natgillin/translations-raw huggingface dataset:
При тези условия единен корекционен коефициент за дадена страна може да представлява подходящ индикатор за отразяване, по необходимост приблизително, на жизнения стандарт в рамките на дадена държавачленка.
Under those circumstances, a single correction coefficient per country can constitute an appropriate indicator to reflect, in a necessarily approximate way, the cost of living in a Member State.
По отношение на метода, който трябва да бъде избран за изчисляването на такъв единен корекционен коефициент за дадена страна, е безспорно, както посочва генералният адвокат в точки 69 и 70 от своето заключение, че независимо от избраната система, тя може най-много да представлява разумна
With regard to the method to be chosen for the calculation of such a single correction coefficient per country, it is common ground, as the Advocate General pointed out in points 69 and 70 of his Opinion, that, whatever system is chosen, it can at best constitute a reasonable approximation of the actual cost of living of each former
Като се има предвид по необходимост приблизителния характер на единния корекционен коефициент за дадена страна, целта да се гарантира определена еквивалентност на покупателна способност между бившите длъжностни лица, пребиваващи в различни държавичленки, всъщност трябва да се счита за изпълнена, доколкото този единен корекционен коефициент се определя според критерии, които гарантират неговата представителност.
Given the necessarily approximate nature of a single correction coefficient per country, it must be considered that the goal of ensuring a certain parity of purchasing power among former officials residing in the various Member States has been attained, to the extent that the single correction coefficient is determined according to criteria which ensure that it is representative.
Безспорно е обаче, че методът „страна“ отразява жизнения стандарт в рамките на дадена държава поне по толкова представителен начин, колкото методът „столица“.
It is undeniable that the ‘country method’ reflects the cost of living in a State in a manner that is at least as representative as the ‘capital method’.
Следователно доколкото методът „страна“ представлява подходящ начин за изчисляване, с който в рамките на възможното се гарантира еквивалентност на покупателната способност между пенсионерите, Първоинстанционният съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, като е постановил, че като заменя метода „столица“ с метода „страна“ с цел определяне на корекционните коефициенти в рамките на преходната пенсионна схема, общностният законодател не е нарушил принципа на равно третиране.
Since the ‘country method’ is therefore an appropriate method of calculation for the purpose of ensuring, as far as possible, equality of purchasing power for all pensioners, the Court of First Instance did not err in law in holding that the Community legislature had not infringed the principle of equal treatment by substituting the ‘country method’ for the ‘capital method’ for the purpose of determining correction coefficients in the transitional pension arrangements.
По отношение на критиките, отправени от жалбоподателя срещу точка 105 от обжалваното съдебно решение, следва да се заключи, че те са неоснователни.
The appellant’s criticisms of paragraph 105 of the judgment under appeal must be regarded as unfounded.
От мотивите, изложени в точки 99—104 от обжалваното съдебно решение произтича, че, противно на поддържаното от жалбоподателя, Първоинстанционният съд в действителност е отговорил отрицателно на въпроса дали новият метод за определяне на корекционните коефициенти представлява произволно или явно неподходящо разграничаване с оглед на преследваната цел.
It is clear from the reasoning set out at paragraphs 99 to 104 of the judgment under appeal that, contrary to the appellant’s argument, the Court of First Instance gave a negative answer to the question whether the new method of determining correction coefficients constitutes an arbitrary or manifestly inappropriate differentiation in the light of the objective to be achieved.
Така Първоинстанционният съд по никакъв начин не поддържа, че единственото ограничение на правомощието на законодателя се състои в съществуването на достатъчен преходен период, както предполага жалбоподателят, а напротив, поради мотиви, аналогични на изложените в точки 51—54 от настоящото решение, разглежда въпроса дали общностният законодател е нарушил принципа на равно третиране, заменяйки метода „столица“ с метода „страна“.
In so doing, it in no way held that the existence of a sufficiently long transitional period is the sole restriction on the legislature’s power, as the appellant suggests, but, on the contrary and on the basis of reasoning similar to that set out at paragraphs 51 to 54 of the present judgment, examined the question whether the Community legislature had infringed the principle of equal treatment by substituting the ‘country method’ for the ‘capital method’.
Следователно при разглеждането на оспорваната точка в нейния контекст е видно, че мотивите на Първоинстанционния съд не се основават на предпоставката, че при регламентирането на пенсионната схема общностният законодател бил обвързан от принципите на правната сигурност и на придобитите права, а не от принципа на равно третиране.
When the paragraph at issue is read in its proper context, it is therefore clear that the reasoning of the Court of First Instance is not based on the premiss that, in restructuring the pension scheme, the Community legislature was bound by the principles of legal certainty and acquired rights but not by the principle of equal treatment.
От горното следва, че първата част от единственото правно основание на жалбата, изведена от нарушаването на принципа на равно третиране и на задължението за мотивиране на общностния съд, трябва да бъде отхвърлена като неоснователна.
It follows from the foregoing that the first part of the sole ground of appeal, alleging infringement of the principle of equal treatment and the obligation to state reasons, which is binding on the Community judicature, must be rejected as unfounded.
По съображенията на Първоинстанционния съд по четвъртия довод, изведен от съществуването на дискриминация спрямо пенсионерите, пребиваващи в една от „по-малко скъпите“ държавичленки, поради въвеждането на минимален корекционен коефициент от 100 % а) Доводи на страните
The findings of the Court of First Instance concerning the fourth argument, alleging discrimination in comparison with pensioners residing in one of the ‘less expensive’ Member States on the basis of the introduction of a minimum correction coefficient of 100%
Жалбоподателят поддържа, че противно на постановеното в точки 132—135 от обжалваното съдебно решение, той доказва наличието на правен интерес.
The appellant claims that, contrary to what was held at paragraphs 132 to 135 of the judgment under appeal, he can establish an interest in bringing proceedings.
Той оспорва факта, че правен интерес може да произтича само от обогатяването на пенсионерите, пребиваващи в „по-малко скъпа“ държавачленка, във вреда на пенсионерите, пребиваващи в „скъпа“ държавачленка, като подчертава, че критиките му се основават на накърняване на „принципа на равната покупателна способност“.
He disputes that such an interest can flow only from the enrichment of pensioners living in a ‘less expensive’ Member State at the expense of pensioners residing in an ‘expensive’ Member State and states that his criticism is based on infringement of the ‘principle of equality of purchasing power’.
Дори ако се предположи, че трябва да се разгледа взаимоотношението между плащанията, направени на дадена група пенсионери, и тези, направени на друга група, то следвало да се заключи, че разходите, породени от прилагането на минимален корекционен коефициент от 100 %, се „компенсират“ с въвеждането на метода „страна“.
Even if it were necessary to consider the relationship between the benefits paid to one group of pensioners and those paid to another group, it would have to be concluded that the cost incurred in applying the minimum correction coefficient of 100% is ‘compensated for’ by the introduction of the ‘country method’.
По отношение на заключението на Първоинстанционния съд в точка 136 от обжалваното съдебно решение, че въвеждането на минимален корекционен коефициент от 100 % във всеки случай не може да бъде квалифицирано като явно произволно или неподходящо, жалбоподателят твърди, че самото позоваване на широкото правомощие на законодателя и на целта за сближаване на преходния режим с окончателния режим не може да обоснове това заключение.
With regard to the finding made by the Court of First Instance at paragraph 136 of the judgment under appeal that the introduction of a minimum correction coefficient of 100% cannot in any event be characterised as manifestly arbitrary or inappropriate, the appellant claims that the simple reference to the legislature’s wide power and to the objective of bringing the transitional arrangements into line with the definitive rules cannot justify that conclusion.
Освен това за пенсионерите, които пребивават в „по-малко скъпа“ страна, не бил установен никакъв преходен режим.
In addition, no transitional arrangements were made for pensioners residing in ‘less expensive’ countries.
Разграничаването, произтичащо от факта, че правилото, с което се въвежда минимален корекционен коефициент, предоставя на тези пенсионери възможността да се ползват от плащания, съществено надхвърлящи жизнения стандарт по местопребиваването им, не намирало обективно оправдание в естеството и характеристиките на преходния режим.
There is no objective justification in the nature or the substance of the transitional arrangements for the differentiation resulting from the fact that the introduction of a minimum correction coefficient conferred upon those pensioners benefits which substantially exceeded the cost of living in their place of residence.
Комисията и Съветът считат, че Първоинстанционният съд правилно обявява за недопустим довода на жалбоподателя.
The Commission and the Council consider that the Court of First Instance was correct in declaring the appellant’s argument inadmissible.
В тази връзка те твърдят, че дори ако Първоинстанционният съд приеме този довод за основателен, последицата за пенсионерите, пребиваващи в „по-малко скъпи“ държавичленки, би била намаляване на размера на пенсиите им, което с нищо нямало да промени положението на жалбоподателя.
They contend that, even if the Court of First Instance had considered the argument well founded, the consequence would have been a reduction in the amount of the pension paid to pensioners residing in ‘less expensive’ Member States, which would not have made any change whatsoever in the appellant’s situation.
При условията на евентуалност те поддържат, че като извършва сближаване на преходния режим с окончателния режим за голям брой държавичленки и в полза на пенсионерите, пребиваващи в „по-малко скъпи“ държавичленки, законодателят е направил последователен и подходящ избор.
In the alternative, they contend that, by aligning the transitional arrangements with the definitive rules for a large number of Member States and to the advantage of pensioners residing in ‘less expensive’ Member States, the legislature made a consistent and appropriate choice.
Съветът подчертава, че за последните не са съществували законни очаквания, които да бъдат защитавани, което обяснява факта, че по отношение на тях не са били необходими преходни мерки.
The Council points out that, for that group of pensioners, there were no legitimate expectations to be protected, which explains why no transitional measures were necessary for them.
Критиките на мотивите на обжалваното съдебно решение, с които Първоинстанционният съд отхвърля довода на жалбоподателя, изведен от дискриминация спрямо пенсионерите, пребиваващи в една от „по-малко скъпите“ държавичленки, която произтича от въвеждането на минимален корекционен коефициент от 100 %, са насочени както към съображенията на Първоинстанционния съд относно допустимостта на този довод, така и към проверката на този довод по същество.
The criticisms of the grounds on which the Court of First Instance, in the judgment under appeal, rejected the appellant’s argument alleging discrimination by comparison with pensioners residing in one of the ‘less expensive’ Member States as a result of the introduction of a minimum correction coefficient of 100% relate both to that Court’s findings on the admissibility of that argument and its examination of the substance of the argument.
Всъщност жалбоподателят иска да докаже, че противно на постановеното от Първоинстанционния съд, този довод е допустим и основателен.
In fact, the appellant is seeking to show that, contrary to what the Court of First Instance held, that argument is admissible and well founded.
Преди да се даде отговор на тези критики, следва да се разгледа възражението за недопустимост на Комисията.
Before addressing those criticisms, the objection of inadmissibility raised by the Commission must be considered.
Комисията твърди, че Първоинстанционният съд е трябвало да обяви служебно довода за недопустим, като се има предвид, че той бил изтъкнат от жалбоподателя само на етапа на репликата в рамките на първоинстанционното производство, поради което се касаело за нов довод.
The Commission contends that the Court of First Instance should have declared the argument inadmissible of its own motion, since it was put forward by the appellant for the first time only in his reply in the proceedings at first instance and is therefore a new argument.
В тази връзка е достатъчно да се установи, че както посочва генералният адвокат в точки 103 и 104 от своето заключение, въпросният довод се е съдържал, макар и само в неразгърнат вид, в изложението на жалбата, посветено на
It is sufficient to note in that regard that, as the Advocate General pointed out at points 103 and 104 of his Opinion, the argument in question appeared, albeit in embryonic form, in the part of the application alleging misuse of powers and
CAMPOLI/КОМИСИЯ злоупотребата с власт, както и на нарушаването на принципа на пропорционалност и на задължението за мотивиране.
CAMPOLI v COMMISSION infringement of the principle of proportionality and the obligation to state reasons.
По отношение на основателността на критиките на жалбоподателя, на първо място, следва да се разгледат тези, отправени във връзка с точка 136 от обжалваното съдебно решение, в която след като е направил заключение за недопустимостта на въпросния довод поради липса на правен интерес на жалбоподателя, Първоинстанционният съд е постановил, че във всеки случай въвеждането на минимален корекционен коефициент от 100 % не може да бъде квалифицирано като явно произволно или като неподходящо, като се има предвид, че това правило е прието с цел да се сближи колкото е възможно преходният режим, запазващ приложимите към пенсиите корекционни коефициенти, с окончателния режим, който ги премахва.
As to whether the appellant’s criticisms are well founded, consideration must first be given to those made in regard to paragraph 136 of the judgment under appeal, in which the Court of First Instance, having concluded that the argument in question was inadmissible on the basis that the appellant had failed to establish an interest in bringing proceedings, held that, in any event, the introduction of a minimum correction coefficient of 100% cannot be characterised as manifestly arbitrary or inappropriate, since that rule was adopted in order to bring the transitional arrangements protecting the correction coefficients applicable to pensions as far as possible into line with the definitive rules, which abolish them.
Всъщност настоящата част от правното основание, на което се позовава жалбоподателят, може в крайна сметка да бъде уважена само при условие че това заключение е опорочено от грешка при прилагане на правото.
It is only if that finding were vitiated by an error of law that that part of the plea relied on by the appellant could ultimately succeed.
Случаят обаче не е такъв.
That, however, is not the case.
Както правилно посочва Първоинстанционният съд, въвеждането в рамките на преходния режим на минимален корекционен коефициент от 100 % само изпреварва за част от пенсионерите премахването на корекционните коефициенти, предвидено от окончателния режим.
As the Court of First Instance correctly pointed out, the introduction, as part of the transitional arrangements, of a minimum correction coefficient of 100% simply anticipates the abolition of correction coefficients for certain pensioners provided for under the new rules.
Следователно от тази гледна точка трябва да бъде анализирано съответствието на преходния режим с принципа на равно третиране.
Whether the transitional rules are in conformity with the principle of equal treatment must therefore be analysed from that perspective.
Следва да се направи заключение обаче, че решението на общностния законодател да промени пенсионната схема, като премахне приложимите към пенсиите корекционни коефициенти, не е несъвместимо с принципа на равно третиране.
The decision of the Community legislature to reform the pension scheme by abolishing the correction coefficients applicable to pensions is not incompatible with the principle of equal treatment.
Въпреки че старата пенсионна схема, основана на система на корекционни коефициенти и следователно на определено компенсиране на покупателната способност според държаватачленка на пребиваване на пенсионера, представлява подходящо средство за прилагане на посочения принцип, то от това не може да се заключи, че всяка друга система е несъвместима със същия принцип.
Although the former pension scheme, based on a system of correction coefficients and, consequently, on a certain compensation for loss of purchasing power according to the Member State in which the pensioner resided, constituted an appropriate way of implementing that principle, it cannot be inferred from this that any other system is incompatible with that principle.
Всъщност както Съветът основателно отбелязва, пенсионна схема, целяща еквивалентност на покупателната способност, е само един от възможните способи за гарантиране на принципа на равно третиране.
As the Council rightly pointed out, a pension scheme intended to create equality of purchasing power is just one possible way of ensuring compliance with the principle of equal treatment.
Този принцип се зачита и от система, съгласно която пенсионерите получават при еквивалентни вноски равна по размер номинална пенсия, което впрочем, както отбелязва Комисията, по общо правило е случаят на пенсионните схеми, съществуващи в държавитечленки и в други международни организации.
That principle is just as equally complied with by a scheme under which pensioners receive, for an equivalent contribution, the same nominal pension, which is also, as the Commission noted, generally the case under existing pension schemes in the Member States and in other international organisations.
Тъй като окончателната пенсионна схема, произтичаща от новия правилник, доколкото с нея вече не се преследва целта да се гарантира определена еквивалентност на покупателна способност между пенсионерите, независимо от местопребиваването им, следователно е съвместима с принципа на равно третиране, преходният режим, който само изпреварва принципа за пенсия с „единен“ размер в полза на пенсионерите, за които този принцип е благоприятен, не може да представлява дискриминация.
Since the definitive pension scheme under the new Staff Regulations, inasmuch as it no longer pursues the objective of guaranteeing a certain equality of purchasing power among officials, regardless of their place of residence, is therefore compatible with the principle of equal treatment, the transitional arrangements, which simply anticipate the principle whereby a ‘single’ amount pension is paid to pensioners for whom that principle is favourable, cannot constitute discrimination.
Следователно трябва да се заключи, че Първоинстанционният съд правилно приема за неоснователен довода на жалбоподателя, изведен от дискриминация спрямо пенсионерите, пребиваващи в една от „по-малко скъпите“ държавичленки, поради въвеждането от преходния режим на минимален корекционен коефициент от 100 %.
It must therefore be held that the Court of First Instance was correct in finding that the appellant’s argument alleging discrimination by comparison with pensioners residing in one of the ‘less expensive’ Member States was unfounded, since the transitional arrangements introduced a minimum correction coefficient of 100%.
При тези обстоятелства Съдът не следва да се произнася по възражението, изведено от недопустимост на посоченият довод поради липсата на правен интерес на жалбоподателя.
Under those circumstances, there is no further need to consider the objection that that argument is inadmissible since the appellant does not have locus standi.
От горното следва, че настоящата част от единственото правно основание, изведена от нарушаване на принципа на равно третиране и на понятието за правен интерес, трябва да бъде отхвърлена.
It follows from the foregoing that this part of the sole plea in law, alleging infringement of the principle of equal treatment and failure to have regard to the concept of locus standi, must be rejected.
По съображенията на Първоинстанционния съд по третия довод относно дискриминация спрямо пенсионерите, пребиваващи в Белгия а) Доводи на страните
The findings made by the Court of First Instance on the third argument, concerning discrimination by comparison with pensioners living in Belgium
Жалбоподателят поддържа в тази връзка, че противно на постановеното в обжалваното съдебно решение, новата пенсионна схема е свързана с жизнения стандарт в Брюксел.
The appellant claims that, contrary to what was held in the judgment under appeal, the new pension scheme is linked to the cost of living in Brussels.
Така член 3 от приложение XI към новия правилник уточнявал, че адаптирането на заплатите и на пенсиите се основава на поредица от фактори, посочени в член 1 от същото приложение, сред които е промяната на жизнения стандарт в Брюксел (брюкселски международен индекс).
Article 3 of Annex XI to the new Staff Regulations states that the adjustment of remuneration and pensions is to be based on a series of factors set out in Article 1 thereof, which include changes in the cost of living for Brussels (Brussels International Index).
Фактът, че за Белгия не се прилага корекционен коефициент, както предвижда член 3, параграф 5 от приложение XI към новия правилник, означавал, че към пенсиите de facto се прилага корекционен коефициент от 100 %.
The fact that no correction coefficient is applicable in Belgium, as provided in Article 3(5) of Annex XI to the new Staff Regulations, means that a de facto correction coefficient of 100% is applied to pensions.
Следователно доходите на пенсионерите, пребиваващи в Белгия, се определяли, като се отчита единствено жизненият стандарт в Брюксел, столицата на тази държавачленка.
Consequently, the income of pensioners living in Belgium is fixed solely by taking account of the cost of living in Brussels, the capital of that Member State.
Освен това жалбоподателят критикува мотивите на обжалваното съдебно решение, изложени както в точка 124 от него, съгласно които „законосъобразността на общностен нормативен акт не може да зависи от начина, по който този акт се прилага на практика“, така и в точка 125 от това решение, където е направено позоваване на съдебната практика, съгласно която спазването на принципа на равно третиране трябва да се съчетава със спазването на принципа на законност, съгласно който никой не може да се позовава в своя полза на незаконосъобразност, допусната в полза на другиго.
The appellant also criticises the grounds set out at paragraph 124 of the judgment under appeal, according to which ‘the lawfulness of a Community legislative act cannot depend on the manner in which it is applied in practice’, and those set out at paragraph 125, which refers to the caselaw to the effect that respect for the principle of equal treatment must be reconciled with respect for the principle of legality, according to which a person may not rely, in support of his claim, on an unlawful act committed in favour of a third party.