natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Общността се разширява до девет държавичленки и развива своите общи политики
The Community expands to nine member states and develops its common policies
Първите преки избори за Европейски парламент
The first direct elections to the European Parliament
Първото средиземноморско разширяване
The first Mediterranean enlargement
Изграждане на единен пазар
Completion of the single market
Договорът от Маастрихт създава Европейския съюз
The Treaty of Maastricht establishes the European Union
Европейският съюз се разширява до 15 държавичленки
The EU expands to 15 members
Въвеждат се еуро банкноти и монети
Euro notes and coins are introduced
Още десет държави се присъединяват към Съюза
Ten more countries join the Union
В този момент от историята след Втората световна война целта е да се осигури мир между победените и победилите в Европа и те като равностойни партньори да си сътрудничат в общи институции.
The aim, in the aftermath of World War Two, was to secure peace between Europe’s victorious and vanquished nations and bring them together as equals, cooperating within shared institutions.
Тя става факт с Парижкия договор от 18 април 1951 г.
On 9 May 1950, the Schuman Declaration proposed the establishment of a European Coal and Steel Community (ECSC), which became reality with the Treaty of Paris of 18 April 1951.
Така се въвежда общ пазар за въглища и стомана между шестте държави основателки (Белгия, Федерална република Германия, Франция, Италия,
This put in place a common market in coal and steel between the six founding countries (Belgium, the Federal Republic of Germany, France, Italy,
На 9 май 1950 г. френският външен министър Робер Шуман първи представя пред обществеността идеите, довели до създаването на Европейския съюз.
On 9 May 1950, French Foreign Minister Robert Schuman first publicly put forward the ideas that led to the European Union.
Затова и 9 май се чества като рожден ден на ЕС.
So 9 May is celebrated as the EU’s birthday.
През 1981 г. към Общността се присъединява Гърция, последвана от Испания и Португалия през 1986 г.
In 1981, Greece joined the Community, followed by Spain and Portugal in 1986.
Това засилва присъствието на Общността в Южна Европа и изостря още повече нуждата от разширяване на програмите за регионална помощ.
This strengthened the Community’s presence in southern Europe and made it all the more urgent to expand its regional aid programmes.
По-късно, на 25 март 1957 г., с Договора от Рим шестте държави решават да създадат Европейска икономическа общност (ЕИО) на базата на един по-голям общ пазар на редица стоки и услуги.
The Six then decided, on 25 March 1957 with the Treaty of Rome, to build a European Economic Community (EEC) based on a wider common market covering a whole range of goods and services.
Митата между шестте държави са напълно премахнати на 1 юли 1968 г. През 60-те години се въвеждат и общи политики, особено в търговията и земеделието.
Customs duties between the six countries were completely abolished on 1 July 1968 and common policies, notably on trade and agriculture, were also put in place during the 1960s.
Инициативата е толкова успешна, че Дания, Ирландия и Обединеното кралство решават да се присъединят към Общността.
So successful was this venture that Denmark, Ireland and the United Kingdom decided to join the Community.
Това първо разширяване, от шест на девет държави-член-ки, става през 1973 г.
This first enlargement, from six to nine members, took place in 1973.
Междувременно се провеждат нови социални политики и политики за околната среда и през 1975 г. се създава Европейският фонд за регионално развитие (ЕФРР).
At the same time, new social and environmental policies were implemented, and the European Regional Development Fund (ERDF) was established in 1975.
Световната икономическа рецесията от началото на 80-те години донася и вълна от „ев-ропесимизъм“.
The worldwide economic recession in the early 1980s brought with it a wave of ‘euro-pessimism’.
Въпреки това надеждата се възвръща отново през 1985 г., когато Европейската комисия, под председателството на Жак Делор, оповестява Бяла книга, в която завършването на единния пазар се предвижда за 1 януари 1993 г.
However, hope sprang anew in 1985 when the European Commission, under its President Jacques Delors, published a White Paper setting out a timetable for completing the European single market by 1 January 1993.
Тази амбициозна цел е заложена в Единния европейски акт, подписан през февруари 1986 г. и влязъл в сила на 1 юли 1987 г.
This ambitious goal was enshrined in the Single European Act, which was signed in February 1986 and came into force on 1 July 1987.
През 1989 г. рухва Берлинската стена и старите разделения на европейския континент постепенно изчезват.
The Berlin Wall was pulled down in 1989 and the old divisions of the European continent gradually disappeared.
трална и Източна Европа след отхвърлянето на съветския контрол.
At the same time, unemployment and the rising cost of pensions are putting pressure on national economies, making reform all the more necessary.
Самият Съветски съюз престава да съществува през декември 1991 г.
Voters are increasingly calling on their governments to find practical solutions to these problems.
В същото време националните икономики страдат от товара на безработицата и нарастващите разходи за пенсии и това прави реформите още по-необходими.
The political shape of Europe was dramatically changed when the Berlin Wall fell in 1989. This led to the unification of Germany in October 1990 and the coming of democracy to the countries of central and eastern Europe as they broke away from Soviet control.
Избирателите все по-настоя-телно искат от своите правителства да намерят решения на тези проблеми.
The Soviet Union itself ceased to exist in December 1991.
Европейският съюз едва се е разраснал до 15 държави-членки, когато започват приготовления за ново разширяване в безпрецедентен мащаб.
Scarcely had the European Union grown to 15 members when preparations began for a new enlargement on an unprecedented scale.
В средата на 90-те години страните от бившия съветски блок (България, Чехия, Унгария, Полша, Румъния и Словакия), трите балтийски републики, които бяха част от Съветския съюз (Естония, Латвия и Литва), една от републиките на бивша Югославия (Словения) и две средиземноморски държави (Кипър и Малта) чукат на вратата на ЕС.
In the mid-1990s, the former Soviet-bloc countries (Bulgaria, the Czech Republic, Hungary, Poland, Romania and Slovakia), the three Baltic states that had been part of the Soviet Union (Estonia, Latvia and Lithuania), one of the republics of former Yugoslavia (Slovenia) and two Mediterranean countries (Cyprus and Malta) began knocking at the EU’s door.
Новият европейски динамичен подем и променящото се геополитическо положение на континента подтикват още три държави — Австрия, Финландия и Швеция — да се присъединят към ЕС на 1 януари 1995 г.
This new European dynamism and the continent’s changing geopolitical situation led three more countries — Austria, Finland and Sweden — to join the EU on 1 January 1995.
ЕС приветства възможността да помогне за стабилизирането на европейския континент и да сподели ползите от европейската интеграция с тези млади демокрации.
The EU welcomed this chance to help stabilise the European continent and to extend the benefits of European integration to these young democracies.
Преговорите за бъдещото членство започват през декември 1997 г.
Negotiations on future membership opened in December 1997.
Разширяването на ЕС на 25 държави става факт на 1 май 2004 г., когато се присъединяват 10 от 12-те кандидатки.
The EU enlargement to 25 countries took place on 1 May 2004 when 10 of the 12 candidates joined.
България и Румъния ги последваха на 1 януари 2007 г.
Bulgaria and Romania followed on 1 January 2007.
Към този момент ЕС вече е на път да реализира най-голямото си постижение — създаването на единна валута.
By then, the EU was on course for its most spectacular achievement yet, creating a single currency.
Еурото се въвежда за финансови (безналични) операции през 1999 г., а самите банкноти и монети идват три години по-късно в 12-те страни на Еурозоната.
The euro was introduced for financial (non-cash) transactions in 1999, while notes and coins were issued three years later in the 12 countries of the euro area (also commonly referred to as the euro zone).
Сега еурото наред с американския долар е една от основните световни валути за плащания и поддържане на резерв.
The euro is now a major world currency for payments and reserves alongside the US dollar.
Днес европейците се сблъскват с глобализацията.
Europeans are facing globalisation.
Новите технологии и все по-интензивното използване на Интернет преобразяват икономиките, но поставят и социални и културни предизвикателства.
New technologies and ever increasing use of the Internet transform the economies, but also bring social and cultural challenges.
През март 2000 г. ЕС приема Лисабонската стратегия за модернизиране на европейската ико- номика и за привеждането и¡ в състояние да се конкурира на световния пазар с други основни играчи като САЩ и новоиндустриализираните държави.
In March 2000, the EU adopted the ‘Lisbon strategy’ for modernising the European economy and enabling it to compete on the world market with other major players such as the United States and the newly industrialised countries.
Лисабонската стратегия е ориентирана към насърчаване на иновациите и инвестициите и към адаптирането на европейските образователни системи според нуждите на информационното общество.
The Lisbon strategy involves encouraging innovation and business investment and adapting Europe’s education systems to meet the needs of the information society.
• Европейският съюз е отворен за всяка европейска държава, която отговаря на политическите и икономически критерии за членство в него.
• The European Union is open to any European country that fulfils the democratic, political and economic criteria for membership.
• След няколко разширявания ЕС нарасна от 6 на 27 държави-членки.
• Each treaty admitting a new member requires the unanimous approval of all member states.
Още няколко други страни са кандидатки за присъединяване.
In addition, in advance of each new enlargement, the EU will assess its capacity to absorb the new member(s) and the ability of its institutions to continue to function properly.
• Последователните разширявания укрепиха демокрацията, направиха Европа по-сигурна и увеличиха потенциала — за търговски и икономически растеж.
• The successive enlargements have strengthened democracy, made Europe more secure and increased its potential for trade and economic growth.
I. Обединението на един континент в) Кандидатки за членство а) Съюз на 25
Candidates for membership a. A union of 25
На срещата в Копенхаген през декември 2002 г. Европейският съвет прави една от най-значи-мите стъпки в историята на европейската интеграция.
When it met in Copenhagen in December 2002, the European Council took one of the most momentous steps in the history of European integration.
Като кани още 10 държави да се присъединят към него на 1 май 2004 г., той не просто разширява своята територия и своето население, но и заличава разлома на нашия континент, който от 1945 г. насам разделя свободния свят от комунистическия блок.
By inviting 10 more countries to join the EU on 1 May 2004, the European Union was not simply increasing its geographical size and population; it was putting an end to the split in our continent which, from 1945 onwards, had separated the free world from the communist bloc.
Турция, която е член на НАТО, отдавна има сключенo cпopaзyмeниe за асоцииране с ЕС, а през 1987 г. подава и кандидатура за членство.
Turkey, a member of NATO, with a longstanding association agreement with the EU, applied for membership in 1987.
Нейното географско положение и политическа история стават причина ЕС да се колебае дълго преди да отговори положително на подадената кандидатура.
Its geographical location and political history made the EU hesitate for a long time before replying positively to its application.
Въпреки това през октомври 2005 г.
However, in October 2005, the European Council opened accession negotiations with Turkey.
Европейският съвет започва преговори за присъединяването на Турция.
At the same time, it entered into negotiations with Croatia, another candidate country.
В същото време започват и преговорите с Хърватия, другата страна кандидатка.
No date has yet been set for the entry into force of any future accession treaty for these two countries at the end of the membership negotiations.
Петото разширяване на ЕС има политическо и морално измерение.
This fifth enlargement of the EU had a political and moral dimension.
То позволява на Кипър, Чехия, Естония, Унгария, Латвия, Литва, Малта, Полша, Словакия и Словения, държави, които са също толкова европейски, колкото и останалите, и то не само географски, но и по своята култура, история и стремежи, да се присъединят към демократичното европейско семейство.
It enabled countries — Cyprus, the Czech Republic, Estonia, Hungary, Latvia, Lithuania, Malta, Poland, Slovakia and Slovenia — which are as European as the others, not just geographically but also in terms of culture, history and aspirations, to join the democratic European family.
Сега те са партньори във великия проект, замислен от първооснователите на ЕС.
They are now partners in the momentous project conceived by the EU’s founding fathers.
Страните от Западните Балкани, повечето от които в миналото са част от Югославия, се обръщат към Европейския съюз, за да ускорят своето икономическо възстановяване, да подобрят своите отношения, помрачени от етнически и религиозни войни, и да укрепят своите демократични институции. ЕС дава статут на страна кандидатка на Бивша югославска република Македония (БЮРМ) през ноември 2005 г.
These countries, most of which were once part of Yugoslavia, are turning to the European Union to speed up their economic reconstruction, improve their mutual relations, which have been scarred by ethnic and religious wars, and consolidate their democratic institutions.
Други потенциални кандидати са Албания, Босна и Херцеговина, Черна гора и Сърбия.
Other potential candidates include Albania, Bosnia and Herzegovina, Montenegro and Serbia.
България и Румъния получават статут на страни кандидатки през 1995 г.
Bulgaria and Romania became candidates in 1995.
Процесът им отнема повече време, отколкото на другите 10 държави, но на 1 януари 2007 г. те се присъединяват към Европейския съюз и така увеличават броя на държавитечленки на 27.
The process took longer for these two countries than for the other 10, but they joined the EU on 1 January 2007, bringing the number of EU countries to 27.
а) Законови изисквания
Membership conditions a. Legal requirements
Европейската интеграция винаги е била политически и икономически процес, отворен за всички европейски държави, готови да подпишат основните договори и да поемат изцяло законите на ЕС.
During the years of negotiation, candidate countries receive EU aid so as to make it easier for them to catch up economically.
Съгласно член 237 от Римския договор„всяка европейска държава може да се кандидатира за членка на Общността“.
For the enlargement of the 10 countries in 2004, this involved a package of €41 billion aimed mainly at funding structural projects to allow the newcomers to fulfil the obligations of membership.
По време на годините на преговорите страните кандидатки получават помощ от ЕС, за да могат по-лесно да се изравнят икономически с останалите.
European integration has always been a political and economic process that is open to all European countries prepared to sign up to the founding treaties and take on board the full body of EU law.
Член Е от Договора от Маастрихт допълва, че държавитечленки имат „системи на управление […], основани на принципите на демокрацията“.
According to Article 237 of the Treaty of Rome ‘any European state may apply to become a member of the Community’.
Колко голям може да стане ЕС?
How large can the EU become?
Дебатите по ратифицирането на Конституционния договор за ЕС, които се състояха в повечето държави-членки, показаха, че много европейци
The debates concerning ratification of the EU’s Constitutional Treaty that took place in most member countries showed that many Europeans had a number of concerns about the final borders of the European Union and even about its identity. There are no simple answers to these questions, particularly since each country views its geopolitical or
През 1993 г., вследствие молбите на бившите комунистически държави да се присъединят към Съюза, Европейският съвет определя три критерия, които те трябва да изпълнят, за да станат членки.
In 1993, following requests from the former communist countries to join the Union, the European Council laid down three criteria they should fulfil so as to become members.
До времето на своето присъединяване новите членки трябва да разполагат със:
By the time they join, new members must have:
•стабилни институции, които да бъдат гаран-ти на демокрацията, върховенството на закона, правата на човека и уважаването и защитата на малцинствата;
• stable institutions guaranteeing democracy, the rule of law, human rights and respect for and protection of minorities;
•работеща пазарна икономика и сили да устояват на натиска на конкуренцията и пазарните сили в Съюза; ys M ed ia ar an P
• a functioning market economy and the capacity to cope with competitive pressure and market forces within the Union;
•способността да поемат задълженията на членството, включително и задължението да подкрепят целите на Съюза.
• the ability to take on the obligations of membership, including support for the aims of the Union.
Те трябва да разполагат с публична администрация, способна да прилага на практика и работи със законите на ЕС.
They must have a public administration capable of applying and managing EU laws in practice.
Перлата на Адриатика — Дубровник, Хърватия.
The ‘Pearl of the Adriatic’, Dubrovnik in Croatia.
Преговорите за присъединяване се водят отделно между всяка страна кандидатка и Европейската комисия като представител на ЕС.
The entry negotiations are carried out between each candidate country and the European Commission which represents the EU.
След като те приключат, решението за включването на нова страна в ЕС трябва да бъде взето единодушно от настоящите държавичленки на среща на Съвета.
Once these are concluded, the decision to allow a new country to join the EU must be taken unanimously by the existing member states meeting in the Council.
Европейският парламент трябва да даде своето съгласие чрез положителен вот с абсолютно мнозинство на депутатите.
The European Parliament must give its assent through a positive vote by an absolute majority of its members.
Всички договори за присъединяване трябва след това да бъдат ратифицирани от държавитечленки и имат опасения, свързани с границите на Европейския съюз и дори с неговата идентичност.
All accession treaties must then be ratified by the member states and the candidate countries in accordance with each country’s own constitutional procedures.
Балтийските страни и Полша се застъпват за членството на Украйна в ЕС.
The possible entry of Turkey will raise the question of the status of some countries in the Caucasus such as Georgia and Armenia.
Въпреки че отговарят на условията за членство, Исландия, Норвегия, Швейцария и Лихтенщайн не са членки на Европейския съюз, защото общественото мнение в тези държави в момента е против присъединяването.
Other potential candidates in this context are Bosnia and Herzegovina, Montenegro and Serbia.
Политическата ситуация в Беларус и стратегическата позиция на Молдова продължават да поставят проблеми.
The political situation in Belarus and the strategic position of Moldova still pose problems.
Ясно е, че евентуално членство на Русия би довело до неприемлив дисбаланс в Европейския съюз, както политически, така и географски.
It is clear that Russian membership would create unacceptable imbalances in the European Union, both politically and geographically.
Последва ги това с Албания. Други потенциални кандидатки в този контекст са Босна и Херцеговина, Черна гора и Сърбия.
• Under its neighbourhood policy, the EU has trade and cooperation agreements with non-member countries in the southern Mediterranean and the southern Caucasus as well as with countries in eastern Europe whose future relationship with the European Union remains unclear.
Настоящите правила за членство, определени с Договора от Ница от 2003 г., определят институционална рамка за Съюз с максимум 27 членки.
Administrative constraints Furthermore, the current membership rules, as defined in the Treaty of Nice from 2003, set the institutional framework for a Union with a maximum of 27 members.
По-големият им брой ще изисква ново междуправителствено споразумение за отношенията между държавитечленки вътре в институциите.
To go beyond this figure will require a new intergovernmental agreement on the relationships between the member states within the institutions.
Способността на Съюза да функционира в съответствие с основните принципи на договорите (виж глава 4: „Как функционира Европейският съюз?“) ще бъде по-трудна, ако той обединява повече от 30 държави.
The ability of the Union to function in accordance with the fundamental principles of the Treaties (see Chapter 4: ‘How does the EU work?’) will be harder with more than 30 countries.
Процедурите за вземане на решения ще трябва да бъдат преразгледани основно, за да не се допусне блокиране на механизмите и за да се позволи на ЕС да запази способността си да предприема действия.
The decision-making procedures would have to be thoroughly re-examined to avoid paralysis and allow the EU to retain the ability to act.
От друга страна стоят други деликатни въпроси като употребата на официалните езици.
Then there are sensitive issues like the use of the official languages.
Членството на България и Румъния прави броя на официалните езици 23.
Bulgarian and Romanian membership brought the number of official languages to 23. EU enlargement must not make ordinary people feel that their national or regional identities are being diluted within a standardised EU.
Разширяването на ЕС не трябва да кара обикновените хора да се чувстват поставени в положение, при което тяхната национална и регионална идентичности се губи в един стандартизиран Европейски съюз.
The European Union has two parallel policies for handling its relations with neighbouring countries depending on whether they are on the current list of potential candidates or not.
•Съветът на министрите на Европейския съюз, представляващ държавитечленки, е главната институция на ЕС за вземане решения.
• The Council of Ministers of the European Union, which represents the member states, is the EU’s main decision-taking body.
Когато заседава на ниво държавни глави или правителствени ръководители, той се нарича Европейски съвет и цели да дава политически насоки на ЕС по ключови въпроси.
When it meets at Heads of State or Government level, it becomes the European Council whose role is to provide the EU with political impetus on key issues.
•Европейският парламент представлява гражданите и споделя законодателната и бюджетната власт със Съвета на Европейския съюз.
• The European Parliament, which represents the people, shares legislative and budgetary power with the Council of the European Union.
•Европейската комисия защитава общите интереси на ЕС и е негов главен изпълнителенорган.
• The European Commission, which represents the common interest of the EU, is the main executive body.
Тя разполага с правото на законодателна инициатива и следи за правилното прилагане на европейските политики.
It has the right to propose legislation and ensures that EU policies are properly implemented.
I. Институционален триъгълник за вземане на решения
I. The decision-making triangle daily lives of EU citizens.
Вторичното законодателство се състои главно от регламенти, директиви и препоръки, приети от европейските институции.
The secondary legislation consists mainly of regulations, directives and recommendations adopted by the EU institutions.
Европейският съюз представлява нещо повече от конфедерация, но той не е федерална държава.
The European Union is more than just a confederation of countries, but it is not a federal state.