natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Тази форма на отговорност съответства на установената от Съда отговорност на управителя на бензиностанция за горивата, които са изтекли от хранилищните съоръжения в околната земна повърхност 84.
This form of liability is consistent with the liability which the Court established in connection with the manager of a service station in relation to hydrocarbons leaked from storage facilities into the surrounding ground. 84
Все пак съгласно член V от Конвенцията за отговорността на корабособственика е ограничена, но само ако не е доказано, че щетата е в резултат на негово действие или бездействие, извършено с намерение да се причини щета или поради неблагоразумие и със съзнанието, че може да се причини такава щета.
However, under Article V of the Liability Convention liability on the part of the owner is limited if it is not proved that the pollution damage resulted from his personal act or omission, committed with the intent to cause such damage, or recklessly and with knowledge that such damage would probably result.
Ако следва да се приложи това ограничение на отговорността, съгласно член V, алинея 4 отделните искания ще бъдат удовлетворени от корабособственика само pro rata, т.е. частично.
If this limitation of liability applies, the individual claims under Article V(4) are settled only pro rata, that is to say partially, by the owner of the ship.
На пръв поглед това изглежда като нарушение на принципа „замърсителят плаща“.
This appears prima facie to be a breach of the polluterpays principle.
84 — Решение по дело Van der Wаlle и др. (посочено в бележка под линия 27, точка 59).
84 — Van de Walle and Others (cited in footnote 27, paragraph 59).
85 — Решение на Tribunal de grande instance de Paris от 16 януари 2008 г. (посочено в бележка под линия 15, стр. 228).
85 — Judgment of 16 January 2008 (cited in footnote 15, p. 228).
COMMUNE DE MESQUER разходи остават или за сметка на държавата, с други думи на общността на данъкоплатците, или за сметка на определени лица, които могат да бъдат задължени да платят тези разходи съгласно националното право.
COMMUNE DE MESQUER persons who are likewise required to pay the costs under national law.
Възлагането на разходите за обезвреждане на отпадъците на лица, които не са ги създали, би било несъвместимо с принципа „замърсителят плаща“ 87.
The imposition on individuals of the cost of disposing of waste which they have not caused would be incompatible with the polluterpays principle.
Засегнатите лица биха могли да се противопоставят на такова искане от страна на държавните органи, като се позоват на член 15 от Рамковата директива за отпадъците.
87Those concerned could therefore apply Article 15 of the Waste Framework Directive vis-à-vis such a demand made by State authorities.
С Конвенцията FUND 92 обаче ограничената отговорност на корабособственика се допълва с отговорността на Международния фонд за обезщетение при щети, причинени от замърсяване с нефт.
However, the limited liability of the owner of the ship is supplemented under the Fund Convention by liability under the International Oil Pollution Damage Compensation Fund.
Съгласно член 10 от Конвенцията FUND 92 този фонд се финансира чрез вноски от лицата, които получават големи количества нефт или мазут, доставяни чрез превоз по море.
Under Article 12, the Fund is financed by those who have received large quantities of crude oil or heavy fuel oil after sea transport.
Чрез пазарното си търсене тези предприятия се явяват причина за превоза на нефт, който обуславя риска от морски злополуки с нефт.
Through their demand those undertakings cause the oil transportation which creates the risk of oil accidents at sea.
Според принципа „замърсителят плаща“ тези предприятия също може да носят отговорност за разходите за обезвреждане на нефтените отпадъци, които възникват в резултат от злополуки с танкери.
They too may therefore be apportioned the cost of disposing of oil waste which is created in the event of oil accidents in accordance with the polluterpays principle.
Съгласно член 4, алинея 2 от Конвенцията FUND 92 отговорността на Фонда е изключена в случай на щети, причинени от военни действия, а съгласно алинея 3 от същия член може да бъде ограничена при съпричиняване от страна на лицето, понесло щетата.
Liability under the Fund is excluded in the event of damage resulting from an act of war under Article 4(2) of the Fund Convention and may be limited, under Article 4(3), if the party which suffered the damage is partially at fault.
Впрочем съгласно член 9 от Конвенцията FUND 92 съществува възможността за регресен иск срещу други отговорни лица и за разходите, които Фондът поема.
In addition, under Article 9 of the Fund Convention there is the right of recourse against other responsible persons in relation to costs borne by the Fund.
В настоя- щия случай Фондът съответно превантивно е предявил искове срещу различни лица, в това число по-специално срещу дружествата Total, страни по настоящото производство 86.
In the present case the Fund has therefore brought proceedings as a precaution against various persons, including the Total companies which are party to the present case. 86
За разлика от това, прехвърлянето на непокритите разходи за обезвреждане в тежест на обществото е съвместимо с принципа „замърсителят плаща“ по смисъла на член 15 от Рамковата директива за отпадъците.
On the other hand, the imposition of the remaining costs of disposal on the general public is compatible with the polluterpays principle under Article 15 of the Waste Framework Directive.
Обществото наймалкото приема наличието на съответните рискове, тъй като държавите разрешават свързаните с рискове превози на нефт по море.
The general public at least accepts the relevant risks, since the States permit risky maritime oil transportation.
Същевременно чрез предвидените в Конвенцията Марпол 73/78 88изисквания държавите гарантират минимален стандарт за сигурност на корабите.
At the same time, through the requirements laid down in Marpol 73/78 88the States guarantee a minimum level of maritime safety.
Обществото има полза от тези превози, тъй като те обезпечават снабдяването му с търсен енергиен носител.
The general public benefits from these transportation operations because they ensure the supply of a desired energy source.
Без пазарното търсене превозите не биха се извършвали.
Without demand for oil products there would be no transportation.
Отговорността на Фонда също е ограничена.
Liability under the Fund is also limited.
В резултат от това ограничаване на отговорността е възможно част от разходите за обезвреждане на отпадъците при щети от замърсяване с нефт в морето да не бъдат поети нито от корабособственика, нито от Фонда. Тези непокрити
This limited liability can mean that neither the ship’s owner nor the Fund bears some of the cost of disposing of waste resulting from oil pollution damage at sea.
88 — Международна конвенция от 1973 г. за предотвратяване на замърсяването от кораби, в редакцията ѝ съгласно Протокола от 1978 г. (Recueil des traités des Nations unies/UN Treaty Series, том 1341, № 22484).
88 — International Convention for the Prevention of Pollution from Ships 1973, as modified by the Protocol of 1978 thereto (UN Treaty Series, Vol. 1341, No. 22484).
86 — Записка 92FUND/EXC.33/5 от 4 май 2006 г. на директора на Фонда за обезщетение при щети, причинени от замърсяване с нефт, http://www.iopcfund-docs.org/ds/pdf/92exc33-5_e.pdf, стр. 5 и сл.
86 — Note 92FUND/EXC.33/5 by the Director of the International Oil Pollution Compensation Fund of 4 May 2006, http://www.iopcfund-docs.org/ds/pdf/92exc33-5_e.pdf, p. 5 et seq.
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-ЖА KOKOTT — ДЕЛO C-188/07
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-188/07 is also to be financed by oil importers and raises the liability coverage considerably.
Конвенцията за отговорността и Конвенцията FUND 92 сочат, че договарящите страни, включително почти всички държавичленки, считат ограничаването на отговорността за разумно и осъзнават риска от поемане на допълнителни разходи.
The Liability Convention and the Fund Convention show that the Contracting States, including nearly all the Member States, consider the limitation of liability to be reasonable and accept the risk of having to bear further costs.
Когато щетите, причинени от нефт, надвишават границите на отговорността на корабособственика и на Фонда, наистина едва ли могат да бъдат отстранени със средства на частни оператори.
If oil damage exceeds the limits of the liability of the ship’s owner and of the Fund, the costs cannot really be afforded by private funds.
Застрахователните решения в по-голям мащаб също изглеждат нереалистични.
More extensive insurance solutions also appear unlikely.
Следователно е съвместимо с член 15 от Рамковата директива за отпадъците и със съдържащия се там принцип „замърсителят плаща“, от една страна, отговорността за морски инциденти с нефт да се фокусира върху корабособственика и Международния фонд за обезщетение при щети, причинени от замърсяване с нефт, в съответствие с Конвенцията за отговорността и Конвенцията FUND 92, а от друга страна, да се ограничи размерът на тази отговорност.
Consequently, it is compatible with Article 15 of the Waste Framework Directive and the polluterpays principle contained therein to channel liability for oil accidents at sea to the owner of the ship and to limit the level of that liability in accordance with the Liability Convention and the Fund Convention.
Този резултат съответства на задължението при тълкуването на общностното право по възможност да се избягват противоречия с Конвенцията за отговорността 90.
This conclusion accords with the obligation to avoid contradictions with the Liability Convention as far as possible when interpreting Community law. 90
Следва да се добави, че отговорността на корабособственика и допълнителната отговорност на Фонда не са свързани с вина.
Furthermore, the liability on the part of the ship’s owner and the supplement under the Fund are not linked to fault.
Следователно съществува относително голяма вероятност щетите от замърсяване с нефт да бъдат изцяло или наймалкото частично покрити.
There is therefore a relatively high probability that oil pollution damage will be covered wholly or at least in part.
Това важи в още по-голяма степен, след като през 2005 г. влезе в сила Допълнителният протокол 89към Конвенцията FUND 92, с който се създаде финансиран пак от вносителите на нефт допълнителен международен фонд за обезщетение при щети от замърсяване с нефт, с който значително се увеличава размерът на отговорността.
This is especially the case since the Supplementary Protocol to the Fund Convention 89 entered into force in 2005, creating a Supplementary Compensation Fund which
Поради това на третия въпрос следва да се отговори, че съгласно член 15 от Рамковата директива за отпадъците след инцидент с кораб производителят на мазута и/или продавачът и наемател на кораба могат да бъдат задължени да понесат разходите за обезвреждане на нефтените отпадъци, ако може да им се търси отговорност за съпричиняване на изтичането на мазута.
The answer to the third question must therefore be that the producer of heavy fuel oil and/or the seller and carrier may be ordered under Article 15 of the Waste Framework Directive to bear the cost of disposing of oil waste following a shipping accident if they can be accused of contributing personally to causing the leak of the heavy fuel oil.
Тази разпоредба обаче също така допуска отговорността на производителя на мазута и/или продавача и наемател на кораба да се ограничи съобразно Конвенцията за отговорността и Конвенцията FUND 92.
However, it is also compatible with that provision to limit the liability of the producer of heavy fuel oil and/or the seller and carrier in accordance with the Liability Convention and the Fund Convention.
Според уебсайта на Фонда (http://www.iopcfund.org/92members.htm#suppfund) освен от четири други държави, Протоколът е ратифициран и от Белгия, Дания, Германия, Гърция, Испания, Франция, Ирландия, Италия, Латвия, Литва, Нидерландия, Португалия, Словения, Финландия, Швеция и Обединеното кралство, а от 30 март 2008 г. към тях ще се присъедини и Унгария.
According to the Fund, http://www.iopcfund.org/92members.htm#suppfund, in addition to four other States, Belgium, Denmark, Germany, Greece, Spain, France, Ireland, Italy, Latvia, Lithuania, the Netherlands, Portugal, Slovenia, Finland, Sweden and the United Kingdom have ratified the Protocol and on 30 March 2008 they will be joined by Hungary.
90 — Вж. по-горе точка 99 и сл.
90 — See point 99 et seq. above.
Поради това предлагам на Съда да даде следния отговор на преюдициалното запитване:
I therefore suggest that the Court give the following answers to the reference for a preliminary ruling:
Тази разпоредба обаче също така допуска отговорността на производителя на мазута и/или продавача и наемател на кораба да се ограничи съобразно Международната конвенция от 29 ноември 1969 година за гражданска отговорност за щети от замърсяване с нефт, в редакцията ѝ съгласно Протокола от 1992 г., и съобразно Международната конвенция от 1971 г. за създаване на Международен фонд за обезщетяване при щети, причинени от замърсяване с нефт, в редакцията и съгласно Протокола от 1992 г.“
However, it is also compatible with that provision to limit the liability of the producer of heavy fuel oil and/or the seller and carrier in accordance with the International Convention of 29 November 1969 on Civil Liability for Oil Pollution Damage, as amended by the Protocol of 1992, and the 1971 International Convention on the Establishment of an International Fund for Compensation for Oil Pollution Damage, as amended by the Protocol of 1992.’
По дело C-188/07 с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 234 ЕО от Cour de cassation (Франция) с акт от 28 март 2007 г., постъпил в Съда на 3 април 2007 г., в рамките на производство по дело
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Cour de cassation (France), made by decision of 28 March 2007, received at the Court on 3 April 2007, in the proceedings
СЪДЪТ (голям състав), състоящ се от: г-н C. W. A. Timmermans, председател на втори състав, изпълняващ длъжността председател, г-н A. Rosas, г-н K. Lenaerts и г-н L. Bay Larsen,
THE COURT (Grand Chamber), composed of C.W.A. Timmermans, President of the Second Chamber, acting as President, A. Rosas, K. Lenaerts and L. Bay Larsen, Presidents of Chambers,
COMMUNE DE MESQUER председатели на състави, г-жа R. Silva de Lapuerta, г-н K. Schiemann, г-н P. Kūris, г-н E. Levits, г-н A. Ó Caoimh, г-жа P. Lindh, г-н J.-C. Bonichot, г-н T. von Danwitz и г-жа C. Toader (докладчик), съдии, генерален адвокат: г-жа J. Kokott, секретар: г-н M.-A. Gaudissart, началник отдел, предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 22 януари 2008 г., като има предвид становищата, представени:
Advocate General: J. Kokott, Registrar: M.-A. Gaudissart, head of unit, having regard to the written procedure and further to the hearing on 22 January 2008, after considering the observations submitted on behalf of:
— за италианското правителство, от г-н I. M. Braguglia, в качеството на представител, подпомаган от г-н Del Gaizo, avvocato dello Stato,
— the Italian Government, by I.M. Braguglia, acting as Agent, assisted by D. Del Gaizo, avvocato dello Stato,
— за правителството на Обединеното кралство, от г-жа C. Gibbs и г-жа I. Rao, в качеството на представители, подпомагани от г-н J. Maurici, barrister,
— the United Kingdom Government, by C. Gibbs and I. Rao, acting as Agents, assisted by J. Maurici, barrister,
— за Комисията на Европейските общности, от г-н M. Konstantinidis, г-н J.-B. Laignelot и г-н G. Valero Jordana, в качеството на представители, след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 13 март 2008 г., постанови настоящото
— the Commission of the European Communities, by M. Konstantinidis, J.-B. Laignelot and G. Valero Jordana, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 13 March 2008, gives the following
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 1 и член 15 от Директива 75/442/ЕИО на Съвета от 15 юли 1975 година относно отпадъците (ОВ L 194, стр.
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Articles 1 and 15 of and Annex I to Council Directive 75/442/EEC of 15 July 1975 on waste (OJ 1975 L 194, p.
39), изменена с Решение 96/350/ЕО на Комисията от 24 май 1996 година (ОВ L 135, стр.
39), as amended by Commission Decision 96/350/EC of 24 May 1996 (OJ 1996 L 135, p.
32, наричана понататък „Директива 75/442“), както и до приложение I към тази директива.
32) (‘Directive 75/442’).
Запитването е отправено в рамките на спор между Commune de Mesquer [Община Меские], от една страна, и Total France SA и Total International Ltd (наричани понататък заедно „дружествата Total“), от друга, по повод обезщетяването на щетите, причинени от отпадъците, които се разпръскват на територията на посочената община вследствие на корабокрушението на нефтения танкер „Erika“.
The reference was made in the course of proceedings between the Commune de Mesquer (municipality of Mesquer) and Total France SA and Total International Ltd (‘the Total companies’) concerning compensation for the damage caused by the waste spread on the territory of that municipality following the sinking of the oil tanker Erika.
Международната конвенция за гражданска отговорност за щети от замърсяване с нефт, приета в Брюксел на 29 ноември 1969 година, изменена с протокола, подписан в Лондон на 27 ноември 1992 г. (ОВ L 78, 2004 г., стр.
The International Convention on Civil Liability for Oil Pollution Damage adopted at Brussels on 29 November 1969, as amended by the Protocol signed in London on 27 November 1992 (OJ 2004 L 78, p.
Тя установява принципа на тяхната обективна отговорност, ограничена до размер, изчисляван в зависимост от корабния тонаж, и въвежда система за задължително застраховане за гражданска отговорност.
It introduces the principle of strict liability on their part, limited to an amount calculated by reference to the tonnage of the ship, and establishes a system of compulsory liability insurance.
Съгласно член II, буква а) от Конвенцията за отговорността тя се прилага за щети от замърсяване, причинени на територията на договаряща държава, включително териториалното ѝ море, и в изключителната икономическа зона на тази държава, определена в съответствие с международното право, или евентуално в района, намиращ се зад границата и прилежащ към териториалното море на държавата, определен в съответствие с международното право и простиращ се на не повече от 200 морски мили от изходните линии, от които се измерва ширината на териториалното море.
Under Article II(a) of the Liability Convention, the Convention applies to pollution damage caused in the territory, including the territorial sea, of a Contracting State, and in the exclusive economic zone of a Contracting State established in accordance with international law or, as the case may be, in an area beyond and adjacent to the territorial sea of that State determined by that State in accordance with maritime law and extending not more than 200 nautical miles from the baselines from which the breadth of its territorial sea is measured.
По смисъла на член III, алинея 4 от Конвенцията за отговорността „не може да се предяви никакъв иск за обезщетяване на щета от замърсяване на основание на тази конвенция или на други основания срещу […] всеки наемател (какъвто и да е, включително наемател по беарбоут чартър), управител или оператор на кораба […], освен ако щетата не е в резултат на тяхно действие или бездействие,
Under Article III(4) of the Liability Convention, ‘no claim for compensation for pollution damage under this Convention or otherwise may be made against … any charterer (howsoever described, including a bareboat charterer), manager or operator of the ship … unless the damage resulted from their personal act or omission, commit-
Международната конвенция за създаване на Международен фонд за обезщетяване при щети, причинени от замърсяване с нефт, приета в Брюксел на 18 декември 1971 година, изменена с протокола, подписан в Лондон на 27 ноември 1992 г. (ОВ L 78, 2004 г., стр.
The International Convention on the Establishment of an International Fund for Compensation for Oil Pollution Damage adopted at Brussels on 18 December 1971, as amended by the Protocol signed in London on 27 November 1992 (OJ 2004 L 78, p.
198, наричана понататък „Конвенцията FUND 92“), допълва Конвенцията за отговорността, като установява режим за обезщетяване на пострадалите.
40) (‘the Fund Convention’) complements the Liability Convention by establishing a system for compensating victims.
Международният фонд за обезщетение при щети, причинени от замърсяване с нефт (наричан понататък „FUND 92“), финансиран чрез вноски от предприятията от нефтената промишленост, може да покрие до 135 милиона СПТ (специални права на тираж) за инцидент преди 2003 г.
The International Oil Pollution Compensation Fund (‘the Fund’), which is financed by contributions from the oil industry, can cover up to 135 million SDR (special drawing rights) for an incident before 2003.
Съгласно член 4 от Конвенцията FUND 92 пострадалите могат да предявяват искове за обезщетение пред съдилищата на държавите, страни по тази конвенция, по-специално когато Конвенцията за отговорността не предвижда отговорност за съответната щета или когато корабособственикът е неплатежоспособен или е освободен от отговорност на основание на посочената конвенция.
Under Article 4 of the Fund Convention, victims may bring claims for compensation before the courts of the Contracting State where the damage has been caused, in particular where the Liability Convention does not provide for any liability for the damage in question or where the shipowner is insolvent or released from liability under that Convention.
Протоколът от 2003 г. към Международната конвенция от 1992 година за учредяването на Международен фонд за обезщетение при щети от замърсяване с нефт (ОВ L 78, 2004 г., стр.
The Protocol of 2003 to the International Convention on the Establishment of an International Fund for Compensation for Oil Pollution Damage, 1992, (OJ 2004 L 78, p.
24; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 34, стр. 182) създава допълнителен международен фонд за обезщетение при щети от замърсяване с нефт, известен с наименованието „Допълнителен международен фонд от 2003 г. за обезщетение при щети от замърсяване с нефт“, който заедно с FUND 92 дава възможност да се покриват до 750 милиона разчетни единици за всеки инцидент след 1 ноември 2003 г.
24) establishes an international supplementary fund for compensation for oil pollution damage, to be named ’The International Oil Pollution Compensation Supplementary Fund, 2003’, which together with the Fund makes it possible to cover up to 750 million units of account in respect of any one incident after 1 November 2003.
Директива 75/442
Directive 75/442
Съгласно трето съображение от Директива 75/442 основната цел на всички разпоредби, свързани с обезвреждането на отпадъците, следва да бъде опазването на човешкото здраве и на околната среда от вредните въздействия, причинени от събирането, транспортирането, третирането, складирането и изхвърлянето на отпадъци.
According to the third recital in the preamble to Directive 75/442, the essential objective of all provisions relating to waste disposal must be the protection of human health and the environment against harmful effects caused by the collection, transport, treatment, storage and tipping of waste.
Член 1 от Директива 75/442 гласи:
Article 1 of Directive 75/442 provides:
„По смисъла на настоящата директива: а) „отпадък“ означава всяко вещество или предмет от категориите, установени в приложение I, които притежателят изхвърля, възнамерява или се изисква да изхвърли.
(a) “waste” shall mean any substance or object in the categories set out in Annex I which the holder discards or intends or is required to discard.