natgillin/translations-raw huggingface dataset:
От друга страна, що се отнася до материалния обхват на член 18, параграф 1 ЕО, следва да се отбележи, че съгласно действащото общностно право обезщетение като това по главното производство, чиято цел е да обезщети цивилните жертви на войната или репресиите за претърпените от тях вреди за психическото или физическото им здраве, е от компетентността на държавитечленки (Решение по дело Tas-Hagen и Tas, посочено по-горе, точка 21).
Secondly, as to the scope ratione materiae of Article 18(1) EC, it is to be noted that, as Community law now stands, a benefit such as that in issue in the main proceedings, which is intended to compensate civilian victims of war or repression for physical or mental harm which they have suffered, falls within the competence of the Member States (Tas-Hagen and Tas, paragraph 21).
При все това последните трябва да упражняват тази компетентност при спазване на общностното право, в частност на разпоредбите на Договора, свързани с признатата на всеки гражданин на Съюза свобода да се придвижва и пребивава свободно на територията на държавитечленки (Решение по дело Tas-Hagen и Tas, посочено по-горе, точка 22).
However, Member States must exercise that competence in accordance with Community law, in particular with the Treaty provisions concerning the freedom accorded to every citizen of the Union to move and reside freely within the territory of the Member States (Tas-Hagen and Tas, paragraph 22).
I-3171, точка 23, Решение от 2 октомври 2003 г. по дело Garcia Avello, C-148/02, Recueil, стр. I-11613, точка 26, както и Решение по дело Tas-Hagen и Tas, посочено по-горе, точка 23).
Furthermore, it is accepted that citizenship of the Union, established by Article 17 EC, is not intended to extend the scope ratione materiae of the Treaty to internal situations which have no link with Community law (Joined Cases C-64/96 and C-65/96 Uecker and Jacquet [1997] ECR I-3171, paragraph 23; Case C-148/02 Garcia Avello [2003] ECR I-11613, paragraph 26; and Tas-Hagen and Tas, paragraph 23).
В случая следва да се установи, че положение като това на г-жа Nerkowska се включва в правото на свободно движение и свободно пребиваване на гражданите на Съюза в държавите-членки.
In this case, it must be held that a situation such as that of Ms Nerkowska is covered by the right of citizens of the Union to move and reside freely in the Member States.
Като е установила своето пребиваване в Германия, жалбоподателката по главното производство е упражнила предоставеното от член 18, параграф 1 ЕО право на всеки гражданин да се движи и пребивава свободно на територията на държавачленка, различна от тази, чийто гражданин е той.
By taking up residence in Germany, the applicant in the main proceedings exercised the right conferred by Article 18(1) EC on every citizen of the Union to move and reside freely within the territory of a Member State other than that of which he is a national.
Освен това от преписката, представена на Съда от препращащата юрисдикция, ясно личи, че отказът да бъде изплащана предоставената на г-жа Nerkowska пенсия за инвалидност следва само от обстоятелството, че последната е установила пребиваването си в Германия.
Furthermore, it is clear from the documents sent to the Court by the national court that the refusal to pay the disability pension which had been granted to Ms Nerkowska was attributable solely to the fact that she had taken up residence in Germany.
От гореизложеното следва, че положение, при което упражняването от г-жа Nerkowska на призната от общностния правен ред свобода влияе върху правото на последната да ѝ бъде изплащано предвидено от националното законодателство обезщетение, не може да се счита за чисто вътрешно и без никаква връзка с общностното право.
It follows that a situation in which the exercise by Ms Nerkowska of a freedom accorded by Community law has an impact on her right to the payment of a benefit under national legislation cannot be considered to be a purely internal matter with no link to Community law.
Следователно трябва да се разгледа дали член 18, параграф 1 ЕО, който е приложим към положение като това по главното производство, следва да се тълкува в смисъл, че не допуска национално законодателство, което за плащане на отпуснатата на цивилните жертви на войната или репресиите пенсия за инвалидност изисква получателят да пребивава на територията на държаватачленка, която предоставя това обезщетение.
It is therefore necessary to examine whether Article 18(1) EC, which is applicable to a situation such as that in the main proceedings, is to be interpreted as precluding national legislation requiring that the recipient of a disability pension paid to civilian victims of war or repression be resident in the territory of the Member State granting such a benefit.
Относно обхвата на член 18, параграф 1 ЕО Съдът вече е постановил, че предвидените в Договора възможности във връзка със свободното движение не могат да проявят пълното си действие, ако гражданин на държавачленка е възпрепятстван да ги използва поради пречки за пребиваването му в приемащата държавачленка, произтичащи от правна уредба в държавата му на произход, които го поставят в по-неблагоприятно положение, поради обстоятелството че се е възползвал от посочените възможности (Решение от 29 април 2004 г. по дело Pusa, C-224/02, Recueil, стр. I-5763, точка 19, както и Решение по дело Tas-Hagen и Tas, посочено по-горе, точка 30).
With regard to the scope of Article 18(1) EC, the Court has already held that the opportunities offered by the Treaty in relation to freedom of movement cannot be fully effective if a national of a Member State can be deterred from availing himself of them by obstacles raised to his residence in the host Member State by legislation of his State of origin penalising the fact that he has used them (Case C-224/02 Pusa [2004] ECR I-5763, paragraph 19, and Tas-Hagen and Tas, paragraph 30).
Национална правна уредба, с която някои граждани на съответната държава се поставят в по-неблагоприятно положение единствено поради обстоятелството че са упражнили правото си на свободно движение и пребиваване в друга държавачленка, представлява ограничение на свободите, признати на всеки гражданин на Съюза с член 18, параграф 1 ЕО (Решение от 18 юли 2006 г. по дело De Cuyper, C-406/04, Recueil, стр. I-6947, точка 39, както и Решение по дело Tas-Hagen и Tas, посочено по-горе, точка 31).
National legislation which places certain of the nationals of the Member State concerned at a disadvantage simply because they have exercised their freedom to move and to reside in another Member State is a restriction on the freedoms conferred by Article 18(1) EC on every citizen of the Union (Case C-406/04 De Cuyper [2006] ECR I-6947, paragraph 39, and Tas-Hagen and Tas, paragraph 31).
Всъщност, като обвързва плащането на пенсията за инвалидност, въведена в полза на цивилните жертви на войната или репресиите, с условието получателите да пребивават на
In making the payment of the disability pension established for civilian victims of war or repression conditional on the
Национална правна уредба, която налага подобно ограничение на гражданите на една държавачленка при упражняване на свободите им, може да бъде обоснована от гледна точка на общностното право само ако се основава на обективни съображения от общ интерес, несвързани с гражданството на съответните лица, и ако е пропорционална на легитимната цел, преследвана от националното право (Решение по дело De Cuyper, посочено по-горе, точка 40, както и Решение по дело Tas-Hagen и Tas, посочено по-горе, точка 33).
National legislation which imposes such a restriction on the exercise of freedoms by nationals of the Member State concerned can be justified, under Community law, only if it is based on objective considerations of public interest independent of the nationality of the persons concerned and is proportionate to the legitimate objective of the national provisions (De Cuyper, paragraph 40, and Tas-Hagen and Tas, paragraph 33).
Що се отнася до първото условие, от становищата, представени на Съда както от ответника по главното производство, така и от полското правителство, е видно, че предвиденото в Закона от 1974 г. ограничение произтича главно от желанието на полския законодател да сведе задължението за солидарност по отношение на цивилните жертви на войната или репресиите само до лицата, които имат връзка с полския народ.
As to the first condition, it is apparent from the observations submitted to the Court both by the defendant in the main proceedings and by the Polish Government that the restriction provided for by the 1974 Law results essentially from the Polish legislature’s wish to limit the obligation of solidarity with civilian victims of war or repression solely to those who have a connection with the Polish people.
Така условието за пребиваване било израз на степента на тяхното интегриране в рамките на полското общество.
In their submission. the residence condition is therefore an expression of the extent to which such victims are integrated in Polish society.
По-нататък ответникът по главното производство и полското правителство отбелязват, че само условие за пребиваване като това по главното производство е в състояние да гарантира възможността да се провери дали положението на получателя на съответното обезщетение не е претърпяло промени, които могат да имат последици върху неговото право на това обезщетение.
Furthermore, the defendant in the main proceedings and the Polish Government maintain that only a residence condition such as that at issue in the main proceedings is capable of ensuring that it can be verified that the situation of the recipient of the benefit concerned has not been subject to changes which may affect his entitlement to that benefit.
В това отношение те подчертават, че невъзможността в другите държавичленки да се прибягва до административното и здравно подпомагане за социалноосигурителните обезщетения, предвидени в Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността, изменен и актуализиран с Регламент (ЕО) № 118/97 на Съвета от 2 декември 1996 година (ОВ L 28, 1997 г., стр. 1;
In that regard, they state that the fact that there cannot be recourse to the administrative and medical assistance of the other Member States, a possibility provided for in respect of social security benefits by Regulation (EEC) No 1408/71 of the Council of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to selfemployed persons and to members of their families moving within
Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 4, стр.
NERKOWSKA the Community, in the version amended and updated by Council Regulation (EC) No 118/97 of 2 December 1996 (OJ 1997 L 28, p.
35), лишава от ефикасност и ефективност извършвания от компетентните полски органи контрол.
1), renders the monitoring carried out by the competent Polish bodies ineffective.
Те изтъкват още и че други, помалко ограничителни мерки нямало да бъдат толкова ефикасни като посоченото условие.
They also submit that other, less restrictive, measures would not be as effective as the residence condition.
Без съмнение както желанието да се гарантира наличието на връзка между обществото в държаватачленка и получателя на обезщетението, така и необходимостта да се провери дали последният продължава да отговаря на условията за предоставяне на това обезщетение представляват обективни съображения от общ интерес, които могат да обосноват тезата, че условията за предоставяне или плащане на подобно обезщетение могат да засегнат свободата на движение на гражданите на тази държавачленка.
It is true that both the wish to ensure that there is a connection between the society of the Member State concerned and the recipient of a benefit and the necessity to verify that the recipient continues to satisfy the conditions for the grant of that benefit constitute objective considerations of public interest which are capable of justifying the fact that the conditions for the grant or payment of the benefit may affect the freedom of movement of the citizens of that Member State.
Относно изискването за връзка между обществото в засегнатата държавачленка Съдът приема, че що се отнася до обезщетение като разглежданото по главното производство, което не е уредено от общностното право, държавитечленки имат широка свобода на преценка при определянето на критериите за оценка на подобна връзка, като са длъжни да спазват наложените от общностното право ограничения (Решение по дело Tas-Hagen и Tas, посочено по-горе, точка 36).
As regards the requirement for a connection with the society of the Member State concerned, the Court has held, with regard to a benefit such as that at issue in the main proceedings, which is not covered by Community law, that Member States enjoy a wide margin of appreciation in deciding which criteria are to be used to assess the degree of connection to society, while at the same time being required to comply with the limits imposed by Community law (Tas-Hagen and Tas, paragraph 36).
Следователно е правилно държаватачленка да ограничи предоставяната на цивилните жертви на войната или репресиите компенсация до лицата, за които се счита, че в определена степен са свързани с обществото в тази държавачленка, посредством условията, свързани с гражданството или пребиваването на съответното лице.
It is thus lawful for a Member State to restrict, by means of conditions related to the nationality or to the place of residence of the person concerned, the compensation granted to civilian victims of war or repression to persons who are regarded as showing a certain degree of connection to the society of that Member State.
При все това макар установеното в точка 33 от настоящото решение ограничение да може да се обоснове от обективни съображения от общ интерес като посочените в предходната точка, необходимо е все пак то да бъде пропорционално на преследваната цел.
However, while the restriction found in paragraph 33 of the present judgment is capable of being justified by objective considerations of public interest such as those mentioned in the previous paragraph, that restriction must also not be disproportionate in the light of the objective pursued.
На първо място, що се отнася до условието пребиваването на национална територия да продължава през целия период на изплащане на това обезщетение — условие, считано за елемент на връзка между полското общество и цивилните жертви на войната или репресиите, следва да се приеме, че макар да е вярно, че продължителното пребиваване е критерий, който може да разкрие наличие на подобна връзка, това не променя факта, че при обстоятелства като тези по главното производство подобно условие надхвърля необходимото за постигане на преследваната цел.
First, as regards the condition of continued residence in national territory throughout the period of payment of the benefit which is considered a factor connecting civilian victims of war or repression to Polish society, it must be held that, although it is true that residence constitutes a criterion capable of showing that there is such a connection, the fact remains that, in circumstances such as those of the main proceedings, such a condition goes beyond what is necessary to achieve the objective pursued.
Всъщност безспорно е, че г-жа Nerkowska притежава полско гражданство и е живяла в Полша в продължение на повече от двадесет години — време, през което е учила и работила там.
It is common ground that Ms Nerkowska has Polish nationality and lived in Poland for more than 20 years, during which time she studied and worked there.
Обстоятелството, че едно лице е гражданин на държаватачленка, която предоставя разглежданото в главното производство обезщетение, както и фактът, че лицето е живяло в тази държавачленка повече от двадесет години и е учило и работило там, може да са достатъчни, за да се установи връзка между тази държавачленка и получателя на това обезщетение.
The fact that a person is a national of the Member State granting the benefit at issue in the main proceedings and lived in that State for more than 20 years studying and working may be sufficient to establish a connection between that State and the recipient of the benefit.
На второ място, що се отнася до довода, според който условието за пребиваване било единственото средство да се провери дали получателят на пенсия за инвалидност продължава да отговаря на условията за нейното предоставяне, достатъчно е да се отговори, че не би могло основателно да се поддържа, че преследваната цел не може да се постигне с други средства, които са помалко ограничителни и също толкова ефикасни.
Secondly, as regards the argument that the residence condition is the sole means of verifying that the recipient of a disability pension continues to satisfy the conditions for the grant of that pension, it is sufficient to reply that it cannot be reasonably claimed that the objective pursued cannot be achieved by other means which, although less restrictive, are just as effective.
Всъщност, ако медицински преглед или административна проверка изисква присъствието на получателя на обезщетение като разглежданото в главното производство на територията на съответната държавачленка, нищо не пречи последната да покани получателя да се яви там, за да премине подобен преглед или проверка, като в противен случай може да се предвиди и преустановяване на изплащането на обезщетението при необоснован отказ от страна на посочения получател.
If medical or administrative checks make it necessary for the recipient of a benefit such as that at issue in the main proceedings to be in the territory of the Member State concerned, nothing precludes that Member State from requesting that the recipient go to that State for the purpose of undergoing such a check, including on pain of suspension of payment of the benefit if there is an unwarranted refusal on the part of the recipient.
Следователно условие за пребиваване като разглежданото в главното производство надхвърля необходимото за постигане на целта да се провери дали получателят на обезщетението продължава да отговаря на условията за неговото предоставяне и поради това нарушава принципа за пропорционалност, посочен в точки 34 и 40 от настоящото решение.
Consequently, a residence condition such as that at issue in the main proceedings goes beyond what is necessary to achieve the objective of verifying that the recipient of a benefit continues to satisfy the conditions for grant of the benefit and, therefore, it fails to comply with the principle of proportionality referred to in paragraphs 34 and 40 of this judgment.
Предвид гореизложените съображения на поставения въпрос следва да се отговори, че член 18, параграф 1 ЕО трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска законодателство на държавачленка, по силата на което като цяло и при всички обстоятелства последната отказва да изплаща на своите граждани обезщетение, предоставяно на цивилните жертви на войната или репресиите, само поради факта, че те не пребивават през целия период на изплащане на това обезщетение на територията на тази държава, а пребивават на територията на друга държавачленка.
In view of the foregoing considerations, the answer to the question referred must be that Article 18(1) EC is to be interpreted as precluding legislation of a Member State under which it refuses, generally and in all circumstances, to pay to its nationals a benefit granted to civilian victims of war or repression solely because they are not resident in the territory of that State throughout the period of payment of the benefit, but in the territory of another Member State.
С оглед на обстоятелството, че за страните в главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред препращащата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски.
Since these proceedings are, for the parties to the main proceedings, a step in the action pending before the national court, the decision on costs is a matter for that court.
Член 18, параграф 1 ЕО трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска законодателство на държавачленка, по силата на което като цяло и при всички обстоятелства последната отказва да изплаща на своите граждани обезщетение, предоставяно на цивилните жертви на войната или репресиите, само поради факта, че те не пребивават през целия период на изплащане на това обезщетение на територията на тази държава, а пребивават на територията на друга държавачленка.
Article 18(1) EC is to be interpreted as precluding legislation of a Member State under which it refuses, generally and in all circumstances, to pay to its nationals a benefit granted to civilian victims of war or repression solely because they are not resident in the territory of that State throughout the period of payment of the benefit, but in the territory of another Member State.
„Шеста директива ДДС — Данъчнозадължени лица — Член 4, параграф 4, втора алинея — Дружества майки и дъщерни дружества — Прилагане от държавачленка на режим на облагане като едно данъчнозадължено лице — Условия — Последици“
(Sixth VAT directive — Taxable persons — Second subparagraph of Article 4(4) — Parent companies and subsidiaries — Implementation by the Member State of the single taxable person scheme — Conditions — Consequences)
Решение на Съда (трети състав) от 22 май 2008 г. . . . . . . . . . . . . .
Judgment of the Court (Third Chamber), 22 May 2008 . . . . . . . . . . . .
Данъчни разпоредби — Хармонизиране на законодателствата — Данъци върху оборота — Обща система на данъка върху добавената стойност — Данъчнозадължени лица
Tax provisions — Harmonisation of laws — Turnover taxes — Common system of value added tax — Taxable persons
(член 4, параграф 4, втора алинея от Директива 77/388 на Съвета)
(Council Directive 77/388, Art. 4(4), second subpara.)
Данъчни разпоредби — Хармонизиране на законодателствата — Данъци върху оборота — Обща система на данъка върху добавената стойност — Механизъм за опростено деклариране и плащане на данъка върху добавената стойност
Tax provisions — Harmonisation of laws — Turnover taxes — Common system of value added tax — Mechanism to simplify declarations and payments of value added tax
Принципът на данъчен неутралитет допуска национална уредба, която се свежда до различно третиране на данъчнозадължените лица, които искат да изберат механизъм за опростено деклариране и плащане на данъка върху добавената стойност, според това дали образуванието или дружеството майка притежава повече от 50 % от акциите или дяловете на контролираните лица, най-късно от началото на календарната година, предхождаща тази на декларирането, или напротив — изпълнява тези условия едва след тази дата.
The principle of fiscal neutrality does not preclude national legislation which simply treats taxable persons wishing to opt for a mechanism to simplify value added tax declarations and payments differently according to whether the parent company or body has held more than 50% of the share capital or stock of the persons with whom it is linked since at least the beginning of the calendar year preceding that in which the declaration was made or, on the contrary, satisfies those conditions only after that date.
Освен това подобна уредба нe противоречи нито на принципа за забрана на злоупотребата с право, нито на принципа на пропорционалност.
Moreover, neither the principle prohibiting the abuse of rights nor the principle of proportionality precludes such legislation.