natgillin/translations-raw huggingface dataset:
От друга страна, що се отнася до испанската регистрация № 456 466, той предоставя на СХВП копие от заявката за марка, публикувана в испанския Официален бюлетин на интелектуалната собственост през 1964 г., и от акт за прехвърляне на това право в негова полза, заедно с техни преводи на английски език, а що се отнася до испанските регистрации № 2 163 613 и № 2 163 616, копия от формулярите на заявките за испанска регистрация, посочващи услугите, до които се отнасят тези регистрации, както и копия от испанските решения за регистрация, които препращат съответно към класове 38 и 41, но не посочват списъка на съответните услуги, както и превод на английски език само на тези решения.
Secondly, it sent to OHIM, as regards Spanish registration No 456 466, a copy of the trade mark application published in the Spanish Official Bulletin of Intellectual Property in 1964 and of the official transfer of that right to it, with their translations into English, and, as regards Spanish registrations Nos 2 163 613 and 2 163 616, copies of the Spanish registration application forms, referring to the relevant services, and copies of the Spanish registration decisions, which referred to Classes 38 and 41 respectively but did not refer to the list of services specifically covered by those registrations, and the translation into English of the decisions alone.
Накрая, безспорно е и че с факс от 7 август 2000 г. отделът по споровете уведомява жалбоподателя, че испанските регистрации № 2 035 508 — № 2 035 513, № 2 227 732 и № 2 227 734 не са взети предвид, тъй като обхванатите от тях стоки и услуги не са били уточнени на езика на процедурата по възражение,
Lastly, it is common ground that, by fax of 7 August 2000, the Opposition Division informed the applicant that Spanish registrations Nos 2 035 508 to 2 035 513, 2 227 732 and 2 227 734 would not be taken into consideration on the ground that the goods and services which they covered had not been specified in the language
) и му предоставя срок от четири месеца, изтичащ на 17 декември 2000 г., за да изложи факти и да представи доказателства и становище в подкрепа на своето възражение, като същевременно посочва, че всички документи трябва да бъдат изготвени на езика на процедурата по възражение или да бъдат придружени от превод.
) of the opposition proceedings. It granted the applicant a period of four months, expiring on 17 December 2000, to submit facts, evidence and observations in support of its op position, stating that all documents had to be in the language of the opposition proceed ings or accompanied by a translation.
С факс от 20 ноември 2000 г. този срок е продължен до 20 януари 2001 г.
By fax of 20 November 2000, that period was extended up to 20 January 2001.
Видно от преписката, в отговор на този факс жалбоподателят представя на 19 януари 2001 г. само документи, с които иска да докаже добрата репутация на своите по-ранни марки.
The file shows that, by way of reply to that fax, the applicant, on 19 January 2001, provided only documents designed to prove the reputation of its earlier marks.
Жалбоподателят представя тези документи, за да докаже единствено добрата репутация на своите марки, но отделът по споровете ги взема предвид и като евентуални доказателства за известността на по-ранните марки.
The applicant submitted those documents merely in order to prove the reputation of its trade marks, but the Opposition Division also took them into account as possible evidence that the earlier marks were well known.
От това следва на първо място, че противно на твърдението на жалбоподателя, същият не представя пред отдела по споровете доказателствата, необходими за да докаже съществуването на своите испански марки № 2 163 613, № 2 163 616 и № 456 466.
It follows that, first, contrary to what the applicant asserts, it did not submit to the Opposition Division the evidence necessary to prove the existence of its Spanish trade marks Nos 2 163 613, 2 163 616 and 456 466.
Макар с писмо от 21 март 2000 г. да уточнява на езика на процедурата по възражение списъка с обхванатите от тези марки стоки и услуги, това обстоятелство само привежда неговото възражение в съответствие с другите разпоредби на Регламент 40/94 или Регламент № 2868/95, посочени в правило 18, параграф 2 от Регламент № 2868/95 в приложимата му редакция към момента на настъпване на фактите.
Although, by letter of 21 March 2001, it specified, in the language of the opposition proceedings, the list of goods and services covered by those marks, by doing so it merely ensured its opposition complied with the other provisions of Regulation No 40/94 or Regulation No 2868/95 referred to by Rule 18(2) of Regulation No 2868/95, as applicable to the facts.
Всъщност както се посочва в точки 10 и 11 по-горе, с това писмо жалбоподателят не представя нито свидетелството за испанска регистрация на марка № 456 466, нито друг официален документ, при необходимост с негов превод на английски език, който да съдържа всички доказателства за спазването на формалните и материалноправни изисквания относно това право и въз основа на който отделът по споровете да приеме неговото съществуване за установено, макар същият изрично да е посочил, че тези документи и евентуалният им превод трябва да бъдат представени, за да се установи съществуването на разглежданите по-ранни права (вж. точки 12 и 13 по-горе).
In fact, as it has been shown in paragraphs 10 and 11 above, in that letter the applicant did not produce either the Spanish registration certificate for trade mark No 456 466 or any other official document, together with its translation into English if necessary, referring to all the substantive and procedural evidence relating to that right and which would have enabled the Opposition Division to consider its existence established, even though the Opposition Division had expressly stated that that evidence and any translations of it had to be provided in order to prove the existence of the earlier marks at issue (see paragraphs 12 and 13 above).
Освен това жалбоподателят не представя официален документ, при необходимост с негов превод на английски език, който да установи по-конкретно стоките или услугите, за които са регистрирани марки № 2 163 613 и № 2 163 616, нито пък представя документ, с който да докаже общоизвестността на съответните по-ранни марки.
Likewise, the applicant did not produce any official document, together with its translation into English if necessary, providing evidence of, inter alia, the goods and services for which trade marks Nos 2 162 613 and 2 163 616 had been registered or provide any document to prove that the relevant earlier marks were well known.
В допълнение, с представените от жалбоподателя на 19 януари 2001 г. документи не е било възможно да се отстрани непълнотата на доказателствата по отношение на съществуването на марки № 2 163 613, № 2 163 616 и № 456 466, тъй като целта е била чрез тях да се установи единствено добрата репутация на по-ранните марки, и никакъв друг официален документ, свързан с марки № 2 163 613, № 2 163 616 и № 456 466, не е представен пред отдела по споровете.
Moreover, the documents furnished by the applicant on 19 January 2001 could not remedy the deficiencies in the evidence of the existence of marks Nos 2 163 613, 2 163 616 and 456 466, since they were intended only to prove that the earlier marks had a reputation, and no other official document relating to trade marks Nos 2 163 613, 2 163 616 and 456 466 was produced before the Opposition Division.
Впрочем уточняването на езика на процедурата по възражение на обхванатите от по-ранните марки стоки и услуги не съставлява и не може да се приравни на превод на доказателствата за съществуването на разглежданите по-ранни права (вж. в този смисъл Решение по дело Chef, точка 64 по-горе, точка 64), а при липса на превод на езика на процедурата по възражение на доказателствата за съществуване на тези по-ранни права отделът по споровете може правилно да приеме, че възражението е неоснователно, доколкото се основава на тези права, чието съществуване не е доказано (вж. точка 67 по-горе и в този смисъл Решение по дело Chef, точка 64 по-горе, точки 44 и 57).
The specification in the language of the opposition proceedings of the goods and services covered by the earlier marks does not constitute, and cannot be treated as equivalent to, a translation of the evidence of the existence of the earlier marks at issue (see, to that effect, Chef, cited in paragraph 64 above, paragraph 64) and, in the absence of any translation into the language of the opposition proceedings of evidence of the existence of those earlier rights, the Opposition Division was justified in holding that the opposition was unfounded in so far as it relied on rights the existence of which had not been proved (see paragraph 67 above and, in support of this, Chef, cited in paragraph 64 above, paragraphs 44 and 57).
Освен това, тъй като доказването на съществуването на по-ранни права е въпрос, свързан с основателността на възражението, фактът, че отделът по споровете е счел възражението за допустимо дори в частта, в която то се основава на по-ранни права, по отношение на които отделът по споровете впоследствие приема, че не е доказано съществуването им, не води до никакво противоречие в неговите съображения.
Furthermore, since the evidence of the existence of the earlier rights related to the substance of the opposition, the fact that the Opposition Division held that the opposition was admissible even though it was founded on earlier rights the existence of which it subsequently held not to be established does not reveal any conflict in the reasoning of the Opposition Division.
На второ място, от безспорните по делото факти, припомнени в точки 68—70 по-горе, е видно че като изпраща на 20 март 2000 г. факс, с който указва на жалбоподателя да отстрани нередовностите в своето възражение, отделът по споровете правилно прилага правило 18, параграф 2 от Регламент № 2868/95 в приложимата му редакция към момента на настъпване на фактите.
Secondly, it is apparent from the accepted facts, reiterated in paragraphs 68 to 70 above, that, by sending the fax of 20 March 2000 requesting the applicant to remedy the deficiencies in its opposition, the Opposition Division correctly applied Rule 18(2) of Regulation No 2868/95, as applicable to the facts.
Нещо повече, като изпраща на 7 август 2000 г. факс, с който указва на жалбоподателя в срок от четири месеца, впоследствие продължен с един месец, да изложи фактите и да представи доказателства и доводи в подкрепа на възражението си, отделът по споровете правилно прилага правило 20, параграф 2 от Регламент № 2868/95 в приложимата му редакция към момента на настъпване на фактите.
Furthermore, by sending the fax of 7 August 2000 calling on the applicant to provide, within a period of four months — which was subsequently extended by one month — the facts, evidence and observations in support of its opposition, the Opposition Division correctly applied Rule 20(2) of Regulation No 2868/95, as applicable to the facts.
Освен това, противно на становището на жалбоподателя, отделът по споровете не е длъжен да изиска от него да представи липсващите преводи или да го уведоми, че представените доказателства очевидно не са достатъчни, за да се установи съществуването на разглежданите права, както и да му предостави срок за отстраняване на тези нередовности.
In addition, contrary to what the applicant claims, the Opposition Division was under no obligation to ask it to submit the missing translations or to inform it that the evidence submitted was clearly inadequate for the purposes of proving the existence of the rights at issue and to set it a period within which to remedy those omissions.
Всъщност такова задължение СХВП има само по отношение на условията за допустимост на възражението, посочени в правило 18, параграф 2 от Регламент № 2868/95, в приложимата му редакция към момента на настъпване на фактите.
In fact, that duty is imposed on OHIM only with regard to the conditions for the admissibility of the opposition in Rule 18(2) of Regulation No 2868/95, as applicable to the facts.
Следователно нарушението на правило 20, параграф 2 от Регламент № 2868/95 в приложимата му редакция към момента на настъпване на фактите не е доказано.
Infringement of Rule 20(2) of Regulation No 2868/95, as applicable to the facts, has therefore not been established.
На трето място, дори да се предположи, че встъпилите страни действително са признали „валидността“ на испанската регистрация № 2 163 616 или дори на другите разглеждани по-ранни права, което те не са направили, това обстоятелство не задължава отдела по споровете и апелативния състав да приемат за доказано съществуването на тези права.
Thirdly, even on the assumption that the interveners had actually recognised the ‘validity’ of Spanish registration No 2 163 616, or indeed that of the other earlier rights at issue, which they did not do, that fact did not place the Opposition Division and the Board of Appeal under an obligation to hold that the existence of those rights had been proved.
Член 8 от Регламент № 40/94 по същество предвижда, че е налице относително основание за отказ да се регистрира марка на Общността само при конфликт на марката на Общността, чиято регистрация се иска, с по-ранна марка.
Article 8 of Regulation No 40/94 provides, essentially, that a relative ground for refusal of registration of a Community trade mark exists only if there is a conflict between the Community trade mark for which registration is sought and another earlier mark.
Според съдебната практика, въз основа на доказателства, които трябва да бъдат представени от възразяващия, СХВП следва да провери съществуването на марките, на които е направено позоваване в подкрепа на възражението (вж. в този смисъл Решение на Първоинстанционния съд от 21 април 2005 г. по дело PepsiCo/СХВП — Intersnack Knabber-Gebäck (RUFFLES), T-269/02, Recuеil, стр. II-1341, точка 26).
Under the case-law, it is for OHIM to ascertain, on the basis of evidence which it is up to the opponent to produce, the existence of the national mark relied on in support of the opposition (see, to that effect, Case T-269/02 PepsiCo v OHIM — Intersnack Knabber-Gebäck (RUFFLES) [2005] ECR II-1341, paragraph 26).
Ето защо доводът, който жалбоподателят извежда от твърдяното признаване от встъпилите страни на съществуването на едно или няколко от неговите по-ранни права, не следва да бъде приет.
Consequently, the argument that the applicant derives from the interveners’ alleged agreement as regards the existence of one or even several of its earlier rights must be rejected.
От всичко изложено по-горе следва, че апелативният състав не допуска грешка, като потвърждава заключението на отдела по споровете, че съществуването на по-ранни марки № 2 163 613, № 2 163 616 и № 456 466 не е доказано и че възражението е неоснователно, доколкото се основава на тези права.
It follows from all of the foregoing that the Board of Appeal did not err in endorsing the Opposition Division, which concluded that the existence of earlier marks Nos 2 163 613, 2 163 616 and 456 466 had not been proved and that the opposition was unfounded in so far as it was based on those rights.
Ето защо първата част от второто правно основание не следва да бъде приета, като не е необходимо произнасяне по допустимостта на първия довод на жалбоподателя (вж. в този смисъл Решение на Съда от 23 март 2004 г. по дело Франция/Комисия, C-233/02, Recueil, стр. I-2759, точка 26).
Consequently, the first branch of the second plea must be rejected, without it being necessary to rule on the admissibility of the first argument put forward by the applicant (see, to that effect, Case C-233/02 France v Commission [2004] ECR I-2759, paragraph 26).
— По доказването на съществуването на общоизвестните марки
— The evidence of the existence of the earlier wellknown marks
Тъй като член 8, параграф 2, буква в) от Регламент № 40/94 препраща към марките, които са „общоизвестни в дадена държавачленка по смисъла на член 6, второ от Парижката конвенция“, за да се прецени как може да се докаже съществуването на общоизвестна марка, е необходимо препращане към насоките за тълкуване на този член 6, второ.
Since Article 8(2)(c) of Regulation No 40/94 refers to trade marks which are ‘wellknown in a Member State, in the sense in which the words “well-known” are used in Article 6 bis of the Paris Convention’ it is necessary, in order to ascertain how the existence of a wellknown mark can be proved, to refer to the guidelines for the interpretation of Article 6bis.
Съгласно член 2 от общата препоръка относно разпоредбите за закрила на общоизвестните марки, приета от Събранието на Парижкия съюз и Общото събрание на Световната организация за интелектуална собственост (СОИС) на 34-та сесия на събранията на държавитечленки на СОИС (от 20 до 29 септември 1999 г.), за да се определи дали една марка е общоизвестна по смисъла на Парижката конвенция, компетентният орган може да вземе предвид всяко обстоятелство, въз основа на което може да се установи известността, като по-конкретно степента на познаване или разпознаване на марката от съответната част от потребителите; срока, обхвата и географските граници на използването на марката; срока, обхвата и географските граници на популяризирането на марката, включително рекламата и представянето по време на панаири или изложби на стоки или услуги, по отношение на които марката се прилага; срока и географските граници на регистрацията или заявката за регистрация на марката, доколкото те отразяват използването или разпознаването на марката; ефективната защита на правата върху марка, в частност степента, в която марката е призната за общоизвестна от компетентните органи; стойността на марката.
Under Article 2 of the joint recommendation concerning the provisions on the protection of wellknown trademarks, adopted by the Assembly of the Paris Union and the General Assembly of the World Intellectual Property Organisation (WIPO) at the 34th series of meetings of assemblies of the Member States of the WIPO (of 20 to 29 September 1999), in determining whether a mark is a wellknown mark within the meaning of the Paris Convention, the competent authority can take into account any circumstances from which it may be inferred that the mark is well known, including: the degree of knowledge or recognition of the mark in the relevant sector of the public; the duration, extent and geographical area of any use of the mark; the duration, extent and geographical area of any promotion of the mark, including advertising or publicity and the presentation, at fairs or exhibitions, of the goods and/or services to which the mark applies; the duration and geographical area of any registrations, and/or any applications for registration, of the mark, to the extent to which they reflect use or recognition of the mark; the record of successful enforcement of rights in the mark, in particular, the extent to which the mark has been recognised as well known by competent authorities; the value associated with the mark.
В случая от преписката е видно, че за да докаже съществуването на свои по-ранни марки, които са общоизвестни в Испания, Ирландия, Гърция и Обединеното кралство, жалбоподателят представя пред отдела по споровете, първо, извлечения от каталози на своите стоки, от които е видно че наименованието „boomerang“ е използвано за различни спортни облекла, принадлежности и оборудване, второ, снимка на два дирижабъла с надпис „boomerang“, направена по повод спортно събитие, и трето, редица испански журналистически статии относно спонсориран от жалбоподателя клуб по футбол в зала, наречен „Boomerang Interviú“, а по-късно „Boomerang“.
In the present case, it is apparent from the case-file that, in order to establish the existence of its earlier wellknown marks in Spain, Ireland, Greece and the United Kingdom, the applicant produced before the Opposition Division, first, extracts from catalogues of its goods, showing that the trade name ‘Boomerang’ is used for a variety of sports clothing, accessories and equipment, secondly, a photograph of two zeppelin-shaped balloons which bear the word ‘Boomerang’ taken at a sporting event and, thirdly, various articles from Spanish newspapers relating to an indoor-soccer club called ‘Boomerang Interviú’ and, later, ‘Boomerang’, sponsored by the applicant.
Следователно се налага изводът, както правилно посочва отделът по споровете, а апелативният състав потвърждава в точка 41 от обжалваното решение, в което възприема съображенията на отдела по споровете, че тези документи не доказват, че разглежданите марки са били използвани или дори са били познавани или разпознавани в Ирландия, Гърция и Обединеното кралство.
It must therefore be held, as the Opposition Division rightly stated and the Board of Appeal confirmed in paragraph 41 of the contested decision, in which it adopted the grounds set out by the Opposition Division, that those documents do not prove that the trade marks at issue were used or even known or recognised in Ireland, Greece and/or the United Kingdom.
Освен това, макар тези документи да установяват, че поне някои от разглежданите марки са били използвани от жалбоподателя в Испания, те не съдържат никаква информация относно срока и обхвата на това използване, относно степента на познаване или разпознаване на разглежданите марки в Испания или относно какъвто и да било друг елемент, въз основа на който да се заключи, че разглежданите марки са общоизвестни в Испания или на съществена част от испанската територия.
Moreover, although those documents prove that at least some of the marks at issue were used by the applicant in Spain, they contain no information as to the duration and the extent of that use, the degree of knowledge or recognition of the trade marks at issue in Spain or any other information from which it might be inferred that the marks at issue are well known in Spain or in a substantial part of Spanish territory.
Следователно апелативният състав не допуска грешка, като приема, че отделът по споровете правилно заключава, че жалбоподателят не е доказал изпълнението на изискванията по член 8, параграф 2, буква в) от Регламент № 40/94.
It follows that the Board of Appeal did not err in holding that the Opposition Division had rightly concluded that the applicant had not proved that the conditions set out in Article 8(2)(c) of Regulation No 40/94 were satisfied.
Освен това, както се установи при анализа на първото правно основание и както произтича от точка 76 по-горе, апелативният състав основателно изключва от доказателствата документите, представени от жалбоподателя за първи път пред него, и приема, че отделът по споровете не е длъжен да уведоми жалбоподателя, че представените доказателства не са достатъчни, за да се докаже съществуването на общоизвестни марки по смисъла на член 6, второ от Парижката конвенция.
Indeed, as has been established in connection with the analysis of the first plea and as it stems from paragraph 76 above, the Board of Appeal was well founded in disregarding the documents produced for the first time before it by the applicant and in holding that the Opposition Division was not required to inform the applicant of the inadequacy of the evidence provided for the purpose of establishing the existence of its wellknown marks within the meaning of Article 6bis of the Paris Convention.
Ето защо втората част от второто правно основание не следва да бъде приета, както и второто правно основание като цяло, а поради това с оглед на горното не е необходимо Първоинстанционният съд да се произнесе във връзка с настоя -щото правно основание по отношение на документите, съдържащи се в приложения 10—12 към жалбата.
The second limb of the second plea must therefore be rejected, as must the second plea in its entirety. It is not necessary, in the light of the foregoing, for the Court to rule in connection with this plea on the documents in annexes 10 to 12 to the application.
По третото правно основание, изведено от нарушаване на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94
The third plea: infringement of Article 8(1)(b) of Regulation No 40/94
На първо място жалбоподателят изтъква, че поддържа своите доводи, изложени в процедурата пред СХВП.
The applicant submits, first, that it is repeating its arguments set out during the proceedings before OHIM.