natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Действително член 8, параграф 1 от Директива 2004/48 изисква държавитечленки да гарантират, че във връзка с производството относно нарушение върху интелектуална собственост и в отговор на основателно и пропорционално искане на ищеца компетентните съдебни органи могат да постановят да се предостави информацията за произхода, както и за мрежите за разпространение на стоките или услугите, с които се нарушава правото върху интелектуална собственост. При все това от тези разпоредби, които следва да се тълкуват
Article 8(1) of Directive 2004/48 admittedly requires Member States to ensure that, in the context of proceedings concerning an infringement of an intellectual property right and in response to a justified and proportionate request of the claimant, the competent judicial authorities may order that information on the origin and distribution networks of the goods or services which infringe an intellectual property
PROMUSICAE във връзка с разпоредбите на параграф 3, буква д) от същия член, не е видно, че те задължават държавитечленки да предвидят задължението за съобщаване на личните данни в рамките на гражданско производство, за да осигурят ефективна защита на авторското право.
PROMUSICAE right be provided. However, it does not follow from those provisions, which must be read in conjunction with those of paragraph 3(e) of that article, that they require the Member States to lay down, in order to ensure effective protection of copyright, an obligation to communicate personal data in the context of civil proceedings.
Текстът на член 15, параграф 2 и на член 18 от Директива 2000/31, както и текстът на член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 2001/29, също не включват изискване държавитечленки да предвидят подобно задължение.
Nor does the wording of Articles 15(2) and 18 of Directive 2000/31 or that of Article 8(1) and (2) of Directive 2001/29 require the Member States to lay down such an obligation.
I-11307, точка 47, както и Решение от 11 септември 2007 г. по дело Merck Genéricos — Produtos Farmacêuticos, C-431/05, Сборник, стр. I-7001, точка 35), макар да изискват ефективна защита на интелектуалната собственост и установяване на право на съдебна защита с оглед съблюдаване на последната, те все пак не съдържат разпоредби, които налагат посочените по-горе директиви да се тълкуват в смисъл, че задължават държавитечленки да предвидят задължение за съобщаване на личните данни в рамките на гражданско производство.
As to Articles 41, 42 and 47 of the TRIPs Agreement, relied on by Promusicae, in the light of which Community law must as far as possible be interpreted where — as in the case of the provisions relied on in the context of the present reference for a preliminary ruling — it regulates a field to which that agreement applies (see, to that effect, Joined Cases C-300/98 and C-392/98 Dior and Others [2000] ECR I-11307, paragraph 47, and Case C-431/05 Merck Genéricos — Produtos Farmacêuticos [2007] ECR I-7001, paragraph 35), while they require the effective protection of intellectual property rights and the institution of judicial remedies for their enforcement, they do not contain provisions which require those directives to be interpreted as compelling the Member States to lay down an obligation to communicate personal data in the context of civil proceedings.
По основните права
Fundamental rights
Следва да се отбележи, че в преюдициалното си запитване препращащата юрисдикция се позовава на член 17 и член 47 от Хартата, като първата разпоредба
The national court refers in its order for reference to Articles 17 and 47 of the Charter, the first of which concerns the protection of the right to property, including
Следва да се приеме, че като постъпва по този начин, посочената юрисдикция цели да се установи дали тълкуването на трите посочени директиви, според което държавитечленки не са длъжни да предвидят задължение за съобщаване на личните данни в рамките на гражданско производство, за да осигурят ефективна защита на авторското право, не води до нарушаване на основното право на собственост и основното право на ефективна съдебна защита.
By so doing, that court must be regarded as seeking to know whether an interpretation of those directives to the effect that the Member States are not obliged to lay down, in order to ensure the effective protection of copyright, an obligation to communicate personal data in the context of civil proceedings leads to an infringement of the fundamental right to property and the fundamental right to effective judicial protection.
При все това е от значение да се отбележи, че спорното положение, във връзка с което препращащата юрисдикция поставя този въпрос, включва, освен двете посочени по-горе права, друго основно право, а именно правото на защита на личните данни и следователно на защита на личния живот.
However, the situation in respect of which the national court puts that question involves, in addition to those two rights, a further fundamental right, namely the right that guarantees protection of personal data and hence of private life.
Съгласно съображение 2 от Директива 2002/58 тя се стреми да зачита основните права и да спазва по-специално признатите от Хартата принципи.
According to recital 2 in the preamble to Directive 2002/58, the directive seeks to respect the fundamental rights and observes the principles recognised in particular by the Charter.
По-конкретно тя се стреми да осигури пълно зачитане на правата, предвидени в членове 7 и 8 от последната.
In particular, the directive seeks to ensure full respect for the rights set out in Articles 7 and 8 of that Charter.
Посоченият член 7 възпроизвежда по същество
Article 7 substantially reproduces Article 8
PROMUSICAE член 8 от Европейската конвенция за защита правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г., която гарантира правото на зачитане на личния живот, а член 8 от посочената харта изрично прогласява правото на защита на личните данни.
PROMUSICAE of the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms signed at Rome on 4 November 1950, which guarantees the right to respect for private life, and Article 8 of the Charter expressly proclaims the right to protection of personal data.
Така настоящото преюдициално запитване повдига въпроса за необходимото съчетаване на изискванията, свързани със защита на различните основни права, а именно, от една страна, правото на зачитане на личния живот и от друга страна, правата на защита на собствеността и правото на ефективни правни средства за защита.
The present reference for a preliminary ruling thus raises the question of the need to reconcile the requirements of the protection of different fundamental rights, namely the right to respect for private life on the one hand and the rights to protection of property and to an effective remedy on the other.
Механизмите за установяване на подходящо равновесие между различните права и интереси се съдържат, от една страна, в самата Директива 2002/58, доколкото тя предвижда правила, които определят в каква хипотеза и до каква степен обработката на лични данни е законосъобразна и каква защита следва да се предвиди, както и в трите директиви, посочени от препращащата юрисдикция, които не се прилагат, в случай че мерките, приети за защита на уредените в тях права, засягат защитата на личните данни.
The mechanisms allowing those different rights and interests to be balanced are contained, first, in Directive 2002/58 itself, in that it provides for rules which determine in what circumstances and to what extent the processing of personal data is lawful and what safeguards must be provided for, and in the three directives mentioned by the national court, which reserve the cases in which the measures adopted to protect the rights they regulate affect the protection of personal data.
От друга страна, тези механизми би трябвало да произтичат от приемането от държавитечленки на национални разпоредби, с които да се осигурява транспонирането на тези директиви и от прилагането им от националните органи (вж. в този смисъл, по отношение на Директива 95/46, Решение по дело Lindqvist, посочено по-горе, точка 82).
Second, they result from the adoption by the Member States of national provisions transposing those directives and their application by the national authorities (see, to that effect, with reference to Directive 95/46, Lindqvist, paragraph 82).
Що се отнася до посочените директиви, техните разпоредби са сравнително общи, тъй като трябва да се прилагат за голям брой различни хипотези, които могат да възникнат във всички държави-членки.
As to those directives, their provisions are relatively general, since they have to be applied to a large number of different situations which may arise in any of the Member States.
Ето защо те логично предвиждат правила, които оставят на държавитечленки необходима свобода на преценка, за да определят мерките за транспониране, приспособими към различните възможни хипотези (вж. в този смисъл Решение по дело Lindqvist, посочено по-горе, точка 84).
They therefore logically include rules which leave the Member States with the necessary discretion to define transposition measures which may be adapted to the various situations possible (see, to that effect, Lindqvist, paragraph 84).
При това положение при транспониране на посочените по-горе директиви държавитечленки трябва да следят за тълкуване на последните, което позволява да се осигури подходящо равновесие между различните основни права, защитени от общностния правов ред.
That being so, the Member States must, when transposing the directives mentioned above, take care to rely on an interpretation of the directives which allows a fair balance to be struck between the various fundamental rights protected by the Community legal order.
На следващо място, при въвеждане на мерките за транспониране на тези директиви органите и юрисдикциите на държавитечленки са длъжни не само да тълкуват националното си право по начин, който да съответства на посочените директиви, но и да не допускат да се основават на тълкуване, което би влязло в конфликт с посочените основни права или с другите общи принципи на общностното право като принципа на пропорционалност (вж. в този смисъл Решение по дело Lindqvist, посочено по-горе, точка 87 и Решение от 26 юни 2007 г. по дело Ordre des barreaux francophones et germanophone и др., C-305/05, Сборник, стр. I-5305, точка 28).
Further, when implementing the measures transposing those directives, the authorities and courts of the Member States must not only interpret their national law in a manner consistent with those directives but also make sure that they do not rely on an interpretation of them which would be in conflict with those fundamental rights or with the other general principles of Community law, such as the principle of proportionality (see, to that effect, Lindqvist, paragraph 87, and Case C-305/05 Ordre des barreaux francophones et germanophone and Others [2007] ECR I-5305, paragraph 28).
Впрочем следва да се припомни, че в това отношение общностният законодател изрично е изискал съгласно член 15, параграф 1 от Директива 2002/58 предвидените в този параграф мерки да бъдат приети от държавитечленки в съответствие с основните принципи на общностното право, включително посочените в член 6, параграфи 1 и 2 ЕС.
Moreover, it should be recalled here that the Community legislature expressly required, in accordance with Article 15(1) of Directive 2002/58, that the measures referred to in that paragraph be adopted by the Member States in compliance with the general principles of Community law, including those mentioned in Article 6(1) and (2) EU.
С оглед на всички изложени по-горе съображения на поставения въпрос следва да се отговори, че Директива 2000/31, Директива 2001/29, Директива 2004/48 и Директива 2002/58 не задължават държавитечленки в хипотеза като тази в главното производство да предвидят задължение за съобщаване на личните данни, за да осигурят ефективна защита на авторското право в рамките на гражданско производство.
In the light of all the foregoing, the answer to the national court’s question must be that Directives 2000/31, 2001/29, 2004/48 and 2002/58 do not require the Member States to lay down, in a situation such as that in the main proceedings, an obligation to communicate personal data in order to ensure effective protection of copyright in the context of civil proceedings.
При все това общностното право изисква при транспониране на тези директиви посочените държави да следят за тълкуване на последните, което позволява да се осигури подходящо равновесие между различните основни права, защитени от общностния правов ред. На следващо място, при
However, Community law requires that, when transposing those directives, the Member States take care to rely on an interpretation of them which allows a fair balance to be struck between the various fundamental rights
PROMUSICAE въвеждане на мерките за транспониране на посочените директиви органите и юрисдикциите на държавитечленки са длъжни не само да тълкуват националното си право в съответствие с тези директиви, но и да не допускат да се основават на тълкуване на последните, което би влязло в конфликт с посочените основни права или с другите общи принципи на общностното право като принципа на пропорционалност.
PROMUSICAE protected by the Community legal order. Further, when implementing the measures transposing those directives, the authorities and courts of the Member States must not only interpret their national law in a manner consistent with those directives but also make sure that they do not rely on an interpretation of them which would be in conflict with those fundamental rights or with the other general principles of Community law, such as the principle of proportionality.
По изложените съображения Съдът (голям състав) реши:
On those grounds, the Court (Grand Chamber) hereby rules:
Директива 2000/31/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2000 година за някои правни аспекти на услугите на информационното общество, и по-специално на електронната търговия на вътрешния пазар (Директива за електронната търговия), Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно
Directive 2000/31/EC of the European Parliament and of the Council of 8 June 2000 on certain legal aspects of information society services, in particular electronic commerce, in the Internal Market (‘Directive on electronic commerce’), Directive 2001/29/EC of the European Parliament and of the Council of 22 May 2001 on the harmonisation of certain aspects of copyright and related rights
При все това общностното право изисква при транспониране на тези директиви посочените държави да следят за тълкуване на последните, което позволява да се осигури подходящо равновесие между различните основни права, защитени от общностния правов ред.
However, Community law requires that, when transposing those directives, the Member States take care to rely on an interpretation of them which allows a fair balance to be struck between the various fundamental rights protected by the Community legal order.
На следващо място, при въвеждане на мерките за транспониране на посочените директиви органите и юрисдикциите на държавитечленки са длъжни не само да тълкуват националното си право в съответствие с тези директиви, но и да не допускат да се основават на тълкуване на последните, което би влязло в конфликт с посочените основни права или с другите общи принципи на общностното право като принципа на пропорционалност.
Further, when implementing the measures transposing those directives, the authorities and courts of the Member States must not only interpret their national law in a manner consistent with those directives but also make sure that they do not rely on an interpretation of them which would be in conflict with those fundamental rights or with the other general principles of Community law, such as the principle of proportionality.
(Преюдициално запитване, отправено от Consiglio di Stato)
(Reference for a preliminary ruling from the Consiglio di Stato)
„Свободно предоставяне на услуги — Електронни съобщения — Телевизионна дейност — Нова обща регулаторна рамка — Разпределяне на радиочестоти за излъчване“
(Freedom to provide services — Electronic communications — Television broadcasting activities — New common regulatory framework — Allocation of radio frequencies)
Решение на Съда (четвърти състав) от 31 януари 2008 г. . . . . . . . . . .
Opinion of Advocate General Poiares Maduro delivered on 12 September 2007 I - 352Judgment of the Court (Fourth Chamber), 31 January 2008 . . . . . . .I - 368
Преюдициални въпроси — Допустимост — Въпроси, поставени без достатъчно точни сведения за фактическия и правен контекст
Preliminary rulings — Admissibility — Questions referred without sufficient information on the factual and legislative context
(член 234 ЕО)
(Art. 234 EC)
Преюдициални въпроси — Допустимост — Необходимост от предоставяне на Съда на достатъчно точни сведения за фактическия и правен контекст
Preliminary rulings — Admissibility — Need to provide the Court with sufficient information on the factual and legislative context
(член 82 ЕО, член 86, параграф 1 ЕО и член 234 ЕО)
(Arts 82 EC, 86(1)EC and 234 EC)
Преюдициални въпроси — Компетентност на Съда (член 234 ЕО)
Preliminary rulings — Jurisdiction of the Court (Art. 234 EC)
Свободно предоставяне на услуги — Eлектронни съобщителни мрежи и услуги — Регулаторна рамка, разрешение и конкуренция — Директиви 2002/21, 2002/20 и 2002/77
Freedom to provide services — Electronic communications networks and services — Regulatory framework, authorisation and competition — Directives 2002/21, 2002/20 and 2002/77
(член 49 ЕО; член 5, параграф 1 и параграф 2, втора алинея и член 7, параграф 3 от Директива 2002/20 на Европейския парламент и на Съвета; член 9, параграф 1 от Директива 2002/21 на Европейския парламент и на Съвета; член 4 от Директива 2002/77 на Комисията)
(Art. 49 EC; European Parliament and Council Directives 2002/20, Arts 5(1) and (2), second subpara., and 7(3), and 2002/21, Art. 9(1); Commission Directive 2002/77, Art. 4)
връзката, която установява между тези разпоредби и спора по главното производство или предмета на този спор.
to be interpreted or any explanation of the link it establishes between those provisions and the dispute in the main proceedings or the subject-matter of that dispute.
В рамките на въведеното с член 234 ЕО сътрудничество между националните юрисдикции и Съда актът за препращане трябва да посочва конкретните причини, които са накарали националния съд да си зададе въпроси относно тълкуването на общностното право и да приеме за необходимо да отправи преюдициални въпроси към Съда.
In the context of the cooperation between the Court and national courts established by Article 234 EC, the decision making the reference must set out the precise reasons why the national court was unsure as to the interpretation of Community law and why it considered it necessary to refer questions to the Court for a preliminary ruling.
При тези обстоятелства е необходимо националният съд да предостави минимални разяснения относно причините за избор на общностните разпоредби, чието тълкуване е поискал, и относно връзката, която установява между тях и приложимото към спора по главното производство национално законодателство.
Against that background, it is essential that the national court provide at the very least some explanation of the reasons for the choice of the Community provisions which it requires to be interpreted and of the link it establishes between those provisions and the national legislation applicable to the dispute in the main proceedings.
Тези изисквания са особено важни
In that respect, a question referred by a national court is inadmissible where it does not give any indication as to the Community provisions which it requires
В това отношение въпросът на препращаща юрисдикция е недопустим, когато тя не предоставя никакви сведения за разпоредбите на общностното право, чието тълкуване иска, нито разяснение относно
The need to provide an interpretation of Community law which will be of use to the national court makes it necessary that the referring court should define the factual and legislative context of the questions it is asking or, at the very least, explain the factual circumstances on which those questions are based. Those
В това отношение въпроси, които имплицитно се отнасят до член 86, параграф 1 ЕО във връзка с член 82 ЕО, са недопустими, когато актът за препращане не съдържа никакви сведения по-специално за определянето на съответния пазар, за изчисляването на пазарните дялове на различните предприятия с дейност на посочения пазар и за предполагаемата злоупотреба с господстващо положение.
In that regard, questions concerning, by implication, Article 86(1) EC, read in conjunction with Article 82 EC, are inadmissible if the decision making the reference does not contain any indication regarding, inter alia, the definition of the relevant market, the calculation of the market shares held by the various undertakings operating on that market, and the supposed abuse of a dominant position.
Член 49 ЕО и, считано от момента на тяхната приложимост, член 9, параграф 1 от Директива 2002/21 относно общата регулаторна рамка за електронните съобщителни мрежи и услуги, член 5, параграф 1 и параграф 2, втора алинея и член 7, параграф 3 от Директива 2002/20 относно разрешението на електронните съобщителни мрежи и услуги, както и член 4 от Директива 2002/77 относно конкуренцията на пазарите на електронни съобщителни мрежи и услуги, трябва да се тълкуват в смисъл, че в областта на телевизионното разпръскване не допускат национално законодателство, чието прилагане води до положение, в което оператор — титуляр на концесия, няма възможност да излъчва поради липса на радиочестоти за излъчване, отпуснати въз основа на обективни, прозрачни, недискриминационни и пропорционални критерии.
Article 49 EC and, from the date on which they became applicable, Article 9(1) of Directive 2002/21/EC on a common regulatory framework for electronic communications networks and services, Article 5(1), the second subparagraph of Article 5(2) and Article 7(3) of Directive 2002/20 on the authorisation of electronic communications networks and services, and Article 4 of Directive 2002/77 on competition in the markets for electronic communications networks and services must be interpreted as precluding, in television broadcasting matters, national legislation the application of which makes it impossible for an operator holding rights to broadcast in the absence of broadcasting radio frequencies granted on the basis of objective, transparent, nondiscriminatory and proportionate criteria.
Когато при преюдициално запитване всички обстоятелства по спора, с който е сезирана препращащата юрисдикция, се ограничават само до територията на една държавачленка, отговор все пак може да е полезен на тази юрисдикция, в случай че националното право изисква на гражданите на посочената държавачленка да се предоставят същите права като тези, които гражданите на друга държавачленка биха получили в същата ситуация по силата на общностното право.
As regards a question referred for a preliminary ruling, where all aspects of the main proceedings before the national court are confined within only one Member State, a reply might nonetheless be useful to that national court if its national law were to require that a national of that Member State must be
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-Н POIARES MADURO — ДЕЛO C-380/05
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-380/05
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТГ-Н POIARES MADURO представено на 12 септември 2007 година 1
OPINION OF ADVOCATE GENERALPOIARES MADURO delivered on 12 September 2007 1
I — Фактите, националната правна уредба и преюдициалното запитване
I — Facts, national legal framework and reference for a preliminary ruling