natgillin/translations-raw huggingface dataset:
С първия си въпрос препращащата юрисдикция иска да се установи дали Директива 2004/38 допуска правна уредба на държавачленка, която изисква от гражданина на трета страна, съпруг на гражданин на Съюза, пребиваващ в тази държавачленка, на която не е гражданин, да е пребивавал законно в друга държавачленка преди пристигането си в приемащата държавачленка, за да се ползва от разпоредбите на тази директива.
By its first question the referring court asks whether Directive 2004/38 precludes legislation of a Member State which requires a national of a nonmember country who is the spouse of a Union citizen residing in that Member State but not possessing its nationality to have previously been lawfully resident in another Member State before arriving in the host Member State, in order to benefit from the provisions of that directive.
На първо място, следва да се установи, че нито една разпоредба на Директива 2004/38 не обвързва своето прилагане по отношение на членовете на семейството на гражданин на Съюза с условието те да са пребивавали предварително в държавачленка.
In the first place, it must be stated that, as regards family members of a Union citizen, no provision of Directive 2004/38 makes the application of the directive conditional on their having previously resided in a Member State.
Всъщност съгласно член 3, параграф 1 от Директива 2004/38 тя се прилага за всички граждани на Съюза, които се движат или пребивават в държавачленка, различна от тази, на която са граждани, и за членовете на техните семейства, така както са определени в член 2, точка 2 от тази директива, които ги придружават или се присъединяват към тях в тази държавачленка.
As Article 3(1) of Directive 2004/38 states, the directive applies to all Union citizens who move to or reside in a Member State other than that of which they are a national, and to their family members as defined in point 2 of Article 2 of the directive who accompany them or join them in that Member State.
Следва също да се подчертае, че член 5, член 6, параграф 2 и член 7, параграф 2 от Директива 2004/38 предоставят ползването на правото на влизане, на пребиваване до три месеца и на пребиваване за повече от три месеца в приемащата държавачленка на граждани на трети страни, членове на семейството на гражданин на Съюза, които го придружават или се присъединяват към него в тази държавачленка, без да се позовават на мястото или на условията на тяхното пребиваване преди пристигането им в посочената държавачленка.
It must also be pointed out that Articles 5, 6(2) and 7(2) of Directive 2004/38 confer the rights of entry, of residence for up to three months, and of residence for more than three months in the host Member State on nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen whom they accompany or join in that Member State, without any reference to the place or conditions of residence they had before arriving in that Member State.
По-конкретно член 5, параграф 2, първа алинея от Директива 2004/38 гласи, че от гражданите на трети страни, членове на семейството на гражданин на Съюза, се изисква да притежават входна виза, освен ако не притежават валидната карта за пребиваване, посочена в член 10 от същата директива.
In particular, the first subparagraph of Article 5(2) of Directive 2004/38 provides that nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen are required to have an entry visa, unless they are in possession of the valid residence card referred to in Article 10 of that directive.
Доколкото, както произтича от член 9, параграф 1 и от член 10, параграф 1 от Директива 2004/38, картата за пребиваване е документът, с който се доказва правото на пребиваване за повече от три месеца в държавачленка на членове на семейството на гражданин на Съюза, които не са граждани на държавачленка, то от обстоятелството, че посоченият член 5, параграф 2 предвижда влизане в приемащата държавачленка на членовете на семейството на гражданин на Съюза, които не притежават карта за пребиваване, става ясно, че Директива 2004/38 също може да се прилага за членове на семейството, които преди това не са пребивавали законно в друга държавачленка.
In that, as follows from Articles 9(1) and 10(1) of Directive 2004/38, the residence card is the document that evidences the right of residence for more than three months in a Member State of the family members of a Union citizen who are not nationals of a Member State, the fact that Article 5(2) provides for the entry into the host Member State of family members of a Union citizen who do not have a residence card shows that Directive 2004/38 is capable of applying also to family members who were not already lawfully resident in another Member State.
Също така член 10, параграф 2 от Директива 2004/38, който изброява изчерпателно документите, чието представяне може да се изисква от гражданите на трети страни, членове на семейството на гражданин на Съюза, за да им бъде издадена карта за пребиваване, не предвижда възможността за приемащата държавачленка да изисква документи, доказващи евентуално предварително законно пребиваване в друга държавачленка.
Similarly, Article 10(2) of Directive 2004/38, which lists exhaustively the documents which nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen may have to present to the host Member State in order to have a residence card issued, does not provide for the possibility of the host Member State asking for documents to demonstrate any prior lawful residence in another Member State.
При тези условия Директива 2004/38 трябва да се тълкува в такъв смисъл, че се прилага за всеки гражданин на трета страна, член на семейството на гражданин на Съюза по смисъла на член 2, точка 2 от тази директива, който придружава или се присъединява към гражданина на Съюза в държавачленка, различна от тази, на която последният е гражданин, и му предоставя права на влизане и на пребиваване в тази държавачленка, без да прави разграничение дали посоченият гражданин на трета страна преди това е пребивавал законно в друга държавачленка.
In those circumstances, Directive 2004/38 must be interpreted as applying to all nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen within the meaning of point 2 of Article 2 of that directive and accompany or join the Union citizen in a Member State other than that of which he is a national, and as conferring on them rights of entry and residence in that Member State, without distinguishing according to whether or not the national of a nonmember country has already resided lawfully in another Member State.
Това тълкуване намира подкрепа в практиката на Съда относно приетите преди Директива 2004/38 актове на вторичното право в областта на свободното движение на лицата.
That interpretation is supported by the Court’s caselaw on the instruments of secondary law concerning freedom of movement for persons adopted before Directive 2004/38.
За тази цел в Регламент № 1612/68 и в директивите относно свободното движение на лицата, приети преди Директива 2004/38, общностният законодател разширява в значителна степен прилагането на общностното право в областта на влизането и на пребиваването на територията на държавитечленки към гражданите на трети страни, съпрузи на гражданите на държавичленки (вж. в този смисъл Решение от 31 януари 2006 г. по дело Комисия/Испания, посочено по-горе, точка 41).
To that end, the Community legislature has considerably expanded, in Regulation No 1612/68 and in the directives on freedom of movement for persons adopted before Directive 2004/38, the application of Community law on entry into and residence in the territory of the Member States to nationals of nonmember countries who are spouses of nationals of Member States (see, to that effect, Case C-503/03 Commission v Spain, paragraph 41).
Вярно е, че Съдът е приел в точки 50 и 51 от Решение по дело Akrich, посочено по-горе, че за да се ползва от правата, предвидени в член 10 от Регламент № 1612/68, гражданинът на трета страна, който е съпруг на гражданин на Съюза, трябва да пребивава законно в държаватачленка, когато се премества в друга държавачленка, в която гражданинът на Съюза мигрира или е мигрирал.
It is true that the Court held in paragraphs 50 and 51 of Akrich that, in order to benefit from the rights provided for in Article 10 of Regulation No 1612/68, the national of a nonmember country who is the spouse of a Union citizen must be lawfully resident in a Member State when he moves to another Member State to which the citizen of the Union is migrating or has migrated. However, that conclusion must be
Този извод трябва обаче да се преосмисли. Всъщност ползването от подобни права не би могло да зависи от предварително законно пребиваване на подобен съпруг в друга държавачленка (вж. в този смисъл Решение по дело MRAX, точка 59 и Решение от 14 април 2005 г. по дело Комисия/Испания, точка 28, посочени по-горе).
The benefit of such rights cannot depend on the prior lawful residence of such a spouse in another Member State (see, to that effect, MRAX, paragraph 59, and Case C-157/03 Commission v Spain, paragraph 28).
Същото тълкуване трябва да се възприеме a fortiori по отношение на Директива 2004/38, която изменя Регламент № 1612/68 и отменя предходните директиви относно свободното движение на лицата.
The same interpretation must be adopted a fortiori with respect to Directive 2004/38, which amended Regulation No 1612/68 and repealed the earlier directives on freedom of movement for persons.
Всъщност както произтича от третото съображение от Директива 2004/38, тя има за предмет по-конкретно да „укрепи правото на свободно движение и пребиваване на всички граждани на Съюза“ по такъв начин, че гражданите на Съюза да не могат да черпят по-малко права от тази директива, отколкото от актовете на вторичното право, които тя изменя или отменя.
As is apparent from recital 3 in the preamble to Directive 2004/38, it aims in particular to ‘strengthen the right of free movement and residence of all Union citizens’, so that Union citizens cannot derive less rights from that directive than from the instruments of secondary legislation which it amends or repeals.
На второ място, даденото по-горе тълкуване на Директива 2004/38 е съобразено с разпределението на правомощията между държавитечленки и Общността.
In the second place, the above interpretation of Directive 2004/38 is consistent with the division of competences between the Member States and the Community.
Всъщност установено е, че Общността извежда от член 18, параграф 2 ЕО, членове 40 ЕО, 44 ЕО и 52 ЕО — въз основа на които по-конкретно е приета Директива 2004/38 — правомощието да приема необходимите мерки за осъществяване на свободното движение на гражданите в Съюза.
It is common ground that the Community derives from Articles 18(2) EC, 40 EC, 44 EC and 52 EC — on the basis of which Directive 2004/38 inter alia was adopted — competence to enact the necessary measures to bring about freedom of movement for Union citizens.
В това отношение, както вече беше подчертано в точка 56 от настоящото решение, ако на гражданите на Съюза не беше позволено да водят нормален семеен живот в приемащата държавачленка, би било сериозно затруднено упражняването на свободите, които са им гарантирани с Договора.
As already pointed out in paragraph 56 above, if Union citizens were not allowed to lead a normal family life in the host Member State, the exercise of the freedoms they are guaranteed by the Treaty would be seriously obstructed.
Ето защо в рамките на компетентността, която му е призната с посочените членове от Договора, общностният законодател може да урежда условията за влизане и за пребиваване на членовете на семейството на гражданин на Съюза на територията на държавитечленки, когато невъзможността за гражданина на Съюза да бъде придружаван от своето семейство или то да се присъедини към него в приемащата държавачленка може да накърни неговата свобода на движение, като го разубеди да упражнява своите права на влизане и пребиваване в тази държавачленка.
Consequently, within the competence conferred on it by those articles of the Treaty, the Community legislature can regulate the conditions of entry and residence of the family members of a Union citizen in the territory of the Member States, where the fact that it is impossible for the Union citizen to be accompanied or joined by his family in the host Member State would be such as to interfere with his freedom of movement by discouraging him from exercising his rights of entry into and residence in that Member State.
Впрочем отказът на приемащата държавачленка да предостави права на влизане и на пребиваване на членовете на семейството на гражданин на Съюза може да разубеди последния да се придвижва или да живее в тази държавачленка, включително и когато към този момент членовете на неговото семейство не пребивават законно на територията на друга държавачленка.
The refusal of the host Member State to grant rights of entry and residence to the family members of a Union citizen is such as to discourage that citizen from moving to or residing in that Member State, even if his family members are not already lawfully resident in the territory of another Member State.
От това следва, че общностният законодател е компетентен да урежда, както е направил с Директива 2004/38, влизането и пребиваването на гражданите на трети страни, членове на семейството на гражданин на Съюза, в държавачленка, в която последният е упражнил своето право на свободно движение, включително и когато към този момент членовете на семейството не са законно пребиваващи в друга държавачленка.
It follows that the Community legislature has competence to regulate, as it did by Directive 2004/38, the entry and residence of nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen in the Member State in which that citizen has exercised his right of freedom of movement, including where the family members were not already lawfully resident in another Member State.
Поради това трябва да се отхвърли анализът на Minister for Justice, както и на повечето представили становища правителства, според който, без да се засяга действието на дял IV от част трета от Договора, държавитечленки запазвали изключителното правомощие да уреждат първото влизане на територията на Общността на членовете на семейството на гражданин на Общността, които са граждани на трети страни.
Consequently, the interpretation put forward by the Minister for Justice and by several of the governments that have submitted observations that the Member States retain exclusive competence, subject to Title IV of Part Three of the Treaty, to regulate the first access to Community territory of family members of a Union citizen who are nationals of nonmember countries must be rejected.
Подобен резултат би бил несъвместим с посочената цел в член 3, параграф 1, буква в) ЕО за изграждане на вътрешен пазар, характеризиращ се с отмяната между държавитечленки на пречките за свободно движение на хора.
That would not be compatible with the objective set out in Article 3(1)(c) EC of an internal market characterised by the abolition, as between Member States, of obs -tacles to the free movement of persons.
Изграждането на вътрешен пазар налага условията за влизане и за пребиваване на гражданин на Съюза в държавачленка, на която той не е гражданин, да са еднакви във всички държавичленки.
Establishing an internal market implies that the conditions of entry and residence of a Union citizen in a Member State whose nationality he does not possess are the same in all the Member States.
Следователно свободата на движение на гражданите на Съюза трябва да се тълкува като право да се напусне която и да е държавачленка, и по-специално държаватачленка, на която гражданинът на
Freedom of movement for Union citizens must therefore be interpreted as the right to leave any Member State, in particular the Member State whose nationality the Union citizen
Освен това споменатият анализ в точка 66 от настоящото решение би довел до парадоксалния резултат държавитечленки да бъдат задължени по силата на Директива 2003/86/ЕО на Съвета от 22 септември 2003 година относно правото на събиране на семейството (ОВ L 251, стр.
Furthermore, the interpretation mentioned in paragraph 66 above would lead to the paradoxical outcome that a Member State would be obliged, under Council Dir -ective 2003/86/EC of 22 September 2003 on the right to family reunification (OJ 2003 L 251, p.
12; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 164) да разрешават влизането и пребиваването на своята територия на съпруга на гражданин на трета страна, постоянно пребиваващ законно на територията на друга държавачленка, когато този съпруг все още не е законно пребиваващ в друга държавачленка, но при същите обстоятелства да бъдат свободни да откажат влизането и пребиваването на съпруга на гражданин на Съюза.
12), to authorise the entry and residence of the spouse of a national of a nonmember country lawfully resident in its territory where the spouse is not already lawfully resident in another Member State, but would be free to refuse the entry and residence of the spouse of a Union citizen in the same circumstances.
Като последица от това Директива 2004/38 предоставя на всеки гражданин на трета страна, член на семейството на гражданин на Съюза по смисъла на член 2, точка 2 от тази директива, който придружава или се присъединява към този гражданин на Съюза в държавачленка, различна от тази, на която е гражданин, правата на влизане и на пребиваване в приемащата държавачленка, независимо от факта дали посоченият гражданин на трета страна преди това е пребивавал законно в друга държавачленка.
Consequently, Directive 2004/38 confers on all nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen within the meaning of point 2 of Article 2 of that directive, and accompany or join the Union citizen in a Member State other than that of which he is a national, rights of entry into and residence in the host Member State, regardless of whether the national of a nonmember country has already been lawfully resident in another Member State.
Minister for Justice, както и повечето представили становища правителства изтъкват обаче, че в един контекст, който се отличава със силен миграционен натиск, е необходимо да се контролира емиграцията по външните граници на Общността, което предполага индивидуално разглеждане на всички обстоятелства, свързани с първото влизане на територията на Общността.
The Minister for Justice and several of the governments that have submitted observations contend, however, that, in a context typified by strong pressure of migration, it is necessary to control immigration at the external borders of the Community, which presupposes an individual examination of all the circumstances surrounding a first entry into Community territory.
Впрочем едно тълкуване на Директива 2004/38, с което се забранява на държавачленка да изисква предварително законно пребиваване в друга държавачленка, щяло да подкопае правомощието на държавитечленки да контролират имиграцията по своите външни граници.
An interpretation of Directive 2004/38 prohibiting a host Member State from requiring prior lawful residence in another Member State would undermine the ability of the Member States to control immigration at their external frontiers.
Minister for Justice поддържа по-конкретно, че това тълкуване би имало сериозни последици за държавитечленки, като би довело до огромно увеличение на броя на лицата, които могат да се ползват от правото на пребиваване в Общността.
The Minister for Justice submits in particular that that interpretation would have serious consequences for the Member States by bringing about a great increase in the number of persons able to benefit from a right of residence in the Community.
В това отношение следва да се отговори, от една страна, че не всички граждани на трети страни черпят от Директива 2004/38 права на влизане и на пребиваване в държавачленка, а единствено тези, които по смисъла на член 2, точка 2 от тази директива са членове на семейството на гражданин на Съюза, който е упражнил своето право на свободно движение и се е установил в държавачленка, различна от държаватачленка, на която е гражданин.
On this point, the answer must be, first, that it is not all nationals of nonmember countries who derive rights of entry into and residence in a Member State from Directive 2004/38, but only those who are family members, within the meaning of point 2 of Article 2 of that directive, of a Union citizen who has exercised his right of freedom of movement by becoming established in a Member State other than the Member State of which he is a national.
От друга страна, Директива 2004/38 не лишава напълно държавитечленки от контролни правомощия върху влизането на техните територии на членовете на семействата на граждани на Съюза.
Second, Directive 2004/38 does not deprive the Member States of all possibility of controlling the entry into their territory of family members of Union citizens.
Всъщност съгласно глава VI от тази директива държавитечленки могат, когато това е оправдано, да откажат влизането и пребиваването поради съображения, свързани с обществения ред, обществената сигурност или общественото здраве.
Under Chapter VI of that directive, Member States may, where this is justified, refuse entry and residence on grounds of public policy, public security or public health.
Впрочем подобен отказ се основава на индивидуално разглеждане на конкретния случай.
Such a refusal will be based on an individual examination of the particular case.
Освен това в съответствие с член 35 от Директива 2004/38 държавитечленки могат да приемат необходимите мерки за отказване, прекратяване или отнемане на някое от правата, предоставени с тази директива, в случаи на злоупотреба с права или измама, като фиктивните бракове например, което означава, че всяка мярка от такова естество трябва да бъде пропорционална и подложена на предвидените в посочената директива процесуални гаранции.
Moreover, in accordance with Article 35 of Directive 2004/38, Member States may adopt the necessary measures to refuse, terminate or withdraw any right conferred by that directive in the case of abuse of rights or fraud, such as marriages of convenience, it being understood that any such measure must be proportionate and subject to the procedural safeguards provided for in the directive.
Същите правителства поддържат още, че посоченото тълкуване на Директива 2004/38 би довело до неоправдана обратна дискриминация, доколкото гражданите на приемащата държавачленка, които не са упражнили никога своето право на свободно движение, не черпели от общностното право права на влизане и на пребиваване за членовете на своите семейства, граждани на трети страни.
Those governments further submit that that interpretation of Directive 2004/38 would lead to unjustified reverse discrimination, in so far as nationals of the host Member State who have never exercised their right of freedom of movement would not derive rights of entry and residence from Community law for their family members who are nationals of nonmember countries.
В това отношение според постоянната съдебна практика правилата на Договора в областта на свободното движение на хора и актовете по тяхното приложение не могат да се прилагат за дейности, които нямат никаква връзка с положение, предвидено от общностното право и чиито релевантни елементи, взети като цяло, се ограничават в рамките на една-единствена държавачленка (Решение от 1 април 2008 г. по дело правителство на Френската общност и правителство на Валония, C-212/06, Сборник, стр. I-1683, точка 33).
In that regard, it is settled caselaw that the Treaty rules governing freedom of movement for persons and the measures adopted to implement them cannot be applied to activities which have no factor linking them with any of the situations governed by Community law and which are confined in all relevant respects within a single Member State (Case C-212/06 Government of the French Community and Walloon Government [2008] ECR I-1683, paragraph 33).