировката му и на трето място, второто напомнително писмо подкрепяло този анализ и следователно тези писма произвеждали правно действие по отношение на жалбоподателя, което би могло да увреди неговите интереси и да измени правното му положение по смисъла на практиката на Съда.
The Commission disagrees with the applicant’s observations that the contested measure is a genuine decision on the grounds, first, that it constitutes an application of Article 44(2) of the Ninth EDF Regulation, second, that the enforceability of that ‘decision’ is confirmed by the terms thereof and, third, that the second reminder confirms that analysis and that, consequently, those letters produce legal effects in regard to the applicant capable of adversely affecting its interests and of bringing about a change in its legal position within the meaning of the caselaw of the Court of Justice.
Комисията изтъква, че съгласно член 44, параграф 2 от Регламента за деветия ЕФР „[тя] може официално да установи една сума като вземане на лица, различни от държавите, посредством решение, което представлява изпълнително основание при условията, предвидени в член 256 от Договора“.
The Commission contends that, in accordance with Article 44(2) of the Ninth EDF Regulation, ‘[it] may formally establish an amount as being receivable from persons other than States by means of a decision which shall be enforceable under the same conditions as laid down in Article 256 [EC]’.
От това следвало, че нито обжалваният акт, нито което и да е друго писмо, адресирано впоследствие до жалбоподателя, представлявали изпълнително основание по смисъла на член 256 ЕО.
It follows that neither the contested measure nor any other letter sent to the applicant at a later date constitutes an enforceable measure for the purposes of Article 256 EC.
Освен това според Комисията посочените писма по никакъв начин не представляват упражняване на властническите ѝ правомощия, поради което не могат да имат изпълнителна сила.
In addition, according to the Commission, those letters do not in any way constitute an exercise of its public-law powers, with the result that they cannot be enforceable.
Комисията счита, че формулировката, която е използвана във второто напомнително писмо, изпратено на жалбоподателя на 4 август 2004 г., а именно „При липсата на информация от Ваша страна Комисията ще пристъпи с всички законни средства към процедура по принудително изпълнение спрямо Вас както по отношение на главницата, така и по отношение на лихвите“, има за цел единствено да препрати към изпълнителната фаза.
The Commission considers that the only purpose of the form of words which it used in its second reminder, dated 4 August 2004, namely, the words ‘[i]f the Commission does not hear from you, it will continue the enforcement procedure against you by any means offered by the law in regard both to principal and interest’, is to refer to the enforcement phase.
Така според Комисията използването при такава формулировка на бъдещото време „ще пристъпи“ означава, че все още няма решение по смисъла на член 249 ЕО.
Thus, in the Commission’s view, the use of the future ‘will continue’ in such a form of words means that a decision within the terms of Article 249 EC has not yet been adopted.
От горепосочените писма следвало, че Комисията може да приеме решение по член 256 ЕО едва на един по-късен етап.
It is clear from the abovementioned letters that the Commission could adopt a decision under Article 256 EC only at a later stage.
Комисията изтъква, че във всички случаи, в рамките на правния режим на ЕФР обикновено националният разпоредител — отделен субект със собствени правомощия — пристъпва към събирането.
The Commission contends that, in any event, within the legal framework of the EDF, it is normally the national authorising officer, who is a distinct person and has his own authority, who carries out recoveries.
В конкретния случай Комисията вярвала в това отношение, че в рамките на тясното сътрудничество, установено с режима на Конвенцията от Ломе IV, националният разпоредител щял отново да изпълни задачите си в тази област.
In this case, the Commission is still confident that, within the framework of the close cooperation instituted by the Lomé IV Convention, the national authorising officer will once again perform his duties in this matter.
Комисията подчертава, че фактът, че е изпратила на жалбоподателя две напомнителни писма и едно официално уведомително писмо, след като му била изпратила обжалвания акт, потвърждава, че последният не може да се разглежда като окончателно решение, което подлежи на обжалване.
The Commission points out that the fact that it sent to the applicant two reminders and a letter of formal notice after sending it the contested measure confirms that the latter could not be interpreted as being a final decision amenable to review.
Освен това Комисията напомня, че към момента на настъпване на фактите решенията по член 256 ЕО са приети от нея в качеството ѝ на колективен орган и при спазването на специална процедура и те са различни по характер от писмата, изпратени на жалбоподателя в рамките на подготвителната фаза на събирането.
Furthermore, the Commission points out that, at the time at which the facts occurred, decisions based on Article 256 EC were adopted by the Commission as a collegiate authority, in accordance with a special procedure, and differed in their presentation from the letters sent to the applicant in the framework of the preparatory phase of recovery.
Комисията счита, че в настоящия случай обжалваният акт, както и двете напомнителни писма и официалното уведомително писмо представляват актове, които се вписват в подготвителната фаза на събирането, които не представляват упражняване на властническите правомощия на Комисията и които следователно не подлежат на обжалване по смисъла на член 230 ЕО.
The Commission takes the view that the contested measure, like the two reminders and the letter of formal notice, constitute, in this case, measures which form part of the preparatory phase of recovery, which do not constitute an exercise of the Commission’s public-law powers and which are not, therefore, actionable decisions for the purposes of Article 230 EC.
Така при липсата на окончателна позиция все още не било пристъпено към изпълнителната фаза на събирането.
Thus, in the absence of the adoption of a definitive position, the enforcement phase of the recovery process has not been reached.
Жалбоподателят изтъква, че повдигнатото от Комисията възражение за недопустимост трябва да бъде отхвърлено, тъй като обжалваният акт е окончателен и представлява същинско формално решение, което има изпълнителна сила в съответствие с разпоредбите на член 256 ЕО.
The applicant claims that the objection of inadmissibility raised by the Commission should be rejected since the contested measure amounts to a definitive act, a genuine formal decision which is enforceable in accordance with the provisions of Article 256 EC.
Това заключение се потвърждавало от самия текст на обжалвания акт, в който се уточнява, че „[при] липса на плащане на падежа Комисията […] си запазва правото да използва предварително предоставените финансови гаранции и евентуално да пристъпи към принудително изпълнение в съответствие с член 256 ЕО“.
That conclusion, it argues, is reinforced by the very wording which constitutes the contested measure, in which it is stated that ‘[in] the absence of payment by the date fixed, the Commission … reserves the right to execute any financial guarantee previously provided and, if necessary, to proceed to enforcement in accordance with Article 256 [EC]’.
Всъщност ставало въпрос тъкмо за заплаха при липса на плащане да се пристъпи направо към принудително изпълнение.
That is clearly a threat to proceed directly to enforcement if payment was not made.
Жалбоподателят подчертава, че този извод се потвърждава и от „призовката“, която му е изпратена с препоръчаното писмо с обратна разписка от 4 август 2004 г., въпреки че настоящата жалба вече е подадена, и с която Комисията отново му нарежда да заплати сума в размер на 959 543 835 гвинейски франка, като посочва, че при липса на плащане тя „ще пристъпи с всички законни средства към принудително изпълнение спрямо [него] както по отношение на главницата, така и по отношение на лихвите“.
The applicant points out that that conclusion is further confirmed by the ‘summons’ sent to it by the registered letter, with acknowledgement of receipt, of 4 August 2004, after the present action had been lodged, in which the Commission once again called upon it to pay the amount of GNF 959 543 835, stating that if payment were not made, ‘it [would] continue the enforcement procedure against [the applicant] by any means offered by the law in regard both to principal and interest’.
Жалбоподателят поддържа, че използваната в обжалвания акт формулировка не води до объркване, тъй като по негово мнение тя се позовава на предприемането на мерки за принудително изпълнение, без да е необходимо приемането на други евентуално окончателни актове.
The applicant claims that the form of words used in the contested measure does not give rise to confusion because, in its view, it refers to the initiation of enforcement measures without there being any need to adopt other measures which might be regarded as final.
Следователно това решение цели да породи задължително правно действие.
Consequently, that measure produces binding legal effects.
Жалбподателят счита, че Комисията смесва понятието „изпълнителна сила“ на даден акт с понятието „принудително изпълнение“.
The applicant takes the view that the Commission is confusing the ‘enforceability’ of a measure and an ‘enforcement’ measure.