natgillin/translations-raw huggingface dataset:
„1) Може ли дадена държавачленка съгласно член 1, параграф 2 във връзка с член 8, параграфи 2 и 4 от Директива [91/439] да задължава притежателя на свидетелство за управление, издадено в друга държавачленка, да иска от административните органи [на първата държавачленка] признаването на правото на използване на това свидетелство на територията на [същата], когато на [този] притежател […] в тази [първа] държавачленка преди това е било отнето свидетелството за управление [с което той преди това е разполагал] или когато то във всеки случай е било анулирано?
‘(1) May a Member State, in accordance with Article 1(2) in conjunction with Article 8(2) and (4) of Directive [91/439], require the holder of a driving licence issued in another Member State to apply to the administrative authorities of the first Member State for recognition of the right to use that licence in its territory when the holder of that licence has previously, in the territory of the first Member State, had his driving licence withdrawn or cancelled for some reason?
2) При отрицателен отговор трябва ли член 1, параграф 2 във връзка с член 8, параграфи 2 и 4 от Директива [91/439] да бъде тълкуван в смисъл, че дадена държавачленка може да откаже да признае свидетелство за управление, издадено от друга държавачленка, когато преди това свидетелство[то] за управление, [чийто] [притежател по-рано е било] заинтересованото лице, му е отнето или е анулирано в [първата] държавачленка, след като перио- дът на блокиране преди издаването на новото свидетелство за управление, който е бил наложен в рамките на тази мярка [за отнемане или анулиране], е изтекъл преди [новото] свидетелство за управление да бъде издадено
(2) If not, on a proper construction of Article 1(2) in conjunction with Article 8(2) and (4) of Directive [91/439], may a Member State refuse to recognise a driving licence issued by another Member State where the person concerned has had a previous driving licence withdrawn or cancelled in the first Member State, when the period ordered in connection with that withdrawal or cancellation measure during which no new licence was to be issued had expired before the new driving licence was issued by the second Member State, and when there are grounds for concluding, on the basis of objective evidence (non-residence in the Member State issuing the new driving licence issue or the failure of an application for issue of a new licence in the first Member State), that the only reason for acquiring the European driving licence in the second Member State was to circumvent the strict substantive requirements of national procedure [in force in the first
Г-н Seuke е притежавал старо свидетелство за управление от категория 3.
Mr Seuke held an old Category 3 driving licence.
С подлежащо на изпълнение определение от 4 септември 2003 г.
By enforceable penal order of 4 September 2003, the Amtsgericht Amberg (local court, Amberg) imposed a fine on Mr Seuke for drunk driving.
На г-н Seuke е отнето разрешителното за управление, както и свидетелството му, като му е наложена забрана за получаване на ново свидетелство преди изтичането на срок от десет месеца.
He had both his authorisation to drive and his driving licence withdrawn, and was forbidden to apply for a new licence before the expiry of a period of 10 months.
Тъй като г-н Seuke моли за издаването на ново свидетелство за управление, на 15 март 2004 г. компетентният орган иска той да представи заключение от медикопсихологична експертиза, удостоверяващо годността му да управлява превозно средство.
Mr Seuke having applied for a new driving licence, the competent authorities required him on 15 March 2004 to produce a medicalpsychological report certifying his fitness to drive.
Заинтересованото лице не изпълнява това изискване и искането му е отхвърлено с решение от 27 юли 2004 г.
He did not satisfy that requirement and his application was rejected by decision of 27 July 2004.
На 5 ноември 2004 г., когато срокът на блокиране, разпореден от Amtsgericht d’Amberg е изтекъл, на г-н Seuke, за който съгласно акта за препращане е установено, че пребивава непрекъснато в Германия от 19 август 1980 г., е издадено ново свидетелство за управление на моторни превозни средства от категория B в Ostrov (Чешка република).
On 5 November 2004 when the period ordered by the Amtsgericht Amberg in which it was forbidden to apply for a new licence had expired, Mr Seuke, who, it had been ascertained, according to the decision for reference, had been continuously resident in Germany since 19 August 1980, was issued with a new Category B driving licence at Ostrov (Czech Republic).
Тъй като г-н Seuke не е изпълнил това разпореждане, с решение от 22 март 2006 г.
Mr Seuke not having obeyed that order, by decision of 22 March 2006 the Landkreis Mittweida deprived Mr Schubert of the right to use his Czech licence in Germany.
Тъй като жалбата, подадена от г-н Seuke срещу това решение е отхвърлена, той подава жалба пред Verwaltungsgericht Chemnitz, който решава да спре производството и да постави на Съда два преюдициални въпроса:
His complaint against that decision having been rejected, Mr Seuke brought an action before the Verwaltungsgericht Chemnitz, which has decided to stay proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
С определение от 10 октомври 2006 г. председателят на Съда разпорежда съединяването на дела C-334/06—C-336/06 за целите на писмената и устната фаза на производството и с оглед постановяване на решението.
By order of 10 October 2006 the President of the Court of Justice ordered that Cases C-334/06 to C-336/06 should be joined for the purposes of the written and oral procedures and also for judgment.
Със съвкупност от писмени въпроси, нотифицирани на 1 август 2007 г., Съдът пита чешкото правителство, от една страна, за правото на Чешката република относно проверката на условията, предвидени в член 7, параграф 1, букви a) и б) от Директива 91/439, и относно възможността за издаване на свидетелство за управление, което посочва пребиваването на притежателя в друга държавачленка, както и, от друга страна, за критериите, приложими за определяне дали дадено лице пребивава в тази държавачленка и за съществуването на контрол относно действителния характер на това пребиваване.
By a series of written questions notified on 1 August 2007, the Court asked the Czech Government about the law of the Czech Republic concerning the investigation of the conditions laid down in Article 7(1)(a) and (b) of Directive 91/439 and whether it is possible to issue a driving licence including an entry indicating the holder’s residence in another Member State and also about the criteria applicable in order to ascertain whether a person has his residence in that Member State and whether checks are made to establish whether that residence is genuine.
С факс, получен в секретариата на Съда на 31 август 2007 г., чешкото правителство отговаря на посочените въпроси, че условието за обичайното пребиваване, предвидено от Директива 91/439, е въведено в чешкия правен ред, считано едва от 1 юли 2006 г.
By fax received at the Court Registry on 31 August 2007, the Czech Government stated in response to those questions that the condition of normal residence, as laid down by Directive 91/439, was not been introduced into the Czech legal order until 1 July 2006.
За периода, предхождащ тази дата, чешката правна уредба допускала издаването на разрешение за управление на лицата, които нямат постоянно или временно пребиваване на територията на Чешката република.
In the period before that date, the Czech rules allowed authorisation to drive to be issued to persons having neither a permanent nor a temporary residence in the territory of the Czech Republic.
В самото начало следва да се отбележи, че в рамките на въведеното с член 234 ЕО производство за сътрудничество между националните юрисдикции и Съда, той трябва да даде на националния съд полезен отговор, който да му позволи да реши спора, с който е сезиран.
The first point to be noted here is that in the procedure laid down by Article 234 EC providing for cooperation between national courts and the Court of Justice, it is for the latter to provide the national court with an answer which will be of use to it and enable it to determine the case before it.
С оглед на това, при необходимост Съдът трябва да преформулира въпросите, които са му зададени.
To that end, the Court may have to reformulate the questions referred to it.
В случая, с оглед на фактите, които са в основата на главните производства, както и с оглед на съдържанието на представените на Съда становища, при разглеждането на поставените въпроси следва да се вземе предвид член 7, параграф 1, букви а) и б) от Директива 91/439.
Here, having regard to the facts giving rise to the cases in the main proceedings and also to the terms of the observations submitted to the Court, examination of the questions raised must take into account Article 7(1)(a) and (b) of Directive 91/439.
За да бъде даден полезен и възможно най-пълен отговор на преюдициалните въпроси, е необходимо да се разшири техният обхват, доколкото препращащата юрисдикция не е направила това.
In order to furnish a reply both helpful and as complete as possible to the questions referred, it is therefore appropriate to widen their scope in so far as the national courts have not done so.
С въпроса по дело C-334/06 и с втория въпрос по дела C-335/06 и C-336/06, препращащата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 1, параграф 2, член 7, параграф 1, букви a) и б), както и член 8, параграфи 2 и 4 от Директива 91/439, трябва да бъдат тълкувани в смисъл, че не допускат дадена държавачленка (приемащата държава-членка) да откаже да признае на нейна територия правото на управление, произтичащо от свидетелство за управление, издадено от друга държавачленка (държавата-членка на издаване) на лице, и следователно валидността на това свидетелство за управление, когато това лице, спрямо което преди това в първата държавачленка е наложена мярка за отнемане на предходно свидетелство поради управление под въздействието на алкохол, е получило това ново свидетелство извън период на забрана за искане
By its question in Case C-334/06 and by the second question in Cases C-335/06 and C-336/06, the referring court has in essence sought to ascertain whether Articles 1(2), 7(1)(a) and (b) and 8(2) and (4) of Directive 91/439 are to be interpreted as preventing one Member State (the host Member State) from refusing to recognise in its territory the right to drive stemming from a driving licence issued by another Member State (the issuing Member State) to a person and, therefore, the validity of that licence, when that person has earlier, in the first Member State, been the object of a measure withdrawing his precious licence for driving under the influence of alcohol, and when that person has obtained that licence after any period in which he is forbidden to apply for a new licence, but in disregard of the condition of residence
Тези въпроси следва да се разгледат заедно с първия въпрос по дела C-335/06 и C-336/06, който има за цел по същество да се определи дали приемащата държавачленка може да задължи притежателя на ново свидетелство за управление, издадено от друга държавачленка, преди да го използва, да поиска признаването на правото да използва това свидетелство в приемащата държавачленка, когато свидетелството за управление, с което той е разполагал преди това, му е било отнето или е било анулирано в последната държава-членка.
Those questions may appropriately be examined with the first question in Cases C-335/06 and C 336/06 which seeks, in essence, to ascertain whether a host Member State may require the holder of a new driving licence, issued by another Member State, to apply for recognition of the right to use that licence in the host Member State, before using the licence, when his previous driving licence has been withdrawn or cancelled in that latter State.
I-6781, точки 41 и 43; Решение от 10 юли 2003 г. по дело Комисия/Нидерландия, C-246/00, Recueil, стp. I-7485, точки 60 и 61; Решение по дело Kapper, посочено по-горе, точка 45; Определение от 6 април 2006 г. по дело Halbritter, C-227/05, точка 25 и Определение от 28 септември 2006 г. по дело Kremer, C-340/05, точка 27).
That provision imposes on Member States a clear and precise obligation, which leaves no room for discretion as to the measures to be adopted in order to comply with it (judgments in Case C-230/97 Awoyemi [1998] ECR I-6781, paragraphs 41 and 43; Case C-246/00 Commission v Netherlands [2003] ECR I-7485, paragraphs 60 and 61; and Kapper, paragraph 45; orders of 6 April 2006 in Case C-227/05 Halbritter [2006] ECR I-0049, and of 28 September 2006 in Case C-340/05 Kremer [2006] ECR I-0098).
От това следва, че приемащата държавачленка не може да налага никакво формално изискване преди признаването на свидетелство за управление,
It follows that the host Member State may not impose any formality as a precondition for recognition of a driving licence issued by another Member State. It is
издадено от друга държава-членка. Следователно противоречи на посочения принцип на взаимно признаване задължаването на притежателя на свидетелство за управление, издадено от дадена държавачленка, да поиска признаването на това свидетелство в друга държавачленка (вж. в този смисъл Решение по дело Комисия/Нидерландия, посочено по-горе, точка 60 и сл.).
ZERCHE AND OTHERS therefore contrary to that principle of mutual recognition to demand of the holder of a driving licence issued by one Member State that he should apply for recognition of that licence in another Member State (see, to that effect, Commission v Netherlands, paragraph 60 et seq.).
Задължение на държаватачленка на издаване е да провери дали са изпълнени наложените от общностното право минимални условия, по-специално тези относно пребиваването и годността за управление, и следователно дали е оправдано издаването на свидетелство за управление на моторни превозни средства — или според случая, на ново свидетелство.
It is for the issuing Member State to investigate whether the minimum conditions imposed by Community law, particularly those relating to residence and fitness to drive, have been satisfied and, therefore, whether the issue of a driving licence — as the case may be, of a new licence — is justified.
Следователно, след като властите на дадена държавачленка са издали свидетелство за управление съгласно член 1, параграф 1 от Директива 91/439, другите държавичленки нямат право да проверяват спазването на условията за издаване, предвидени от тази директива (вж. в този смисъл Определение по дело Halbritter, посочено по-горе, точка 34 и Определение по дело Kremer, посочено по-горе, точка 27).
Once, therefore, the authorities of one Member State have issued a driving licence in accordance with Article 1(1) of Directive 91/439, the other Member States are not entitled to investigate whether the conditions for issue laid down by that directive have been observed (see, to that effect, the orders in Halbritter, paragraph 34, and Kremer, paragraph 27).
Всъщност притежаването на свидетелство за управление, издадено от държавачленка, трябва да се счита за доказателство, че притежателят на това свидетелство е отговарял на тези условия в деня, в който последното му е издадено (вж. в този смисъл Решение по дело Комисия/Нидерландия, посочено по-горе, точка 75; Определение от 11 декември 2003 г. по дело Da Silva Carvalho, C-408/02, точка 21, както и Решение по дело Kapper, посочено по-горе, точка 46).
The possession of a driving licence issued by one Member State has to be regarded as constituting proof that, on the day that licence was issued, its holder fulfilled those conditions (see, to that effect, Commission v Netherlands, paragraph 75, the order of 11 December 2003 in Case C-408/02 Da Silva Carvalho, and Kapper, paragraph 46).
От това, на първо място, следва, че приемаща държавачленка, която прилага за издаването на свидетелство за управление по-строги национални изисквания, по-конкретно след отнемането на предходно свидетелство, не може да откаже признаването на свидетелство за управление, издадено по-късно от друга държавачленка, единствено на основание, че притежателят на това ново свидетелство го е получил съгласно национална правна уредба, която не налага същите изисквания като приемащата държава-членка.
It follows, first, that a host Member State making the issue of a driving licence subject to stricter domestic conditions, especially after an earlier licence has been withdrawn, may not refuse to recognise a driving licence subsequently issued by another Member State solely on the ground that the holder of that new licence has obtained it pursuant to national legislation that does not impose the same requirements as the host Member State.
На второ място, принципът на взаимно признаване не допуска приемаща държавачленка да откаже да признае свидетелство за управление, издадено от друга държавачленка, на основание, че според информацията, предоставена от приемащата държавачленка, към датата на издаване на това свидетелство притежателят му не е отговарял на изискваните условия за получаването му (вж. в този смисъл Определение по дело Da Silva Carvalho, посочено по-горе, точка 22 и Решение по дело Kapper, посочено по-горе, точка 47).
Second, it is contrary to the principle of mutual recognition for a host Member State to refuse to recognise a driving licence issued by another Member State on the ground that, according to the information supplied by the host Member State, the holder of that licence did not, at the date of its issue, satisfy the necessary conditions for obtaining it (see, to that effect, the order in Da Silva Carvalho, paragraph 22, and Kapper, paragraph 47).
Всъщност доколкото Директива 91/439 предоставя на държаватачленка на издаване изключителна компетентност за гарантиране, че предоставяните от нея свидетелства за управление се издават при съблюдаване на наложените от тази директива условия, то самата държавачленка трябва да вземе подходящи мерки относно свидетелствата за управление, за които впоследствие се окаже, че притежателите не отговарят на посочените условия (вж. в този смисъл Определение по дело Da Silva Carvalho, посочено по-горе, точка 23 и Решение по дело Kapper, посочено по-горе, точка 48).
Inasmuch as Directive 91/439 confers on the issuing Member State exclusive competence to check that driving licences are issued in compliance with the requirements imposed by that directive, it is for that Member State alone to take appropriate measures in respect of which it is subsequently established that the holders did not satisfy those conditions (see, to that effect, the order in Da Silva Carvalho, paragraph 23, and Kapper, paragraph 48).
В случай че държаватачленка на издаване не вземе подходящите мерки, приемащата държавачленка може да започне срещу последната производство съгласно член 227 ЕО, което има за цел установяване от Съда на неизпълнение на задълженията, произтичащи от Директива 91/439 (вж. в този смисъл Определение по дело Da Silva Carvalho, посочено по-горе, точка 23 и Решение по дело Kapper, посочено по-горе, точка 48).
Should the issuing Member State fail to take the appropriate measures, the host Member State may bring proceedings against it under Article 227 EC for a declaration by the Court that there has been a failure to fulfil the obligations arising under Directive 91/439 (see, to that effect, the order in Da Silva Carvalho, paragraph 23, and Kapper, paragraph 48).
Несъмнено от съображения за безопасност на движението по пътищата — както произтича от последното съображение от Директива 91/439 — член 8, параграфи 2 и 4 от същата позволяват на държавитечленки при определени обстоятелства да прилагат националните си разпоредби относно ограничаването, временното отнемане, отнемането и анулирането на свидетелствата за управление спрямо всички притежатели на свидетелства, придобили обичайно пребиваване на тяхна територия.
It is true that, for reasons of road traffic safety, as is made clear by the last recital in the preamble to Directive 91/439, Article 8(2) and (4) permits the Member States, in certain circumstances, to apply their national provisions on the restriction, suspension, withdrawal or cancellation of driving licences to any licence-holder having normal residence in their territory.
Следва да се напомни обаче, от една страна, че тази възможност, както произтича от член 8, параграф 2 от Директива 91/439, може да бъде упражнявана само поради поведението на заинтересованото лице след получаването на свидетелството за управление, издадено от друга държавачленка (вж. в този смисъл Определение по дело Halbritter, посочено по-горе, точка 38 и Определение по дело Kremer, посочено по-горе, точка 35).
It is, however, to be borne in mind, first, that that right, as it arises from Article 8(2) of Directive 91/439, may be exercised only by reason of some conduct of the person concerned after he has obtained a driving licence issued by another Member State (see, to that effect, the orders in Halbritter, paragraph 38, and Kremer, paragraph 35).
От друга страна, параграф 4, първа алинея от посочения член 8, който разрешава на държавачленка да откаже да признае валидността на свидетелство за управление, получено в друга държавачленка от лице, спрямо което на територията на първата държавачленка е наложена мярка за ограничаване, временно отнемане, отнемане или анулиране на свидетелството, представлява дерогация на общия принцип за взаимно признаване на свидетелствата за управление и поради това следва да се тълкува ограничително (вж. в този смисъл Решение по дело Kapper, посочено по-горе, точки 70 и 72, както и Определение по дело Halbritter, посочено по-горе, точка 35 и Определение по дело Kremer, посочено по-горе, точка 28).
Second, the first subparagraph of Article 8(4), which authorises a Member State to refuse to recognise the validity of a driving licence obtained in another Member State by a person who is, in the first Member State’s territory, the subject of a measure restricting, suspending, withdrawing or cancelling a licence, constitutes a derogation from the general principle of mutual recognition of driving licences and is, therefore, to be interpreted strictly (see, to that effect, Kapper, paragraphs 70 and 72, and the orders in Halbritter, paragraph 35, and Kremer, paragraph 28).
В това отношение в началото следва да се подчертае, че дори тази разпоредба да позволява при определени условия на дадена държавачленка да откаже признаване на валидността на свидетелство за управление, издадено от друга държавачленка, противно на поддържаното от германското правителство, от това съвсем не следва, че първата държавачленка може да подчини правото на използване на свидетелство, издадено от втората държавачленка, на получаването на предварително разрешение (вж. в този смисъл Определение по дело Kremer, посочено по-горе, точка 37).
It must at the outset be stressed that, even if that provision enables a Member State, on certain conditions, to refuse recognition of a driving licence issued by another Member State, it does not for that reason follow, as the German Government would have it, that that the first Member State may make the right to use a licence issued by the second State conditional upon prior positive authorisation (see, to that effect, the order in Kremer, paragraph 37).