natgillin/translations-raw huggingface dataset:
40 — Този факт се подчертава например в заключенията на председателството на Европейския съвет в Брюксел (заседание от 23 и 24 март 2006 г., 7775/1/06 REV 1, стр. 8, точка 28), достъпни на: http://www.consilium. europa.eu/ueDocs/cms_Data/docs/pressData/еn/ec/89013. pdf.
40 — This was emphasised, for example, in the conclusions of the European Council of Brussels of 23 and 24 March 2006, 7775/1/06 REV 1, p.
41 — Вж. доклада за ефективността на законодателството в Европейската общност относно борбата със забавата на плащане, посочен по-горе в бележка под линия 34, стр. 20.
41 — Review of the effectiveness of European Community legislation in combating late payments (see footnote 34), p. 20.
50), Директива 93/36/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за услуги (ОВ L 199, стр.
1); Council Directive 93/36/EEC of 14 June 1993 coordinating procedures for the award of public supply contracts (OJ 1993 L 199, p.
1), Директива 93/37/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство (ОВ L 199, стр.
1); Council Directive 93/37/EEC of 14 June 1993 concerning the coordination of procedures for the award of public works contracts (OJ 1993 L 199, p.
54) и Директива 93/38/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки от възложители, извършващи дейност във водоснабдяването, енергетиката, транспорта и пощенските услуги (ОВ L 199, стр. 84).
54); and Council Directive 93/38/EEC of 14 June 1993 coordinating the procurement procedures of entities operating in the water, energy, transport and telecommunications sectors (OJ 1993 L 199, p. 84).
44 — Вж. доклада за ефективността на законодателството в Европейската общност относно борбата със забавата на плащане, посочен по-горе в бележка под линия 34.
44 — Review of the effectiveness of European Community legislation in combating late payments (see footnote 34).
45 — Вж. доклада за ефективността на законодателството в Европейската общност относно борбата със забавата на плащане, посочен по-горе в бележка под линия 34, стр. 208.
45 — Review of the effectiveness of European Community legislation in combating late payments (see footnote 34), p. 208.
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-ЖА V. TRSTENJAK — ДЕЛО C-265/07 не може да започне.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-265/07 application at the court or other competent authority.
В резултат на това определеният в член 5, параграф 1 от Директива 2000/35 90-дневен срок се обезсмисля.
The short period of 90 days for obtaining an enforceable title, as laid down in Article 5(1) of Directive 2000/35, thus becomes meaningless.
Член 5, параграф 1 от Директива 2000/35 е една от разпоредбите на Директивата, които препращат към прилагането на националните правни уредби.
Article 5(1) of Directive 2000/35 is one of the provisions of the directive that make reference to the national legal orders.
В това отношение тази разпоредба може да бъде сравнена с член 4, параграф 1 от Директивата, който се отнася до запазването на собствеността и е разгледан от Съда по дело Комисия/Италия 46, посочено по-горе.
Viewed from that angle, it can be likened to Article 4(1) of the same directive, which relates to retention of title and which the Court addressed in Commission v Italy.
В решението по дело Комисия/Италия, посочено по-горе, Съдът оставя на националното законодателство уреждането на въпроса за възможността клаузата за запазване на собствеността да бъде противопоставена на кредитора на даден купувач само ако е била потвърдена върху отделните фактури, издадени за следващите една след друга доставки и заверени с достоверна дата.
46In that case, which concerned the question whether the retention of title clause must be confirmed on individual invoices for successive supplies bearing a specific date, the Court held that resolution of the question should be left to national legislation.
В тази светлина вероятно би могло да се аргументира, че на националното законодателство трябва да се остави и уреждането на въпроса, разглеждан в настоящото дело.
In that light, it could perhaps be considered that the solution to the question in the present case could also be left to national legislation.
Проблемните въпроси по двете дела обаче се различават съществено помежду си.
However, the questions to be resolved in the two cases differ considerably.
Италианските разпоредби, предмет на разглеждане по дело Комисия/Италия, уреждат само действието на клаузата за запазване на собствеността, следователно определят само един от елементите на подобна клауза.
The Italian legislation at issue in Commission v Italy governed only the effectiveness of the retention of title clause; it therefore established one of the characteristics of that clause.
Обратно на това, италианските разпоредби, разглеждани по настоящото дело, не определят елементите на получаване на изпълнителното основание, а обезсмислят краткия срок за неговото получаване.
In the present case, by contrast, the Italian legislation does not establish the characteristics necessary for obtaining the enforceable title but nullifies the short period for obtaining it.
Италианската правна уредба противоречи на целта на Директива 2000/35 също поради факта че предоставя на учрежденията на публичната администрация по-благоприятно третиране, отколкото на предприятията.
The Italian legislation is contrary to the object of Directive 2000/35, not least because it treats public authorities more favourably than businesses.
По този начин тази уредба, от една страна, изключва възможността за
In that way, it makes effective protection impossible, especially for small and medium-sized enterprises, and impedes prompt payment under public contracts.
В тази светлина следва да се тълкува и съображение 15 от Директива 2000/35, което inter alia посочва, че тази директива не урежда условията, при които принудителното изпълнение на изпълняемо право може да бъде спряно или отменено.
From that perspective, it is also necessary to interpret recital 15 in the preamble to Directive 2000/35, which provides, inter alia, that the directive does not regulate the conditions under which forced execution can be stopped or suspended.
Италианското правителство изтъква, че отлагането на изпълнението срещу държавната администрация представлява спиране на изпълнението по смисъла на съображение 15 от Директива 2005/35.
The Italian Government maintains that the deferment of execution against the public authorities comes within the scope of the suspension of execution within the meaning of recital 15.
Този довод е неубедителен.
That argument cannot be accepted.
Следователно по отношение както на тълкуването на член 5, параграф 1, така и на съображение 15 от Директива 2000/35 може да се направи изводът, че макар решението относно условията за прекратяване или спиране на изпълнението да е от областта на компетентност на държавитечленки, при все това последните не могат да определят тези условия по начин, който изключва ефективното прилагане на разпоредбите на тази директива.
As with the interpretation of Article 5(1), it can also be stated with reference to recital 15 in the preamble to Directive 2000/35 that the Member States are free to determine the conditions for the cancellation or suspension of execution, but those conditions cannot be established in a way that negates the effectiveness of the provisions of the directive.
Подобно тълкуване на Директива 2000/35 не засяга по никакъв начин общата компетентност на държавитечленки да определят в националното законодателство условията за прекратяване или спиране на изпълнението.
That interpretation of Directive 2000/35 does not interfere with the general competence of the Member States to enact national legislation establishing the conditions for the cancellation or suspension of execution.
46 — Посочено по-горе в бележка под линия 16.
46 — Cited in footnote 16.
CAFFARO на срока за нейното транспониране 47.
CAFFARO object of the directive.
В това отношение бих желала да посоча, че Италия продължава срока за отлагане на изпълнението от 60 на 120 дни на 23 декември 2000 г., тоест шест месеца след приемането на Директива 2000/35 48 и все още в рамките на срока за нейното транспониране, изтекъл на 8 август 2002 г. 49.
47In that regard, I would like to point out that Italy amended the period for the suspension of execution, increasing it from the original 60 days to the current 120 days on 23 December 2000, that is to say six months after Directive 2000/35 was adopted 48 and during the period for its transposition, set to end on 8 August 2002.
По тази причина пове- дението на Италия може да се квалифицира като заобикаляне на целта на Директивата, тоест като поведение in fraudem legis agere 50.
49Italy’s conduct could thus be defined as circumvention of the objective of the direct- ive, and therefore as conduct in fraudem legis agere.
Макар при транспонирането на една директива съгласно член 249, трета алинея ЕО държавитечленки да могат да избират формата и средствата за транспонирането, при все това директивата ги обвързва по отношение на постигането на целта.
50Under Article 249(3) EC, the Member States are free to choose the form and methods necessary for the transposition of a directive but are bound as to the result to be achieved.
Според постоянната съдебна практика държавитечленки са длъжни да транспонират директивата така, че да е гарантирано нейното полезно действие („effet utile“) 51и при
In accordance with settled caselaw, the Member States are required to transpose the directive in a manner that does not authorities is justified by overriding public interest considerations, because the postponement of execution ensures proper operation of the public authorities. That argument cannot justify the Italian legislation at issue.
47 — Решение от 18 декември 1997 г. по дело Inter-Environnement Wallonie (С-129/96, Recueil, стр. I-7411, точка 45), Решение от 8 май 2003 г. по дело ATRAL (С-14/02, Recueil, стр.
By lengthening payment periods, public authorities in fact retain on loan the money of their creditors, who should receive it when the payment period expires.
Този довод не може да оправдае разглежданата италианска правна уредба.
It must be taken into account that even before the end of the period for transposition of the directive the Member States could not adopt measures contrary to the
50 — Според Paulus, Digesta 1, 3, 29. Kranjc, J., Latinski pravni reki, Cankarjeva založba, Ljubljana 1998, str. 116.
50 — According to Paolo, Digesto 1, 3, 29. Kranjc, J., Latinski pravni reki, Cankarjeva založba, Ljubljana, 1998, p. 116.
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-ЖА V. TRSTENJAK — ДЕЛО C-265/07 транспонирането да се спазват целите на директивата 52.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-265/07 and prejudice its effectiveness (effet utile) 51the objectives it pursues. 52 the Member States must abstain ‘from any measure which could jeopardise the attainment of the objectives of [the] Treaty’.
Подобно задължение за спазването на общностното право съществува в областите на компетентност на държавитечленки, например в областта на преките данъци 53, на системите за социална сигурност 54или на образованието 55.
Although the result of a literal interpretation of Article 5(1) of Directive 2000/35 is that the stage following the obtaining of the enforceable title does not fall within the competence of the Community, the Member States may not exercise their competence in a manner that conflicts with the objects of Community legislation in force. The division of competence between the Community and the Member States does not mean that the latter, in exercising their competence, may enact measures contrary to the object- ive of the directive.
На последно място е важно да се подчертае, че Директива 2000/35 може да се противопостави на разглежданата италианска правна уредба не в нейната цялост, а само що се отнася до нейното приложно поле ratione materiae, тоест доколкото става дума за неоспорени вземания по търговски сделки.
To conclude, I must point out that Directive 2000/35 cannot preclude the Italian legislation in its entirety but only on the level of the ratione materiae of that directive, in other words in so far as it deals with an unchallenged claim in a commercial transaction.
53 — Макар че областта на преките данъци като такава не попада в компетентността на Общността, при все това държавитечленки следва да упражняват своите правомощия при спазване на общностното право.
53 — Direct taxation as such does not fall within the competence of the Community, but the Member States must nevertheless exercise their competence in compliance with Community law.
Вж. например Решение от 14 февруари 1995 г. по дело Schumacker (С-279/93, Recueil, стр. I-225, точка 21), Решение от 21 ноември 2002 г. по дело X и Y (С-436/00, Recueil, стр. I-10829, точка 32) и Решение от 11 март 2004 г. по дело de Lasteyrie du Saillant (С-9/02, Recueil, стр. I-2409, точка 44).
See, for example, Case C-279/93 Schumacker [1995] ECR I-225, paragraph 21; Case C-436/00 X and Y [2002] ECR I-10829, paragraph 32; and Case C-9/02 de Lasteyrie du Saillant [2004] ECR I-2409, paragraph 44.
Съгласно член 10, първа алинея ЕО държавитечленки трябва да „предприемат всички необходими мерки, общи или специални, за да осигурят изпълнението на задълженията, произтичащи от настоящия договор или от актове на институциите на Общността“.
In that regard, see, for example, Joined Cases C-58/95, C-75/95, C-112/95, C-119/95, C-123/95, C-135/95, C-140/95, C-141/95, C-154/95 and C-157/95 Gallotti and Others [1996] ECR I-4345, paragraph 14; Case C-386/03 Commission v Germany [2005] ECR I-6947, paragraph 28; Case C-212/04 Adeneler and Others [2006] ECR I-6057, paragraph 93; Case C-250/06 United Pan-Europe Communications Belgium and Others [2007] ECR I-11135, paragraph 45; and Case C-341/05 Laval un Partneri [2007] ECR I-11767, paragraph 80.
55 — В това отношение Съдът подчертава, че макар държавитечленки да имат правомощието да определят съдържанието на образованието и организацията на образователната система, това не променя факта, че при упражняването на това правомощие те трябва да спазват общностното право.
55 — In that regard, the Court has stated that although the Member States have power to define the content of education and the organisation of education systems, when exercising that power they must comply with Community law.
Вж. например Решение от 11 септември 2007 г. по дело Schwarz и Gootjes-Schwarz (С-76/05, Сборник, стр.
See, for example, Case C-76/05 Schwarz and Gootjes-Schwarz [2007] ECR I-6849, paragraph 70, and Joined Cases C-11/06 and C-12/06 Morgan and Bucher [2007] ECR I-9161, paragraph 24.
52 — В този смисъл по отношение на Директива 2000/35 Conti отбелязва, че при транспонирането ѝ трябва ефективно да се спазват voluntas legis. Вж. Conti, R., La direttiva 2000/35/CE sui ritardati pagamenti e la legge comunitaria 2001 di delega al Governo per la sua attuazione, Corriere giuridico, n. 6/2002, pag. 815. Относно „effet utile“ вж. освен това Baron, F. et autres, Union Européenne 20062007. Mémento pratique Francis Lefebvre, Éditions Francis Lefebvre, Levallois 2005, p.
52 — To that effect, with reference to Directive 2000/35, Conti observes that it is necessary effectively to ensure the voluntas legis in its implementation. See Conti, R., ‘La direttiva 2000/35/CE sui ritardati pagamenti e la legge comunitaria 2001 di delega al Governo per la sua attuazione’, Corriere Giuridico, No 6/2002, p. 815.
19, point 85; Lenaerts, K., et Van Nuffel, P., цит. съч. (посочено по-горе в бележка под линия 47), стр. 531.
19, paragraph 85; Lenaerts, K. and Van Nuffel, P., op. cit., p. 531.
Постигането на целите на общностните разпоредби представлява за държавитечленки задължение за постигане на даден резултат. Вж. Schmidt, G., в: von der Groeben, H., Schwarze, J.
For the Member States, achievement of the objectives of Community law is an obligation as to the result to be achieved. To that effect, see Schmidt, G., in von der Groeben, H. and Schwarze, J. (eds), op. cit., Vol.
CAFFARO тази в главното производство, не предоставя на Общността обща компетентност да регламентира изпълнителни производства без трансграничен ефект.
CAFFARO confer on the Community general powers to regulate the procedures for forced execution not involving cross-border elements.
При все това констатацията, че Директива 2005/35 не допуска правна уредба като
However, the finding that Directive 2000/35 conflicts with the legislation at issue in the main proceedings does not
В светлината на гореизложеното предлагам на Съда да се произнесе, че Директива 2000/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 юни 2000 година относно борбата със забавяне на плащане по търговските сделки трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална разпоредба като член 14 от Decreto-legge № 669/1996, съгласно която кредитор, получил изпълнително основание за събиране на безспорно вземане срещу публично учреждение по търговска сделка, не може да поиска принудително изпълнение срещу това учреждение преди изтичането на 120-дневен срок от връчването на изпълнителното основание на учреждението.
On the basis of the foregoing, I propose that the Court rule that Direct- ive 2000/35/EC of the European Parliament and of the Council of 29 June 2000 on combating late payment in commercial transactions must be interpreted as meaning that it precludes a national provision such as Article 14 of Decree-Law No 669/1996 under which a creditor in possession of an enforceable title relating to an uncontested payment owed by a public authority as remuneration for a commercial transaction cannot proceed to forced execution against the said authority before 120 days have elapsed from the service of the enforceable title on that authority.
По дело C-265/07 с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 234 ЕО от Tribunale civile di Roma (Италия) с акт от 21 май 2007 г., постъпил в Съда на 4 юни 2007 г., в рамките на производство по дело
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC, by the Tribunale civile di Roma (Italy), made by decision of 21 May 2007, received at the Court on 4 June 2007, in the proceedings
СЪДЪТ (първи състав), състоящ се от: г-н P. Jann, председател на състав, г-н A. Tizzano, г-н A. Borg Barthet, г-н M. Ilešič и г-н E. Levits (докладчик), съдии, генерален адвокат: г-жа V. Trstenjak, секретар: г-жа L. Hewlett, главен администратор, предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 13 март 2008 г., като има предвид становищата, представени:
Advocate General: V. Trstenjak, Registrar: L. Hewlett, Principal Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 13 March 2008, after considering the observations submitted on behalf of:
— за италианското правителство, от г-н I. M. Braguglia, в качеството на представител, подпомаган от г-н S. Fiorentino, avvocato dello Stato,
— the Italian Government, by I. M. Braguglia, acting as Agent, and by S. Fiorentino, avvocato dello Stato,
— за Комисията на Европейските общности, от г-н C. Zadra и г-н S. Schønberg, в качеството на представители, след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 24 април 2008 г.,
— the Commission of the European Communities, by C. Zadra and S. Schønberg, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 24 April 2008,
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на Директива 2000/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 юни 2000 година относно борбата със забавяне на плащане по търговските сделки (OВ L 200, стр.
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Direct- ive 2000/35/EC of the European Parliament and of the Council of 29 June 2000 on combating late payment in commercial transactions (OJ 2000 L 200, p. 35).
Запитването е отправено в рамките на спор между Caffaro Srl (наричано по-нататък „Caffaro“), кредитор, и Azienda Unità Sanitaria Locale RM/C (наричано по-нататък „Azienda“), италианско публично учреждение, длъжник, по повод принудително изпълнение посредством запор върху вземания на последното към Banca di Roma SpA (наричана по-нататък „Banca di Roma“) — трето задължено лице, спрямо което е наложен запора.
The reference was made in the course of proceedings between Caffaro Srl (‘Caffaro’), the creditor, and Azienda Unità Sanitaria Locale RM/C (‘Azienda’), an Italian public authority, the debtor, concerning forced execution by way of the attachment of assets that the debtor held at Banca di Roma SpA (‘Banca di Roma’), the third party in the hands of which the attachment was effected.
Съображение 15 от Директива 2000/35 пояснява:
Recital 15 in the preamble to Directive 2000/35 states:
„Настоящата директива само определя понятието „изпълнимо право“ [другаде в текста: „изпълнително основание“], без да урежда различните процедури за
‘This Directive only defines the term “enforceable title” but does not regulate the various procedures of forced execution of such a title and the conditions under which forced execution of such a title can be stopped or suspended.’
Член 2 от Директива 2000/35 гласи:
Article 2 of Directive 2000/35 provides:
5. „изпълнително основание“е всяко решение, съдебно постановление, съдебно решение, определение или платежно нареждане [да се чете: „заповед за плащане“], постановено от съд или друг компетентен орган, за незабавно или разсрочено плащане, което позволява на кредитора да събере своето вземане от длъжника чрез принудително изпълнение; това включва решенията, съдебните постановления, съдебните решения, определенията или платежните нареждания [да се чете: „заповедите за плащане“], които подлежат на предварително изпълнение и остават такива, дори ако длъжникът подаде жалба срещу тях.“
(5) “enforceable title” means any decision, judgment or order for payment issued by a court or other competent authority, whether for immediate payment or payment by instalments, which permits the creditor to have his claim against the debtor collected by means of forced execution; it shall include a decision, judgment or order for payment that is provisionally enforceable and remains so even if the debtor appeals against it.’
Съображение 23 от същата директива гласи:
Recital 23 in the preamble to the directive states:
„Член 5 от настоящата директива изисква процедурата за събиране на неоспорените вземания да приключва в кратък срок в съответствие с националното законодателство, но не изисква от държавитечленки да приемат особена процедура или да изменят съществуващите си правни процедури по специален начин.“
‘Article 5 of this Directive requires that the recovery procedure for unchallenged claims be completed within a short period of time in conformity with national legislation, but does not require Member States to adopt a specific procedure or to amend their existing legal procedures in a specific way.’
Член 5 от посочената директива предвижда:
Article 5 of the directive provides:
Държавитечленки следят за това изпълнително основание независимо от размера на дълга, да може да бъде получено нормално деветдесет календарни дни, след като кредиторът е подал жалба или в съда или пред друг компетентен орган, когато не се оспорват дългът или процедурни въпроси.
Member States shall ensure that an enforceable title can be obtained, irrespect- ive of the amount of the debt, normally within 90 calendar days of the lodging of the creditor’s action or application at the court or other competent authority, provided that the debt or aspects of the procedure are not disputed.
Съответните национални законови, подзаконови и административни разпоредби се прилагат при същите условия за всички кредитори, които са установени в Европейската общност.
The respective national legislation, regulations and administrative provisions shall apply the same conditions for all creditors who are established in the European Community.