natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Първоинстанционният съд постановява, че доколкото отделите на СХВП определят стоките, за които е заявена марката, като предназначени не зашироко потребление, а за специализирани потребители, не може да се допусне, че тези отдели основават анализа си на конкретни обстоятелства, които могат да бъдат познати на всяко лице.
The Court held that, since the goods covered by the mark applied for had been defined by the departments of OHIM as not being intended for general consumption, but for a specialist public, it was not acceptable that those departments based their analysis on specific facts which might be known by anyone.
Редица решения, и по-конкретно Решение от 2 април 2008 г. по дело Eurocopter/СХВП (STEADYCONTROL) (T-181/07, непубликувано), Решение от 24 септември 2008 г. по дело HUP Uslugi Polska/СХВП — Manpower (I.T.@MANPOWER) (T-248/05, непубликувано, обжалвано), Решение от 15октомври 2008 г. по дело REWE-Zentral/СХВП (Port Louis) (T-230/06, непубликувано), Решение от 25 ноември 2008 г. по дело CFCMCEE/ СХВП (SURFCARD) (T-325/07, непубликувано) и Решение от 2 декември 2008 г. по дело Ford Motor/СХВП (FUN) (T-67/07, все още непубликувано) дават възможност на Първоинстанционния съд да уточни каква връзка трябва да е налице между марката и обхванатите от нея стоки или услуги, за да може тази марка да се смята за описателна.
A series of judgments has enabled the Court to clarify the connection which must exist between a trademark and the goods or services covered in order for it to be considered descriptive, in particular Case T-181/07 Eurocopter vOHIM (STEADYCONTROL) (judgment of 2 April 2008, not published), Case T-248/05 HUP Uslugi Polska v OHIM—Manpower (I.T.@MANPOWER) (judgment of 24 September 2008, not published, under appeal), Case T-230/06 REWE-Zentral vOHIM (Port Louis) (judgment of 15October 2008, not published), Case T-325/07 CFCMCEE vOHIM (SURFCARD) (judgment of 25 November 2008, not published) and Case T-67/07 For d Motor vOHIM (FUN) (judgment of 2 December 2008).
В последното от посочените решения Първоинстанционният съд установява, че обратно на приетото в решението на апелативния състав връзката между смисъла на думата„fun“, от една страна, и сухопътните моторни превозни средства, както и съставящите ги части и конструктивни елементи, от друга страна, не е достатъчно пряка и конкретна, за да може да се откаже регистрация на заявената марка.
In particular, in that last judgment, the Court held that the connection between the meaning of the word‘fun’, on the one hand, and l and motor vehicles and parts and fittings thereof, on the other, is not sufficiently direct and specific to make it possible to refuse registration of the mark applied for, contrary to what the Board of Appeal decided.
Както и през 2007 г., съдебният спор между чешкото дружество Budějovický Budvar и американското дружество Anheuser-Busch стана причина в Решение от 16 декември 2008 г. по дело Budějovický Budvar/СХВП — Anheuser-Busch (BUD) (T-225/06, T-255/06, T-257/06 и T-309/06, все още непубликувано) Първоинстанционният съд да тълкува член 8, параграф 4 от Регламент№ 40/94, съгласно който въз основана по-ранен знак, различен от марка, може да се подаде възражение срещу регистрацията на марка на Общността.
The dispute between the Czech company Budějovický Budvar and the United States company Anheuser-Busch, as in 2007, led the Court, in Joined Cases T-225/06, T-255/06, T-257/06 and T-309/06 Budějovický Budvar vOHIM— Anheuser-Busch (BUD) (judgment of 16 December 2008), to interpret Article 8(4) of Regulation No 40/94, which makes it possible to file a notice of opposition against registration of a Community trademark by invoking an earlier sign other than a mark.
В самото начало Първоинстанционният съд отбелязва, че СХВП трябва да вземе предвид съществуването на поранни права, закриляни в държавитечленки, без да може да поставя под въпрос тяхната квалификация.
First of all, the Court observed that OHIM must take into account earlier rights which are protected in the Member States, without calling in question their classification.
В този смисъл след като предоставената в Австрия иФранция закрила на наименованието за произход„bud“ е в сила на основание на националното право на тези държави, СХВП трябва да вземе под внимание последиците от тази закрила.
Thus, as long as the protection afforded in Austria and France to the appellation of origin‘bud’is valid under the national law of those States, OHIM must take account of the effects of that protection.
Понататък Първоинстанционният съд установява, че вместо да прилага по аналогия член 43 от Регламент№ 40/94 и да изисква от Budĕjovický Budvar да докаже„реалното“ използване на наименованията„bud“, СХВП е трябвало да провери дали разглежданите знаци са използвани в контекста на стопански операции, насочени към реализиране на икономическа изгода, а не от частен характер, и то независимо коя е територията, засегната от това използване.
The Court then held that OHIM, instead of applying Article 43 of Regulation No 40/94 by analogy and requiring Budĕjovický Budvar to demonstrate‘genuine’use of the appellations‘bud’, ought to have determined whether the signs concerned were used in the context of a commercial activity with a view to economic advantage, and not as a private matter, whatever the territory concerned by that use.
Първоинстанционният съд приема, че чешкото дружество е доказало, че разглежданите наименования се използват в процеса на търговията.
The Court considered that the Czech company succeeded in proving that the appellations at issue are used in the course of trade.
Освен това Първоинстанционният съд установява, че СХВП е допуснала грешка, като не е взела предвид всички относими фактически и правни елементи, за да определи дали националното право в съответните държави разрешава на Budĕjovický Budvar да забрани използването на по-късна марка.
The Court also held that OHIM erred by not taking into account all the relevant elements of fact and law in determining whether the national laws concerned enable Budějovický Budvar to prohibit use of a subsequent mark.
Друг по-важен принос на съдебната практика в тази област през 2008 г. се отнася до приликата между стоките и/или услугите, обхванати от по-ранната марка и от заявената марка, за целите на преценката на наличието на вероятност от объркване.
One of the other main contributions of the case-law in 2008 in this field concerns the question of the similarity of the goods and/or the services covered by the earlier mark and the mark applied for for the purpose of assessing whether there is a likelihood of confusion.
В Решение от 18 юни 2008 г. по дело Coca-Cola/СХВП — San Polo (MEZZOPANE) (T-175/06, все още непубликувано) Първоинстанционният съд на първо място установява, че между виното и бирата съществува само слаба прилика.
In Case T-175/06 Coca-Cola vOHIM— San Polo (MEZZOPANE) (judgment of 18 June 2008), first, the Court found that there is little similarity between wine and beer.
Въпреки че виното и бирата до определена степен могат да задоволяват едни и същи нужди за консумацията на напитка по време на ядене или аперитив, съответните потребители ги възприемат като различни стоки.
Although wine and beer may, to a certain extent, satisfy the same need — enjoyment of a drink during a meal or as an aperitif — the relevant consumer perceives them as two distinct products.
Освен това не съществува нито един елемент, който да позволи да се направи заключение, че купувачът на една от тези стоки ще бъде подтикнат да закупи и другата и че в този смисъл двете стоки се допълват.
Moreover, there is nothing to support the conclusion that a purchaser of one of those products would be led to purchase the other and that they would thus be complementary.
За сметка на това, дори да ако се вземат предвид ценовите разлики, в определена степен виното и бирата се конкурират.
On the contrary, account being taken of price differences, wine and beer are, to a certain extent, competing goods.
Първоинстанционният съд приема, че следователно СХВП може основателно да установи наличието на слаба степен на
In Case T-116/06 Oakley vOHIM— Venticinque (O STORE) (judgment of 24 September 2008), the Court established that the relationship between the services provided in connection with the retail
Първоинстанционен съд прилика между тези стоки и услуги.
Proceedings trade of certain items of clothing and the items of clothing themselves is closein the sense that the goods are important or even indispensable to the provision of those services.
Другояче стои въпросът за приликата между бирите и„културната дейност“, доколкото степента на допълване между нея и бирата е много по-малка, отколкото между нея и упоменатите по-горе услуги.
Such services are provided at the time of sale of those goods and retail trade includes all activity carried out by the trader for the purpose of encouraging the conclusion of a sales transaction. By contrast, that relationship does not exist where the sales services covered by a mark concern accessories and the other mark covers items of clothing and leather goods.
Всъщност тези услуги се предоставят по повод продажбата на посочените стоки, а търговията на дребно включва всяка дейност, извършвана от оператора с оглед поощряване сключването на договор за продажба. За разлика от това тази връзка не е налице, когато обхванатите от марката услуги за продажба се отнасят до аксесоари, а другата марка обхваща облеклото и стоките от кожа.
In Case T-242/07 Weiler vOHIM— IQNet Association— The International Certification Network (Q2WEB) (judgment of 12 November 2008, not published), when stating the reasons for its finding that the goods and services covered by the mark Q2WEB can all be used and/or provided together or consecutively in order to provide consumers with the services in question covered by the mark QWEB Certified Site, the Court pointed out that providers of telecommunication services, in particular telecommunications services through the Internet, such as those covered by the mark QWEB Certified Site, generally supply software to their clients and a maintenance and update service for that software, which is therefore, by definition, important for the use of the telecommunications service provided, and that such software and services form part of the goods and services covered by the mark Q2WEB.
В Решение от 12 ноември 2008 г. по дело Weiler/СХВП — IQNet Association — The International Certification Network (Q2WEB) (T-242/07, непубликувано), за да мотивира констатацията си, че всички разглеждани стоки и услуги, обхванати от марката „Q2WEB“, могат да се използват и/или предоставят по свързан или последователен начин с цел на потребителите да се предоставят разглежданите услуги, обхванати от марката„QWEB Certified Site“, Първоинстанционният съд отбелязва, че доставчиците на далекосъобщителни услуги, и в частност на далекосъобщителни услуги по Интернет, каквито са услугите, обхванати от марката„QWEB Certified Site“, поправило предоставят на своите клиенти софтуер, както и услуга по поддръжка и осъвременяване на този софтуер, която по дефиниция е важна за използване на предоставяната далекосъобщителна услуга, и че този софтуер и тези услуги са част от стоките и услугите, обхванати от марката„Q2WEB“.
The 2008 case-law has also made a contribution to the conceptual comparison between opposing signs in inter partes proceedings.When the Court had to adjudicate on the similarity between the word signs EL TIEMPO and TELETIEMPO, it held, in Case T-233/06 Casa Editorial el Tiempo vOHIM— Instituto Nacional de Meteorología (EL TIEMPO) (judgment of 22 April 2008, not published), that nothing in the wording of the description of the goods and services in question permits the inference that the word ‘tiempo’will necessarily be interpreted in its chronological sense in respect of the mark applied for and in its meteorological sense in respect of the earlier marks.
Съдебната практика от тази година внася нови моменти и по отношение на концептуалното сравнение между конфликтните знаци в рамките на inter partes процедури.
Further, it is apparent from Case T-212/07 Harman International Industries vOHIM— Becker (Barbara Becker) (judgment of 2 December 2008), in which the Court held that, where a word mark consists of two components, one of which is the single component comprising another word mark, it is not necessary that the common component of the conflicting marks is the dominant component in the overall impression created by the composite mark to find a likelihood of confusion.
На последно място, Първоинстанционният съд уточнява каква степен на наблюдателност проявява средният потребител, когато купува мебели от ниския ценови клас.
In Case T-325/06 Boston Scientific vOHIM— Terumo (CAPIO) (judgment of 10 September 2008, not published), the Court held that the evidential value of the figures contained in the list of sales of the goods covered by the earlier mark, provided to OHIM by the proprietor of that mark, could be determined by means other than an affidavit or statement as referred to in Article 76(1) of Regulation No 40/94 and in Rule 22 of Regulation No 2868/95 (24).
Въпроси, свързани с формата и процедурата a)
(b) Continuity in terms of functions
Доказване на реалното използване на по-ранната марка
The Court applied the principles laid down in the judgment of the Court of Justice of
Фактът, че някои данни от фактурите за тези продажби се откриват в списъка, е белег за неговата непротиворечивост и вярно съдържание.
13 March 2007 in OHIM v Kaul (25), when stating, in Case T-420/03 El Corte Inglés vOHIM— Abril Sánchez et Ricote Saugar (BOOMERANGTV) (judgment of 17 June 2008), that, although the
Първоинстанционен съд б)
(c) Interest in bringing proceedings in relation to invalidity proceedings
Първоинстанционният съд прилага принципите, установени с Решение на Съда от 13март 2007 г. по дело СХВП/Kaul25, като в Решение от 17юни 2008 г. по дело El Corte Inglés/СХВП — Abril Sánchez и Ricote Saugar (BOOMERANGTV) (T-420/03, все още непубликувано) уточнява, че макар апелативният състав да не е длъжен да взема предвид фактическите обстоятелства и доказателствата, представени за първи път пред него, все пак следва да се провери дали като отказва да ги вземе предвид, апелативният състав не нарушава член 74, параграф 2 от Регламент№ 40/94, приемайки, че в това отношение няма никаква свобода на преценка. Първоинстанционният съд постановява, че естеството на разглежданите факти и доказателства е само един от елементите, които може да бъдат взети предвид при упражняването от СХВП на предоставеното и` право на преценка.
In Case T-160/07 Lancôme vOHIM— CMSHasche Sigle (COLOR EDITION) (judgment of 8 July 2008, under appeal), the Court held that it is apparent from the scheme of Article 55(1) of Regulation No 40/94 that the legislature intended to permit any natural or legal person and any group or body having the capacity to sue or be sued to bring applications for a declaration of invalidity based on absolute grounds for invalidity, and that it is not necessary to demonstrate the existence of an interest in bringing proceedings, whereas, with regard to applications for a declaration of invalidity based on relative grounds for invalidity, it expressly restricted the group of potential applicants for a declaration of invalidity to proprietors of marks or of earlier rights and to licensees.
Правен интереси процедура за обявяване на недействителност
(d) Obligations of the Boards of Appeal
В Решение от 8юли 2008 г. по дело Lancôme/СХВП — CMS Hasche Sigle (COLOR EDITION) (T-160/07, все още непубликувано, обжалвано) Първоинстанционният съд постановява, че от системата на член 55, параграф 1 от Регламент№ 40/94 произтича, че законодателят е пожелал да позволи на всяко физическо или юридическо лице и на всяко сдружение, които имат процесуална правоспособност, да предявят искания за обявяване на недействителност, базиращи се на абсолютни основания за недействителност, без да е необходимо да се доказва съществуването на правен интерес, докато по отношение на искания за обявяване на недействителност, базиращи се на относителни основания за недействителност, той изрично е ограничил кръга на субектите, които могат да направят такова искане, до притежателите на марки или на поранни права, както и до притежателите на лицензия.
Relying on its settled case-law concerning the obligation to provide a statement of reasons (26), the Court stated, in Case T-304/06 Reber vOHIM— Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (Mozart) (judgment of 9 July 2008), that the Board of Appeal is not, as a general rule, required to provide in its decision a specific answer to each argument regarding the existence in other similar cases of decisions of its own at various stages in the procedure, or those of national courts which go in a particular direction, if the reasons for the decision which it adopts in a specific case show, at the very least implicitly but clearly and unequivocally, why those other decisions were not relevant or were not taken into consideration in its assessment.
Lindt & Sprüngli (Mozart) (T-304/06, все още непубликувано) Първоинстанционният съд посочва, че по принцип апелативният състав не е длъжен да предоставя в своето решение специфичен отговор на всеки довод, изведен от наличието в други сходни P r e f l i g h t :
Regulation No 2100/94 (27) on Community plant variety rights allows for the grant of industrial property rights which are valid throughout the Community in respect of plant varieties. The implementation and application of this Community regime are carried out by the Community Plant Variety Office (‘the CPVO’), a decentralised Community agency which has its headquarters in Angers (France), and which has been operational since 27 April 1995.
Решение на Съда от 7 януари 2004 г. по дело Aalborg Portland и др./Комисия, C 204/00 P, C 205/00 P, C 211/00 P, C 213/00 P, C 217/00 P и C 219/00 P, Recueil, стр.
Joined Cases C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P and C-219/00 P AalborgPortlandand Others v Commission [2004] ECR I-123, and Case C-3/06 P Groupe Danone v Commission [2007] ECR I-1331.
Регламент (ЕО)№ 2100/94 на Съвета от 27 юли 1994 година относно правната закрила на Общността на сортовете растения (ОВ L 227, стр.
Council Regulation (EC) No 2100/94 of 27 July 1994 on Community plant variety rights (OJ 1994 L 227, p. 1).
Първоинстанционен съд снове ограничаване на обхвата на съдебния контрол.
Having had the opportunity to rule principally on admissibility in Case T-95/06 Federación de Cooperativas Agrarias del a Comunidad Valenciana v CPVO — Nador Cott Protection (Nadorcott) (judgment of 31 January 2008) the Court defined the scope of the review which it exercises in this area in Case T-187/06 Schräder v CPVO (SUMCOL 01) (judgment of 19 November 2008).
Всъщност тези критерии изискват да се провери дали предложеният за правна закрила сорт ясно се разграничава по отношение на проявата на признаците, произтичащи от даден генотип или от дадена комбинация от генотипове, от всеки друг сорт.
In that connection, it observed that, when the Community judicature rules on decisions taken by a Community administrative authority on the basis of complex technical assessments, it exercises in principle limited review and does not substitute its assessment of the facts for the assessment made by that authority. However, that does not mean it must decline to review the administration’s interpretation of technical data.
Всъщност тези критерии само се ограничават да изискват например да се провери дали към датата на подаване на заявката за правна закрила на предложения за правна закрила сорт друг сорт е бил предмет на правна закрила или е бил вписан в официален регистър на сортовете.
On the other hand, appraisal of whether there exists another variety which is a matter of common knowledge in accordance with the criteria laid down in Article 7(2) of that regulation does not require expertise or special technical knowledge and is not of a complexity such as to justify a limit to the scope of review by the courts. Those criteria merely require it to be ascertained, for example, whether, on the date of application for a plant variety right in respect of the candidate variety, another variety had been the object of a right or was entered in an official register of plant varieties.
MyTravel, правоприемник на Airtours, иска от Комисията да получи достъп до два вида документи: подготвителните документи и доклада на работната група, от една страна, и документите, включени в преписката Airtours/First Choice, на които се основава докладът, от друга. Комисията отказва достъп до по-голямата част от тези документи на основание на три от изключенията, предвидени в Регламент№ 1049/2001.
In Case T-403/05 MyTravel v Commission (judgment of 9 September 2008, under appeal), theCourtofFirstInstance clarified the extent of the right of access provided for by Regulation No 1048/2001 (28) to certain documents appearing in the Commission’s file, in connection with the assessment of the compatibility of a concentration with the common market, and to documents drafted by the Commission’s staff following the annulment of one of its decisions by the Court.
Поради това публичният интерес от получаване на достъп до документ на основание принципа на прозрачност няма същата тежест по отношение на документ, спадащ към административна процедура по прилагане на правилата на правото на конкуренция, както по отношение на документ,
That decision having been annulled by the Court in Case T-342/99 Airtours v Commission [2002] ECR II-2585, the Commission set up a working group comprising officials of its Directorate-General (DG) for Competition and the legal service in order to consider whether it was appropriate to bring an appeal against that judgment and to assess the implications of that judgment on the procedures for the control of concentrations or in other areas. MyTravel, the successor in title to Airtours, made a request to the Commission for access to two kinds
Регламент (ЕО)№ 1049/2001 на Европейския парламенти на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, стр.
Regulation (EC) No 1049/2001 of the European Parliament and of the Council of 30 May 2001 regarding public access to European Parliament, Council and Commission documents (OJ 2001 L 145, p. 43).
Дейност свързан със законодателна процедура.
Proceedings of documents: on the one hand, the working documents and the report drawn up by the working group and, on the other, the documents in the Airtours/First Choice file on which that report was based.
Освен това що се отнася до вътрешните документи относно концентрацията между Airtours и First Choice, Първоинстанционният съд преценява, че Комисията основателно приема, че оповестяването на тези документи би намалило възможността на службите и` да изразяват гледната си точка и би засегнало сериозно процеса и` на вземане на решения в рамките на контрола върху концентрациите, доколкото тези документи могат да съдържат мнения на службите на Комисията, които вероятно няма да фигурират в окончателните текстове на решението.
Noting that disclosure of the report to the public would carry the risk of revealing possibly critical opinions of Commission officials and of enabling a comparison of the content of the report with the decision ultimately taken by the Commission, the Court concluded that the Commission was fully entitled to refuse access on the ground that disclosure of the report to the public would seriously undermine the right of one of its Members to the frankly expressed and complete views of its own services.
Подобно оповестяване би поощрило автоцензурата и би попречило на свободната и пълноценна комуникация между службите.
Furthermore, the Court considered that, so far as the internal documents relating to the Airtours–First Choice concentration were concerned, the Commission had correctly taken the view that disclosure of those documents would reduce the ability of its services to express their points of view and would seriously undermine its decision-making process in the field of the control of concentrations, for those documents might indicate opinions of the Commission services, which would perhaps no longer appear in the final version of the decision.