natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Общностна правна уредба, свързана с опрощаването на мита съгласно член 239, параграф 2 от [МКО], не е в състояние да отсъди въз основа на член 899, но молбата е придружена от доказателства, които могат да представляват особено положение, произтичащо от обстоятелства, при които заинтересованото лице не може да се обвини в опит за заблуда или явна небрежност [другаде в текста: „в недобросъвестно поведение или груба небрежност“], държаватачленка, към която спада органът, препраща случая до Комисията, за да се реши по процедурата, установена в членове 906—909.
Community legislation on the remission of customs duties the [CCC] has been submitted cannot take a decision on the basis of Article 899, but the application is supported by evidence which might constitute a special situation resulting from circumstances in which no deception or obvious negligence may be attributed to the person concerned, the Member State to which this authority belongs shall transmit the case to the Commission to be settled under the procedure laid down in Art -icles 906 to 909.
Относно възможността за опрощаване на вносни мита член 239 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (OВ L 302, стр.
With regard to a possible remission of import duties, Article 239 of Council Regulation (EEC) No 2913/92 of 12 October 1992 establishing the Community Customs Code (OJ 1992 L 302, p.
58, наричан по-нататък „МКО“) определя следното:
1, ‘the CCC’) provides as follows:
Член 904, буква в) от Регламента за прилагане на МКО разпорежда:
Article 904(c) of the CCC implementing regulation reads:
„[…] опрощаване на вносни сборове […] се извършва и в случаи […], които произтичат от обстоятелства, които не предполагат недобросъвестно поведение или груба небрежност от страна на заинтересуваното лице.
‘Import duties or export duties may be repaid or remitted in situations … resulting from circumstances in which no deception or obvious negligence may be attributed to the person concerned.
Случаите, в които може да се приложи тази разпоредба, както и процедурата, която трябва да се следва за тази цел, се определят съгласно процедурата на комитета. […]“
The situations in which this provision may be applied and the procedures to be followed to that end shall be defined in accordance with the Committee procedure …’
„Не се възстановяват [да се чете: не се възстановяват или опрощават] вносните мита, когато единствените основания, на които се разчита в молбата за възстановяване или опрощаване, са в зависимост от случая:
‘Import duties shall not be repaid or remitted where the only grounds relied on in the application for repayment or remission are, as the case may be:
Член 905, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 година за определяне на разпоредби за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2913/92 (OВ L 253, стр.
Article 905(1) of Commission Regulation (EEC) No 2454/93 of 2 July 1993 laying down provisions for the implementation of Regulation No 2913/92 (OJ 1993 L 253, p.
1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 7, стр.
1, ‘the CCC implementing regulation’) provides:
3, наричан по-нататък „Регламент за прилагане на МКО“) гласи: в) представяне, с цел да се получи преференциално третиране на стоките, обявени за редовен внос, на документи, които впоследствие се установява, че са подправени, фалшифицирани или невалидни за горната цел, дори когато тези документи са били представени непредумишлено [другаде в текста: „добросъвестно“].“
(c) presentation, for the purpose of obtaining preferential tariff treatment of goods declared for free circulation, of documents subsequently found to be forged, falsified or not valid for that purpose, even where such documents were presented in good faith.’
Член 236 от МКО предвижда: плащането, ако то е действало добросъвестно и е спазило всички разпоредби на действащото законодателство, свързани с митническото деклариране.
Article 236 of the CCC provides: have been detected by the person liable for payment, the latter for his part having acted in good faith and complied with all the provisions laid down by the legislation in force as regards the customs declaration.
Възстановяване на вносните или износните сборове се извършва, когато се установи, че в момента на плащането размерът на сборовете не е бил дължим или размерът е бил взет под отчет в противоречие с член 220, параграф 2.
Import duties or export duties shall be repaid in so far as it is established that when they were paid the amount of such duties was not legally owed or that the amount has been entered in the accounts contrary to Article 220(2).
А — Спорът по главното производство
A — Facts in the main proceedings
Опрощаване на вносните и износните сборове се извършва, когато се установи, че в момента на вземането им под отчет техният размер не е бил дължим или размерът е бил взет под отчет в противоречие с член 220, параграф 2.
Import duties or export duties shall be remitted in so far as it is established that when they were entered in the accounts the amount of such duties was not legally owed or that the amount has been entered in the accounts contrary to Article 220(2).
Възстановяване или опрощаване не може да се разреши, когато фактите, послужили за основание на плащането или вземането под отчет на размера на недължими сборове, произтичат от недобросъвестно поведение на заинтересуваното лице.
No repayment or remission shall be granted when the facts which led to the payment or entry in the accounts of an amount which was not legally owed are the result of deliberate action by the person concerned.
Жалбоподателят е дружество, учредено по италианското право, дъщерно дружество на Steinhauser GmbH (наричано по-нататък „Steinhauser“), което притежава 95,1 % от първото и е установено в Ravensburg (Германия).
The appellant is a company incorporated under Italian law and a 95.1% subsidiary of Steinhauser GmbH (‘Steinhauser’), established in Ravensburg (Germany).
Основната дейност на жалбоподателя се състои в преработване на внесен концентрат от плодов сок, като наред с това той е вносител на тези продукти в Италия.
The appellant’s core business consists in processing imported fruit juice concentrates; it is also an importer of such products in Italy.
Стопанските отношения с чуждестранните доставчици се поддържат главно от дружество Steinhauser.
It is essentially Steinhauser which maintains the business relationship with foreign suppliers.
Член 220, параграф 2, буква б) от МКО предвижда, че последващо вземане под отчет не се допуска, когато размерът на дължимите сборове не е бил взет под отчет в резултат на грешка от страна на митническите органи, която не е било възможно да бъде открита от лицето, отговорно за
Under Article 220(2)(b) of the CCC, subsequent entry in the accounts of the duty resulting from a customs debt must not occur where the amount of duty legally owed failed to be entered in the accounts as a result of an error on the part of the customs authorities which could not reasonably
Според фактическите констатации на Първоинстанционния съд между 5 април 1995 г. и 20 ноември 1997 г. жалбоподателят внася и пуска в свободно обращение в Общността концентрат от ябълков и крушов сок, декларирани като продукти
According to the findings of fact made by the Court of First Instance, between 5 April 1995 and 20 November 1997 the appellant imported and put into free circulation in the Community apple and pear juice concentrates declared as being from and
C.A.S./КОМИСИЯ показала, че въпросният сертификат не е истински, тъй като не е издаден от турските митнически органи.
C.A.S. v COMMISSION that that certificate was not authentic since it had not been issued by the Turkish customs authorities.
Освен това те обявяват, че ще бъдат извършени и други проверки.
They stated, moreover, that further checks were to be carried out.
от Турция с произход от Турция.
originating in Turkey.
1, така че тези продукти са ползвали освобождаването от мита, предвидено в Споразумението за асоцииране и Допълнителния протокол.
That type of product was imported into the Community using A.TR.1 certificates with the effect that those products qualified for the exemption from customs duties provided for by the Association Agreement and the Additional Protocol.
В резултат на това италианските власти извършват последваща проверка на 103 сертификата A. TR.
Consequently, the Italian authorities carried out postclearance checks on 103 A.TR.1 certificates submitted by the appellant in the course of various import operations.
1 D 141591, представен от жалбоподателя при една от вносните операции, осъществени в периода от 5 април 1995 г. до 20 ноември 1997 г.
In accordance with Article 29 of Decision No 1/95, the customs services in Ravenna (Italy) carried out a postclearance documentary check on the authenticity of A.TR.1 certificate D 141591 submitted by the appellant in the course of one of the import operations for the period from 5 April 1995 to 20 November 1997.
Съгласно приложимите в тази област разпоредби искането за проверка на истинността на посочения сертификат е отправено до турските власти.
In accordance with the relevant provisions, the request for verification of the authenticity of that certificate was sent to the Turkish authorities.
1, изброени в приложението към това писмо и засягащи износа на турското дружество Akman към Италия, са подправени (false).
By letter of 10 July 1998, the Permanent Representation of the Republic of Turkey to the European Union (‘the Turkish Perman- ent Representation’) notified the Commission that A.TR.1 certificates submitted by the appellant, listed in an annex to that letter and concerning exports by the Turkish company Akman to Italy, were ‘false’.
С писмо от 20 юли 1998 г. Комисията изпраща това писмо на италианските митнически органи.
The Commission forwarded that letter to the Italian customs authorities by letter of 20 July 1998.
С писмо от 15 май 1998 г. турските власти уведомяват митническата служба в Равена, че извършената проверка е
By letter of 15 May 1998, the Turkish authorities notified the Ravenna customs services that the checks carried out showed
Между 12 и 15 октомври 1998 г., както и на 30 ноември и на 2 декември 1998 г., Отделът за координиране на борбата с измамите към Комисията (UCLAF, предшественик на OLAF) предприема разследване в Турция.
Between 12 and 15 October 1998 and between 30 November and 2 December 1998, the European Commission’s Unit for the Coordination of Fraud Prevention ((UCLAF), predecessor to OLAF) carried out checks in Turkey.
1, представени от жалбоподателя (наричани по-нататък „спорните сертификати“), включително 18 сертификата, изброени в приложението към писмото от 10 юли 1998 г., не са нито издадени, нито потвърдени от турските власти.
By letter of 8 March 1999, the Turkish Permanent Representation notified the customs services in Ravenna that 32 A.TR.1 certificates submitted by the appellant (‘the certificates at issue’), including 18 of the certificates listed in the annex to the letter of 10 July 1998, had been neither issued nor validated by the Turkish authorities.
С писмо от 28 март 2000 г., като се позовава на член 220, параграф 2, буква б) и на членове 236 и 239 от МКО, жалбоподателят подава до митническата служба в Равена молба да не се пристъпва към последващо вземане под отчет и да му се предостави възстановяване на исканите вносни сборове.
By letter of 28 March 2000 to the Ravenna customs services, the appellant, relying on Article 220(2)(b) and Articles 236 and 239 of the CCC, claimed that import duties should not have been entered in the accounts postclearance and that the import duties claimed should be repaid.
В подкрепа на своята молба жалбоподателят се позовава на добросъвестността си, на грешки от страна на компетентните органи, които не е било възможно да бъдат открити от него, както и на неизпълнение на задължения от тези органи.
In support of its claim, the appellant pleaded its good faith, errors on the part of the competent authorities that could not have been detected and deficiencies attributable to those authorities.
С писмо от 30 ноември 2001 г. Италианската република иска от Комисията да вземе решение относно това дaли е обосновано да не се пристъпва към последващо вземане под отчет на вносните сборове, както жалбоподателят иска на основание член 220, параграф 2, буква б) от МКО, или да се предостави възстановяване на тези сборове съгласно член 239 от МКО.
By letter of 30 November 2001, the Italian Republic asked the Commission to decide whether it was appropriate to waive subsequent entry in the accounts of the import duties claimed from the appellant pursuant to Article 220(2)(b) of the CCC, or to repay those duties under Article 239 of the CCC.
С писмо от 3 юни 2002 г.
By letter of 3 June 2002, the Commission requested certain additional information from the Italian authorities.
Комисията иска определена допълнителна информация от италианските власти, които отговарят с писмо от 7 юни 2002 г.
They replied by letter of 7 June 2002.
С писмо от 25 юли 2002 г.
By letter of 25 July 2002, the Commission informed the appellant of its intention not to consent to its claim.
Комисията уведомява жалбоподателя за намерението си да отхвърли неговото искане.
Before taking a final decision, however, the Commission invited the appellant to advise it of any observations it may have and to have access to the file so that it may inspect the non-confidential documents.
На 6 август 2002 г.
On 6 August 2002, the appellant’s representatives consulted the administrative
Италианските митнически органи приемат, че от цялата кореспонденция, разменена между тях, Комисията, UCLAF и турските власти, е видно, че последните смятат, че 48 сертификата A. TR.
The Italian customs authorities took the view that it was clear from all the cor -respondence exchanged between themselves, the Commission, UCLAF and the Turkish authorities that the latter considered 48 A.TR.1 certificates, including the certificates at issue, relating to exports to Italy by the appellant through the Turkish company Akman, to be either forged or irregular.
В конкретния случай спорните 32 сертификата (съответстващи на митни сборове на обща стойност 3 296 190 371 ITL (италиански лири), или 1 702 340,25 EUR) се считат за подправени, тъй като не са нито издадени, нито потвърдени от турските митнически служби.
In the present case, the 32 certificates at issue (corresponding to customs duties totalling ITL 3 296 190 371 or EUR 1 702 340.25) were considered to be forged, given that they had been neither issued nor validated by Turkish customs offices.
От друга страна, за 16 други сертификата (съответстващи на митни сборове на обща стойност 1 904 763 758 IТL, или 983 728,38 EUR) се счита, че са недействителни, тъй като независимо че са издадени от турските митнически власти, стоките, до които се отнасят, не са с произход от Турция.
On the other hand, the 16 other certificates (corresponding to customs duties totalling ITL 1 904 763 758 or EUR 983 728.38) were classified as invalid, given that, whilst they had been issued by the Turkish customs authorities, the goods concerned did not originate in Turkey.
Доколкото всичките 48 сертификата са квалифицирани или като подправени, или като недействителни, стоките, до които те се отнасят, не могат да ползват предоставеното във връзка с вноса на турски селскостопански продукти преференциално третиране.
Since all 48 certificates had been classified as either forged or invalid, the goods to which they related could not qualify for the preferential treatment accorded to imported Turkish agricultural products.
В резултат на това италианската митническа администрация иска жалбоподателят да заплати дължимите мита на обща стойност 5 200 954 129 ITL, или 2 686 068,63 EUR.
Accordingly, the Italian customs administration demanded the sum of ITL 5 200 954 129 or EUR 2 686 068.63 from the appellant by way of unpaid customs duties.
Б — Производството пред Първоинстанционния съд и обжалваното съдебно решение представителите на жалбоподателя се запознават с административната преписка в помещенията на Комисията.
B — The proceedings before the Court of First Instance and the contested judgment file at the Commission’s offices.
Освен това те подписват декларация, която потвърждава, че им е бил предоставен достъп до документите, посочени в приложение към нея.
They also signed a declaration confirming that they had had access to the documents listed in an annex to that declaration.
На 29 януари 2003 г. жалбоподателят подава жалба срещу Комисията в секретариата на Първоинстанционния съд, като иска да се отмени член 2 от спорното решение.
By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 29 January 2003, the appellant brought an action against the Commission and claimed that the Court should annul Article 2 of the contested decision.
В подкрепа на своите искания жалбоподателят се позовава на три правни основания, изведени, на първо място, от нарушение на правото на защита, на второ място, от нарушение на член 239 от МКО и на трето място, от нарушение на член 220, параграф 2, буква б) от МКО.
It put forward three pleas in law in support of its action, alleging, firstly, infringement of the rights of the defence, secondly, infringement of Article 239 of the CCC and, thirdly, infringement of Article 220(2)(b) of the CCC.
С писмо от 15 август 2002 г. жалбоподателят представя на Комисията своето становище.
By letter of 15 August 2002, the appellant submitted its observations to the Commission.
В него по-специално той поддържа своята позиция, според която компетентните митнически органи са допуснали фактически грешки, които не биха могли да бъдат открити от него, грешки, които той приравнява на нарушения, които могат да породят особено положение по смисъла на член 239 от МКО.
It maintained, in particular, its position that the competent customs authorities had committed factual errors that it could not have detected, errors which it also likened to failings capable of giving rise to a special situation within the meaning of Article 239 of the CCC.
Комисията моли Първоинстанционният съд да отхвърли жалбата и да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
The Commission contended that the Court should dismiss the action and order the appellant to pay the costs.
Първоинстанционният съд отхвърля изцяло жалбата.
The Court dismissed the action in its entirety.
По първото правно основание
First plea in law
С първото правно основание жалбоподателят твърди, че при административната процедура е било нарушено неговото право на защита, тъй като независимо от предоставения му достъп до преписката, съдържаща доказателствата, върху които Комисията е основала спорното
By the first plea in law, the appellant maintained that its rights of defence had been infringed during the administrative proced- ure in that, although it had had access to the file containing the documents on which the Commission based the contested decision, it had not had access to documents which had
На 18 октомври 2002 г.
On 18 October 2002, the Commission adopted the contested decision, which was notified to the appellant on 21 November 2002.
Комисията приема спорното решение, за което жалбоподателят е уведомен на 21 ноември 2002 г.
Firstly, the Commission concluded that it was appropriate to enter in the accounts the import duties that were the subjectmatter of the claim.
На първо място, Комисията заключава, че е обосновано вносните сборове — предмет на молбата, да бъдат взети под отчет.
Secondly, however, it concluded that it was appropriate to repay import duties in respect of the part of the claim relating to the 16 invalid certificates since, in that regard, the appellant was in a special situation within the meaning of Article 239 of the CCC.
На трето място, що се отнася до спорните 32 сертификата, Комисията от друга страна заключава, че обстоятелствата, на които се позовава жалбоподателят, не могат да породят особено положение по смисъла на член 239 от МКО.
Thirdly, with regard to the 32 certificates at issue, it concluded, on the other hand, that the circumstances relied on by the appellant could not give rise to a special situation within the meaning of Article 239 of the CCC.
В резултат на това в член 2 от спорното решение Комисията решава, че не е обосновано да се пристъпва към възстановяване на съответните вносни сборове, възлизащи на 1 702 340,25 EUR.
Consequently, in Article 2 of the contested decision, the Commission decided that it was not appropriate to repay the import duties relating to those certificates, amounting to EUR 1 702 340.25.
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-ЖА TRSTENJAK — ДЕЛO C-204/07 P решение, при все това не е имал достъп до документи, които са били от решаващо значение за направената от Комисията обща преценка на положението.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P a decisive influence on the Commission’s overall assessment of the situation.
По отношение на документите, на които Комисията се позовава в подкрепа на спорното решение, в точки 98—100 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд констатира, че жалбоподателят се е запознал с преписката в помещенията на Комисията и е подписал писмена декларация, в която ясно е потвърдил, че е имал достъп до всички документи, имащи пряка и косвена връзка със спорната преписка.
With regard to the documents used by the Commission as the basis for the contested decision, the Court found, in paragraphs 98 to 100 of the contested judgment, that the appellant had consulted the file relating to the contested decision at the Commission’s offices and had signed a written declaration expressly confirming that access had been granted to all documents directly or indirectly connected with the matter at issue.
Освен това към тази декларация бил приложен списък, изброяващ всички документи, до които представителят на жалбоподателя е имал достъп.
Furthermore, a list was annexed to that declaration setting out all the documents to which the appellant’s representative had had access.
Въз основа на този списък Първоинстанционният съд приема за установено, че жалбоподателят действително се е запознал с различни документи, с които според твърденията му не е могъл да се запознае.
On the basis of that list, the Court concluded that the appellant had indeed consulted various documents which, according to its submissions, it had been unable to consult.
Като отхвърля това правно основание, в точка 88 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд постановява, че в тази област принципът за спазване на правото на защита предполага единствено заинтересованото лице да може ефективно да изложи своята гледна точка по доказателствата, включително по документите, които Комисията е използвала срещу него, за да обоснове своето решение, и че при това положение този принцип не изисква Комисията по своя инициатива да предоставя достъп до всички документи, които имат евентуална връзка със случая, с който е сезирана в рамките на молба за опрощаване.
Rejecting that plea in law, the Court held, in paragraph 88 of the contested judgment, that, in that context, the principle of respect for the rights of the defence implies only that the party concerned be placed in a position in which it may effectively make its views known as regards the evidence — including the documents — used against it by the Commission as a basis for the decision, and that there is therefore no requirement for Commission, acting on its own initiative, to grant access to all the documents which may have some connection with the case at issue when an application for remission is referred to it.