natgillin/translations-raw huggingface dataset:
На трето място, принципът на необходимостта на държавните помощи, според който помощите не могат да се приемат за съвместими с общностното право, освен ако не са в полза на предприятия, които не разполагат с достатъчно собствени финансови ресурси, за да извършат предвидените инвестиции, бил в противоречие с обвързването на допустимостта на авансовите плащания с представянето на оправдателни документи за използването им от крайните получатели.
Thirdly, the principle of the necessity of State aid — according to which aid may be declared compatible with Community law only if it benefits undertakings which do not have sufficient financial resources of their own to carry out the proposed investment — precludes making the eligibility of advance payments conditional upon submission of documents proving that the aid has been used by the final recipients.
По силата на този принцип извършването на авансовите плащания трябвало винаги да предхожда направените от предприятията инвестиции.
By virtue of that principle, advance payments must always precede the investment to be carried out by the undertakings.
По същия начин, по който обосновавал допустимостта на разходи като плащанията, извършени към фондове за рисков капитал, кредитни и гаранционни фондове съгласно предвиденото в правило № 1, точка 1.3. от приложението към Регламент № 448/2004, принципът на необходимостта на държавните помощи предполагал признаването на допустимостта на недоказаните авансови плащания.
Just as it justifies the treatment of payments into venture capital, loan and guarantee funds as eligible expenditure, as provided for in point 1.3 of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 448/2004, the principle of the necessity of State aid implies recognition of the eligibility of unsupported advance payments.
На последно място, разпоредбите на приложението към Регламент № 448/2004 относно амортизацията, апортните вноски и административните разходи показвали, че особеният характер на определени разходи може да обоснове признаване на допустимостта им без представяне на оправдателни документи за използването им.
Finally, the provisions of the Annex to Regulation No 448/2004 concerning depreciation, contributions in kind and overheads show that the special nature of certain expenditure may justify its eligibility not being made conditional upon the submission of documents proving its use .
Комисията оспорва всички доводи на Италианската република.
The Commission contests all the arguments put forward by the Italian Republic .
Тя изтъква, че обжалваните писма, доколкото се позовават на спорното общо правило или го прилагат, са в съответствие с буквата и духа на член 32 от общия регламент и с правило № 1 от приложението към Регламент № 448/2004.
It contends that insofar as the contested letters refer to the general rule at issue or are an application of that rule, they are consistent with the letter and the spirit of Article 32 of the general regulation and of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 448/2004.
Затова тя иска четвъртото и петото правно основание да бъдат отхвърлени.
Consequently, it asks that the fourth and fifth pleas in law be rejected.
Що се отнася до възражението за недействителност на Регламент № 448/2004 с оглед на член 32 от общия регламент, Комисията изтъква, че то е недопустимо, тъй като е късно направено, и при всички положения споменатият регламент е в съответствие с общия регламент.
As regards the plea of illegality raised in respect of Regulation No 448/2004, alleging it to be unlawful in the light of Article 32 of the general regulation, the Commission contends that that plea is inadmissible since it was raised out of time and because, in any event, Regulation No 448/2004 complies with the general regulation .
С четвъртото и петото си правно основание Италианската република по същество поддържа, че извеждайки спорното общо правило от разпоредбите на член 32 от общия регламент и правило № 1 от приложението към Регламент № 448/2004, Комисията погрешно тълкува тези разпоредби.
By its fourth and fifth pleas in law, the Italian Republic argues essentially that the Commission misinterpreted Article 32 of the general regulation and Rule No 1 of the Annex to Regulation No 448/2004 by extrapolating the general rule at issue from those provisions.
Уместно е в началото да се отбележи, че в Решение от 24 ноември 2005 г. , посочено в точка 36 по-горе, въз основа на член 32 от общия регламент и правило № 1 от приложението на Регламент № 1685/2000 Съдът дава отговор на въпроса дали и при какви условия авансовите плащания са допустими за участието на фондовете.
It should be pointed out at the outset that, in the judgment in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03, cited in paragraph 36 above, the Court of Justice answered, on the basis of Article 32 of the general regulation and Rule No 1 of the Annex to Regulation No 1685/2000, the question whether — and, if so, under what conditions — advance payments are eligible for a contribution from the Funds.
В този контекст Съдът найнапред подчертава, че една от целите на общия регламент, напомнена в съображение 43 от него, е да създаде гаранции за стабилно финансово управление, като обезпечи надлежното доказване и заверяване на разходите (Решение от 24 ноември 2005 г., посочено в точка 36 по-горе, точка 44).
In that context, the Court of Justice pointed out, first, that one of the objectives of the general regulation, set out in recital 43 in the preamble thereto, is to assure sound financial management by providing that expenditure is to be duly justified and certified (judgment in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03, cited in paragraph 36 above, paragraph 44).
Поради тази цел въведената с член 32 от общия регламент и правило № 1 от приложението към Регламент № 1685/2000 система почива
That objective explains why the system introduced by Article 32 of the general regulation and by Rule No 1 of the Annex to
ИТАЛИЯ/КОМИСИЯ върху принципа на възстановяването на разходите (Решение от 24 ноември 2005 г., посочено в точка 36 по-горе, точка 45).
Regulation No 1685/2000 is based on the principle of reimbursement of expenses (judgment in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03, cited in paragraph 36 above, paragraph 45).
Това предполага, че по принцип допустимостта на извършените от националните органи разходи зависи от представянето пред службите на Комисията на доказателство за използването им в рамките на финансиран от Европейския съюз проект, каквото могат да бъдат платени фактури или, ако това е невъзможно — счетоводни документи с еквивалентна доказателствена стойност (Решение от 24 ноември 2005 г., посочено в точка 36 по-горе, точка 46).
That implies that, as a rule, eligibility of expenditure paid out by national bodies is conditional upon proof being submitted to the Commission of its use for the project financed by the European Union . Such proof can be provided by means of receipted invoices or, where that is not possible, by accounting documents of equivalent probative value (judgment in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03, cited in paragraph 36 above, paragraph 46).
Независимо от това, че под формата на авансово плащане по член 32, параграф 2 от общия регламент Комисията изплаща на националните органи сума, представляваща 7 % от участието на структурните фондове в съответната помощ, без на този етап да се изискват оправдателни документи за извършените разходи (Решение от 24 ноември 2005 г., посочено в точка 36 по-горе, точка 47), такива документи трябва да бъдат представени при междинните плащания и плащането на крайното салдо (Решение от 24 ноември 2005 г., посочено в точка 36 по-горе, точка 49).
Although it is true that where the Commission pays the national authorities — by way of a payment on account as provided for in Article 32(2) of the general regulation — an amount equal to 7% of the contribution from the Structural Funds to the assistance in question, those authorities are not required to submit, at that early stage, documents attesting to expenditure paid out (judgment in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03, cited in paragraph 36 above, paragraph 47), they must nevertheless submit such documents when an interim payment or payment of the final balance is made (judgment in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03, cited in paragraph 36 above, paragraph 49).
В заключение Съдът постановява, че правилото, според което авансовите плащания, извършени от държавитечленки в рамките на схема за помощи и отчетени от същите във връзка с междинни плащания или плащане на крайното салдо, не са допустими за финансиране от структурните фондове, освен ако не бъдат представени оправдателни документи за използването им от крайните получатели, е в съответствие с член 32 от общия регламент, както и с правило № 1, точки 1 и 2 от приложението към Регламент № 1685/2000 (Решение от 24 ноември 2005 г., посочено в точка 36 по-горе, точка 50).
In conclusion, the Court decided that the rule that advance payments made by Member States in relation to an aid scheme, and declared by them as interim payments and payments of the final balance, are not eligible for a contribution from the Structural Funds unless documents are submitted proving their use by the final recipients is consistent with Article 32 of the general regulation and points 1 and 2 of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 1685/2000 (judgment in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03, cited in paragraph 36 above, paragraph 50).
Нито едно от посочените от Италианската република обстоятелства не прави недопустимо прилагането към настоящия случай на разрешението, изведено от Съда с Решение от 24 ноември 2005 г., посочено в точка 36 по-горе, за да се приеме, че спорното общо правило съответства на член 32 от общия регламент и на правило № 1, точки 1 и 2 от приложението към Регламент № 448/2004.
None of the circumstances invoked by the Italian Republic precludes the approach adopted by the Court of Justice in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03, cited in paragraph 36 above, from being transposed to the present case, so that the general rule at issue can be regarded as complying with Article 32 of the general regulation and points 1 and 2 of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 448/2004.
Доводите, свързани с влизането в сила на Регламент № 448/2004, следва да бъдат отхвърлени.
The arguments based on the entry into force of Regulation No 448/2004 must be rejected.
От една страна, Регламент № 448/2004 не изменя нито смисъла, нито обхвата на член 32 от общия регламент, а единствено уточнява условията и реда за прилагането му, както е предвидено в член 53, параграф 2 от общия регламент.
In the first place, Regulation No 448/2004 did not change either the meaning or the scope of Article 32 of the general regulation, in regard to which it merely laid down detailed implementing rules, as provided for in Article 53(2) of the general regulation .
От друга страна, що се отнася до правило № 1, точка 2
In the second place, the reference added by Regulation
РЕШЕНИЕ ОТ 12.12.2007 г. — ДЕЛО T-308/05 от приложението към Регламент № 1685/2000, допълнението, направено с Регламент № 448/2004, относно необходимостта „при междинните плащания и плащания по крайното салдо“ да се представят оправдателни документи за плащанията, извършени от крайните бенефициери, то изглежда просто разяснение, а не изменение на нормата, която е била приложима до този момент, предвид законодателния контекст, в който се вписва.
No 448/2004 to point 2 of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 1685/2000, concerning the need to provide documentary evidence of the payments effected by final beneficiaries ‘as interim payments and payments of the final balance’, appears, having regard to the legislative context in which that rule is placed, to be a mere explanation of the rule previously applicable, not an amendment of that rule .
Всъщност въз основа на правило № 1, точки 1 и 2 от Регламент № 1685/2000 Съдът установява, че принципът на възстановяването на разходите се прилага единствено за плащанията на Комисията, извършени като междинни плащания или плащания по крайното салдо по смисъла на член 32, параграф 1, трета алинея от общия регламент (Решение от 24 ноември 2005 г., посочено в точка 36 по-горе, точки 48 и 49).
The Court held, on the basis of points 1 and 2 of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 1685/2000, that the principle of reimbursement of expenses applied only to payments made by the Commission in the form of an interim payment or payment of the final balance, within the meaning of the third subparagraph of Article 32(1) of the general regulation (judgment in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03, cited in paragraph 36 above, paragraphs 48 and 49).
Следователно твърдението на Италианската република, че Регламент № 448/2004 е изменил смисъла на правило № 1, точки 1 и 2 от приложението към Регламент № 1685/2000, е необосновано.
The Italian Republic is therefore wrong to argue that Regulation No 448/2004 changed the meaning of points 1 and 2 of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 1685/2000.
В това отношение тя си противоречи със своите писмени изявления, където неколкократно отбелязва, че релевантните разпоредби на Регламент № 1685/2000 преди и след влизането в сила на Регламент № 448/2004 са по същество идентични.
Moreover, it contradicted itself on several occasions in its own pleadings by arguing that the relevant provisions of Regulation No 1685/2000 were materially identical before and after the entry into force of Regulation No 448/2004.
В случая тази идентичност обосновава прилагането по аналогия на разрешението, изведено от Съда в Решението от 24 ноември 2005 г., посочено в точка 36 по-горе.
The fact that they are identical justifies, in the present case, the application by analogy of the judgment of the Court of Justice in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03, cited in paragraph 36 above.
Следва също така да се отхвърли доводът, според който разликата между нормите, разгледани от Съда в Решението от 24 ноември 2005 г., посочено в точка 36 по-горе, и разглежданите в настоящия спор не допуска подобно прилагане по аналогия.
It is also necessary to reject the argument that the difference between the rules considered by the Court of Justice in its judgment in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03, cited in paragraph 36 above, and those at issue in the present case makes it impossible to apply that judgment by analogy.
От самите писмени изявления на Италианската република, и по-специално от четвъртото и петото правно основание, изтъкнати в жалбата ѝ, ясно следва, че настоящият спор повдига въпроса дали авансовите плащания са допустими с оглед на член 32 от общия регламент и на условията и реда за прилагането му, съдържащи се в Регламент № 448/2004, т.е. въпрос, който е аналогичен с разгледания от Съда в Решението от 24 ноември 2005 г. (вж. точки 85 и 87 по-горе).
It is clear from the Italian Republic’s own pleadings, and in particular from the fourth and fifth pleas in law put forward in the application, that the present dispute raises the question whether advance payments are eligible under Article 32 of the general regulation and the detailed rules for its implementation laid down in Regulation No 448/2004, that is to say, a question similar to the one considered by the Court of Justice in its judgment in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03 (see paragraphs 85 and 87 above).
Следователно със същите мотиви като тези, които Съдът е изложил в решението си и които бяха припомнени в точки 86 и 87 по-горе, следва да се приеме
Thus, for the same reasons as those set out by the Court of Justice in its judgment, and which are referred to in paragraphs 86 and 87 above, it must be held that the
ИТАЛИЯ/КОМИСИЯ за установено, че спорното общо правило е в съответствие както с член 32 от общия регламент, така и с правило № 1, точки 1 и 2 от приложението към Регламент № 448/2004.
ITALY v COMMISSION general rule at issue complies both with Article 32 of the general regulation and with points 1 and 2 of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 448/2004.
Следователно направеното от Италианската република възражение за недействителност на Регламент № 448/2004 следва да бъде отхвърлено, без да е необходимо Съдът да се произнася по възражението на Комисията за липса на предпоставка за допустимост на жалбата.
Consequently, without there being any need to rule on the objection of inadmissibility raised by the Commission, the plea of illegality raised by the Italian Republic in respect of Regulation No 448/2004 must be rejected.
Освен това нито един от доводите на Италианската република не поставя под съмнение съответствието на спорното общо правило с правната уредба на допустимостта на разходите.
Moreover, none of the arguments put forward by the Italian Republic gives ground for doubt as to whether the general rule at issue complies with the rules governing the eligibility of expenditure.
Найнапред следва да бъде отхвърлен доводът, според който приложимата правна уредба не позволявала да се отчете дейността на крайните получатели за целите на преценката на допустимостта на авансовите плащания.
First of all, the argument that the applicable rules do not permit the activities of final recipients to be taken into account for the purposes of assessing the eligibility of advance payments must be rejected.
Този довод вече е бил изтъкнат пред Съда въз основа на член 32 от общия регламент и правило № 1 от приложението към Регламент № 1685/2000 и Съдът го е приел за неоснователен (Решение от 24 ноември 2005 г., посочено в точка 36 по-горе, точки 39, 40 и 44—50).
That argument was rejected by the Court of Justice, having already been argued before it on the basis of Article 32 of the general regulation and Rule No 1 of the Annex to Regulation No 1685/2000 (judgment in Joined Cases C-138/03, C-324/03 and C-431/03, cited in paragraph 36 above, paragraphs 39, 40 and 44 to 50).
Той не би могъл да бъде приет за основателен и след влизането в сила на Регламент № 448/2004, който не изменя нито смисъла, нито обхвата на релевантните приложими норми (вж. точка 90 по-горе).
Nor can that argument be accepted after the entry into force of Regulation No 448/2004, which did not change either the meaning or the scope of the relevant applicable rules (see paragraph 90 above).
От точка 2.1. на правило № 1 от приложението към Регламент № 448/2004 относно доказването на разходите следва, че плащанията, извършени от крайните бенефициери, трябва да бъдат придружени с оправдателни документи при междинните плащания и при плащането на крайното салдо.
It follows from point 2.1 of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 448/2004, concerning proof of expenditure, that payments effected by final beneficiaries, declared as interim payments and payments of the final balance, must be accompanied by supporting documents.
Предвид неговата структура това правило по принцип се прилага за плащанията, извършени от крайните бенефициери, както в рамките на дейностите, които те самите осъществяват, така и в рамките на помощите, които предоставят, по-специ-ално съгласно схеми за помощи.
Having regard to its broad logic, that rule applies generally to payments made by final beneficiaries, both in the context of operations which they carry out themselves and in the context of the aid which they grant, in particular, in the context of aid schemes.
Що се отнася до последния вид плащания обаче, точка 2.3. от правило № 1 от приложението към Регламент № 448/2004 уточнява, че оправдателните документи трябва да отговарят на действително направените разходи на крайните получатели в рамките на осъществяването на дейността.
However, with regard to the latter type of payment, point 2.3 of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 448/2004 states that the supporting documents must correspond to expenditure actually paid out by the final recipients for implementing the operation .
Както правилно отбелязва Комисията, представянето на оправдателни документи за използването на авансовите плащания от крайните получатели в рамките на осъществяването на дейностите е предвидено и в член 7 от Регламент № 438/2001, който гласи, че проследяването на одита от държавитечленки в рамките на техните системи за управление и контрол трябва да позволява равнението на заверените обобщени отчети, представени на Комисията, с индивидуалните отчети за разходите и оправдателните документи, включително държаните от крайните получатели в случаите на схеми за държавни помощи или на предоставяне на помощи.
As the Commission rightly pointed out, the production of documents proving that the advance payments have been used by the final recipients for implementing operations is also provided for in Article 7 of Regulation No 438/2001, which provides that the audit trail which the Member States are to provide in the context of their management and control systems must enable the summary amounts certified to the Commission to be reconciled with the individual expenditure records and supporting documents, including, in the case of State aid schemes or grants of aid, those held by final recipients.
Нещо повече, от направените по-горе изводи следва, че трябва да бъде отхвърлен доводът, който според Италианската република се извежда по аргумент за противното от разпоредбите на Регламент № 1083/2006, приложим към програмите за периода 2007—2013 г.
In addition, it follows from the earlier findings in the present judgment that the argument a contrario that the Italian Republic claims to infer from the provisions of Regulation No 1083/2006, applicable to programmes for the 2007-13 period, must be rejected.
Както правилно отбеляза Комисията в съдебното заседание, член 78, параграф 2 от Регламент № 1083/2006 не само че не противоречи на спорното общо правило, а потвърждава, че признаването на допустимостта на авансовите плащания предполага намеса на общностния законодател.
Moreover, as the Commission rightly pointed out at the hearing, far from contradicting the general rule at issue, Article 78(2) of Regulation No 1083/2006 confirms that recognition of the eligibility of advance payments required the intervention of the Community legislature.
Тя е трябвало да позволи по-специално в съответствие с принципа на стабилното управление да се определят условията за такова признаване, като се има предвид, че по този въпрос не е постигнато съгласие във връзка с програмите за периода 2000—2006 г. (вж. точка 24 по-горе).
In particular, that was necessary in order to define, consistently with the principles of sound management, the conditions for such recognition, bearing in mind that no agreement was reached on that point in regard to the programmes for the 2000-06 period (see paragraph 24 above).
Напълно необоснован от правна гледна точка е и доводът, основан на правило № 1, точка 2.1. от приложението към Регламент № 448/2004.
The textual argument based on point 2.1 of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 448/2004 is also without foundation.
Уместно е да се напомни, че тази разпоредба урежда доказването на заявените пред Комисията разходи с цел получаване на „междинни плащания или плащания по крайното салдо“ по смисъла на член 32, параграф 1, трета алинея от общия регламент.
It should be pointed out that that provision governs proof of expenditure declared to the Commission in order to obtain from it ‘interim payments and payments of the final balance’ within the meaning of the third subparagraph of Article 32(1) of the general regulation .