natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Въпреки че, за наше голямо разочарование, през седмиците, които последваха, адската спирала на насилието, на несигурността и репресиите се възобнови, посланието, което тези двама убедени и смели мъже ни бяха отправили, беше горещо прието от нашия парламент: и единият, и другият бяха споделили с нас дълбокото си очакване да видят Европейския парламент да се включи повече в мирния процес.
Although, to our huge disappointment, the infernal spiral of violence, insecurity and repression resumed in the weeks that followed, the message delivered by these two men of conviction and courage was an intense experience for our Parliament: both of them told us about their profound hope that the European Parliament would become more closely involved in the peace process.
Това историческо посещение беше последвано, след известно време, от връчването на наградата «Сахаров» за свобода на мисълта на палестинец, чийто син беше убит при израелско нападение и на
This historic visit was followed by the award of the Sakharov Prize for freedom of thought to a Palestinian father whose son had been killed in an Israeli raid, and an Israeli mother whose daughter had died in a Palestinian bomb attack, and whose speech brought tears to the eyes of many Members.
Пътуването, което осъществих няколко месеца преди това със същата цел в Израел, Палестина, Йордания и Ливан.
There was my visit, a few months earlier, to Israel, Palestine, Jordan and Lebanon, in the same spirit.
Също така моето изказване в Йерусалим по този повод, пред Кнесета, със силни думи, които обаче не бяха отхвърлени.
There was my speech to the Knesset in Jerusalem on that occasion, which, though strongly worded, did not meet with a hostile reception.
Емблематична беше и първата междупарламентарна световна конференция срещу смъртната присъда, председателствана съвместно от Европейския парламент в Страсбург.
There was the first world interparliamentary conference against the death penalty, co-chaired by the European Parliament, in Strasbourg.
Друг такъв силен момент беше свързан с «децата от улиците», както ги наричат в Африка — «забравените жертви на нищетата», които отидох да посетя в Уагадугу.
There were the ‘street children’, as they are called in Africa, the forgotten victims of extreme poverty, whom I went to meet in Ouagadougou.
Аз поканих в Страсбург командира Масуд, който идваше за първи път в Европа, със съдействието на генерал Морийон и с подкрепата на Председателския съвет.
There was commander Massoud, whom I visited in Strasbourg, with the cooperation of General Morillon and the support of the Conference of Presidents, and who was on his first visit to Europe.
Той не беше дошъл да иска помощ, за да води война, а да търси помощ за установяване на мира. Той беше дошъл, за да ни предупреди за опасността, която представляваше заплахата от «талибанизация», надвиснала над целия регион, и за тясната връзка с тероризма на «Ал Каида».
He had come to ask for help not in waging war, but in making peace.
Той впечатли Парламента
The invitation I had addressed to him was a political recognition of all that this outstanding figure stood for.
с високата си интелигентност, с обаянието си и с дълбокото си уважение към човешките ценности.
contribution to the restoration of peace and freedom in Afghanistan, a country devastated by fanaticism and the murderous folly of the Taliban.
Единствено Европейският парламент го прие официално.
The European Parliament was alone in receiving him ocially.
Четири месеца по-късно, на 9 септември 2001 г., той беше убит, а на 11 септември светът откри, чрез трагедията в Световния търговски център, грозящата опасност от тероризма върху международната общност.
Four months later, on 9 September 2001, he was assassinated, and on 11 September, the world was suddenly made aware, through the World Trade Centre tragedy, of the horric danger which terrorism posed to the international community.
Посещението на командира Масуд в нашия парламент остава запечатано в съзнанието на европейското обществено мнение, както и в това на афганистанския народ, който никога няма да забрави подкрепата, която нашата институция оказа на неговия герой и на неговата борба.
Commander Massoud’s visit to our Parliament is still vividly remembered in Europe, as well as among the people of Afghanistan, who will never forget the support which the European Parliament gave to its hero and to its struggle.
Незабравима беше срещата ми в Страсбург с три афганистански жени, покрити с воал от главата до петите, облечени в зловещите бурка, които приех и по този начин им дадох възможност да изразят възмущението си от изолацията си.
There were the formal statements to the Heads of State and of Government of the Union at the opening of each European Summit, and in particular in Lisbon in 2000, where I called on them not to allow economic competition to become a jungle in which the weakest sections of society would be sacriced.
И накрая, привилегията на длъжността да подпиша в Ница през декември 2001 г. Хартата на основните права за всички граждани на Европейския съюз, чийто инициатор беше Европейският парламент.
There was, lastly, in December 2001, the privilege I had in Nice, as President of Parliament, to sign the Charter of Fundamental Rights of all the citizens of the European Union, of which Parliament had been the initiator.
Този текст беше повторно адаптиран и подписан от Ханс-Герт Пьотеринг на 13 декември 2007 г., за да получи правна стойност в новия Договор за Европейския съюз.
This text was adapted and signed again by Hans-Gert Pöttering on 13 December 2007 so that it would acquire legal status in the new Treaty on European Union.
Това събитие показва по особено значим начин последователността в дейността на председателите на ЕП.
This event is an extremely signicant illustration of the continuity of the work carried out by the Presidents.
5 АПРИЛ 2001 Г.НИКОЛ ФОНТЕН ПРИЕМА КОМАНДИР АХМЕД ШАХ МАСУД В ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ В СТРАСБУРГ ПРИ ПЪРВОТО МУ ПОСЕЩЕНИЕ В ЕВРОПА.
5 APRIL 2001NICOLE FONTAINE RECEIVES COMMANDER AHMED SHAH MASSOUD AT THE EUROPEAN PARLIAMENT IN STRASBOURG, ON HIS FIRST VISIT TO EUROPE
ЯНУАРИ 2002 Г.  ЮЛИ 2004 Г.
JANUARY 2002 JULY 2004
По-лесно е да се опише мисията на председателя на Европейския парламент, отколкото да се изпълни.
The mission of President of the European Parliament is easier to describe than to full.
Отбелязвайки, по покана на моя приятел, бивш колега и приемник, председателя Ханс-Герт Пьотеринг, петдесетата годишнина на институцията с размисъл по някои от ключовите за нея моменти, аз имам пред себе си голям избор.
In marking the institution’s fiftieth anniversary at the invitation of my friend, former colleague and successor, President Hans-Gert Pöttering, by reecting on some key moments, there were many to choose from.
Връщайнето към една реч, произнесена в края на мандата ми, ми напомни колко интензивна беше заеманата от мен роля.
Revisiting a speech delivered at the end of my mandate recalled the intensity of the role.
Но всред всичко това имаше едно неизменно вълнение.
Yet through all of this there was one constant heartbeat.
То започна в годината, в която бях избран в Парламента, когато не можех нито да предвидя, нито да си представя, че един ден ще имам привилегията да бъда негов председател.
It began in the year of my election to the Parliament when I could neither anticipate nor imagine ever having the privilege of being President.
Хиляда деветстотин осемдесет и девета беше една особена година, annus mirabilis.
Nineteen eighty nine was a special year, an annus mirabilis.
За народите от Централна и Източна Европа, това беше годината, която отбеляза едно ново начало.
For the peoples of Central and Eastern Europe it was the year that marked a new beginning.
С рухването на Берлинската стена на 9 ноември 1989 г., намериха израз десетилетия на въжделения за свобода.
When the Berlin Wall collapsed on 9th November 1989 decades of yearning for freedom found expression.
Те носеха ехото на улиците на Будапеща от 1956 г. и на смелата, продължила десетилетие борба на «Солидарност» в Полша.
It carried echoes from the streets of Budapest in 1956 to the decade long courageous struggle of Solidarnosc in Poland.
Те преминаха през Пражката кадифена революция и пеещите революции на балтийските държави.
It carried through to Prague’s Velvet revolution and to the singing revolutions in the Baltic States.
Тези въжделения доведоха в крайна сметка до срива на Съветския съюз и до повторното обединение на Германия.
It led to the eventual implosion of the Soviet Union and to German re-unication.
Духът на това, което се случваше в Берлин през онзи ноември, беше глътка свеж въздух.
The spirit of what happened in Berlin that November was a breath of fresh air.
За първи път член на Европейския парламент, избран само няколко месеца преди това, аз вдишвах от опияняващия кислород на промяната.
As a first time MEP, elected only months earlier, I breathed in its intoxicating oxygen of change.
По времето, когато имах привилегията да служа като председател на Европейския парламент през 2002 г., пътят на съзряване на тези държави и народи за тяхното присъединяване към Европейския съюз беше вече определен.
By the time I had the privilege to serve as President of the European Parliament in 2002 the maturing pathway of these states and peoples towards their EU accession had reached its moment of deni-tion.
Д нето на Европа, разделена от тягостното бреме на историята, а не по свой избор, с цел да споделя общи ценности и благоденствие, беше най-глав-ния политически приоритет и всепоглъщащата страст на този мандат.
D tory and not by choice, to share common values and prosperity was the overarching political priority and consuming passion of that mandate.
Като парламентаристи, ние допринесохме много за изпълнението на тази задача.
As parliamentarians we contributed much to that task.
Чрез всеотдайната работа на комисията по външни отношения и нейните докладчици, чрез дейността на съвместните парламентарни делегации и политическите групи, чрез Бюрото и Председателския съвет, Европейският парламент спомогна разискванията да отидат отвъд неизбежната монотонност на общностното законодателство към жизнеността на момента.
Through the dedicated work of the Foreign Aairs Committee and its rapporteurs, through the actions of the Joint Parliamentary Delegations and the Political Groups, through the Bureau and the Conference of Presidents, the European Parliament helped to move the debate on from the unavoidable monotony of the acquis communautaire to the vitality of the moment.
Ние направихме така, че оживлението на парламентарната политика да има отражение върху това предизвикателство.
We brought the animation of parliamentary politics to bear on the challenge.
Ние насърчавахме необходимите компромиси в европейските институции и между тях, както и между държавитечленки и държавите-канди-датки за присъединяване.
We encouraged the necessary compromises within and between the European institutions and the member and accession states.
Постигнахме съгласие относно бюджетните и финансови перспективи, необходими за посрещане на тази историческа промяна.
We reached agreement on the budgetary and financial perspectives needed to accommodate this historic change.
Стремяхме се да предадем на общественото мнение чувството за вълнуващия характер на проекта.
We sought to communicate a sense of the excitement of the project to public opinion.
Дадохме съгласие за Договора за присъединяване, което беше задължително условие за неговото приемане от националните парламенти.
We gave our assent to the Accession Treaty, an indispensable prerequisite for its adoption by the national parliaments.
Направихме всичко, което дългът изискваше от нас, и повече от това.
We did all that duty demanded of us and we did more.
Самите присъединяващи се държави бяха в процес на една изключителна двойна трансформация, преминавайки от комунизъм към пазарна икономика и към членство в Европейския съюз.
The accession states themselves were going through an extraordinary double transformation as they travelled from communism to market economy towards their membership of the European Union.
Техните ръководители и
Their lead-
Д техните парламентаристи носеха тежка отговорност.
D ers and their parliamentarians carried a heavy responsibility.
С един символичен акт на политическа солидарност преди присъединяването, Европейският парламент покани за участие парламентарни наблюдатели от всички дър-жави-кандидатки.
In a symbolic pre-accession act of political solidarity, the European Parliament invited the participation of observer MPs from all the candidate states.
Ние се срещнахме за първи път през ноември 2002 г. в навечерието на срещата на върха в Копенхаген през декември, която представляваше важен етап, отбелязвайки, че това ще ни даде възможност, в Европейския парламент, да се изправим пред новото политическо и културно разнообразие на Европа, както и ще ни позволи да започнем и от двете страни един процес на взаимно разбиране и на политическа социализация.
We first met in Strasbourg in November 2002 before the important staging post of the Copenhagen Summit that December, observing that it would give us in the European Parliament the opportunity to cope with Europe’s new political and cultural diversity and respectively allow us to engage in a process of mutual understanding and political socialisation.
Това беше една ранна инвестиция в изграждането на необходимите връзки на лично, политическо и институционално равнище, една репетиция за бъдещата действителност.
It was an early investment in the necessary relationship building at a personal, political and institutional level and an early rehearsal for a future reality.
В увода си към онези разисквания, аз отбелязах: «Като политици, ние сме изправени пред предизвикателството да завършим успешно този акт на помирение и оздравяване, който обхваща наистина целия континент.
Introducing that debate I remarked that: ‘As politicians we are challenged before history successfully to conclude this truly continental scale act of reconciliation and healing.
Никаква програма за връзки с обществеността, нито информационна кампания не може да замести истинската политика, основана върху убежденията и разума.
There is no public relations or information campaign that substitutes for real politics based on conviction and reason.
Сега е моментът политиците да поемат отново дневния ред на разширяването, след като експертите подготвиха пътя към него.»
Now is the time for politicians to repossess the enlargement agenda from the experts who have prepared the way.’
С едно историческо гласуване на 9 април 2003 г., Парламентът прие резолюция относно приключването на преговорите за присъединяване в
In an historic vote on 9 April 2003, Parliament adopted a resolution on the conclusion of the negotiations on enlargement in Copenhagen and formally gave its assent to the membership applications of the ten
Това позволи подписването на Договора за присъединяване само няколко дни по-късно на специално събитие в Атина.
This enabled the Accession Treaty to be signed at a special event in Athens only days later.
Именно тогава, с една безпрецедентна стъпка, членове на националните парламенти на всички присъединяващи се държави бяха поканени да участват редовно в работата на Европейския парламент в качеството на наблюдатели, от 1 май 2003 г. до пълното осъществяване на тяхното присъединяване.
That was when, in an unprecedented step, members of the national parliaments of all the acceding countries were invited to participate regularly in the work of the European Parliament as observers, from 1 May 2003 until their accessions were fully realised.
Задълбочавайки се, процесът на разширяване придоби всеобхватен и необратим характер.
As the process of enlargement deepened it took on an inclusive and irreversible character.
През целия този период, по отношение на съдържание и на политически календар, Европейският парламент водеше, а не просто следваше събитията.
In matters of content and calendar the European Parliament throughout this period was a leader and not just a follower of events.
За мен, като ирландски европеец, беше извор на гордост, че рожденият ден на новия двадесет и пет членен Европейски съюз беше официално отпразнуван в Дъблин на 1 май 2004 г. по време на толкова успешното ирландско председателство на ЕС.
It was a source of a great pride to me, as an Irish European, that when the new European Union of 25 was born ocially, it should be celebrated in Dublin on 1 May 2004 during such a successful Irish EU Presidency.
Въпреки това, като председател на Европейския парламент, моето чувство за дълг би ме накарало да предпочета това да стане в Парламента в Страсбург, само няколко седмици преди предстоящите в целия континент парламентарни избори през юни същата година, което би подчертало неговата роля на арена на европейската политика.
However, as European Parliament President, my sense of duty would have been to do so in Parliament in Strasbourg just weeks before the continental scale upcoming parliamentary elections in June of that year, underlining its role as the theatre of European politics.
Поради различните предпочитания за участие в традиционните първомайски събития, както и поради предизборни задължения през двата почивни дни в края на седмицата, стана така, че няколко месеца по-рано ръководството на Парламента не успя да постигне консенсус относно гореспоменатото предложение.
Preferences for participation in traditional May Day events and weekend electoral imperatives ensured that months in advance no consensus was available among the parliament’s leadership for this latter proposition.
Ето защо, Европейският парламент отбеляза зората на своята нова ера в понеделник, 3 май 2004 г.
So it was that on Monday 3 May 2004 in Strasbourg the European Parliament marked the dawn of its new era.
Входът на Парламента в Страсбург посреща посетителя с шестнадесет високи пилона, на които се развяват дванадесетте златни звезди на Европейския съюз и националните знамена на петнадесетте държави-членки.
The entrance to the Parliament in Strasbourg greeted the visitor with sixteen tall flagpoles flying the twelve gold stars of the European Union and the national flags of the fifteen member states.
За десет нови държави биха били необходими десет нови пилона.
Ten new states would necessitate ten new flagpoles.
Той, на свой ред, би могъл да бъде спечелен от неопределен брой доставчици от неопределен брой държави.
This in its turn could be won by any number of suppliers from any number of states.
Това ме подтикна няколко месеца по-рано да обсъдя с полския министър-председател, Лешек Милер, възможността пилоните да бъдат подарени от Полша.
Months earlier this led me to discuss the possibility with the Polish Prime Minister, Lezek Miller, of a gift of the flagpoles from Poland.
Когато, късно първия следобед на последната месечна сесия преди изборите за Европейски парламент 2004 г., ние се събрахме в Страсбург, подаръкът от Гданск за Европа се възвисяваше пред нас; присъстваше и Лех Валенса, чиято морална смелост и душевна сила олицетворяваха борбата за свобода; солидарността и ценностите на «Солидарност» намираха в този момент израз в това амбициозно присъединяване и в самите пилони, здрави и мълчаливи свидетели, в очакване на символичното разгръщане в Парламента на знамената на най-новите държавичленки на Съюза.
When we gathered in Strasbourg late on the first afternoon of this final session before the European Parliament elections of 2004 the gifts to Europe from Gdansk stood tall ; Lech Walesa, whose moral courage and fortitude personied the struggle for freedom ; the value and values of Solidarity now consummated by this ambitious accession and the flagpoles themselves, sturdy and silent witnesses, awaiting the symbolic parliamentary unfurling of the Union’s newest member states.
Носителят на Нобелова награда за литература, ирландският поет Шеймъс Хийни пише: «В деня, в който се появят новодошлите, нека това бъде завръщане у дома».
The winner of the Nobel Prize for Literature and Irish poet, Seamus Heaney wrote: ‘on a day when newcomers appear, let it be a homecoming’.
Това беше един такъв ден.
This was such a day.
Това беше завръщане у дома.
This was a homecoming.
Това, което би изглеждало невъзможна мечта през 1989 г., когато за първи път пристигнах като член на Европейския парламент, беше дейст-
What would have seemed an impossible dream in 1989 when first I arrived as a member of the European Parliament now was a reality and by my side stood Lech Walesa ‘as a visible sign of the struggle for a united Europe.’ ‘The
«Усилието беше доведено до край — отбеляза той, — волята на едно предишно поколение е изпълнена.»
endeavour is accomplished’, he remarked, ‘The will of an earlier generation is being fullled.’
Лесно би било да преувелича ролята на Европейския парламент или моята собствена в това изключително пътешествие.
It would be easy to suggest an exaggerated role for the European Parliament or for oneself in this extraordinary journey.
Чувството за пропорция, познаването на сложната политическа и институционална картина и на историята ме навеждат на едно по-скромно твърдение.
A sense of proportionality, knowledge of the political and institutional complexity and a sense of history would suggest a more modest claim.
По същество, ние бяхме призовани да изпълним дълга си пред нашите европейски съграждани, верни на призванието си като пряко избрани европейски парламентаристи.
In essence, we were called upon to do our duty before our fellow Europeans, true to our vocation as directly elected European parliamentarians.
Ние бяхме призовани да изиграем своята роля, за да поправим наследството и тежкото бреме на историческото разделение на нашия континент и да помогнем да подготвим пътя към една нова Европа.
We were called to play our part in redressing the legacy and weighty burden of our continent’s divided history and to help pave the way towards a new Europe.
Ние го сторихме.
We did that. We did our duty.
Изпълнихме дълга си. Заветът на този дълг, повече отколкото ние самите, ще остане и ще издържи на изпитанията на времето.
The legacy of that duty more than of ourselves will endure and will stand the test of time.
Бих искал да поздравя председателя на Парламента за тази инициатива и да му благодаря за поканата да участвам в нея.
I congratulate the President of the Parliament on this initiative and thank him for his invitation to me to participate.
Поздравявам също така Европейския парламент, неговите членове и техните сътрудници, както и персонала на Парламента, по случай този петдесетгодишен юбилей, и им пожелавам всичко най-добро за в бъдеще.
I also congratulate the European Parliament, its members and its and their staff on this 50th anniversary and wish them well for the future.
Техният успех ще бъде успех на Европа.
Their success will be Europe’s success.
«— 90 заседания на Председателския съвет, обхващащи 669 точки от дневния ред; — 54 заседания на Бюрото на Парламента, на които са обсъдени 934 точки от дневния ред; — 450 други заседания в Европейския парламент; — 334 срещи с политически и други личности, посетили Парламента; — 16 посещения на държавни глави.
‘ - 90 meetings of the Conference of Presidents, covering 669 agenda items; - 54 meetings of the Bureau of the House, treating 934 agenda items; - 450 other meetings in the European Parliament; - 334 meetings with visiting personalities and politicians; - 16 visits of Heads of State.
Аз ви представлявах на 12 заседания на Европейския съвет.
I represented you in this House at 12 meetings of the European Council.
Извън Парламента, извън Брюксел и Страсбург, аз направих
Outside Parliament, outside Brussels and Strasbourg, I have made - 203 visits to - 33 states, including the European Union states and candidate states of tomorrow; - in 24 states I addressed the plenary sessions of national parliaments.
— 203 посещения в 33 държави, включително държавитечленки на ЕС и утрешни държавикандидатки; — в 24 държави, се изказах пред пленарните сесии на националните парламенти.
I have given over 1,000 TV and media interviews in Brussels and Strasbourg (236 TV interviews and 710 press conferences and press points), and an equal number on my 203 trips abroad on your behalf.