natgillin/translations-raw huggingface dataset:
„(1) В случай на превишаване на пределно допустимите стойности, увеличени със законно допустимите отклонения и определени в правилник, приет въз основа на § 48а, алинея 1, компетентните органи са длъжни да съставят план за качеството на въздуха, определящ необходимите за трайното намаляване на атмосферните замърсители мерки и съобразен с изискванията на правилника.
‘(1) Where the limit values plus the statutory margins of tolerance defined by regulation pursuant to Paragraph 48a(1) are exceeded, the competent authorities shall draw up an air quality plan which determines the measures necessary for the per -manent reduction of atmospheric pollutants and which complies with the requirements of the regulation.
(2) В случай на опасност от превишаване на пределно допустимите стойности или на алармените прагове на емисиите, определени в издаден въз основа на § 48а, алинея 1 правилник, компетентният орган трябва да състави план за действие, определящ мерките, които трябва да се вземат в краткосрочен план, като те трябва да бъдат от такъв характер, че да намалят опасността от превишаване на пределно допустимите стойности и да ограничат неговата продължителност.
(2) Where there is a risk of the emission limit values or alert thresholds defined by regulation pursuant to Paragraph 48a(1) being exceeded, the competent authority shall draw up an action plan laying down the measures to be taken in the short term which must be capable of reducing that risk or of limiting the duration of such an occurrence.
Плановете за действие могат да се впишат в съставен въз основа на алинея 1 план за качеството на въздуха.
Action plans may be incorporated in an air quality plan pursuant to subparagraph 1.
Посочените в § 47 от Федералния закон относно борбата със замърсяванията норми за допустими емисии са определени с двадесет и втория правилник за приложението на този закон, който в § 4, алинея 1 гласи:
The emission limit values referred to in Paragraph 47 of the Federal Law on combating pollution are fixed in the 22nd regulation for the implementation of that Law, which provides, in Paragraph 4(1):
„За частици mw10 средната норма за допустими емисии за 24 часа, с оглед на опазване на човешкото здраве, достига 50 µg/m3, като за една календарна година са разрешени 35 превишавания […]“.
‘The average emission limit value over a 24-hour period in respect of PM₁₀, having regard to the protection of human health, is 50 µg/m3, which may be exceeded 35 times in a calendar year …’
Г-н Janecek живее на Landshuter Allee, в средния пояс около Мюнхен, на около 900 m северно от измервателна станция за качеството на въздуха.
Mr Janecek lives on the Landshuter Allee on Munich’s central ring road, approximately 900 metres north of an air quality measuring station.
Замерванията, осъществени в тази станция, показали, че през годините 2005 и 2006 определената пределно допустима стойност за емисиите фини прахови частици mw10 е била превишена много повече от 35 пъти, при положение че това е разрешеният от федералния закон относно борбата със замърсяванията максимален брой превишавания.
Measurements taken at that station have shown that, in 2005 and 2006, the limit value fixed for emissions of particulate matter PM₁₀ was exceeded much more than 35 times, even though that is the maximum number of instances permitted under the Federal Law on combating pollution.
Не се спори, че съществува план за действие за качеството на въздуха за територията на град Мюнхен, обявен за задължителен на 28 декември 2004 г.
It is common ground that an air quality action plan exists in respect of the city of Munich, that action plan having been declared mandatory on 28 December 2004.
Независимо от това ищецът в главното производство предявява иск до Verwaltungsgericht München с искане да бъде разпоредено на Freistaat Bayern да изготви план за действие за качеството на въздуха в района на Landshuter Allee, за да бъдат определени мерките, които трябва да се вземат в краткосрочен план, с цел да се гарантира спазването на максималния разрешен брой от 35 превишавания годишно на определената пределна стойност за емисиите фини прахови частици mw10.
However, the applicant in the main proceedings brought an action before the Verwaltungsgericht (Administrative Court) Munich for an order requiring the Freistaat Bayern to draw up an air quality action plan in the Landshuter Allee district, so as to determine the measures to be taken in the shortterm in order to ensure compliance with the maximum permitted number of instances — 35 per year — of the emission limit value for particulate matter PM₁₀ being exceeded.
Тази юрисдикция отхвърля иска като неоснователен.
The Verwaltungsgericht Munich dismissed that action as unfounded.
Сезираният с апелативна жалба Verwaltungsgerichsthof застъпва друго становище и присъжда, че живущите в района засегнати лица могат да изискват от компетентните власти изготвянето на план за действие, но не могат да претендират той да съдържа мерки, годни да гарантират в краткосрочен план спазването на нормите за допустими емисии.
On appeal, the Verwaltungsgerichtshof (Higher Administrative Court) took a different view, holding that the residents concerned may require the competent authorities to draw up an action plan, but that they are not entitled to insist that it must include the particular measures that would guarantee compliance in the shortterm with the emission limit values for particulate matter PM₁₀.
Според тази юрисдикция националните власти са длъжни само да се уверят, че съответната цел се преследва чрез такъв план, в рамките на това, което е възможно и съответства на тази цел.
According to the Verwaltungsgerichtshof, the national authorities are required only to ensure that such a plan pursues that objective to the extent to which it is possible and proportionate for it to do so.
Поради това той разпорежда на Freistaat Bayern да изготви съобразен с тези предписания план за действие.
Consequently, it ordered the Freistaat Bayern to draw up an action plan complying with those requirements.
Според втората юрисдикция ищецът в главното производство не може да се позовава на никакво право да изисква изготвянето на план за действие по силата на член 47, параграф 2 от Федералния закон за борба със замърсяванията.
According to the Bundesverwaltungsgericht, the applicant in the main proceedings cannot rely on any entitlement to have an action plan drawn up pursuant to Paragraph 47(2) of the Federal Law on combating pollution.
Посочената юрисдикция смята освен това, че нито духът, нито буквата на член 7, параграф 3 от Директива 96/62 не предоставят субективно право да се изисква изготвяне на такъв план.
The Bundesverwaltungsgericht takes the view, moreover, that neither the spirit nor the letter of Article 7(3) of Directive 96/62 confers a personal right to have an action plan drawn up.
Препращащата юрисдикция сочи, че дори да е незаконно неприемането на план за действие, от гледна точка на вътрешното право то не засяга правата на ищеца в главното производство, тъй като последният не е лишен от средства, чрез които да постигне спазването на правната уредба.
The referring court states that, even though the — albeit unlawful — failure to adopt an action plan does not, under national law, prejudice the rights of the applicant in the main proceedings, he is not without the means to ensure compliance with the legislation.
Така би била осигурена ефективна защита при условия, равностойни на тези, които биха се получили при изготвянето на план за действие.
Thus, effective protection is assured, under the same conditions as those that would result from the drawing-up of an action plan.
Bundesverwaltungsgericht признава все пак, че въз основа на разглежданите общностни разпоредби част от доктрината стига до друг извод, според който третите заинтересовани лица имат право да изискват изготвянето на планове за действие, което изглеждало потвърдено с Решение от 30 май 1991 г. по дело Комисия/Германия (C-59/89, Recueil, стp. I-2607).
The Bundesverwaltungsgericht recognises, however, that there is a school of thought which draws different conclusions from the Community rules in question, namely that the third parties affected are entitled to have action plans drawn up, which appears to be confirmed by the judgment in Case C-59/89 Commission v Germany [1991] ECR I-2607.
При тези обстоятелства Bundesverwaltungsgericht решава да спре производството по делото и да постави на Съда, следните преюдициални въпроси:
In those circumstances, the Bundesverwaltungsgericht decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court of Justice for a preliminary ruling:
„1) Трябва ли член 7, параграф 3 от Директива 96/62 […] да се тълкува в смисъл, че на третото лице, чието здраве е увредено, се предоставя субективно право да иска изготвяне на план за действие, дори ако то е в състояние, независимо от план за действие, да се позове на правото си на защита срещу вредните за здравето въздействия на превишаването на пределно допустима стойност за емисиите на фини прахови частици mw10, като поиска по съдебен ред намесата на властите?
‘(1) Is Article 7(3) of Council Directive 96/62… to be interpreted as meaning that a third party whose health is impaired is entitled to the preparation of an action plan even if, irrespective of any action plan, he is in a position to enforce his right to avoid any detriment to his health as a result of the emission limit value for particulate matter PM₁₀ being exceeded, by bringing an action for intervention by the public authority?
2) Ако първият въпрос предполага утвърдителен отговор, има ли трето лице, засегнато от вредните за здравето замърсявания с фини прахови частици МЧ10, право да иска изготвяне на такъв план за действие, определящ мерките, които следва да бъдат взети в краткосрочен план, с цел да се гарантира точното спазване на пределно допустимите стойности за емисии на фини прахови частици mw10 ?
(2) If so, is a third party who is affected by such concentrations of particulate matter PM₁₀ as could be detrimental to health entitled to have an action plan drawn up laying down the measures to be taken in the short term to ensure strict compliance with the emission limit value for particulate matter PM₁₀ ?
3) Ако вторият въпрос предполага отрицателен отговор, в каква степен предвидените в даден план за действие мерки трябва да намалят опасността от превишаване и да ограничат неговата продължителност?
(3) If the answer to Question 2 is in the negative, to what extent must the measures included in an action plan serve to reduce the risk of exceeding the limit value and to limit the duration of such an occurrence?
Може ли планът за действие при постепенен подход да бъде сведен до мерки, които със
Can an action plan be limited, on the principle of “one step at a time”, to measures which, while not
JANECEK сигурност не гарантират спазването на пределно допустимата стойност, но които все пак допринасят за подобряването на качеството на въздуха в краткосрочен план?“
JANECEK guaranteeing compliance with the limit value, nevertheless contribute in the short term to improvements in ambient air quality?’
Ищецът в главното производство изтъква, че във всички случаи, при които неспазването от страна на националните власти на предписанията на целяща опазването на общественото здраве директива би могло да постави в опасност здравето на хората, съответните лица трябва да могат да се позоват на императивните норми, които тя съдържа (що се отнася до Директива 80/779/EИО на Съвета от 15 юли 1980 година относно пределно допустимите емисии по качество на въздуха и ориентировъчните стойности за серен двуоксид и суспендирани частици (OВ L 229, стp. 30), вж.
The applicant in the main proceedings submits that, whenever the failure of national authorities to comply with the requirements of a directive designed to protect public health could endanger human health, the persons concerned must be in a position to rely on the mandatory rules included in that directive (see, as regards Council Directive 80/779/EEC of 15 July 1980 on air quality limit values and guide values for sulphur dioxide and suspended particulates (OJ 1980 L 229, p.
6) и Директива 79/869/EИО на Съвета от 9 октомври 1979 година, относно методите за измерване и честотата на вземане на проби и анализ на повърхностните води, предназначени за производството на питейна вода в държавитечленки (OВ L 271, стp.
26) and Council Directive 79/869/EEC of 9 October 1979 concerning the methods of measurement and frequencies of sampling and analysis of surface water intended for the abstraction of drinking water in the Member States (OJ 1979 L 271, p.
Тъй като смята, че Директива 96/62 цели опазване здравето на хората, жалбоподателят в главното производство поддържа, че член 7, параграф 3 от тази директива представлява императивна норма, с която се изисква изготвянето на план за действие, щом като съществува дори и най-малка опасност от превишаване на дадена пределно допустима стойност.
Taking the view that Directive 96/62 is designed to protect human health, the applicant in the main proceedings maintains that Article 7(3) of that directive constitutes a mandatory rule which requires an action plan to be drawn up even where there is merely a risk that a limit value may be exceeded.
Следователно задължението за изготвяне на такъв план в тази хипотеза, за чието съществуване не се спори в главното производство, представлявало норма, на която той можел да се позове, въз основа на посочената в предходната точка от настоящото решение съдебна практика.
The obligation to draw up such a plan in that situation, the existence of which is not disputed in the main proceedings, is therefore a rule upon which the applicant is in a position to rely, on the basis of the caselaw referred to in the previous paragraph of the present judgment.
Що се отнася до съдържанието на плана за действие, ищецът в главното производство поддържа, че той трябва да предвижда всички подходящи мерки, за да бъде периодът на надвишаване на пределно допустими стойности възможно най-кратък.
With regard to the content of the action plan, the applicant in the main proceedings submits that it must lay down all the appropriate measures to ensure that the period during which the limit values are exceeded is kept to a minimum.
Това следвало именно от структурата на член 7, параграф 3 от Директива 96/62, който ясно сочи, че плановете за действие трябва да бъдат изготвени, щом съществува и най-малка опасност от превишаване на тези стойности, и от член 8, параграф 3 от тази директива, според който, когато пределно допустимите стойности са вече превишени, държавитечленки трябва да вземат мерки, за да изготвят или приведат в действие план или програма за постигане на пределно допустимата стойност в рамките на конкретен срок от време.
That follows, in particular, from the broad logic of Article 7(3) of Directive 96/62 — which states clearly that action plans must be drawn up where there is a mere risk of those values being exceeded — and Article 8(3) of the directive, according to which, where limit values have already been exceeded, the Member States must take measures to ensure that a plan or programme is prepared or implemented for attaining the limit value within the specific time-limit.
Нидерландското правителство поддържа, че член 7, параграф 3 от Директива 96/62 не предоставя на третите лица субективно право да искат изготвяне на план за действие.
The Netherlands Government submits that Article 7(3) of Directive 96/62 does not confer on third parties a personal right to have an action plan drawn up.
Държавитечленки разполагали с широко право на преценка както за приемането на плановете за действие, така и за определяне на съдържанието им.
The Member States, it argues, have a wide discretion in respect of both the adoption of action plans and the determination of their content.
От същата разпоредба следвало, че общностният законодател е искал да остави на държавитечленки правото да съставят план за действие и да приложат мерките, които са част от него и които те счетат за необходими и съразмерни за достигане на целения резултат.
It follows, the Netherlands Government continues, from Article 7(3) that the Community legislature intended to leave to the Member States the power to put in place an action plan and to take the ancillary measures which they consider necessary and proportionate in order to attain the result envisaged.
По-нататък, член 7, параграф 3 от Директива 96/62 не налагал на държавитечленки никакво задължение за постигане на определен резултат.
Accordingly, it continues, Article 7(3) of Directive 96/62 does not impose any obligation on the Member States as to the result to be achieved.
Широкото право на преценка, с което те разполагали, им позволявало да вземат предвид различните интереси и да приемат конкретни мерки, отчитащи както спазването на пределно допустимите стойности, така и другите интереси и задължения, като свободното движение във вътрешността на Общността.
Their broad discretion allows the Member States to weigh up different interests and to adopt specific measures, taking account of compliance with limit values as well as of other interests and obligations, such as free movement within the European Union.
Така държавитечленки били длъжни единствено да съставят планове за действие, в които се обявяват мерките, които трябва да бъдат взети в краткосрочен план, с цел да бъде намалена опасността от превишаване на посочените стойности или да бъде намалена неговата продължителност.
Thus, the Member States are required only to put in place action plans setting out the measures to be taken in the shortterm in order to reduce the risk of those values being exceeded or to limit the duration of such an occurrence.
Австрийското правителство напомня, че Съдът е присъдил, че разпоредбите на общностното право, с които се определят пределно допустимите стойности с цел опазване на здравето на хората, предоставят също на заинтересованите лица правото да изискват спазването на тези пределно допустими стойности, което право те могат да упражнят по съдебен ред (Решение по от 30 май 1991 г. по дело Комисия/Германия, C-59/89, посочено по-горе).
The Austrian Government points out that the Court has held that the Communitylaw provisions which fix limit values for the protection of human health also confer on the persons concerned a legally enforceable right to compliance with those limit values (Case C-59/89 Commission v Germany).
Това правителство смята обаче, че ако член 7, параграф 3 от Директива 96/62 може да има пряко действие, от това не следва, че тази разпоредба създава в полза на частноправните субекти субективно право да искат изготвяне на план за действие, след като според него с нея се цели само приемането на мерки, годни да допринесат за гарантиране на спазването на пределно допустими стойности в рамките на националните програми.
However, the Austrian Government takes the view that, while Article 7(3) of Dir -ective 96/62 may have direct effect, it does not follow from this that Article 7(3) establishes a personal right on the part of individuals to have action plans drawn up, since, in its view, that provision covers only the adoption of measures — in the context of national programmes — which are liable to help ensure compliance with limit values.
Комисията изтъква, че от текста на Директива 96/62, по-конкретно от разпоредбите на член 7, параграф 3 във връзка с член 2, точка 5, както и от дванадесетото съображение от същата, следва, че с определянето на пределно допустимите стойности за фините прахови частици mw10 се цели опазването на здравето на хората.
The Commission submits that it is apparent from the wording of Directive 96/62, in particular the combined provisions of Articles 7(3) and 2(5) and the 12th recital in the preamble to the directive, that the fixing of limit values in respect of particulate matter PM₁₀ serves to protect human health.
Съдът вече е установил обаче по повод на аналогични разпоредби, че във всички случаи, когато превишаването на пределно допустимите стойности би могло да изложи на опасност здравето на хората, заинтересованите лица могат да се позовават на тези норми, за да защитят правата си (Решение от 30 май 1991 г. по дело Комисия/Германия, C-361/88, точка 16 и Решение от 30 май 1991 г. по дело Комисия/Германия, C-59/89, точка 19, посочени по-горе, както и Решение от 17 октомври 1991 г. по дело Комисия/Германия, точка 14).
The Court has established in relation to similar provisions that, whenever the exceeding of limit values was capable of endangering human health, the persons concerned were in a position to rely on those rules in order to assert their rights (Case C-361/88 Commission v Germany, paragraph 16; Case C-59/89 Commission v Germany, paragraph 19; and Case C-58/89 Commission v Germany, paragraph 14).
Изведените от тези решения принципи се прилагали по отношение на плановете за действие, предвидени в Директива 96/69.
According to the Commission, the principles identified in those judgments apply to the action plans provided for under Directive 96/62.
Следователно компетентният орган бил длъжен да изготви такива планове, когато предвидените в тази директива условия са налице.
The competent authority is therefore obliged to draw up such plans where the conditions laid down by that directive are satisfied.
От това следвало, че засегнато от превишаването на пределно допустими стойности трето лице можело да се позове на правото си да изисква да бъде изготвен план за действие, необходим за достигане на свързаната с тези пределно допустими стойности, определена в посочената директива, цел.
It follows that a third party who is affected by the limit values being exceeded is in a position to assert his right to the preparation of an action plan, which is required for the attainment of the objective relating to the limit values set by that directive.
Що се отнася до съдържанието на плановете за действие, Комисията основава отговора си на текста на член 7, параграф 3 от Директива 96/62, според който тези планове за действие трябва да предвиждат мерки, „които трябва да бъдат предприети в краткосрочен план, с оглед намаляването на посочената опасност
With regard to the content of the action plans, the Commission’s response is based on the terms of Article 7(3) of Directive 96/62, according to which those action plans must provide for measures ‘to be taken in the short term… in order to reduce [the risk of the limit values being exceeded] and to limit the duration of such an occurrence’.
Тя смята, че компетентният орган има свобода на преценка при взимане на мерките, които смята за подходящи, при условие че същите са замислени в рамките на това, което е реално възможно и юридически съразмерно, така че да позволи връщане към стойности под предписаните пределно допустими стойности в най-кратки срокове.
The Commission takes the view that the competent authority has a discretion to take the measures which it considers to be the most appropriate, provided that those measures are designed in the light of what is actually possible and legally proportionate, in such a way as to enable levels to drop back below the prescribed limit values within the shortest possible time.
Отговор на Съда
The Court’s findings
По изготвянето на планове за действие
The preparation of action plans
С първия си въпрос Bundesverwaltungsgericht иска да установи дали частноправен субект може да изисква от компетентните национални органи изготвяне на план за действие в случая на опасност от превишаване на пределно допустимите стойности или на алармените прагове, посочен в член 7, параграф 3 от Директива 96/62.
By its first question, the Bundesverwaltungsgericht is asking whether an individual can require the competent national authorities to draw up an action plan in the case — referred to in Article 7(3) of Directive 96/62 — where there is a risk that the limit values or alert thresholds may be exceeded.