natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Освен това в представените си пред Съда писмени и устни становища страните в главното производство изразяват съществено несъгласие относно обстоятелствата по спора, с който е сезирана препращащата юрисдикция.
Similarly, in their written and oral submissions made to the Court, the parties to the main proceedings expressed significant disagreement as to the facts of the dispute before the referring court.
В това отношение е важно също да се напомни, че в рамките на предвиденото в член 234 ЕО производство Съдът не може да се произнася по спор относно фактическо положение.
In this respect, it must also be recalled that, within the framework of proceedings under Article 234 EC, the Court cannot resolve a dispute concerning the facts.
Съдът следва обаче да даде на препращащата юрисдикция полезен отговор, който да ѝ позволи да се произнесе по спора, с който е сезирана (вж. по-специ-ално Решение от 11 октомври 2007 г. по дело Freeport, С-98/06, Recueil, стр. I-8319, точка 31).
However, it is for the Court to provide the referring court with an answer which will be of use to it and enable it to determine the case before it (see, inter alia, Case C-98/06 Freeport [2007] ECR I-8319, paragraph 31).
Тъй като квалификацията на разглеждания в главното производство договор в светлината на правилата за конкуренция е от съществено значение за разрешаването на спора, с който е сезирана препращащата юрисдикция, Съдът следва да напомни, на първо място, релевантните критерии за такава квалификация (първи и втори въпрос, буква а).
Since the categorisation of the contract at issue in the main proceedings in the light of the rules on competition is essential for the purpose of deciding the case before the referring court, it is for the Court to recall, first, the criteria relevant for such a categorisation (Questions 1(a) and 2(a)).
На второ място, необходимо е да се анализира дали груповото освобождаване може да се приложи към посочения договор, като се имат предвид неговите клаузи, отнасящи се до продължителността на изпълнение (първи въпрос, букви б) и в), както и втори въпрос, буква б) и определянето на продажната цена за потребителите (втори въпрос, буква в).
Second, it is necessary to analyse whether the block exemption is capable of applying to that contract, in the light of the contract’s clauses relating to the duration of its performance (Questions 1(b) and (c) and Question 2(b)) and the fixing of the retail price (Question 2(c)).
На трето място, поставя се въпросът за евентуална нищожност на договора по силата на член 81, параграф 2 ЕО (първи въпрос, буква г).
Third, the question arises as to possible nullity of the contract pursuant to Article 81(2) EC (Question 1(d)).
Относно съществуването на споразумение между предприятия по смисъла на член 81, параграф 1 ЕО
The existence of an agreement between undertakings within the meaning of Article 81(1) EC
С първия и втория въпрос, буква а) препращащата юрисдикция иска да установи дали член 81, параграф 1 ЕО следва да се тълкува в смисъл, че той намира приложение към договор за изключително снабдяване с петролни продукти, притежаващ характеристиките на разглеждания в главното производство, на първо място, в хипотезата, при която този договор се счита като сключен между две независими предприятия, поради факта че продажната цена на посочените продукти за потребителите е определена от доставчика, и на второ място, в хипотезата, когато същият договор се счита като истински договор за представителство поради обстоятелството, че предвижда клауза за изключително снабдяване.
By its Questions 1(a) and 2(a), the referring court asks whether Article 81(1) EC must be interpreted as applying to an exclusive supply contract for petroleum products having the characteristics of that at issue in the main proceedings, first, in the event that that contract is regarded as having been concluded between two independent undertakings, by reason of the fact that the retail price of those products is fixed by the supplier, and, second, in the event that that contract is to be regarded as a genuine agency contract, by reason of the fact that it provides for an exclusive supply clause.
В това дело, също както в делото, довело до настоящото преюдициално запитване, са разглеждани договорни правоотношения между оператори на бензиностанции и техния доставчик, а именно CEPSA.
In that case, just as in the case which has given rise to the present reference for a preliminary ruling, the contractual relationship between servicestation operators and their supplier, namely CEPSA, was at issue.
Според самите изрази на акта за препращане разглежданият в главното производство договор е идентичен с тези, които са били предмет на преюдициалния въпрос, разгледан от Съда в Решение по дело CEEES.
According to the actual wording of the order for reference, the contract at issue in the main proceedings is identical to those which were the subject of the referred question examined by the Court in CEEES.
В точка 38 от Решение по дело CEEES Съдът е установил, че вертикалните споразумения, каквито са споразуменията между CEPSA и операторите на бензиностанции, попадат в приложното поле на член 85 от Договора само когато операторът се счита за независим икономически оператор и когато следователно е налице споразумение между две предприятия.
The Court held, at paragraph 38 of CEEES, that vertical agreements such as the agreements between CEPSA and servicestation operators were covered by Article 85 of the Treaty only where the operator is regarded as an independent economic operator and there is, consequently, an agreement between two undertakings.
Решаващият фактор обаче за определяне дали даден оператор на бензиностанция е независим икономически оператор се съдържа в сключеното с принципала споразумение, и по-специално в мълчаливите или изрични клаузи на това споразумение, отнасящи се до поемането на търговските и финансови рискове, свързани с продажбата на стоките на трети лица.
The decisive factor for the purposes of determining whether a servicestation operator is an independent economic operator is to be found in the agreement concluded with the principal and, in particular, in the clauses of that agreement, implied or express, relating to the assumption of the financial and commercial risks linked to sales of goods to third parties.
Следователно въпросът за риска трябва да се анализира във всеки отделен случай и като се отчита по-скоро икономическата реалност, отколкото юридическата квалификация на договорното правоотношение според вътрешното право (Решение по дело CEEES, точка 46).
The question of risk must be analysed on a case-by-case basis, taking account of the real economic situation rather than the legal categorisation of the contractual relationship in national law (CEEES, paragraph 46).
Освен това Съдът уточнява критериите, позволяващи на националния съд да прецени в светлината на фактическите обстоятелства по делото, с което е сезиран, действителното разпределение на търговските и финансови рискове между операторите на бензиностанциите и доставчика на горива.
The Court also set out the criteria to enable the national court to assess, in the light of the factual circumstances of the case before it, the actual allocation of the financial and commercial risks between the servicestation operators and the fuel supplier.
На първо място, що се отнася до свързаните с продажбата на стоките рискове, презумира се, те се поемат от оператора на бензиностанцията, когато той става собственик на стоките, от момента на получаването им от доставчика, когато пряко или косвено поема свързаните с дистрибуцията на стоките разходи, по-специално разходите за превоз, когато поддържа запаси за своя сметка, когато поема отговорността за евентуално причинените на стоките вреди като загуба или влошаване, както и вредата, причинена от продадените стоки на трети лица, или когато понася свързания със стоките финансов риск в случая, когато е длъжен да заплати на доставчика сумата, която съответства на количеството доставени горива вместо на реално продаденото количество (вж. Решение по дело CEEES, точки 51—58).
As regards, first, the risks linked to the sale of the goods, the servicestation operator is presumed to bear them when he takes possession of the goods, at the time he receives them from the supplier, when he assumes directly or indirectly the costs linked to the distribution of the goods, particularly the transport costs, when he maintains stocks at his own expense, when he assumes responsibility for any damage caused to the goods, such as loss or deterioration, and for damage caused by the goods sold to third parties, or when he bears the financial risk linked to the goods in the event that he is required to pay the supplier the amount corresponding to the quantity of fuel delivered instead of that actually sold (see CEEES, paragraphs 51 to 58).
На второ място, що се отнася до рисковете, свързани със специфичните за пазара инвестиции, а именно тези, които са необходими, за да може операторът на бензиностанция да преговаря или да сключва договори с трети лица, важно е да се провери дали последният извършва инвестиции в помещения или оборудване, като например резервоар за гориво, или в рекламни дейности.
Second, as regards the risks linked to investments specific to the market, namely those required to enable the servicestation operator to negotiate or conclude contracts with third parties, it is necessary to establish whether that operator makes investments in premises or equipment, such as a fuel tank, or in advertising campaigns.
Ако това е така, посочените рискове са прехвърлени върху оператора (Решение по дело CEEES, точки 51 и 59).
If so, such risks are transferred to the operator (CEEES, paragraphs 51 and 59).
Следва обаче да се подчертае, че обстоятелството, че операторът понася само незначителна част от рисковете, не е в състояние да направи член 81 ЕО приложим (вж. в този смисъл Решение по дело CEEES, точка 61), тъй като такъв оператор не става независим икономически оператор при продажбата на горива на трети лица.
It must, however, be pointed out that the fact that the operator bears only a negligible share of the risks does not render Article 81 EC applicable (see, to that effect, CEEES, paragraph 61), since such an operator does not become an independent economic operator when selling fuel to third parties.
В този случай отношенията между оператора и доставчика са идентични с тези, които съществуват между представител и неговия принципал.
In that case, the relationship between the operator and the supplier is identical to that between an agent and his principal.
От точки 62 и 63 на Решение по дело CEEES произтича също, че дори в случай на договор за представителство само задълженията, наложени на посредника
It also follows from paragraphs 62 and 63 of CEEES that, even in the case of an agency contract, only the obligations imposed on the intermediary concerning the
За сметка на това клаузите за изключителност и въздържане от конкуренция, отнасящи се до отношенията между представителя и принципала в качеството им на независими икономически оператори, са в състояние да нарушат правилата за конкуренция, доколкото водят до затваряне на съответния пазар.
By contrast, exclusivity and non-competition clauses which concern the relationship between the agent and the principal as independent economic operators are capable of infringing the competition rules in so far as they entail locking up the market concerned.
Ето защо предвидената в член 81, параграф 1 ЕО забрана е приложима към споменатите клаузи.
The prohibition laid down in Article 81(1) EC is therefore applicable to those clauses.
В хипотезата, при която разглеждането на рисковете води до установяване съществуването на споразумение между предприятия по смисъла на член 81 ЕО, що се отнася до продажбата на стоки на трети лица, определянето на тяхната продажна цена за потребителите представлява изрично предвидено в параграф 1, буква а) от посочения член ограничение на конкуренцията, което поставя това споразумение под прогласената в тази разпоредба забрана, доколкото всички други условия за прилагането ѝ са налице, а именно това споразумение да има за цел или за резултат ограничаването в значителна степен на конкуренцията в рамките на общия пазар и да може да засегне търговията между държавитечленки (вж. в този смисъл Решение от 30 април 1998 г. по дело Cabour, C-230/96, Recueil, стр. I-2055, точка 48).
If an examination of the risks leads to the conclusion that there is an agreement between undertakings within the meaning of Article 81 EC, as regards the sale of goods to third parties, the fixing of the retail price of those goods constitutes a restriction of competition expressly provided for in Article 81(1)(a) EC which brings that agreement within the scope of the prohibition laid down in that provision to the extent to which all the other conditions for the application of that provision are satisfied, namely that that agreement has as its object or effect to restrict appreciably competition within the common market and is capable of affecting trade between Member States (see, to that effect, Case C-230/96 Cabour [1998] ECR I-2055, paragraph 48).
Освен това, що се отнася по-специално до споразуменията за изключително закупуване, важно е да се напомни практиката на Съда, според която дори тези споразумения да нямат за цел ограничаване на конкуренцията по смисъла на член 81 ЕО, все пак следва да се провери дали те нямат за резултат предотвратяване, ограничаване или нарушаване на конкуренцията.
Moreover, as regards in particular exclusive purchasing agreements, the caselaw of the Court of Justice should be recalled, according to which, even if those agreements do not have as their object the restriction of competition within the meaning of Article 81 EC, it is nevertheless necessary to ascertain whether they have the effect of preventing, restricting or distorting competition.
Преценката на последиците на дадено споразумение за изключително закупуване предполага необходимостта да се отчете икономическият и юридическият контекст, в който то съществува, и където може, заедно с други споразумения да допринесе за кумулативен ефект върху конкуренцията.
The effects of an exclusive purchasing agreement have to be assessed in the economic and legal context in which the agreement occurs and where it may combine with other agreements to have a cumulative effect on competition.
С оглед на предходните съображения на първия и втория въпрос, буква а) следва да се отговори, че договор за изключително снабдяване с петролни продукти може да попада в приложното поле на член 81, параграф 1 ЕО, когато
In the light of the foregoing considerations, the answer to Question 1(a) and 2(a) must be that an exclusive supply contract for petroleum products is capable of falling within the scope of Article 81(1) EC where the servicestation operator assumes, in
CEPSA операторът на бензиностанцията поема в значителна степен един или няколко финансови и търговски риска, свързани с продажбата на тези продукти на трети лица, и когато този договор съдържа клаузи, които могат да нарушат конкуренцията, като клаузата за определянето на продажната цена за потребителите.
CEPSA a nonnegligible proportion, one or more financial and commercial risks linked to the sale of those products to third parties and where that contract contains clauses capable of infringing competition, such as that relating to the fixing of the retail price.
В случая, когато операторът на бензиностанцията не поема такива рискове или поема само незначителна част от тях, в приложното поле на посочената разпоредба могат да попаднат единствено задълженията, възложени на оператора в рамките на предлаганите от него посреднически услуги на принципала, каквито са клаузите за изключителност и за въздържане от конкуренция.
If the servicestation operator does not assume such risks or assumes only a negligible share of them, only the obligations imposed on the operator in the context of services as an intermediary offered by the operator to the principal, such as the exclusivity and non-competition clauses, are capable of falling within the scope of that provision.
Препращащата юрисдикция следва да провери освен това дали разглежданият в главното производство договор има за резултат предотвратяване, ограничаване или нарушаване на конкуренцията по смисъла на член 81 ЕО.
It is for the referring court to ascertain, moreover, whether the contract at issue in the main proceedings has the effect of preventing, restricting or distorting competition within the meaning of Article 81 EC.
Относно предвидената от Регламент № 1984/83 максимална продължителност на споразумението
The maximum duration of the agreement provided for in Regulation No 1984/83
Със своя първи въпрос, букви б) и в), както и с втория си въпрос, буква б) препращащата юрисдикция иска да установи по същество дали споразумение за изключително снабдяване като разглежданото в главното производство — в случай че попада в приложното поле на член 81 ЕО — може да се ползва от групово освобождаване като предвиденото в Регламент № 1984/83, при условие че са спазени установените от него изисквания, и по-специално това за максималната продължителност на споразумението, както и за предоставянето на икономически и финансови предимства.
By its Question 1(b) and (c), and by its Question 2(b), the referring court essentially asks whether an exclusive supply agreement, such as that at issue in the main proceedings, is capable, in the event that if falls within the scope of Article 81 EC, of benefiting from a block exemption such as provided for in Regulation No 1984/83, subject to its compliance with the conditions laid down by that regulation and, in particular, the maximum duration of the agreement and the granting of commercial and financial advantages.
Посочената юрисдикция по-конкретно търси отговор на въпроса, от една страна, дали за да се спази условието за максимална продължителност, член 10 от Регламент № 1984/83 следва да се тълкува в смисъл, че изисква за прилагане на освобождаването към споразуменията за бензиностанции предимствата, предоставени на оператора на бензиностанцията от доставчика, да бъдат съществени или е достатъчно те да не бъдат незначителни, и от друга страна, дали предоставените от разглеждания в главното производство договор предимства са достатъчни в този смисъл.
That court raises the question, in particular, first, whether, in order to comply with the maximum duration condition, Article 10 of Regulation No 1984/83 must be interpreted as meaning that it requires, for the application of the exemption to servicestation agreements, that the advantages granted to the servicestation operator by the supplier are substantial or whether it is enough that they are not insignificant and, second, whether the advantages granted by the contract at issue in the main proceedings are sufficient in this respect.
В самото начало следва да се напомни, че Регламент № 1984/83 е предвиждал прилагането на член 85, параграф 3 от Договора към определени категории споразумения за изключително закупуване, сключени между две предприятия с цел препродажбата на продукти, които могат да попаднат в обхвата на параграф 1 от същия член.
It should be recalled, as a preliminary point, that Regulation No 1984/83 provided for the application of Article 85(3) of the Treaty to certain categories of exclusive purchasing agreements concluded between two undertakings for the resale of products capable of being caught by Article 85(1) of the Treaty.
Както се уточнява в точка 41 от настоящото съдебно решение, в хипотезата на истинско отношение на представителство, в приложното поле на член 81 ЕО могат да попаднат само клаузите за изключителност и за въздържане от конкуренция, отнасящи се до отношенията между представителя и принципала в качеството им на независими икономически оператори.
As stated at paragraph 41 of this judgment, in the case of a genuine agency relationship, only the exclusivity and non-competition clauses concerning the relationship between the agent and the principal as independent economic operators are capable of falling within Article 81 EC.
За сметка на това задълженията относно продажбата на стоките на трети лица за сметка на принципала, макар и да могат — поне някои от тях — да нарушат правилата на конкуренцията, ако са били сключени между две независими предприятия, не следва да се вземат предвид при разглеждането на приложимостта на посочения регламент.
By contrast, the obligations concerning the sale of goods to third parties on behalf of the principal, although capable, at least as regards some of them, of infringing the competition rules if they were concluded between two independent undertakings, must not be taken into account when examining the applicability of that regulation.
В хипотезата на дистрибуторски договор между две независими предприятия следва договорът да се разглежда в неговата цялост, за да се вземе решение за приложимостта на груповото освобождаване.
In the case of a distribution contract between two independent undertakings, it is necessary to examine the contract in its entirety in order to decide whether the block exemption is applicable.
Член 12, параграф 1, буква в) от Регламент № 1984/83 е предвиждал, че в отклонение от максималната продължителност от пет години, приложима като цяло към краткосрочни или средносрочни споразумения за изключително закупуване, каквито съществуват във всички отрасли на икономиката, приложимата към споразуменията за бензиностанции максимална продължителност е била от десет години.
Article 12(1)(c) of Regulation No 1984/83 provided that, by derogation from the maximum duration of five years, which is generally applicable to exclusive purchasing agreements of short and medium duration in all sectors of the economy, the maximum duration applicable to servicestation agreements was ten years.
Що се отнася до приложимите към тези споразумения особени условия, член 10 от същия регламент е предвиждал, че дистрибуторът се задължава спрямо доставчика да купува само от него, като такова задължение за изключително закупуване се сключва „в замяна на предоставени специални икономически или финансови предимства“.
As regards the special conditions applicable to those agreements, Article 10 of that regulation provided that the reseller was to agree with the supplier to purchase only from the supplier, such an exclusive purchasing obligation being concluded ‘in consideration for the according of special commercial or financial advantages’.
Следва да се констатира, че испанският текст на този член 10 не е уточнявал естеството на споменатите икономически или финансови предимства, за разлика от текстовете на всички други езици, които са използвали термините „особени“ или „специални“, за да квалифицират тези предимства.
It should be noted that the Spanish version of that article 10 did not specify the nature of those commercial or financial advantages, unlike all the other language versions, which used the term ‘specific’ or ‘special’ to describe those advantages.
I-8253, точка 45 и Решение от 16 март 2006 г. по дело Комисия/Испания, C-332/04, точка 52).
[2004] ECR I-8253, paragraph 45, and judgment of 16 March 2006 in Case C-332/04 Commission v Spain, paragraph 52).