natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Всъщност, след като било оспорено, посоченото в тълкувателната бележка спорно общо правило било преразгледано по-задълбочено в рамките на институционалните обсъждания на изменението на Регламент № 1685/2000, чието приключване било отразено с приетото малко след Регламент № 448/2004 първо обжалвано писмо.
On being challenged, the general rule at issue referred to in the interpretative memorandum had been reconsidered in depth in the context of the institutional debate concerning the amendment of Regulation No 1685/2000, and the first contested letter, adopted shortly after Regulation No 448/2004, reflects the outcome of that debate.
Според постоянната съдебна практика жалбата по член 230 ЕО може да се подава срещу всички приети от институциите разпоредби, чиято цел е да произведат правно действие, независимо от техния характер или форма (вж. Решение от 24 май 2005 г., посочено в точка 36 по-горе, и цитираната съдебна практика).
According to settled case-law, an action for annulment under Article 230 EC is available in the case of all measures adopted by the institutions, whatever their nature or form, which are intended to produce legal effects (see the judgment in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03, cited in paragraph 36 above, paragraph 32 and the caselaw cited therein).
Що се отнася, на първо място, до твърдението на Италианската република, че първото обжалвано писмо ѝ налагало санкция, като посочвало, че на спорните заявления за плащане няма да бъде даден ход до получаването на данните за авансовите плащания, следва да се констатира, че то по същество е равносилно на твърдение за продължаващо бездействие на Комисията.
It should be noted, first, that the Italian Republic’s allegation that the first contested letter imposed a penalty on it by stating that the payment applications at issue would not be dealt with until the information concerning advance payments had been received is essentially a criticism of the state of in action prolonged by the Commission .
Както посочи в съдебното заседание, Италианската република смята, че в случая Комисията е била длъжна да извърши плащанията, отговарящи на спорните заявления за плащане, в двумесечния срок, предвиден в член 32, параграф 1, четвърта алинея от общия регламент.
As it admitted at the hearing, the Italian Republic considers that the Commission should have been required in those circumstances to make the payments corresponding to the payment applications at issue within the two-month time-limit laid down in the fourth subparagraph of Article 32(1) of the general regulation .
В това отношение е важно да се напомни, че когато е сезирана с допустимо заявление за плащане по смисъла на член 32, параграф 3 от общия регламент, Комисията няма право да бездейства.
It should be pointed out in that regard that when the Commission receives a payment application which is acceptable within the meaning of Article 32(3) of the general regulation, it is not entitled to prolong a state of inaction.
ИТАЛИЯ/КОМИСИЯ четвърта алинея от общия регламент, в зависимост от наличното финансиране тя трябва да пристъпи към извършването на междинни плащания в съответствие с това заявление в срок, не по-дълъг от два месеца, считано от получаването на заявлението.
ITALY v COMMISSION available funding, the Commission is to make the related interim payments within no more than two months of receipt of that application, in accordance with the fourth subparagraph of Article 32(1) of the general regulation .
Следователно, ако в случая Комисията не е изпълнила своето задължение за действие, както твърди Италианската република, същата е трябвало да оспори това чрез предявяване на иск за установяване на неправомерно бездействие (вж. в този смисъл Решение на Съда от 26 май 1982 г. по дело Германия/Комисия, 44/81, Recueil, стр.
Thus, if the Commission had failed to fulfil that obligation to act, as the Italian Republic claims, the latter should have contested that situation by bringing an action for failure to act (see, to that effect, Case 44/81 Germany v Commission [1982] ECR 1855, paragraph 6, and the judgment of 14 December 2006 in Joined Cases T-314/04 and T-414/04 Germany v Commission, not published in the ECR, paragraph 48).
1855, точка 6 и Решение на Първоинстанционния съд от 14 декември 2006 г. по дело Германия/Комисия, T-314/04 и T-414/04, непубликувано в Recueil, точка 48).
If that action for failure to act had been declared well founded, the Commission would have been required, pursuant to Article 233 EC, to take the necessary measures to comply with the judgment (see Joined Cases T-314/04 and T-414/04 Germany v Commission, paragraph 48).
Този отговор не би могъл да се оспорва със съображението, че с първото обжалвано писмо Италианската република не била изрично уведомена за отказа на Комисията да предприеме действие.
That conclusion is not called into question by the fact that the Italian Republic was expressly informed, by the first contested letter, of the Commission’s refusal to act.
Отказът за предприемане на действие, колкото и ясно да е изразен, може да бъде оспорван пред Съда на основание член 232 ЕО, след като не слага край на неправомерното бездействие (Решение на Съда от 27 септември 1988 г. по дело Парламент/Съвет, 302/87, Recueil, стр. 5615, точка 17).
A refusal to act, however explicit it may be, can be brought before the Court under Article 232 EC since it does not put an end to the failure to act (Case 302/87 Parliament v Council [1988] ECR 5615, paragraph 17).
При всяко положение, както Комисията потвърди в съдебното заседание, без Италианската република да ѝ се противопостави по този въпрос, бездействието, намерило израз в първото обжалвано писмо, е било само временно и не е продължило след отпадане на обосноваващите го причини, тъй като накрая Комисията е взела решение по спорните заявления за плащане.
In any event, as the Commission confirmed at the hearing — without being contradicted by the Italian Republic — the state of in action disclosed by the first contested letter was only temporary and did not continue after the reasons justifying it had disappeared, inasmuch as the Commission finally adopted a decision on the payment applications at issue.
Това окончателно решение е било съобщено на Италианската република с писмо № 8799 от 24 август 2005 г.
That final decision was communicated to the Italian Republic by letter No 8799 of 24 August 2005, against which the Italian Republic brought an action (Case T-402/05).
При това положение следва да се приеме, че първото обжалвано писмо, доколкото с него пред Италианската република е изразен отказът на Комисията да предприеме действия във връзка със спорните заявления за плащане, не поражда никакви правни последици, които могат да се оспорват с жалба, подадена на основание член 230 ЕО.
Consequently, it must be held that the first contested letter, insofar as it disclosed to the Italian Republic the Commission’s refusal to act in regard to the payment applications at issue, produced no legal effects which can be contested in the context of an action for annulment under Article 230 EC.
Що се отнася, на второ място, до указанието, според което Италианската република трябвало да предаде на Комисията данните за авансовите плащания, трябва да се уточни, че по този начин първото обжалвано писмо чрез препращане се позовава на задължение за отчитане, произтичащо за тази държавачленка от прилагането на спорното общо правило във връзка с решението, съдържащо се в писмото от 14 май 2003 г. (вж. точка 25 по-горе), от които следва, че допустими за съвместно финансиране от фондовете са онези недоказани авансови плащания, които се отнасят за помощи, окончателното решение за чието предоставяне е било прието найкъсно до 19 февруари 2003 г., или за помощи, отпуснати в рамките на процедура по възлагане на обществена поръчка, приключила найкъсно на същата дата.
With regard, secondly, to the statement that the Italian Republic had to send the Commission information concerning the advance payments, it should be pointed out that the first contested letter is thereby referring back to an obligation to provide statements which arises, in the case of that Member State, from the combined application of the general rule at issue and the decision contained in the letter of 14 May 2003 (see paragraph 25 above), the effect of which is that the only unsupported advance payments eligible for co-financing by the Funds are those which relate either to aid in respect of which a final decision granting that aid was adopted no later than 19 February 2003 or to aid granted in the context of a tendering procedure which was concluded by that date at the latest.
Всъщност първото обжалвано писмо изрично препраща към писмо № 2772 от 21 март 2005 г. (вж. точка 31 по-горе), което от своя страна препраща към писмото от 29 юли 2003 г., отстраняващо грешката, допусната в писмото от 14 май 2003 г. (вж. точка 27 по-горе).
The first contested letter expressly refers to letter No 2772 of 21 March 2005 (see paragraph 31 above), which in turn refers to the letter of 29 July 2003, rectifying the letter of 14 May 2003 (see paragraph 27 above).
От самото съдържание на първото обжалвано писмо следва, че във връзка с разглеждането на спорните заявления за плащане то цели да напомни на Италианската република за нейното задължение за отчитане, произтичащо от правната уредба на допустимостта на разходите, и по-специално от спорното общо правило.
It is thus clear from the very content of the first contested letter that it was intended to remind the Italian Republic, when the payment applications at issue were being considered, that it had an obligation to provide statements under the rules governing the eligibility of expenditure and, in particular, the general rule at issue.
За да се провери дали първото обжалвано писмо действително само припомня на Италианската република задълженията ѝ, произтичащи от общностната уредба, без да променя приложното поле на тази уредба, или напротив, е годно да породи правни последици, следва да бъдат разрешени някои въпроси по съществото на настоящия спор (вж. в този смисъл Решение на Съда от 20 март 1997 г. по дело Франция/Комисия, C-57/95, Recueil, стр. I-1627, точки 9 и 10 и Решение от 24 ноември 2005 г., посочено в точка 36 по-горе, точки 33—35).
In order to ascertain whether that letter actually does no more than remind the Italian Republic of obligations that flow from Community rules, without changing the scope of those rules, or whether, on the other hand, that letter is capable of producing legal effects, certain questions going to the substance of the present case must be decided (see, to that effect, Case C-57/95 France v Commission [1997] ECR I-1627, paragraphs 9 and 10, and the judgment in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03, cited in paragraph 36 above, paragraphs 33 to 35).
В подкрепа на искането си за отмяна на първото, второто, третото, четвъртото и петото обжалвано писмо (наричани по-нататък общо „обжалваните писма“)
The Italian Republic relies on nine pleas in law in support of its application for annulment of the first, second, third, fourth and fifth contested letters (collectively,
Второто правно основание се базира на абсолютна липса на мотиви.
The second plea alleges a complete failure to state reasons .
Третото правно основание е свързано с неспазването на производството за приемане на решения от Комисията, както и с нарушение на Процедурния правилник на Комисията.
The third plea alleges failure to follow the procedures for the adoption of Commission decisions and infringement of the Commission’s Rules of Procedure.
Четвъртото правно основание е изведено от нарушение на член 32 от общия регламент и на правило № 1, точки 1 и 2 от приложението към Регламент № 448/2004.
The fourth plea alleges infringement of Article 32 of the general regulation and of points 1 and 2 of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 448/2004.
Петото правно основание е свързано с нарушение на разпоредбите относно допустимостта на разходите. Шестото правно основание се базира на нарушение на принципа на пропорционалността и на злоупотреба с власт.
The fifth plea alleges infringement of the provisions concerning the eligibility of expenditure.
Седмото правно основание е изведено от нарушение на Регламент № 448/2004, на принципа за равно третиране и на принципа на правната сигурност, както и от противоречивия характер на обжалваните писма.
The seventh plea alleges infringement of Regulation No 448/2004, the principles of equal treatment and legal certainty, and the contradictory nature of the contested letters.
Осмото правно основание е свързано с нарушение на член 9 от Регламент № 438/2001.
The eighth plea alleges infringement of Article 9 of Regulation No 438/2001.
Накрая, деветото правно основание е изведено от нарушение на принцип на опростяване.
Finally, the ninth plea alleges infringement of the principle of simplified procedures.
Тъй като Комисията оспорва допустимостта на третото правно основание, то следва да бъде разгледано първо.
Since the Commission has contested the admissibility of the third plea in law, it should be considered first .
Уместно е също така да се напомни, че отговорът на въпроса за допустимостта, поставен в точка 65 по-горе, зависи от отговорите, които ще бъдат дадени на въпросите по съществото на спора, свързани, от една страна, с тълкуването на общностната правна уредба в областта на допустимостта на разходите, a от друга страна, с неизбежните последици, които произтичат от тази правна уредба на етапа на отчитането и заверяването на разходите.
It should also be borne in mind that the solution to the admissibility issue raised in paragraph 65 above depends on the answers given to questions of substance concerning (i) the interpretation of the Community rules concerning the eligibility of expenditure and (ii) the inevitable consequences flowing from those rules at the stage of the declaration and certification of expenditure.
Тъй като тези въпроси по съществото на спора са поставени с четвъртото и петото правно основание, от една страна, и с осмото и деветото правно основание, от друга, е важно след това да бъдат разгледани именно те.
Since those questions of substance have been raised by the fourth and fifth pleas in law, on the one hand, and by the eighth and ninth pleas in law, on the other, those pleas should be considered immediately after the third plea.
По третото правно основание, изведено от неспазването на производството за вземане на решения от Комисията, както и от нарушението на Процедурния правилник на Комисията
The third plea in law, alleging failure to follow the procedures for the adoption of Commission decisions and infringement of the Commission’s Rules of Procedure
Италианската република по същество поддържа, че с изпращането на обжалваните писма Комисията я е уведомила за решения, които очевидно не са взети при спазване на производството, предвидено в Процедурния правилник на Комисията.
The Italian Republic claims essentially that, by sending it the contested letters, the Commission was notifying it of decisions which had clearly not been adopted in accordance with the procedure laid down in its Rules of Procedure.
Комисията иска третото правно основание да се отхвърли като недопустимо на основание член 44, параграф 1, буква в) от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд.
The Commission contends that the third plea should be rejected as inadmissible, pursuant to Article 44(1)(c) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance .
Доводите в подкрепа на настоящото правно основание били лишени от яснота и точност, що се отнася до установяването на нормите, за които се твърди, че са нарушени.
The arguments advanced in support of that plea are lacking in clarity and precision as regards identification of the rules allegedly infringed.
Член 44, параграф 1, буква в) от Процедурния правилник предвижда, че исковата молба или жалбата трябва да съдържа кратко изложение на изложените правни основания.
Article 44(1)(c) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance provides that an application is to state a summary of the pleas in law on which the application is based .
II-2417, точка 130 и Решение на Първоинстанционния съд от 28 март 2000 г. по дело T. Port/Комисия, T-251/97, Recueil, стр. II-1775, точка 90).
That means that the application must specify the grounds on which the action is based, and that a mere abstract statement of the grounds is not sufficient (Case T-16/91 Rendo and Others v Commission [1992] ECR II-2417, paragraph 130, and Case T-251/97 T. Port v Commission [2000] ECR II-1775, paragraph 90).
Нещо повече, изложението на правните основания, дори и кратко, трябва да е достатъчно ясно и точно, за да се позволи на ответника да подготви защитата си, а на Първоинстанционния съд — да се произнесе по иска или жалбата, ако е необходимо, без да разполага с други данни.
Moreover, the summary of the pleas in law — albeit concise — on which the application is based must be sufficiently clear and precise to enable the defendant to prepare its defence and the Court to rule on the application, if necessary, without any further information .
В случая доводите, приведени в подкрепа на третото правно основание, са лишени от яснота и точност, що се отнася до установяването на нормите на Процедурния правилник на Комисията, за които се твърди, че били нарушени при приемането на обжалваните писма, въпреки че Процедурният правилник на Комисията е акт, публикуван на всички езици на Европейския съюз в Официален вестник на Европейските общности (ОВ L 308, 2000 г. стр. 26; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 2, стр. 216).
In the present case, the arguments put forward in support of the third plea in law lack clarity and precision as regards identification of the provisions of the Commission’s Rules of Procedure which are alleged to have been infringed when the contested letters were adopted, notwithstanding the fact that the Commission’s Rules of Procedure are published, in all the languages of the European Union, in the Official Journal of the European Communities (OJ 2000 L 308, p. 26).
При това положение Комисията основателно поддържа, че настоящото правно основание не е изложено достатъчно ясно и точно в жалбата, така че да ѝ позволи да подготви защитата си.
The Commission is thus justified in arguing that the way in which the present plea is set out in the application is not sufficiently clear and precise to enable it to prepare its defence.
Следователно третото правно основание трябва да бъде отхвърлено като недопустимо.
Consequently, the third plea in law must be rejected as inadmissible.
По четвъртото правно основание, изведено от нарушение на член 32 от общия регламент и на правило № 1, точки 1 и 2 от приложението към Регламент № 448/2004, и по петото правно основание, изведено от нарушение на разпоредбите относно допустимостта на разходите
The fourth plea in law, alleging infringement of Article 32 of the general regulation and of points 1 and 2 of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 448/2004, and the fifth plea in law, alleging infringement of the provisions concerning the eligibility of expenditure
Италианската република твърди, че обжалваните писма нарушават член 32 от общия регламент и правило № 1 от приложението към Регламент № 448/2004, доколкото се основават на спорното общо правило.
The Italian Republic claims that the contested letters infringe Article 32 of the general regulation and Rule No 1 of the Annex to Regulation No 448/2004 inasmuch as they are based on the general rule at issue.
В случай че Регламент № 448/2004 би могъл да служи като основание на спорното общо правило, тя възразява, че същият е недействителен поради противоречие с член 32 от общия регламент.
In the event that Regulation No 448/2004 could provide a basis for the general rule at issue, the Italian Republic raises a plea of illegality in respect of that regulation, on the ground that it infringes Article 32 of the general regulation .
Италианската република изтъква, че в случая не е приложим отговорът, даден от Съда в Решението от 24 ноември 2005 г., посочено в точка 36 по-горе.
The Italian Republic argues that the approach adopted by the Court of Justice in the judgment in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03, cited in paragraph 36 above, cannot be transposed to the present case .
От една страна, правило № 1, точка 2 от приложението към Регламент № 1685/2000, на което се основава този отговор, било изменено съществено с Регламент № 448/2004.
First, point 2 of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 1685/2000, on which that approach is based, was substantially amended by Regulation No 448/2004.
От друга страна, настоящият спор се отнасял единствено до член 30 от общия регламент и разпоредбите на приложението към Регламент № 448/2004, уреждащи допустимостта на разходите, направени от крайните бенефициери, докато Решението на Съда тълкува друга разпоредба — член 32 от общия регламент, уреждащ плащането на участието на фондовете от Комисията.
Secondly, the present dispute is concerned solely with Article 30 of the general regulation and the provisions of the Annex to Regulation No 448/2004, which govern the eligibility of expenditure incurred by final beneficiaries, whereas the judgment of the Court of Justice interpreted a different provision — Article 32 of the general regulation — which governs the payment by the Commission of contributions from the Structural Funds.
Италианската република освен това оспорва довода, че член 32 от общия регламент и правило № 1 от приложението към Регламент № 448/2004 биха могли да се тълкуват в смисъла на спорното общо правило.
The Italian Republic also denies that Article 32 of the general regulation and Rule No 1 of the Annex to Regulation No 448/2004 can be interpreted along the lines of the general rule at issue.
На първо място, разпоредбите на общия регламент или на Регламент № 448/2004 не позволявали да се отчете дейността на крайните получатели за целите на
First of all, neither the provisions of the general regulation nor those of Regulation No 448/2004 permit account to be taken of the activities of final recipients for the
ИТАЛИЯ/КОМИСИЯ преценката на допустимостта на авансовите плащания.
ITALY v COMMISSION purposes of assessing the eligibility of advance payments.
Напротив, новите разпоредби на Регламент (ЕО) № 1083/2006 на Съвета от 11 юли 2006 година за определяне на общи разпоредби за Европейския фонд за регионално развитие, Европейския социален фонд и Кохезионния фонд и за отмяна на общия регламент (ОВ L 210, стр.
On the contrary, the new provisions laid down in Council Regulation (EC) No 1083/2006 of 11 July 2006 laying down general provisions on the European Regional Development Fund, the European Social Fund and the Cohesion Fund and repealing the general regulation (OJ 2006 L 210, p.
Всъщност отчитането ѝ станало възможно именно с изменението на понятието „бенефициер“, въведено с Регламент № 1083/2006.
That only became possible when the concept of ‘beneficiary’ was amended by Regulation No 1083/2006.
На второ място, правило № 1, точка 2.1. от приложението към Регламент № 448/2004 мълчаливо утвърждавало допустимостта на недоказаните авансови плащания за финансиране от структурните фондове, като само поставяло на крайните бенефициери изискването да докажат плащанията, които извършват във връзка с „междинни плащания и плащания по крайното салдо“.
Secondly, point 2.1 of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 448/2004 confirms by implication the eligibility for a contribution from the Structural Funds of unsupported advance payments, in that it requires final beneficiaries to produce documentary evidence only of payments made by way of ‘interim payments and payments of the final balance’.