natgillin/translations-raw huggingface dataset:
На първо място, следва да се има предвид, че добросъвестното представяне на фалшифицирани официални документи, което в частност е възможно при фалшифицирани преференциални сертификати, от правна гледна точка не може да доведе до „грешка“ по смисъла на член 220, параграф 2, буква б) от МКО 73.
First, it should be noted that the presentation in good faith of forgeries of official documents, which is possible, in particular, in the case of preference certificates, cannot, in law, result in an ‘error’ within the meaning of Article 220(2)(b) of the CCC.
За да се приеме наличието на подобна
73 The Court’s caselaw requires, in order for such an ‘error’ to be assumed, an act attributable to the
69 — Решение на Съда от 16 юни 1992 г. по дело Belovo (С-187/91, Recueil, стр.
69 — Case C-187/91 Belovo [1992] ECR I-4937, paragraph 14, and Case 210/87 Padovani [1988] ECR 6177, paragraph 6.
70 — Решение по дело Mecanarte, посочено по-горе в бележка под линия 11, точка 19 и Решение от 14 ноември 2002 г. по дело Ilumitrónica, С-251/00, Recueil, стр. I-10433, точка 39.
70 — Mecanarte, cited in footnote 11, paragraph 19, and Case C-251/00 Ilumitrónica [2002] ECR I-10433, paragraph 39.
I-7711, точки 25—28) и Решение от 11 октомври 2001 г. по дело William Hinton & Sons (С-30/00, Recueil, стр. I-7511, точки 68, 69, 71 и 72). 73 — В този смисъл и Alexander, S., Zollkodex, цитиран в бележка под линия 10, член 220, точки 18 и 65.
72 — Hewlett Packard France, cited in footnote 71, paragraph 13; Faroe Seafood and Others, cited in footnote 13, paragraph 83; Case C-370/96 Covita [1998] ECR I-7711, paragraphs 25 to 28; and Case C-30/00 William Hinton & Sons [2001] ECR I-7511, paragraphs 68, 69, 71 and 72. 73 — To that effect also Alexander, S., Zollkodex, cited above (footnote 10), Article 220, paragraphs 18 and 65.
71 — Решение на Съда от 1 април 1993 г. по дело Hewlett Packard France (С-250/91, Recueil, стр.
71 — Case C-250/91 Hewlett Packard France [1993] ECR I-1819, paragraph 12; Faroe Seafood and Others, cited in footnote 13, paragraph 84; and Case C-15/99 Sommer [2000] ECR I-8989, paragraph 35.
Изхождайки от посочената съдебна практика, според мен е обосновано правното понятие за „грешка“ да се разграничи от това за „фалшифициране“ така, че първото задължително да предполага (дори и обективно погрешно) действие от страна на митническите органи в рамките на тяхната компетентност 75, докато „фалшифициране“ по принцип да включва умишлено действие на неоправомощени трети лица 76.
Taking that caselaw as a starting point, it is, in my view, reasonable to delimit the legal notion of ‘error’ in relation to that of ‘forgery’ in such a way that the former necessarily presupposes an act (even though an objectively incorrect one) on the part of the customs authorities within their sphere of competence, 75 whereas a forgery in principle implies a deliberate act on the part of unauthorised third parties.
От това е видно, че двете понятия са свързани с коренно различни фактически положения.
76It is clear from this that both concepts are associated with fundamentally different situations.
да получат защита на оправданите правни очаквания на основание на тази разпоредба 77.
That view is consistent with the caselaw of the Court of Justice regarding the scope of that provision.
Тази теза съвпада с практиката на Съда относно приложното поле на посочената разпоредба. В съответствие с практиката на Съда относно опрощаването, съответно възстановяването на вносни сборове на основание член 239 от МКО, и при последващото вземане под отчет съгласно член 220 от МКО, се приема, че фалшифицираните преференциални сертификати са част от търговския риск, срещу който вносителят трябва сам да вземе предпазни мерки 78.
In accordance with the Court’s caselaw on the remission or repayment of import duties under Article 239 of the CCC, it is also acknowledged in the context of subsequent entry in the accounts that falsified preference certificates are part of the commercial risk and the importer himself must make the necessary arrangements in order to guard against that risk.
Обстоятелството, че вносителят е добросъвестен, не го освобождава от отговорността да погаси митническото задължение, тъй като той е деклараторът на внесената стока.
78The fact that the importer acts in good faith does not release him from his responsibility in relation to the settlement of the customs debt, since he is the person declaring the imported goods.
Вносителят трябва сам да отговаря за плащането на митническите сборове и за редовността на представените от него документи на митническите органи, дори ако повече не може да прехвърли своите загуби 79.
The importer himself must answer for payment of the duties and the regularity of the documents presented to the customs authorities, even if he is no longer able to pass on his loss.
Поради това по принцип вносителят трябва сам да отговаря за евентуална несъстоятелност като последица от неопрощаването на мита.
79 The importer alone must therefore, in principle, be responsible for any insolvency resulting from the nonremission of duties.
Размерът на митническото задължение, чието опрощаване се иска, освен това сам по себе си не представлява критерий, който може да
Nor, in itself, is the extent of the debt whose remission is sought a factor capable of influencing the assess-
Поради това отговорно за плащането лице, което добросъвестно се позовава на фалшифицирани преференциални сертификати, неиздадени от компетентните органи на трети държави, не могат
Consequently, persons liable for customs duty who, in good faith, rely on forged preference certificates which were not issued by the competent authorities of a third
Решение по дело Mecanarte (посочено по-горе в бележка под линия 11, точка 23) и Решение по дело Ilumitrónica (посочено по-горе в бележка под линия 70, точка 42), Определение на Съда от 9 декември 1999 г. по дело CPL Imperial 2 и Unifrigo/Комисия (С-299/98 Р, Recueil, стр. I-8683, точка 32).
77 — Pascoal & Filhos, cited in footnote 11, paragraph 59 et seq.. Sack, J., cited above (footnote 7), volume 1, C. II, paragraph 79, p. 26, points out that, in the context of postclearance recovery, no legitimate expectations are protected in respect of forged or falsified documents because otherwise postclearance recovery could practically never take place in those cases and the incentive to use such documents would be considerably increased. He further refers to the rule in Article 904(c) of the CCC implementing regulation. 74 — See Mecanarte, cited in footnote 11, paragraph 23, and Ilumitrónica, cited in footnote 70, paragraph 42; Order of the Court in Case C-299/98 P CPL Imperial 2 and Unifrigo v Commission [1999] ECR I-8683, paragraph 32.
78 — Определение по дело CPL Imperial 2 и Unifrigo/Комисия (посочено по-горе в бележка под линия 74, точка 37 и сл.), Решение на Първоинстанционния съд от 9 юни 1998 г. по дело CPL Imperial 2 и Unifrigo/Комисия (Т-10/97 и Т-11/97, Recueil, стр. II-2231, точка 62 и сл.).
78 — Order in CPL Imperial 2 and Unifrigo v Commission, cited in footnote 74, paragraph 37 et seq., and judgment in Joined Cases T-10/97 und T-11/97 CPL Imperial 2 and Unifrigo v Commission [1998] ECR II-2231, paragraph 62 et seq.
75 — Според Съда понятието за грешка не се ограничава само до обикновени печатни или аритметични грешки на компетентните органи, а обхваща всякаква грешка, която опорочава въпросното решение, какъвто е по-специално случаят при неправилно тълкуване или прилагане на приложимите правни разпоредби. Вж.
75 — The Court of Justice takes the view that the notion of error is not limited to mere calculation or copying errors on the part of the competent authorities, but includes any kind of error which vitiates the decision in question, such as, in particular, the misinterpretation or misapplication of the applicable rules of law (Mecanarte, cited in footnote 11, paragraph 20.
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-ЖА TRSTENJAK — ДЕЛO C-204/07 P повлияе върху преценката на условията за опрощаването 80.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P ment of the conditions for such remission.
От друга страна, не може да се очаква от Общността да понесе неблагоприятните последици от неправомерното поведение на трети лица.
80On the other hand, the Community cannot be expected to bear the detrimental consequences of third parties’ illegal conduct.
Предвид факта, че обжалваното съдебно решение не нарушава член 220, параграф 2, буква б) от МКО, деветото правно основание на жалбоподателя също следва да се отхвърли като явно неоснователно.
Since Article 220(2)(b) of the CCC was not infringed by the contested judgment, the ninth ground of appeal also should be rejected as manifestly unfounded.
V — Заключение на анализа
V — Result of my analysis
Предвид всички гореизложени съображения жалбата е неоснователна.
In the light of the above, the appeal is unfounded.
Следователно тя трябва изцяло да се отхвърли.
It should therefore be dismissed in its entirety.
Посочената съдебна практика следва да се приложи към настоящия случай.
That caselaw must be applied to the present case.
Във връзка с това следва да се посочат правилните фактически констатации на Първоинстанционния съд, според които разглежданите 32 сертификата А.TR.1 са фалшифицирани документи, съставени без съдействие на турските органи.
Reference should be made in this connection to the findings of fact made without any error of law by the Court of First Instance, according to which the 32 A.TR.1 certificates in question are forgeries which were made without the involvement of the Turkish authorities.
Предвид недостатъчните доказателства, приведени от жалбоподателя, Първоинстанционният съд е нямал основания да приеме, че са били налице определени действия от страна на компетентните органи при съставянето на фалшифицираните документи.
In view of the inadequate evidence produced by the appellant, the Court of First Instance had no grounds for assuming that the competent authorities were actively involved in the issue of the forgeries.
Следователно Първоинстанционният съд правилно е отхвърлил третото правно основание като неоснователно.
In that respect, the Court was fully entitled to reject the third ground of appeal as unfounded.
80 — Размерът на митническото задължение на жалбоподателя е свързан с икономическото значение на стоките, и по-специално с размера на митата и таксите върху тези стоки.
80 — The amount of the customs debt imposed on the applicant reflects the financial significance of the goods, in particular the amount of duties and taxes imposed on those goods.
Фактът, че исканият размер на вносните мита може да бъде висок, попада в категорията на професионалните рискове, на които е изложен икономическият оператор (вж. в този смисъл Решение по дело Faroe Seafood и др., посочено в бележка под линия 13, точка 115).
The fact that the amount claimed by way of import duties is considerable comes within the category of business risks to which the economic operator is exposed (see, to that effect, Faroe Seafood and Others, cited in footnote 13, paragraph 115).
Размерът на задължението, чието опрощаване се иска, следователно сам по себе си не е критерий, който може да повлияе върху преценката на условията за опрощаване (Решение на Първоинстанционния съд от 13 септември 2005 г. по дело Ricosmos/Комисия, Т-53/02, Recueil, стр. II-3171, точка 161).
Accordingly the extent of the debt whose remission is sought is not in itself a factor capable of influencing the assessment of the conditions for such remission (Case T-53/02 Ricosmos v Commission [2002] ECR II-3173, paragraph 161.
Съгласно член 69, параграф 2 от Процедурния правилник, приложим в производството по обжалване по силата на член 118 от същия, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
Under Article 69(2) of the Rules of Procedure, which apply to appeals pursuant to Article 118 thereof, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party’s pleadings.
Жалбоподателят е загубил делото и следва да бъде осъден да заплати съдебните разноски в съответствие с искането, направено от Комисията в този смисъл.
Since the appellant has been unsuccessful in its submissions, it should be ordered to pay the costs in accordance with the form of order sought by the Commission.
В светлината на изложените по-горе съображения предлагам на Съда да приеме следното решение:
In view of the foregoing considerations, I propose that the Court should
— да отхвърли изцяло жалбата,
— dismiss the appeal in its entirety and
По дело C-204/07 P с предмет жалба на основание член 56 от Статута на Съда, подадена на 16 април 2007 г.,
APPEAL under Article 56 of the Statute of the Court of Justice, brought on 16 April 2007,
D. Ehle, Rechtsanwalt, жалбоподател, като другата страна в производството е
C.A.S. SpA, represented by D. Ehle, Rechtsanwalt, appellant, the other party to the proceedings being:
M. Núñez Müller, Rechtsanwalt, със съдебен адрес в Люксембург, ответник в първоинстанционното производство,
Commission of the European Communities, represented by M. Patakia and S. Schønberg, acting as Agents, assisted by M. Núñez Müller, Rechtsanwalt, with an address for service in Luxembourg, defendant at first instance,
СЪДЪТ (трети състав), състоящ се от: г-н A. Rosas, председател на състав, г-н J. N. Cunha Rodrigues, г-н J. Klučka, г-жа P. Lindh и г-н Ал.
THE COURT (Third Chamber), composed of A. Rosas, President of the Chamber, J.N. Cunha Rodrigues, J. Klučka, P. Lindh and A. Arabadjiev (Rapporteur), Judges,
Арабаджиев (докладчик), съдии, генерален адвокат: г-жа V. Trstenjak, секретар: г-жа Katarzyna Sztranc-Sławiczek, администратор, предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 10 януари 2008 г., след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 13 март 2008 г., постанови настоящото
Advocate General: V. Trstenjak, Registrar: Katarzyna Sztranc-Sławiczek, Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 10 January 2008, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 13 March 2008, gives the following
II-289, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“), с което Първоинстанционният съд отхвърля неговата жалба за отмяна на член 2 от Решение на Комисията от 18 октомври 2002 г. (REC 10/01, наричано по-нататък „спорното решение“), свързано с молба за опрощаване на вносни сборове.
By its appeal, C.A.S. SpA (‘the appellant’) seeks to have set aside the judgment of the Court of First Instance of the European Communities of 6 February 2007 in Case T-23/03 CAS v Commission [2007] ECR II-289 (‘the judgment under appeal’) which dismissed its action for annulment of Article 2 of the Commission’s decision of 18 October 2002 (REC 10/01) (‘the contested decision’) concerning an application for remission of import duty.
Правна уредба, свързана със Споразумението за асоцииране
Legislation relating to the Association Agreement
Настоящата жалба е свързана със Споразумението за асоцииране между Европейската икономическа общност (ЕИО) и Турция, подписано на 12 септември 1963 г. в Анкара от Република Турция, от една страна, и от държавите — членки на ЕИО, и от Общността, от друга.
This appeal is brought in the context of the Association Agreement establishing an Association between the European Economic Community (EEC) and Turkey, signed on 12 September 1963 in Ankara by the Republic of Turkey, of the one part, and the Member States of the EEC and the Community, of the other part.
Споразумението за асоцииране е сключено, одобрено и утвърдено от името на Общността с Решение 64/732/ЕИО на Съвета от 23 декември 1963 година (OВ 217, 1964 г., стр.
The Association Agreement was concluded, approved and confirmed on behalf of the Community by Council Decision 64/732/EEC of 23 December 1963 OJ 1973 C 113, p.
10, наричано по-нататък „Споразумението за асоцииране“).
1) (‘the Association Agreement’).
То влиза в сила на 1 декември 1964 г.
It entered into force on 1 December 1964.
Споразумението за асоцииране предвижда подготвителна фаза, която по смисъла на член 3 от него позволява на Република Турция да укрепи икономиката си с помощта на Европейската общност, преходна фаза, която съгласно член 4 е посветена на постепенното въвеждане на Митнически съюз и сближаване на икономическата политика, и заключителна фаза, която по смисъла на член 5 от него се основава на Митническия съюз и включва засилване на координацията на икономическите политики.
The Association Agreement involves a preparatory phase to enable the Republic of Turkey, in accordance with Article 3, to strengthen its economy with the aid of the European Community, a transitional phase during which, in accordance with Article 4, a customs union is progressively to be established and economic policies more closely aligned, and a final phase which, in accordance with Article 5, is to be based on the customs union and to entail closer coordination of economic policies.
Предвидената в Споразумението за асоцииране заключителна фаза влиза в сила на 31 декември 1995 г.
The final phase provided for by the Association Agreement came into force on 31 December 1995 (Decision No 1/95 of the EC-Turkey Association Council of 22 December 1995 on implementing the final phase of the customs union (OJ 1996 L 35, p.
Едно от тези решения е по-специално Решение № 5/72 от 29 декември 1972 година относно методите за административно сътрудничество при прилагане на членове 2 и 3 от Допълнителния протокол към Споразумението от Анкара (OВ L 59, 1973 г., стр. 74).
Those decisions include, in particular, Decision No 5/72 of 29 December 1972 on methods of administrative cooperation for implementation of Articles 2 and 3 of the Additional Protocol to the Association Agreement (OJ 1973 L 59, p. 74).
Член 11 от Решение № 5/72 предвижда, че държавитечленки и Република Турция си съдействат чрез съответните митнически администрации за проверка на истинността и редовността на сертификатите, за да се осигури правилно прилагане на разпоредбите на това решение.
Article 11 of Decision No 5/72 provides that the Member States and the Republic of Turkey are to assist each other, through their respective customs administrations, in checking the authenticity and accuracy of the certificates in order to ensure the proper application of the provisions of the decision.
Член 12 от същото решение предвижда, че „[Република] Турция, държавитечленки и Общността вземат мерки за изпълнение на разпоредбите на решението.“ [неофициален превод]
Article 12 of Decision No 5/72 provides that ‘[the Republic of] Turkey, the Member States and the Community shall each take the steps necessary to implement this Decision’.
Решение № 1/95 урежда подробно прилагането на заключителната фаза на Митническия съюз, като приложение 7 към него се отнася до взаимопомощта в митническата област между компетентните административни органи в Общността и тези в Република Турция.
Decision No 1/95 lays down detailed rules for the implementation of the final phase of customs union and Annex 7 to that decision concerns mutual assistance on customs matters between the competent administrative authorities of the Community and those of the Republic of Turkey.
Членове 3 и 7 от това приложение предвиждат правила, уреждащи съответно помощта, която тези органи си дължат по искане на един от тях, и изпълнението на подобно искане за помощ.
Articles 3 and 7 of that Annex set out the rules governing respectively the assistance which those authorities have a duty to provide at the request of one or other of them and the execution of such a request for assistance.
По-нататък, съгласно член 15 от Решение № 1/96 на Комитета за митническо сътрудничество ЕО—Турция от 20 май 1996 година относно определяне на подробни правила за прилагане на Решение № 1/95 (OВ L 200, стр.
Furthermore, under Article 15 of Decision No 1/96 of the EC-Turkey Customs Cooperation Committee of 20 May 1996 laying down detailed rules for the application of Decision No 1/95 (OJ 1996 L 200, p.
14) държавитечленки и Република Турция си сътрудничат, за да се осигури правилното прилагане на разпоредбите на това решение, чрез съответните митнически администрации и в рамките на взаимопомощта, предвидена в приложение 7 към Решение № 1/95, за проверка на истинността и редовността на сертификатите.
14), in order to ensure the proper application of the provisions of that decision the Member States and the Republic of Turkey are to assist each other, through their respective customs administrations and within the framework of mutual assistance provided for in Annex 7 to Decision No 1/95, in checking the authenticity and accuracy of the certificates.
Освен това член 13, параграф 2 от Решение № 1/96 гласи:
In addition, Article 13(2) of Decision No 1/96 states:
„Митническата служба, в която се извършва разделянето, издава извлечение от сертификат A. TR. за всяка част от разделената пратка, като за тази цел ползва формуляр за сертификат A. TR.
‘The office at which the division shall take place shall issue an extract of the A.TR. certificate for each part of the divided consignment, using for this purpose an A.TR. certificate.
Клетка 12 от извлечението трябва да съдържа регистрационния номер, датата, службата и страната на издаване на първоначалния сертификат […]“. [неофициален превод]
Box 12 of the extract shall show the registration number, date, office and country of issue of the initial certificate …’
Правна уредба, свързана с възстановяването и опрощаването на мита
Legislation on repayment and remission of customs duty
Член 239, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (OВ L 302, стр.
Article 239(1) of Council Regulation (EEC) No 2913/92 of 12 October 1992 establishing the Community Customs Code (OJ 1992 L 302, p.
58, наричан по-нататък „МКО“) гласи:
1) (‘the CCC’) states:
„Възстановяване или опрощаване на вносни сборове […] се извършва и в случаи […]:
‘Import duties … may be repaid or remitted in situations …:
Член 905, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 година за определяне на разпоредби за прилагане на Регламент № 2913/92 (OВ L 253, стр.
Article 905(1) of Commission Regulation (EEC) No 2454/93 of 2 July 1993 laying down provisions for the implementation of Regulation No 2913/92 (OJ 1993 L 253, p.
3, наричан по-нататък „Регламент за прилагане на МКО“) предвижда:
1) (‘the CCC implementation regulation’) provides:
Член 904, буква в) от Регламента за прилагане на МКО предвижда:
Article 904(c) of the CCC implementation regulation provides:
„Не се възстановяват [да се чете: „не се възстановяват или опрощават“] вносните мита, когато единствените основания, на които се разчита в молбата за възстановяване или опрощаване, са в зависимост от случая:
‘Import duties shall not be repaid or remitted where the only grounds relied on in the application for repayment or remission are, as the case may be:
[…] в) представяне, с цел да се получи преференциално третиране на стоките, обявени за редовен внос, на документи, които впоследствие се установява, че са подправени, фалшифицирани или невалидни за горната цел, дори когато тези документи са били представени непредумишлено [другаде в текста: „добросъвестно“]“.
(c) presentation, for the purpose of obtaining preferential tariff treatment of goods declared for free circulation, of documents subsequently found to be forged, falsified or not valid for that purpose, even where such documents were presented in good faith.’
Член 220, параграф 2, буква б) от МКО предвижда, че последващо вземане под отчет не се допуска, когато размерът на дължимите сборове не е взет под отчет в резултат на грешка от страна на митническите органи, която не е било
Article 220(2)(b) of the CCC provides that subsequent entry in the accounts of duty resulting from a customs debt is not to occur where the amount of duty legally owed failed to be entered in the accounts as a result of an error on the part of the customs
Обстоятелства, предхождащи спора
Background to the dispute