natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Действително, различни разпоредби налагат на съда, преди да се произнесе с решение в неприсъствено производство или да признае съдебно решение, да провери дали редът и условията за връчване на документ за образуване на производство са такива, че е спазено правото на защита (вж. по-конкретно, що се отнася до неприсъственото производство, член 19, параграф 1 от Регламент № 1348/2000, член 26, параграф 2 от Регламент № 44/2001, както и член 20, втора алинея от Брюкселската конвенция, и що се отнася до признаването на съдебните решения, вж. по-конкретно член 34, точка 2 от Регламент № 44/2001 и член 27, точка 2 от Брюкселската конвенция).
Various provisions require the court, before delivering a default judgment or recognising a judicial decision, to verify whether the means by which a document instituting proceedings was served were such that the rights of the defence have been respected (see, inter alia, with regard to default judgments, Article 19(1) of Regulation No 1348/2000, Article 26(2) of Regulation No 44/2001 and the second paragraph of Article 20 of the Brussels Convention and, with regard to the recognition of judgments, Article 34(2) of Regulation No 44/2001 and Article 27(2) of the Brussels Convention).
Преди влизането в сила на Регламент № 1348/2000 трансграничните връчвания между държавитечленки са осъществявани съгласно Хагската конвенция от 1965 г., към която препращат член 26, параграф 4 от Регламент № 44/2001 и член 20, трета алинея от Брюкселската конвенция, или сключените между държавитечленки двустранни споразумения.
Before Regulation No 1348/2000 entered into force, crossborder service between the Member States was effected in accordance with the 1965 Hague Convention, to which Article 26(4) of Regulation No 44/2001 and the third paragraph of Article 20 of the Brussels Convention refer, or bilateral agreements concluded between Member States.
Хагската конвенция и по-голя-мата част от тези споразумения обаче не предвиждат общо задължение за превод на всички документи, които следва да бъдат връчени, така че националните юрисдикции са приели, че правото на защита е достатъчно защитено, когато получателят на документ, който следва да бъде връчен, е разполагал със срок, който му позволява да си осигури превод на документа и да организира защитата си.
However, The Hague Convention and the majority of those agreements do not lay down a general obligation to translate all the documents to be served, so that the national courts have considered that the rights of the defence are adequately protected if the addressee of a document served has had sufficient time to enable him to have it translated and prepare his defence.
Впрочем самият Регламент № 1348/2000 не уточнява дали съществува правото да се откаже приемането на документ поради липсата на превод и в случай на връчване по пощата, осъществено съгласно член 14 от посочения регламент.
Moreover, Regulation No 1348/2000 itself does not specify whether the right to refuse a document if it has not been translated also exists in the case of service by post effected in accordance with Article 14 of that regulation.
206, наричана по-нататък „Конвенцията от 1997 г.“; обяснителен доклад, стр.
1, ‘the 1997 Convention’; explanatory report, p.
26) на основание член K.3 от Договора за ЕС, въз основа на която е съставен Регламент № 1348/2000 (вж. в този смисъл Решение от 8 ноември 2005 г. по дело Leffler, C-443/03, Recueil, стр. I-9611, точка 47).
26) on the basis of Article K.3 of the EU Treaty, on the text of which Regulation No 1348/2000 is based (see, to that effect, Case C-443/03 Leffler [2005] ECR I-9611, paragraph 47).
Коментарът на член 14, параграф 2 от Конвенцията от 1997 г. относно връчването по пощата посочва:
The commentary on Article 14(2) of the 1997 Convention concerning service by post states as follows:
„Този член установява принципа за допустимост на връчването по пощата.
‘This Article establishes the principle that service may be effected by post.
С цел да осигурят гаранции за получателите, живеещи на тяхна територия, държавитечленки обаче могат да уточнят условията, при които връчването спрямо тях може да се осъществи по пощата.
However, Member States may, in order to provide guarantees for persons residing in their territory, specify the conditions under which service may be effected in their regard by post.
Тези условия биха могли, например, да изискват изпращане с препоръчано писмо или прилагане на правилата на конвенцията, свързани с превода на документи.“
Such conditions might for instance include the use of registered post or the application of the Convention’s rules on the translation of documents.’
Със или без право някои държавичленки тълкуват член 14, параграф 1 от Регламент № 1348/2000 в смисъл, че не се изисква превод на документа в случай на връчване по пощата, и приемат за необходимо да уточнят съгласно предвидената в член 14, параграф 2 от регламента възможност, че не са съгласни с връчването на съдебни документи без превод (вж. в това отношение съобщената от държавитечленки информация съгласно член 23 от Регламент № 1348/2000 (ОВ C 151, 2001 г., стр.
Some Member States, rightly or wrongly, have interpreted Article 14(1) of Regulation No 1348/2000 as meaning that the document is not required to be translated if it is served by post and have considered it necessary to state, as permitted by Article 14(2) of that regulation, that they do not accept service of judicial documents if they are not translated (see, in that regard, the Information communicated by Member States under Article 23 of Regulation No 1348/2000 (OJ 2001 C 151, p.
4) и първата актуализация на съобщената от държавитечленки информация (ОВ C 202, 2001 г., стр. 10).
4) and the first update of the information communicated by Member States (OJ 2001 C 202, p. 10)).
От проучването на съответните разпоредби на Хагската конвенция от 1965 г., на Брюкселската конвенция и на Конвенцията от 1997 г., на Регламент № 1348/2000 и Регламент № 44/2001, както и на съобщенията на държавитечленки съгласно член 14, параграф 2 от Регламент № 1348/2000, следва, че в обхванатите от тези разпоредби области нито общностният законодател, нито държавитечленки считат осигуряването от ищеца на превод на документа за образуване на производство за необходим елемент от упражняването на правото на защита на ответника, тъй като последният трябва само да разполага с достатъчен срок, който да му позволи да си осигури превод на документа и да организира защитата си.
It follows from the examination of the provisions of the 1965 Hague Convention, the Brussels Convention and the 1997 Convention, Regulation Nos 1348/2000 and 44/2001 and the information communicated by the Member States under Article 14(2) of Regulation No 1348/2000 that, in the areas covered by those provisions, neither the Community legislature nor the Member States consider it to be a necessary component of the exercise of the defendant’s rights of defence that the applicant provide a translation of the document instituting the proceedings, since the defendant must simply be given sufficient time to enable him to have that document translated and to prepare his defence.
Подобен избор на общностния законодател и на държавитечленки не противоречи на произтичащата от ЕКПЧ защита на основните права.
Such a choice on the part of the Community legislature and the Member States does not undermine the protection of fundamental rights, which is guaranteed by the ECHR.
Действително член 6, алинея 3, буква a) от тази конвенция, съгласно който всяко лице, обвинено в криминално престъпление, има право да бъде незабавно и в подробности
In fact, Article 6(3)(a) of that convention, which provides that everyone charged with a criminal offence has the minimum right to be informed promptly, in
WEISS UND PARTNER информирано за характера и причините на обвинението срещу него на разбираем език, се прилага само в областта на наказателното право.
WEISS UND PARTNER a language which he understands and in detail, of the nature and cause of the accusation against him, is applicable only in criminal matters.
Нито една разпоредба на ЕКПЧ не изисква документът за образуване на производство по граждански и търговски дела да бъде преведен.
There is no provision in the ECHR requiring a document instituting proceedings in civil or commercial matters to be translated.
Следователно, ако общностният законодател е избрал в член 8 от Регламент № 1348/2000 да разреши на получателя на документ да го откаже, ако не е преведен на официален език на получаващата държавачленка или на език на държаватачленка, където документът е изготвен, който той разбира, това е главно, за да определи по еднакъв начин кой трябва да осигури превода на подобен документ и да поеме разходите за това на етапа на неговото връчване.
Consequently, if the Community legislature chose, by Article 8 of Regulation No 1348/2000, to permit the addressee of a document to refuse it if it is not translated into an official language of the Member State addressed or a language of the Member State of transmission which he understands, that is principally to establish in a consistent manner who is responsible for the translation of such a document and liable for the cost thereof at the stage when it is served.
Тъй като проучването на международното и на общностното право по отношение на обхвата на принципа за гарантиране на правото на защита и по-конкретно необходимостта от превод на документ за образуване на производство, позволява да се уточни целта на член 8 от Регламент № 1348/2000, следва именно с оглед на тази цел да се определи какво обхваща понятието за документ, който следва да бъде връчен по смисъла на член 8, когато документът представлява документ за образуване на производство, и дали подобен документ може или трябва да съдържа приложения от подкрепящи доказателства.
Since the examination of international and Community law concerning the scope of the principle of the protection of the rights of the defence, and in particular the need for a translation of a document instituting proceedings, has enabled the purpose of Article 8 of Regulation No 1348/2000 to be clarified, it is in the light of that purpose that it is necessary to determine what is covered by the term ‘document to be served’ within the meaning of that article where the document is a document instituting proceedings and whether such a document can or must include annexes consisting of documentary evidence.
Регламент № 1348/2000 трябва да бъде предмет на самостоятелно тълкуване, за да може да се прилага по еднакъв начин (Решение по дело Leffler, посочено по-горе, точки 45 и 46).
Regulation No 1348/2000 must be given an autonomous interpretation so that it may be applied in a uniform manner (Leffler, paragraphs 45 and 46).
Същото важи и за Регламент № 44/2001, и по-конкретно за понятието „документ за образуване на производство“ по смисъла на член 26 и член 34, точка 2 от този регламент, както и на съответните разпоредби от Брюкселската конвенция.
The same applies to Regulation No 44/2001 and, in particular, the term ‘document instituting the proceedings’ within the meaning of Articles 26 and 34(2) of that regulation, as well as the corresponding provisions of the Brussels Convention.
Като се произнася по тълкуването на член 27, точка 2 от Брюкселската конвенция, свързан с признаването на решенията, Съдът дефинира понятието
Ruling on the interpretation of Article 27(2) of the Brussels Convention concerning recognition of judgments, the Court defined the term ‘document which instituted
По този начин Съдът приема, че в Решение по дело Hengst Import, посочено по-горе, документът за образуване на производство се състои от съчетанието на разпореждането за плащане („decreto ingiuntivo“), постановено от италиански съдия съгласно член 641 от италианския гражданскопроцесуален кодекс, и исковата молба на ищеца.
The Court thus held that in the case giving rise to the judgment in Hengst Import the document which instituted the proceedings was constituted by the combination of the order to pay (‘decreto ingiuntivo’) issued by an Italian court in accordance with Article 641 of the Italian Code of Civil Procedure and the plaintiff’s application.
Действително, от съвместното връчване на двата документа започва да тече срок, през който ответникът може да направи възражение.
It is the joint service of both those documents which starts time running for the defendant to oppose the order.
От друга страна, ищецът не може да получи подлежащо на изпълнение решение преди изтичането на този срок (Решение по дело Hengst Import, посочено по-горе, точка 20).
Moreover, the plaintiff cannot obtain an enforceable order before the expiry of that timelimit (Hengst Import, paragraph 20).
Съдът отбелязва, че „decreto ingiuntivo“ е обикновен формуляр, който за да може да бъде разбран, трябва да се чете с исковата молба.
The Court stated that the ‘decreto ingiuntivo’ is just a form which, to be comprehensible, must be read with the application.
Обратно, връчването единствено на исковата молба не позволява на ответника да определи дали трябва да организира защитата си, тъй като без „decreto ingiuntivo“ той не знае дали съдията е приел или отхвърлил исковата молба.
Conversely, service of the application alone does not enable the defendant to decide whether to defend the action since, without the ‘decreto ingiuntivo’, he does not know whether the court had granted or refused the application.
Впрочем необходимостта от двойно връчване на „decreto ingiuntivo“ и на исковата молба се потвърждава от член 643 от италианския гражданскопроцесуален кодекс, от който е видно, че то представлява началната точка на производството (Решение по дело Hengst Import, посочено по-горе, точка 21).
Moreover, the requirement for joint service of the ‘decreto ingiuntivo ’and the application was confirmed by Article 643 of the Italian Code of Civil Procedure, according to which it marked the start of the proceedings (Hengst Import, paragraph 21).
От това самостоятелно понятие за документ за образуване на производство, в даденото му от Съда тълкуване, е видно, че подобен документ трябва да съдържа документ или документи, когато те са неразривно свързани, който/които позволява/позволяват на ответника да разбере предмета и основанията на исковата молба на ищеца, както и наличието на съдебно производство, по време на което той може да се позове на правата си или като се защитава във висящо производство, или, какъвто е случаят по дело Hengst Import, посочено по-горе, като започва производство срещу решение, постановено въз основа на едностранна искова молба.
It is apparent from that autonomous definition of the document instituting the proceedings, as interpreted by the Court, that such a document must consist of the document or documents, where they are intrinsically linked, enabling the defendant to understand the subjectmatter and grounds of the plaintiff’s application and to be aware of the existence of legal proceedings in which he may assert his rights, either by defending a pending action or, as was the case in the matter giving rise to the judgment in Hengst Import, by challenging a judgment delivered on the basis of an ex parte application.
Както впрочем беше отбелязано в точка 43 от настоящото решение, някои национални законодателства не предвиждат задължение за прилагане на подкрепящите доказателства по едно дело към това, което те определят като документ за образуване на производството, а разрешават тяхното отделно предаване.
Moreover, as was pointed out at paragraph 43 above, under some national legal systems there is no requirement for the documentary evidence in a case to be annexed to what is defined as a document instituting the proceedings and they may be communicated separately.
Следователно подобни доказателства не се смятат за неразривно свързани с документа за образуване на производството, в смисъл че те са абсолютно необходими, за да бъде ответникът в състояние да разбере за подадената срещу него молба и съществуването на съдебното производство, но имат доказателствена функция, различна от предмета на самото връчване.
Such documents are not therefore regarded as intrinsically linked to the document instituting the proceedings, in that they are essential to enable the defendant to understand the claim brought against him and to be aware of the existence of the legal proceedings, but have a probative function which is distinct from the purpose of service itself.
В това отношение е полезно да се отбележи, че предвидените в Регламент № 44/2001 условия за признаване на решенията са смекчени в сравнение с условията, предвидени от Брюкселската конвенция.
It is appropriate to note that the conditions for recognition of judgments laid down in Regulation No 44/2001 have been relaxed by comparison with the conditions laid down in the Brussels Convention.
Действително член 34, точка 2 от този регламент изоставя изискването за редовност на документа за образуване на производството, посочено в член 27, точка 2 от Брюкселската конвенция, за да наблегне на ефективното спазване на правото на защита, като то се смята спазено, когато ответникът е узнал за висящото съдебно производство и е имал възможност да подаде жалба срещу постановено срещу него решение (вж. в този смисъл Решение по дело ASML, посочено по-горе, точки 20 и 21).
Article 34(2) of that regulation departed from the requirement in Article 27(2) of the Brussels Convention that the document instituting the proceedings be duly served, in order to place the emphasis on effective observance of the rights of the defence, which are considered to have been observed when the defendant is aware of the pending legal action and has been able to commence proceedings to challenge a judgment entered against him (see, to that effect, ASML, paragraphs 20 and 21).
Това изменение на Регламент № 44/2001 в сравнение с Брюкселската конвенция потвърждава тълкуването на понятието за документ, който трябва да бъде връчен, когато това е документът за образуване на производството, според което тълкуване подобен документ трябва да съдържа основните елементи, за да може ответникът да разбере преди всичко за съществуването на съдебно производство, а не всяко подкрепящо доказателство, което позволява да се установят различните фактически и правни обстоятелства, на които се основава искането.
That change in Regulation No 44/2201 by comparison with the Brussels Convention supports the interpretation of the term ‘document to be served’ — where that consists of a document instituting the proceedings — that such a document must include the essential information enabling a defendant to be aware primarily of the existence of legal proceedings but not of every item of documentary evidence which makes it possible to prove the various facts and points of law on which the application is based.
От това следва, че понятието за документ, който трябва да бъде връчен, посочено в член 8 от Регламент № 1348/2000, когато този документ представлява
It follows from the above considerations that the term ‘document to be served’ in Article 8 of Regulation No 1348/2000, where such a document consists of a document
Изследването на понятието за документ, така както следва от ЕКПЧ, и по-специално от член 6, алинея 3, буква а) от нея, припомнено в точка 57 от настоящото решение, позволява да се стигне до същия извод в наказателноправната материя.
It is possible from an examination of the term ‘document’, as follows from the ECHR and, in particular, Article 6(3)(a) of that convention, referred to at paragraph 57 above, to reach a similar conclusion as regards criminal proceedings.
Решение на Европейския съд по правата на човека от 25 март 1999 г. по дело Pélissier и Sassi/Франция, Recueil des arrêts et décisions 1999-II, § 51, както и Решение от 19 декември 2006 г. по дело Mattei/Франция, № 34043/02, § 34).
According to the European Court of Human Rights, an indictment must enable the person charged to be informed not only of the cause of the accusation against him, that is the acts he is alleged to have committed and on which the accusation is based, but also of the detailed legal characterisation of those facts (see judgments of the European Court of Human Rights of 25 March 1999, Pélissier and Sassi v France, ECHR 1999-II, § 51, and of 19 December 2006, Mattei v France, No 34043/02, § 34).
По аргумент за противното, правото на защита не е поставено под въпрос единствено поради това, че обвинителният акт не съдържа доказателства за фактите, във връзка с които е обвинен обвиняемият.
On the other hand, the rights of the defence are not undermined by the mere fact that the indictment does not include the evidence in support of the facts on which the accused stands charged.
Произнасяйки се с оглед на член 6, алинея 3, буква е) от ЕКПЧ, който признава на обвиняемия правото да се ползва от преводач, Европейският съд впрочем е решил, че това право не му позволява да изисква писмен превод на всяко писмено доказателство или официален документ по делото (Решение на Европейския съд по правата на човека от 19 декември 1989 г. по дело Kamasinski/Австрия, Recueil des arrêts et décisions, серия А, № 168, § 74).
Ruling in respect of Article 6(3)(e) of the ECHR, under which a person charged with a criminal offence has the right to an interpreter, the European Court of Human Rights has also held that that right does not go so far as to require a written translation of all items of written evidence or official documents in the procedure (judgment of 19 December 1989, Kamasinski v Austria, Series A, No 168, § 74).
Както следва обаче от направената в точка 57 от настоящото решение констатация, гарантирането на правото на защита по граждански и търговски дела не съдържа толкова големи изисквания, както по наказателни дела.
As is apparent from the conclusion at paragraph 57 above, the requirements for the protection of the rights of the defence are not as stringent in civil and commercial matters as they are in criminal proceedings.
С оглед на гореизложеното понятие „документ, който следва да бъде връчен“, посочено в член 8, параграф 1 от Регламент № 1348/2000, когато този документ представлява документ за образуване на производство, следва да се тълкува
In the light of all the foregoing considerations, the term ‘document to be served’ in Article 8(1) of Regulation No 1348/2000, where such a document is a document instituting the proceedings, must be interpreted as meaning the document or documents
WEISS UND PARTNER като означаващо документа или документите, чието връчване на ответника, направено в подходящ срок, му дава възможност да се позове на правата си в рамките на съдебно производство в държавата, където документът е изготвен.
WEISS UND PARTNER which must be served on the defendant in due time in order to enable him to assert his rights in legal proceedings in the State of transmission.
Документи, които изпълняват единствено роля на доказателства и не са абсолютно необходими за разбирането на предмета и на основанието на искането, не са неразделна част от документа за образуване на производството по смисъла на Регламент № 1348/2000.
Documents which have a purely evidential function and are not necessary for the purpose of understanding the subjectmatter of the claim and the cause of action do not form an integral part of the document instituting the proceedings within the meaning of Regulation No 1348/2000.
Подобно тълкуване е съобразено с целите на Регламент № 1348/2000 за подобряване и ускоряване на предаването на документите.
That interpretation is consistent with the objectives of Regulation No 1348/2000 to improve and expedite the transmission of documents.
Наистина преводът на подкрепящите доказателства може да отнеме значително време, при положение че този превод във всеки случай не се изисква за нуждите на производството, което ще се проведе пред съда на държаватачленка, където е изготвен документът, и на нейния език.
Indeed, it can take a long time to translate supporting documents and, in any event, such translation is not necessary for the purposes of the action which will take place before the court of the Member State of transmission and in the language of that State.