natgillin/translations-raw huggingface dataset:
В тази връзка жалбоподателят се позовава на нарушаване на принципите на равно третиране и на равенство на страните пред общностния съд, на правото на защита, както и на задължението за мотивиране на общностния съд и на институциите.
The appellant invokes in that regard infringement of the principles of equal treatment and the equality of the parties before the Community judicature, the rights of the defence and the obligation to state reasons, which is binding on the Community judicature and the institutions.
Комисията и Съветът препращат към съдържанието на член 1, параграф 3, буква a) и член 3, параграф 5, втора алинея, буква б) от приложение XI към Правилника, като подчертават, че първият от тези членове посочва, че Евростат изчислява икономическите паритети „спрямо Белгия“.
The Commission and the Council refer to the terms of Article 1(3)(a) and the second paragraph of Article 3(5)(b) of Annex XI to the new Staff Regulations and point out that the first of those provisions provides that Eurostat is to calculate the economic parities ‘with reference to Belgium’.
Следователно новият
The new rules therefore contain no link to the
Прилагането на практика на преходния режим произтичало от регламентите за прилагане на Съвета, които Евростат можел само да изпълни.
The implementation of the transitional arrangements is effected by implementing regulations adopted by the Council, which Eurostat merely applies.
Жалбоподателят се бил лишил от възможността да оспори тези регламенти за прилагане, тъй като се позовавал само на незаконосъобразността на Регламент № 723/2004.
The appellant failed to challenge those implementing regulations, pleading only the illegality of Regulation No 723/2004.
Както е посочено в точки 68 и 69 от настоящото решение, както и в точка 136 от обжалваното съдебно решение, въвеждането с преходния режим на минимален корекционен коефициент от 100 % не предполага нарушаване на принципа на равно третиране.
As pointed out at paragraphs 68 and 69 above and paragraph 136 of the judgment under appeal, the introduction under the transitional arrangements of a minimum correction coefficient of 100% does not constitute an infringement of the principle of equal treatment.
При тези обстоятелства следва да се заключи, че фактически или юридически прилагането на корекционен коефициент от 100 % за пенсионерите, пребиваващи в Белгия, не може да представлява такова нарушение.
Under those circumstances, the application, in fact or in law, of a correction coefficient of 100% to pensioners residing in Belgium clearly cannot constitute such an infringement.
Всъщност дори при хипотезата, в която жизненият стандарт в Белгия, изчислен според метода „страна“, е по-нисък от взетия предвид за изчисляването на основната заплата, което има за последица, че при прилагане на самата логика на старата пенсионна схема е трябвало да бъде определен корекционен коефициент, по-нисък от 100 %, фактът, че пребиваващите в Белгия пенсионери, подобно на всички пенсионери, пребиваващи в една от „по-малко скъпите“ държавичленки, за което става въпрос в точка 69 от настоящото решение, получават целия размер на основната пенсия и следователно притежават по-голяма покупателна способност от тази на жалбоподателя, не представлява дискриминация в контекста на преходния режим.
Even if the cost of living in Belgium, calculated in accordance with the ‘country method’, was below that taken into account for the calculation of basic salary, with the result that, following the logic of the old pension scheme, a correction coefficient of less than 100% would have been applied, the fact that pensioners residing in Belgium, in the same way as all other pensioners residing in one of the ‘less expensive’ Member States as referred to at paragraph 69 above, receive only the basic full pension and, therefore, enjoy a purchasing power that is greater than that of the appellant does not constitute discrimination in the context of the transitional arrangements.
От горепосоченото следва, че дори мотивите на обжалваното съдебно решение, по-специално тези по точки 124 и 125 от него, да са опорочени от грешка при прилагане на правото, както твърди жалбоподателят, установяването на такава грешка не може да доведе до отмяна на това решение, след като доводът на жалбоподателя, изведен от дискриминация спрямо пребиваващите в Белгия пенсионери, трябва във всеки случай да бъде отхвърлен на основанията, посочени в точки 74 и 75 от настоящото решение, които освен това са изложени и от Първоинстанционния съд в обжалваното съдебно решение.
It follows from the foregoing that, even if the grounds of the judgment under appeal, in particular, those set out at paragraphs 124 and 125 thereof, were vitiated by an error of law, as the appellant claims, a finding that there was such an error would not lead to the setting-aside of the judgment, since the appellant’s argument alleging discrimination by comparison with pensioners living in Belgium must, in any event, be rejected on the grounds set out at paragraphs 74 and 75 above, which were also set out by the Court of First Instance in the judgment under appeal.
При тези условия настоящата част от единственото правно основание, изведена от нарушаване на принципите на равно третиране и на равенство на страните пред общностния съд, на правото на защита, както и на задължението за мотивиране на общностния съд и на институциите, трябва да бъде отхвърлена.
Accordingly, that part of the sole plea, alleging infringement of the principles of equal treatment and the equality of the parties before the Community judicature, the rights of the defence and the obligation to state reasons, which is binding on the Community judicature and the institutions, must be rejected.
След като никоя част от единственото правно основание, на което се позовава жалбоподателят, не е основателна, подадената от г-н Campoli жалба трябва да бъде отхвърлена.
Since no part of the sole plea in law relied on by the appellant is well founded, Mr Campoli’s appeal must be dismissed.
Съгласно член 122, първа алинея от Процедурния правилник на Съда, когато жалбата е неоснователна, Съдът се произнася по съдебните разноски.
In accordance with the first paragraph of Article 122 of the Rules of Procedure of the Court of Justice, where the appeal is unfounded, the Court is to make a decision as to costs.
По силата на член 69, параграф 2 от Процедурния правилник, приложим към производството по обжалване по силата на член 118 от този правилник, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
Under Article 69(2) of those rules, which apply to the procedure on appeal by virtue of Article 118, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party’s pleadings.
Съгласно член 69, параграф 3 от посочения правилник обаче Съдът може да разпредели съдебните разноски или да реши всяка страна да понесе направените от нея съдебни разноски, ако всяка от страните е загубила по едно или няколко от предявените основания или поради изключителни обстоятелства.
In accordance with Article 69(3) of those rules, where each party succeeds on some and fails on other heads, or where the circumstances are exceptional, the Court may order that the costs be shared or that the parties bear their own costs.
Тъй като всяка от страните е загубила частично по своите правни основания, всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.
Since each party has been partly unsuccessful, each party must be ordered to bear its own costs.
Съгласно член 69, параграф 4 от Процедурния правилник, също приложим по силата на член 118 от същия правилник, институциите, които са встъпили в делото, понасят направените от тях съдебни разноски.
In accordance with Article 69(4) of the Rules of Procedure of the Court of Justice, which is also applicable by virtue of Article 118, the institutions which have intervened in the proceedings are to bear their own costs.
Следователно Съветът следва да понесе направените от него съдебни разноски.
The Council must therefore be ordered to bear its own costs.
(Преюдициално запитване, отправено от Arbeitsgericht Bonn)
(Reference for a preliminary ruling from the Arbeitsgericht Bonn)
„Член 39 ЕО — Понятие за работник — Неправителствена организация за осъществяване на общественополезна дейност — Стипендия на докторант — Трудов договор — Условия“
(Article 39 EC — Concept of ‘worker’ — Non-governmental organisation operating in the public interest — Doctoral grant — Employment contract — Conditions)
Решение на Съда (пети състав) от 17 юли 2008 г. . . . . . . . . . . . . .
Judgment of the Court (Fifth Chamber), 17 July 2008 . . . . . . . . . . . .
Свободно движение на хора — Работници — Понятие (член 39 ЕО)
Freedom of movement for persons — Workers — Meaning (Art. 39 EC)
Свободно движение на хора — Работници — Разпоредби на Договора — Забрана за дискриминация въз основа на гражданството — Приложно поле
Freedom of movement for persons — Workers — Provisions of the Treaty — Prohibition of discrimination based on nationality — Scope
(член 39 ЕО)
(Art. 39 EC)
Свободно движение на хора — Работници — Равно третиране — Забрана за дискриминация въз основа на гражданството
Freedom of movement for persons — Workers — Equal treatment — Prohibition of discrimination based on nationality
да спазва принципа на недопускане на дискриминация по отношение на работниците по смисъла на член 39 ЕО.
principle of nondiscrimination in relation to workers within the meaning of Article 39 EC.
Изследовател, който изготвя докторска дисертация въз основа на договор за стипендия, сключен със сдружение за осъществяване на общественополезна дейност, което е учредено съгласно частното право на държавачленка и управлява научноизследователски институти, трябва да бъде считан за работник по смисъла на член 39 ЕО само ако през определен период от време извършва дейност под ръководството на институт към това сдружение и ако получава възнаграждение като насрещна престация за тази дейност.
A researcher preparing a doctoral thesis on the basis of a grant contract concluded with an association operating in the public interest which manages scientific research institutes and which is established under the private law of a Member State must be regarded as a worker within the meaning of Article 39 EC only if his activities are performed for a certain period of time under the direction of an institute forming part of that association and if, in return for those activities, he receives remuneration.
Националната юрисдикция следва да извърши необходимите фактически проверки, за да прецени дали хипотезата в случая, с който е сезирана, е такава.
It is for the national court to undertake the necessary verification of the facts in order to establish whether such is the case.
В това отношение понятието „работник“ по смисъла на член 39 ЕО е придобило общностно значение и не трябва да се тълкува ограничително.
In that regard, the concept of ‘worker’ within the meaning of Article 39 EC has a specific Community meaning and must not be interpreted narrowly.
За „работник“ се счита всяко лице, което извършва реални и ефективни дейности, с изключение на дейностите, които са толкова незначителни, че се явяват странични и допълнителни.
Any person who pursues activities which are real and genuine, to the exclusion of activities on such a small scale as to be regarded as purely marginal and ancillary, must be regarded as a ‘worker’.
Характерно за трудовото правоотношение е обстоятелството, че през определен период от време лицето предоставя работна сила в полза на друго лице и под негово ръководство, срещу което му се плаща възнаграждение.
The essential feature of an employment relationship is that for a certain period of time a person performs services for and under the direction of another person in return for which he receives remuneration.
(вж. точки 33—35 и 37; точка 1 от диспозитива)
(see paras 33-35, 37, operative part 1)
Съгласно посочения член, от една страна, свободното движение на работници на територията на Европейската общност предполага премахването на всякаква дискриминация, основана на гражданство, между работниците на държавитечленки по отношение на трудовата заетост, възнаграждението и другите условия на труд.
Under Article 39 EC, freedom of movement for workers within the European Community entails the abolition of any discrimination based on nationality between workers of the Member States as regards employment, remuneration and other conditions of work and employment.
От друга страна, принципът на недопускане на дискриминация, закрепен в член 39 ЕО, е формулиран по общ начин и не се отнася специално за държавитечленки или публичноправните субекти.
Moreover, the principle of nondiscrimination laid down by Article 39 EC is worded in general terms and is not addressed specifically to the Member States or to bodies governed by public law.
Така забраната за дискриминация, основана на гражданството, се налага не само по отношение на действията на органите на власт, но се разпростира и по отношение на други правни уредби, с които се цели колективно уреждане на труда на заетите лица, както и на предоставянето на услуги.
Thus, the prohibition of discrimination based on nationality applies not only to the actions of public authorities but also to rules of any other nature aimed at regulating in a collective manner gainful employment and the provision of services.
Всъщност премахването на пречките пред свободното движение на лица между държавитечленки би било възпрепятствано, ако премахването на въведените от държавата ограничения може да бъде неутрализирано от пречки, произтичащи от упражняването на правната автономия на сдружения или органи, които не са публичноправни.
The abolition, as between Member States, of obstacles to freedom of movement for persons would be compromised if the abolition of State barriers could be neutralised by obstacles resulting from the exercise of their legal autonomy by associations or organisations not governed by public law.
Така, що се отнася до член 39 ЕО, който закрепя основна свобода и представлява специфично приложение на съдържащата се в
Thus, with regard to Article 39 EC, which lays down a fundamental freedom and which constitutes a specific application of the general prohibition of discrimination contained in Article 12 EC, the prohibition of discrimination applies equally to all agreements intended to regulate paid
RACCANELLI член 12 ЕО обща забрана за дискриминация, забраната за дискриминация се налага и по отношение на всички трудови договори, с които се цели колективно уреждане на труда на заетите лица, както и по отношение на договорите между частноправни субекти.
RACCANELLI labour collectively, as well as to contracts between individuals.
(вж. точки 41—46 и 48; точка 2 от диспозитива)
(see paras 41-46, 48, operative part 2)
Освен това нито член 39 ЕО, нито разпоредбите на Регламент № 1612/68 относно свободното движение на работници в Общността налагат на държавитечленки или на частноправните сдружения определена мярка в случай на нарушение на забраната за дискриминация, а им оставят възможност свободно да избират между различните разрешения, подходящи за постигане на целта на съответните разпоредби, в зависимост от различните хипотези, които могат да възникнат.
Furthermore, neither Article 39 EC nor Regulation No 1612/68 on freedom of movement for workers within the Community prescribes a specific measure to be taken by the Member States or privatelaw associations in the event of a breach of the prohibition of discrimination, but leaves them free to choose between the different solutions suitable for achieving the objective of those respective provisions, depending on the different situations which may arise.
Ето защо ако чуждестранният докторант би могъл основателно да се позовава на вреда, причинена в резултат на осъществена спрямо него дискриминация, препращащата юрисдикция би следвало да прецени с оглед на националното законодателство, приложимо в областта на извъндоговорната отговорност, естеството на обезщетението, което той би имал право да търси.
Consequently, in the event that a foreign doctoral student is justified in relying on damage caused by the discrimination to which he has been subject, it is for the referring court to assess, in the light of the national legislation applicable in relation to non-contractual liability, the nature of the compensation which he would be entitled to claim.
Дискриминация въз основа на гражданството, забранена с член 39 ЕО, е налице при прилагането на различни правила към сходни положения или при прилагането на едно и също правило към различни положения.
Discrimination based on nationality which is prohibited under Article 39 EC consists in the application of different rules to comparable situations or in the application of the same rule to different situations.
Националната юрисдикция следва да установи дали — когато частноправно сдружение сключва договори за стипендия и трудови договори с докторанти, като последните са запазени за местните докторанти — потенциалният отказ на чуждестранен докторант да се предостави избор между двата вида договори води до неравно третиране между местните и чуждестранните докторанти.
It is for the national court to establish whether, where a privatelaw association concludes grant contracts and employment contracts with doctoral students, employment contracts being reserved for domestic doctoral students, the potential withholding of the choice between the two types of contract for a foreign doctoral student resulted in inequality in the treatment of domestic and foreign doctoral students.
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (пети състав)
JUDGMENT OF THE COURT (Fifth Chamber)
Бон] (Германия) с акт от 4 ноември 2004 г., постъпил в Съда на 20 февруари 2007 г., в рамките на производство по дело
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Arbeitsgericht Bonn (Germany), made by decision of 4 November 2004, received at the Court on 20 February 2007, in the proceedings
СЪДЪТ (пети състав), състоящ се от: г-н A. Tizzano, председател на състав, г-н A. Borg Barthet и г-н E. Levits (докладчик), съдии,
THE COURT (Fifth Chamber), composed of A. Tizzano, President of the Chamber, A. Borg Barthet and E. Levits (Rapporteur), Judges,
RACCANELLI генерален адвокат: г-н M. Poiares Maduro, секретар: г-жа K. Sztranc-Sławiczek, администратор, предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 10 април 2008 г., като има предвид становищата, представени:
Advocate General: M. Poiares Maduro, Registrar: K. Sztranc-Sławiczek, Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 10 April 2008, after considering the observations submitted on behalf of:
— за Комисията на Европейските общности, от г-н V. Kreuschitz и г-н G. Rozet, в качеството на представители, предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение, постанови настоящото
— the Commission of the European Communities, by V. Kreuschitz and G. Rozet, acting as Agents, having decided, after hearing the Advocate General, to proceed to judgment without an Opinion, gives the following
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 39 ЕО и член 7 от Регламент (ЕИО) № 1612/68 на Съвета от 15 октомври 1968 година относно свободното движение на работници в Общността (ОВ L 257, стр.
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Article 39 EC and Article 7 of Regulation (EEC) No 1612/68 of the Council of 15 October 1968 on freedom of movement for workers within the Community (OJ, English Special Edition 1968 (II), p. 475).
Запитването е отправено в рамките на спор между г-н Raccanelli и Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften eV (наричано по-нататък „MPG“) относно трудово правоотношение между него и принадлежащия към MPG институт по радиоастрономия „Макс Планк“, установен в Бон (наричан по-нататък „MPI“).
The reference has been made in the course of proceedings between Mr Raccanelli and the Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften eV (‘MPG’) concerning an employment relationship which Mr Raccanelli claims that he entered into with the Max Planck Institute for Radio Astronomy in Bonn (‘MPI’), which forms part of MPG.
Член 1 от Регламент № 1612/68, който се съдържа в дял I от последния, озаглавен „Достъп до заетост“, предвижда:
Article 1 of Regulation No 1612/68, which appears in Title I, headed ‘Eligibility for employment’, provides:
Всеки гражданин на държавачленка, независимо от мястото му на пребиваване, има право на достъп до дейност като наето лице [другаде в текста: „дейност като заето лице“] и да извършва тази дейност на територията на друга държавачленка в съответствие със законовите, подзаконови и административни разпоредби, уреждащи заетостта на гражданите на тази държава.
Any national of a Member State, shall, irrespective of his place of residence, have the right to take up an activity as an employed person, and to pursue such activity, within the territory of another Member State in accordance with the provisions laid down by law, regulation or administrative action governing the employment of nationals of that State.
Той има право, в частност, да получава достъп до свободни работни места на територията на друга държавачленка със същото предимство като гражданите на тази държава.“
He shall, in particular, have the right to take up available employment in the territory of another Member State with the same priority as nationals of that State.’
Член 7 от Регламент № 1612/68, който се съдържа в дял II от последния, озаглавен „Заетост и равно третиране“, гласи следното:
Article 7 of Regulation No 1612/68, which appears in Title II, headed ‘Employment and equality of treatment’, is worded as follows:
Работник, който е гражданин на държавачленка, не може поради своето гражданство да бъде третиран на територията на друга държавачленка различно от работниците — нейни граждани по отношение на условията за наемане на работа, и в частност, по отношение на трудовото възнаграждение, уволнението и ако остане безработен — на възстановяването или новото наемане на работа.
A worker who is a national of a Member State may not, in the territory of another Member State, be treated differently from national workers by reason of his nationality in respect of any conditions of employment and work, in particular as regards remuneration, dismissal, and, should he become unemployed, reinstatement or re-employment.
Клауза на колективно или индивидуално споразумение или друг колективен регламент [да се чете: „колективен или индивидуален трудов договор или друга колективна уредба“] относно достъпа до работа, наемането на работа, трудовото възнаграждение и други условия на труда или уволнението е нищожна, ако установява или позволява дискриминационни условия относно работниците граждани на други държави-членки.“
Any clause of a collective or individual agreement or of any other collective regulation concerning eligibility for employment, employment, remuneration and other conditions of work or dismissal shall be null and void in so far as it lays down or authorises discriminatory conditions in respect of workers who are nationals of the other Member States.’
От националната правна уредба е видно, че „трудов договор BAT/2“ или „длъжност на половин работно време BAT IIa“ означава договор, сключен въз основа на степен IIa от таблицата на трудовите възнаграждения, която е в сила към момента на настъпване на фактите по главното производство, въз основа на колективния трудов договор на федералните служители (BAT) с продължителност на работно време, съответстваща на 50 % от пълното работно време.
According to national legislation, ‘BAT/2 employment contract’ or ‘BAT IIa halftime contract’ means a contract entered into on the basis of the IIa grade of the pay scale, as applicable at the material time, of the federal collective agreement for public-sector workers (BAT), and under which the working hours correspond to 50% of a full-time post.
MPG е учредено като субект на частното германско право под формата на сдружение за осъществяване на общественополезна дейност.
MPG is established under German private law in the form of an association operating in the public interest.