natgillin/translations-raw huggingface dataset:
С решение от 30 януари 2004 г. College изменя едно от решенията си от 23 януари 2004 г., като определя 30 януари 2004 г. за датата, от която започва да поражда действие отнемането на едно от разглежданите разрешения.
By decision of 30 January 2004, the CTB amended one of its decisions of 23 January 2004, to the effect that the withdrawal of one of the authorisations at issue was to take effect on 30 January 2004.
Освен това на 28 януари 2004 г. Agrichem подава молба за постановяване на временни мерки пред съдията по обезпечителното производство на College van Beroep voor het bedrijfsleven.
On 28 January 2004, Agrichem also brought an action for interim measures before the President of the College van Beroep voor het bedrijfsleven.
С решение от 20 февруари 2004 г. последният уважава посочената молба и спира изпълнението на решенията на College от 23 януари 2004 г. за период от шест седмици.
By decision of 20 February 2004, the latter granted interim relief and suspended the decisions of the CTB of 23 January 2004 for six weeks.
След като Agrichem, както и Feinchemie и Bayer, последните в качеството на трети заинтересовани лица, са изслушани от Adviescommissie voor de bezwaarschriften (съвещателна комисия по жалбите) на College, с решение от 19 ноември 2004 г. последният отменя отнемането на седемте разглеждани разрешения, по съображение че нито Директива 2002/37, нито Директива 91/414 го оправомощават при преразглеждането на действащите разрешения съгласно член 4, параграф 1 от Директива 2002/37 да изисква пълна документация по приложение II в подкрепа на тези разрешения.
After Agrichem — as well as Feinchemie and Bayer, in their capacity as interested third parties — had been heard by the CTB’s Adviescommissie voor de bezwaarschriften (Consultative committee for complaints), the CTB, by decision of 19 November 2004, revoked the withdrawal of the seven authorisations at issue, on the ground that neither Directive 2002/37 nor Directive 91/414 gives it the power to require — for the purposes of the review, in accordance with Article 4(1) of Directive 2002/37, of existing authorisations — an Annex II dossier to back up such authorisations.
На 23 декември 2004 г. Feinchemie и Bayer подават жалба пред College van Beroep voor het bedrijfsleven срещу последното решение на College.
On 23 December 2004, Feinchemie and Bayer appealed against the CTB’s decision of 19 November 2004 to the College van Beroep voor het bedrijfsleven.
Те смятат, че от член 13, параграфи 1 и 3 от Директива 91/414 произтича, че притежател на разрешение за продукт за растителна защита, който същевременно не е извършил нотификация относно съдържащото се в този продукт активно вещество, включено в приложение I към тази директива, трябва да разполага с документация по приложение II или да има достъп до нея и че през период от пет години, считано от включването на етофумезата в приложение I към тази директива, данните, представени от съответните нотификатори в документацията по приложение II, не могат да бъдат използвани от трети лица или за нуждите на такива лица без разрешението на нотификаторите.
They submit that it is apparent from Article 13(1) and (3) of Directive 91/414 that the holder of an authorisation for a plant protection product who is not at the same time a notifier of the active substance included in Annex I to that directive which is contained in the product must hold, or have access to, an Annex II dossier and that, for a period of five years following the inclusion of ethofumesate in Annex I to that directive, the data submitted by the notifiers concerned in the Annex II dossier cannot, without the consent of those notifiers, be used by third parties or for the benefit of third parties.
Според тези предприятия, доколкото към 1 септември 2003 г. Agrichem не разполага с документация по приложение II и освен това няма достъп до подобна документация, съществуващите разрешения за съдържащи активното вещество етофумезат продукти за растителна защита, пуснати на пазара от последното предприятие, трябва да бъдат отнети.
According to those undertakings, in so far as, on 1 September 2003, Agrichem did not hold, or have access to, an Annex II dossier, the existing authorisations for plant protection products containing the active substance ethofumesate marketed by Agrichem had to be withdrawn.
В това отношение препращащата юрисдикция отбелязва на първо място, че съществуват различни равнища на контрол върху разрешенията за пускане на пазара на продуктите за растителна защита, като тези равнища са предвидени в член 4, параграфи 1 и 2 от Директива 2002/37.
In that respect, the national court observes, first, that paragraphs 1 and 2 of Article 4 of Directive 2002/37 provide for different levels of review of authorisations to place plant protection products on the market.
На второ място тя посочва, че срокът за преразглеждане, предвиден в параграф 1 от този член, е значително
Second, the national court points out that the deadline for the review provided for in Article 4(1) is significantly shorter than
FEINCHEMIE SCHWEBDA И BAYER CROPSCIENCE по-кратък от срока за преоценка съгласно параграф 2 от посочения член.
FEINCHEMIE SCHWEBDA AND BAYER CROPSCIENCE the deadline for the re-evaluation under Article 4(2).
На трето място юрисдикцията подчертава, че от самия текст на тези разпоредби произтича, че единствено при преоценката на действащите разрешения за пускане на пазара е необходимо на компетентните органи да се представи документация по приложение II и документация по приложение III.
Third, the national court states that the very wording of those provisions shows that it is only in the context of the re-evaluation of existing authorisations to place plant protection products on the market that the competent authorities must be provided with an Annex II dossier and an Annex III dossier.
На последно място, що се отнася до доводите, изтъкнати от Feinchemie и Bayer относно поверителността на информацията, съобщавана в хода на процедурата за включване на активно вещество в приложение I към Директива 91/414, препращащата юрисдикция припомня, че не е установено дали College е основал обжалваното решение на информацията, съдържаща се в представената от тези дружества документация по приложение II, и смята, че съществуват съмнения относно това дали притежателите на действащо разрешение, издадено по силата на член 8, параграф 2 от Директива 91/414 и преразгледано на основание член 4, параграф 1 от Директива 2002/37, трябва да бъдат приети за заявители на разрешение по смисъла на член 13, параграф 3 от Директива 91/414.
Finally, as regards the arguments submitted by Feinchemie and Bayer in relation to the confidentiality of information produced in the course of the procedure for inclusion of an active substance in Annex I to Directive 91/414, the national court states that it has not been shown that the CTB based the contested decision on information contained in the Annex II dossier submitted by those undertakings and queries whether the holders of an existing authorisation, issued pursuant to Article 8(2) of Directive 91/414 and reviewed under Article 4(1) of Directive 2002/37, are to be regarded as applicants for authorisation within the meaning of Article 13(3) of Directive 91/414.
Следователно препращащата юрисдикция приема, че вероятно при преразглеждане на разрешение на основание член 4, параграф 1 от Директива 2002/37 College не е длъжен да проверява дали притежателят на разглежданите в главното производство разрешения действително разполага с документация по приложение II или дали има достъп до подобна документация, нито да отнеме посочените разрешения, в случай че тези условия не са изпълнени от посочения притежател.
Consequently, the national court considers it likely that the CTB was not required, in the context of a review of an authorisation under Article 4(1) of Directive 2002/37, to check that the holder of the authorisations at issue in the main proceedings was indeed in possession of an Annex II dossier, or had access to such a dossier, or, if the holder did not fulfil those conditions, to withdraw the authorisations.
При все това тя смята, че тълкуването, което следва да се даде на член 4, параграф 1 от Директива 2002/37, не е толкова очевидно, че да се отстрани всякакво разумно съмнение.
However, the national court maintains that the interpretation to be given to Article 4(1) of Directive 2002/37 is not so obvious as to leave no room for reasonable doubt.
При тези условия College van Beroep voor het bedrijfsleven решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
It was in those circumstances that the College van Beroep voor het bedrijfsleven decided to stay proceedings and to refer the following question to the Court of Justice for a preliminary ruling:
„Трябва ли член 4, параграф 1 от Директива 2002/37 да се тълкува в смисъл, че не задължава държавитечленки да прекратят преди 1 септември 2003 г.
‘Must Article 4(1) of Directive 2002/37/EC be interpreted as meaning that that provision does not require Member States to terminate the authorisation of a plant
По молбата за възобновяване на устната фаза на производството
The request that the oral procedure be reopened
С писмо от 7 декември 2007 г. Feinchemie и Bayer молят Съда да разпореди възобновяване на устната фаза на производството в приложение на член 61 от Процедурния правилник, по съображение че заключението на генералния адвокат било основано на факти и доводи, които не били или не е могло да бъдат разисквани от страните.
By letter of 7 December 2007, Feinchemie and Bayer asked the Court to order the reopening of the oral procedure pursuant to Article 61 of the Rules of Procedure, on the ground that the Advocate General’s Opinion was based on facts and arguments which were not and could not have been debated between the parties.
На първо място, съгласно точки 85—88 от посоченото заключение разпоредбите относно свободната конкуренция били от основно значение при разглеждането на преюдициалния въпрос.
First, according to points 85 to 88 of the Opinion, the competition rules are essential to the analysis of the question referred for a preliminary ruling.
Страните обаче никога не са изразявали становища по този въпрос.
However, the parties have never exchanged views on this point.
В допълнение Feinchemie смята, че, като предлага да не се прилагат разпоредбите на Директива 91/414 относно защитата на данните на притежателите на съществуващи разрешения, заключението на генералния адвокат противоречало именно на правните норми в областта на конкуренция.
In addition, Feinchemie submits that, by proposing that the provisions concerning data protection laid down in Directive 91/414 should not be applied to holders of existing authorisations, the Advocate General’s Opinion actually runs counter to the competition rules.
На второ място, в точка 95 от заключението си генералният адвокат изобщо не взел предвид разликата, съществуваща между защитата на данните и поверителността на данните в дадена документация, което представлявало нова гледна точка, която също не била разисквана от страните.
Second, in point 95 of her Opinion, the Advocate General takes no account of the difference between data protection and the confidentiality of information in a dossier, which constitutes a new position which has also not been debated between the parties.
На трето и последно място, Feinchemie и Bayer твърдят, че от точка 97 от посоченото заключение е видно, че становището на генералния адвокат е основано на явно неправилно тълкуване на Директива 91/414.
Third, and lastly, Feinchemie and Bayer submit that point 97 of the Opinion shows that the view put forward by the Advocate General is based on a manifestly incorrect interpretation of Directive 91/414.
От друга страна, по силата на член 222, втора алинея ЕО задължение на генералния адвокат е, като действа напълно безпристрастно и независимо, да изразява в открито заседание мотивирано становище по делата, които съгласно Статута на Съда изискват неговата намеса.
Second, pursuant to the second paragraph of Article 222 EC, it is the duty of the Advocate General, acting with complete impartiality and independence, to make, in open court, reasoned submissions on cases which, in accordance with the Statute of the Court of Justice, require the Advocate General’s involvement.
При изпълнението на тази задача той може, ако е необходимо, да анализира преюдициалното запитване, като го постави в контекст, по-широк от контекста, строго определен от препращащата юрисдикция или от страните в главното производство.
In carrying out that task, the Advocate General may, where appropriate, analyse a reference for a preliminary ruling by placing it in a context broader than that strictly defined by the national court or the parties to the main proceedings.
Като се има предвид, че Съдът не е обвързан нито от заключението на генералния адвокат, нито от мотивите, въз основа на които той достига до него, не е необходимо да се възобновява устната фаза на производството съгласно член 61 от Процедурния правилник всеки път, когато генералният адвокат повдигне правен въпрос, по който страните не са изразили становища.
Given that the Court is not bound either by the Advocate General’s Opinion or by the reasoning which led to that view to be formed, it is not necessary to reopen the oral procedure, pursuant to Article 61 of the Rules of Procedure, every time the Advocate General raises a point of law that has not been debated by the parties.
В конкретния случай Съдът смята, че делото е достатъчно изяснено, за да се постанови решение, и че няма нужда делото да се решава въз основа на доводи, които не са разисквани от страните, поради което решава, че молбата за възобновяване на устната фаза на производството не следва да бъде уважена.
In the present case, since the Court considers that it has sufficient information for a ruling and the case does not have to be dealt with on the basis of arguments which have not been debated between the parties, there is no need to allow the request for the reopening of the oral procedure.
С въпроса си препращащата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 4, параграф 1 от Директива 2002/37 трябва да се тълкува в смисъл,
By its question, the national court asks, essentially, whether Article 4(1) of Directive 2002/37 must be interpreted as not requiring Member States to terminate, before
РЕШЕНИЕ ОТ 22.5.2008 г. — ДЕЛО C-361/06 че не задължава държавитечленки да прекратят преди 1 септември 2003 г. действието на съществуващо разрешение за съдържащ етофумезат продукт за растителна защита, с мотив че с оглед на преразглеждането на това разрешение притежателят му не разполага с документация по приложение II или няма достъп до подобна документация.
1 September 2003, an existing authorisation of a plant protection product containing ethofumesate on the ground that, for the purposes of the review of that authorisation, the holder of the authorisation does not hold, or have access to, an Annex II dossier.
Представените пред Съда становища
Observations submitted to the Court
Feinchemie и Bayer, нидерландското и белгийското правителство, както и Комисията, предлагат на поставения въпрос да се отговори отрицателно.
Feinchemie and Bayer — as well as the Governments of the Netherlands and Belgium, and the Commission — maintain that the question referred should be answered in the negative.
Те поддържат, че притежателите на предходни съществуващи разрешения са длъжни да разполагат с документация по приложение II от момента на включване на активното вещество в приложение I към Директива 91/414.
They submit that the holders of existing previous authorisations must be in possession of an Annex II dossier from the moment the active substance is included in Annex I to Directive 91/414.
Макар член 4, параграф 1 от Директива 2002/37 да не го предвижда изрично, задължението на държавитечленки да прекратят преди 1 септември 2003 г. действието на предходните съществуващи разрешения за съдържащи етофумезат продукти произтичало от целите, общата структура и правилата на Директива 91/414.
Even though Article 4(1) of Directive 2002/37 does not so expressly provide, the obligation imposed on Member States to terminate, before 1 September 2003, existing previous authorisations for plant protection products containing ethofumesate flows from the purpose, the general scheme and the rules of Directive 91/414.
Впрочем Комисията смята, че срокът, предвиден в член 4, параграф 1 от Директива 2002/37, е свързан с представянето на документация по приложение II, а срокът, предвиден в параграф 2 от същия член — с преоценката на продукт за растителна защита въз основа на документация по приложение III, доколкото подготвянето на последната документация изисквало повече време от подготвянето на първата.
The Commission submits moreover that the deadline laid down in Article 4(1) of Directive 2002/37 relates to the submission of an Annex II dossier, whereas the deadline laid down in Article 4(2) of that directive relates to the re-evaluation of a plant protection product on the basis of an Annex III dossier, in so far as compiling an Annex III dossier requires more time than compiling an Annex II dossier.
Като се има предвид, че член 13, параграф 3, буква г) от Директива 91/414 по принцип забранявал на държавитечленки да използват информацията, предоставена в подкрепа на заявление за включване на активно вещество в приложение I към тази директива, а именно посочените в приложение II към нея данни, в полза на други заявители през период от пет години, считано от датата, на която поражда действие решението за включване на съответното активно вещество, тези държавичленки трябвало да се уверят, че притежателите на съществуващи разрешения разполагат и с документация по приложение II или че имат достъп до такава документация.
Since Article 13(3)(d) of Directive 91/414 generally precludes the Member States from using information submitted in support of an application for inclusion of an active substance in Annex I to the directive — that is to say, the information referred to in Annex II to the directive — for the benefit of other applicants for a period of five years from the date on which the decision to include the active substance concerned took effect, those Member States must check that the holders of existing authorisations also hold, or have access to, an Annex II dossier.
В този смисъл член 13, параграф 6 от Директива 91/414 разрешавал на държавитечленки да продължат да прилагат предходните национални правила относно изискванията в областта на информацията, доколкото съответните вещества не са включени в приложение I към тази директива.
Accordingly, Article 13(6) of Directive 91/414 authorises the Member States to continue to apply previous national rules concerning data requirements so long as the substances concerned are not included in Annex I to that directive.
От посоченото следвало, че от момента на включването на определено активно вещество в това приложение преходните разпоредби на посочената директива вече не били приложими за съответното активно вещество, както и за съдържащите това вещество продукти за растителна защита, и че за последните трябвало да се прилага режимът, предвиден в параграф 1 от същия член.
It follows that, as soon as an active substance is included in that annex, the transitional measures under that directive cease to be applicable to the active substance in question, or to plant protection products containing that active substance, and the rules laid down in Article 13(1) then apply.
По-конкретно заявленията за разрешаване на продукт за растителна защита трябвало да бъдат придружени от документация по приложение II и документация по приложение III.
Specifically, applications for authorisation of a plant protection product must be accompanied by an Annex II and an Annex III dossier.
Feinchemie и Bayer, както и Комисията, поддържат, че застъпеното от тях тълкуване на Директива 91/414 и Директива 2002/37 се потвърждава от формулировката на последващите директиви за включване на активни вещества в приложение I към Директива 91/414 като Директива 2005/53/ЕО на Комисията от 16 септември 2005 година за изменение на Директива 91/414 (ОВ L 241, стр. 51; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 65, стр.
Feinchemie and Bayer and the Commission submit that their interpretation of Directives 91/414 and 2002/37 is confirmed by the wording of subsequent directives concerning the inclusion of an active substance in Annex I to Directive 91/414, such as Commission Directive 2005/53/EC of 16 September 2005 amending Council Directive 91/414 (OJ 2005 L 241, p.
250), чието съображение 11 гласи:
51), which states in the 11th recital in the preamble thereto:
„Натрупаният опит от предишните включвания в приложение I към Директива 91/414/ЕИО на активни вещества, които са оценени в рамките на Регламент (ЕИО) № 3600/92, е показал, че могат да възникнат трудности при тълкуването на задълженията на притежателите на действащи разрешения във връзка с достъпа до информация.
‘The experience gained from previous inclusions in Annex I to Directive 91/414 of active substances assessed in the framework of Regulation No 3600/92 has shown that difficulties can arise in interpreting the duties of holders of existing authorisations in relation to access to data.
За да се избегнат допълнителни затруднения, следователно се явява необходимо да се уточнят задълженията на държавитечленки, особено задължението да се потвърди, че притежателят на разрешение позволява достъпа до досие, като по този начин изпълнява изискванията на споменатата директива [да се чете: „притежателят на разрешение е доказал, че има достъп до досие, отговарящо на изискванията на приложение II към споменатата директива“]. […]“
In order to avoid further difficulties it therefore appears necessary to clarify the duties of the Member States, especially the duty to verify that the holder of an authorisation demonstrates access to a dossier satisfying the requirements of Annex II to that Directive…’.
Що се отнася до Agrichem, то предлага на поставения въпрос да се отговори утвърдително.
Agrichem, for its part, contends that the question referred should be answered in the affirmative.
Всъщност от ясните разпоредби на член 4, параграф 1 от Директива 2002/37 било видно, че на етапа на преразглеждането разрешенията за съдържащите етофумезат продукти за растителна защита трябвало да отговарят само на условията, посочени за това активно вещество в приложение I към Директива 91/414.
The clear provisions of Article 4(1) of Directive 2002/37 show that, at the review stage, authorisations of plant protection products containing ethofumesate only have to fulfil the conditions for that active substance laid down in Annex I to Directive 91/414.
По-дългият срок, предвиден в член 4, параграф 2 от Директива 2002/37, се обосновавал с времето, необходимо за подготвянето на
The longer period allowed under Article 4(2) of Direct - ive 2002/37 is justified by the time required for the compilation of an Annex III dossier. The period allowed under Article 4(1) of Directive 2002/37 cannot therefore
Ето защо срокът, предвиден в член 4, параграф 1 от Директива 2002/37, не можел да се счита за достатъчен за подготвянето на документация по приложение II или по приложение III.
Agrichem also contends that, if it were necessary to submit such a complete dossier already at the stage of the review, in the light of Annex I to Directive 91/414, of authorisations to place on the market plant protection products containing ethofumesate as an active substance, there would be no difference between the two types of examination provided for, respectively, in paragraphs 1 and 2 of Article 4 of Directive 2002/37.
В допълнение това тълкуване на посочения член 4, параграф 1 не можело да бъде поставено под съмнение от разпоредбите на Директива 91/414, като се има предвид, че спрямо нея Директива 2002/37 се явява lex specialis.
In addition, that interpretation of Article 4(1) cannot be called into question by the provisions of Directive 91/414, given that, in relation to Directive 91/414, Directive 2002/37 is a lex specialis.
Отговор на Съда
Findings of the Court