natgillin/translations-raw huggingface dataset:
1303, наричана понататък „Втора директива“).
This analysis, the Danish Government continues, is supported by the judgment in
В този смисъл целта на член 19, параграф 2 от Шеста директива била да гарантира, че продажбата на активи с висока стойност и дълготраен характер няма да изкриви съотношението на приспадане.
Accordingly, Article 19(2) of the Sixth Directive, it is submitted, is intended to guarantee that the sale of assets with a high value and durable nature does not distort the deductible proportion.
Дори и в момента на закупуването на тези активи да е решено, че те ще бъдат продадени, след като бъдат използвани, включването на продажната цена при изчисляването на подлежащата на приспадане част, можел да изкриви съотношението на приспадане.
Even if it has already been decided at the time when such assets are purchased that they will be sold when they have been used, the inclusion of the sale price in the calculation of the deductible proportion is liable to distort that proportion.
Не споделям тези съображения.
I do not share that analysis.
Подобно на жалбоподателите в спора по главното производство и Комисията смятам, че понятието „дълготрайни активи, ползвани от данъчнозадълженото лице за целите на стопанската му дейност“, посочено в член 19, параграф 2 от Шеста директива, не обхваща активи, придобити от дадено предприятие с цел да ги отдава под наем, а впоследствие да ги продаде, когато продажбата след изтичането на срока на договорите за лизинг е неразделна част от обичайната икономическа дейност на данъчнозадълженото лице.
Like the appellants in the main proceedings and the Commission, I am of the view that the notion of ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ in Article 19(2) of the Sixth Directive does not cover assets acquired by an undertaking for the purposes of leasing them and then selling them, where the sale at the end of the leasing contracts is an integral part of the taxable person’s usual economic activity.
Позицията ми се основава на структурата на системата за приспадане, част от която е тази разпоредба, както и на целта на последната.
I base my view on the scheme of the system for deductions, of which Article 19(2) is a part, as well as on the purpose of that provision.
Продажбите на такива активи били единични сделки, които обременявали в ограничена степен финансовите ресурси на предприятието по отношение на текущото осъществяване на дейността.
The sales of such assets, the argument goes on, are isolated transactions which affect the company’s resources to a limited extent in relation to its day-to-day business.
Ако при изчисляването на подлежащата на приспадане част се включвала значителна сума като продажна цена, след като разглежданият актив е използван в предприятието в продължение на много години, това изкривявало съотношението на приспадане, след като продажната цена не отразява действителните последици на тази сделка върху финансовите ресурси на предприятието.
If a significant amount were to be included as the sale price in the calculation of the deductible proportion, after the asset in question had been used in the undertaking for several years, that would distort the deductible proportion, since the amount of the sale would not reflect the actual effect of the transaction on the company’s financial assets.
В самото начало е уместно да се посочи, че прочитът на израза „дълготрайни активи, ползвани от данъчнозадълженото лице за целите на стопанската му дейност“, съдържащ се в член 19, параграф 2 от Шеста директива, не позволява да се отговори на въпроса на препращащата юрисдикция.
As a preliminary point it must be noted that the question referred by the national court cannot be answered on the basis of a reading of the words ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ referred to in Article 19(2) of the Sixth Directive.
Що се отнася до подготвителните работи, свързани с член 19, параграф 2 от Шеста директива, те показвали, че намерението на Комисията на Европейските общности е било именно сумите от оборота от дълготрайните активи да не се вземат под внимание, независимо дали продажбите на дълготрайни активи спадат към обичайната професионална дейност, упражнявана от данъчнозадълженото лице.
According to the Danish Government, the preparatory material relating to Article 19(2) of the Sixth Directive shows that it was the specific intention of the Commission of the European Communities that all amounts of turnover relating to capital goods be disregarded, irrespective of whether the sales of capital goods form part of the business usually carried on by the taxable person.
NORDANIA FINANS И BG FACTORING държавитечленки да дефинират понятието дълготрайни активи в системата на корекциите на приспаданията не е лишено от полезно действие, нито е застрашено от факта, че посоченото в член 19 от същата директива понятие „дълготрайни активи“ трябва да има самостоятелно и еднакво съдържание в цялата Европейска общност.
NORDANIA FINANS AND BG FACTORING goods in the system for adjusting deductions, provided for in Article 20 of the Sixth Directive, is not deprived of usefulness or even called into question by the fact that the concept of ‘capital goods’ referred to in Article 19 of that Directive must have an autonomous and uniform content throughout the European Community.
на разпоредбите на параграфи 2 и 3 от същия член държавитечленки могат да дефинират понятието за дълготрайни активи.
may define the concept of capital goods for the application of Article 20(2) and (3).
При все това, обратно на датското правителство считам, че позоваването в член 19, параграф 2, трето изречение от Шеста директива на разпоредбите на член 20, параграф 5 от същата не позволява член 20, параграф 4 от нея да бъде тълкуван в смисъл, противоположен на неговото съдържание.
However, unlike the Danish Government, I take the view that the reference in the third sentence of Article 19(2) of the Sixth Directive to the provisions of Article 20(5) does not allow Article 20(4) of the Directive to be interpreted in a manner contrary to its wording.
Действително параграф 4 на този член възлага на всяка държавачленка да се погрижи за дефинирането на понятието за дълготрайни активи единствено с оглед на прилагането на член 20, параграфи 2 и 3 от Шеста директива, свързан с корекциите на приспаданията.
It is solely for the application of Article 20(2) and (3) of the Sixth Directive relating to the adjustment of deductions that Article 20(4) entrusts each Member State with the task of defining the concept of capital goods.
Следователно тази възможност не може да се разпростре в рамките на член 19 от Шеста директива, който се отнася за изчисляването на подлежащата на приспадане част, без по този начин да се пренебрегне ясният и точен текст на член 20, параграф 4 от директивата.
That possibility cannot therefore be extended to the context of Article 19 of the Sixth Directive, which relates to calculation of the deductible proportion, without infringing the clear and precise wording of Article 20(4).
Действително целта на член 20 от Шеста директива е да позволи коригирането на неточностите при изчисляването на приспаданията, от които се е ползвало данъчнозадълженото лице.
The purpose of Article 20 of the Sixth Directive is to make possible the correction of mistakes in the calculation of the deductions from which the taxable person has benefited.
Този член намира приложение по-специално когато в елементите, въз основа на които първоначално е определена сумата за приспадане, възникнат изменения след подаване на декларацията от данъчнозадълженото лице 6.
That article is applicable in particular where changes in the factors initially taken into consideration to determine the amount of the deductions occurred after the declaration made by the taxable person.
Такъв може да бъде например случаят, когато данъчнозадълженото лице, което е придобило актив за осъществяването на облагаема дейност и е приспаднало целия ДДС, дължим при придобиването му, след това го използва изцяло или частично за освободена дейност.
6Such may be the case, for example, where the taxable person who has acquired goods to carry out a taxable activity and deducted all the VAT on the purchase of the goods subsequently uses them in whole or in part for an exempt activity.
Подобно разширяване на обхвата на последната разпоредба би противоречало и на преследваната от член 19 от Шеста директива цел, така както е изложена в дванадесетото съображение от нея, според което подлежащата на приспадане част следва да бъде изчислявана по подобен начин във всички държави-членки.
Such an extension of the scope of the latter provision would also run counter to the objective pursued by Article 19 of the Sixth Directive, as set out in the 12th recital in the preamble thereto, which states that the deductible proportion should be calculated in a similar manner in all the Member States.
Вероятността за такова изменение в предназначението на даден актив е по-голяма по отношение на дълготрайните активи, тъй като те се ползват от данъчнозадълженото лице повече години.
The likelihood of such a change in the use of goods is greater with regard to capital goods since they are intended to be used by the taxable person for several years.
Освен това предвиденото в член 20 от Шеста директива право на
Furthermore, the right of the Member States to define the concept of capital
Ето защо член 20 от Шеста директива установява за тях специфична система за корекции.
That is why Article 20 of the Sixth Directive establishes a specific system of adjustments for them.
Всъщност фактът, че превозните средства, придобити, за да бъдат отдавани под наем и впоследствие продадени при осъществяване на обичайната дейност на данъчнозадълженото лице, са изключени от понятието „дълготрайни активи“, посочено в член 19 от Шеста директива, не е пречка за датските данъчни органи да извършат корекции на приспаданията на ДДС, дължим за превозните средства, придобити от данъчнозадълженото лице, ако се окаже, че тези превозни средства за времето, през което са били в рамките на предприятието, и обратно на това, което е било предвидено при придобиването им, са били изцяло предназначени не за лизинговата дейност, която е облагаема, а за освободена дейност.
The fact that vehicles acquired to be leased and then sold in the context of the taxable person’s ordinary business are excluded from the concept of ‘capital goods’ in Article 19 of the Sixth Directive does not preclude the Danish tax authorities from adjusting the deduction of the VAT on vehicles acquired by the taxable person should it transpire that those vehicles, during the time when they were part of the undertaking and contrary to what was intended at the time of their purchase, were no longer wholly used for leasing, which is taxable, but for an exempt activity.
В този смисъл, той предвижда в параграф 2 от него, че първоначалното приспадане може да се коригира за период от най-много пет години за движимите вещи и двадесет години за недвижимите имоти.
Thus, Article 20(2) provides that the deduction initially made may be adjusted over a 5-year period for movable property and over a maximum of 20 years for immovable property.
Той определя и условията за извършване на тези корекции.
It also defines the arrangements for calculating the adjustment.
В параграф 3 урежда също случая, при който разглежданият дълготраен актив напуска имуществото на данъчнозадълженото лице преди края на приложимия период, като замества годишната корекция с една единствена корекция, основаваща се на предполагаемото ползване на този актив за остатъка от периода.
In addition, Article 20(3) covers the case where the capital item in question is removed from the taxable person’s assets before the end of the applicable period by replacing annual adjustment with a single adjustment based on presumed use of the item during the remaining period.
С други думи, фактът, че превозни средства, придобити, за да бъдат отдавани под наем и впоследствие продадени при осъществяване на обичайната дейност на данъчнозадълженото лице, са изключени от посоченото в член 19 от Шеста директива понятие „дълготрайни активи“, не е от значение за квалификацията като „дълготрайни активи“ по смисъла на член 20 от директивата, що се отнася до превозни средства, чието предназначение е било променено.
In other words, the fact that vehicles purchased for the purpose of being leased and then sold in the context of the taxable person’s usual business are excluded from the concept of ‘capital goods’ in Article 19 of the Sixth Directive has no effect on the classification of ‘capital goods’ within the meaning of Article 20 of that directive with regard to vehicles which have been subject to a change of use.
Накрая, въпросът за прилагането на корекциите на приспаданията за превозните средства, придобити от данъчнозадълженото лице, за да бъдат отдавани под наем и впоследствие продадени след края на наемането, не се поставя a priori, тъй като тези превозни средства са били ползвани от данъчнозадълженото лице само за извършването на облагаема дейност.
It may be supposed with regard to the argument of the Danish Government that, in the provisions of national law dealing with the adjustment of deductions adopted to transpose Article 20 of the Sixth Directive, goods such as vehicles purchased by the taxable person are considered to be capital goods. That classification, which applies when deductions are adjusted, is not called into question by taking account, in the calculation of the deductible proportion provided for in Article 19 of the Directive, of the turnover relating to the routine sale of vehicles at the end of their lease.
Тази квалификация, приложима при извършването на корекции на приспаданията, не е поставена под съмнение от обстоятелството, че при изчисляването на подлежащата на приспадане част, предвидено в член 19 от тази директива, се взема предвид оборотът, получен от обичайната продажба на превозни средства след края на отдаването им под наем.
Finally, the question of application of the adjustment of the deductions to vehicles acquired by the taxable person to be sold at the end of the lease contract does not in principle arise since such vehicles have been used by the taxable person for carrying on a taxable activity only.
NORDANIA FINANS И BG FACTORING посоченото в член 17 от Втора директива понятие „дълготрайни активи“, което Съдът дава в Решение по дело Verbond van Nederlandse Ondernemingen, посочено по-горе, не е относимо към отговора, който трябва да се даде на разглеждания въпрос.
NORDANIA FINANS AND BG FACTORING the concept of ‘capital goods’ in Article 17 of the Second Directive given by the Court in Verbond van Nederlandse Ondernemingen is not relevant to the reply to be given to the question at issue here.
Следователно, предвидената в член 20 от Шеста директива система на корекции на приспаданията и правото на държавитечленки да дефинират понятието „дълготрайни активи“ в рамките на тази система не са нарушени от факта, че посоченото в член 19 от Шеста директива понятие „дълготрайни активи“ трябва да има самостоятелно и еднакво тълкуване в Общността.
It follows that the system for adjusting deductions provided for in Article 20 of the Sixth Directive and the right of the Member States to define the concept of capital goods within the context of that system are not compromised by the fact that the concept of ‘capital goods’ in Article 19 of the Sixth Directive must be given an autonomous and uniform interpretation in the Community.
Освен това предоставеното в член 19, параграф 2, второ изречение от Шеста директива право на държавитечленки да включат оборота от разпореждане с дълготрайните активи при изчислението на подлежащата на приспадане част, когато използват предвидената в член 20, параграф 5 от директивата възможност, също не изглежда да е в противоречие с изложения анализ.
Nor, likewise, does the Member States’ right under the final sentence of Article 19(2) of the Sixth Directive to include the proceeds of sale of capital goods in the calculation of the deductible proportion in the case where they exercise the right provided for in Article 20(5) of that directive seem to me to contradict that analysis.
Действително това тълкуване може да се пренесе в рамките на член 19 от Шеста директива предвид общите аспекти, които свързват тази разпоредба с член 17 от Втора директива.
That interpretation may, admittedly, be transposable to the context of Article 19 of the Sixth Directive, regard being had to the common points which connect that provision to Article 17 of the Second Directive.
Всъщност последният предвижда, че държавитечленки имат право „да изключат […] дълготрайните активи“ от режима на приспаданията, предвиден в член 11 от Втора директива, според който всяко данъчнозадължено лице има право да приспада начисления вече данък за стоките и услугите, които е придобило за нуждите на своето предприятие.
Article 17 provided that the Member States had the option to ‘exclude … capital goods’ from the deductions regime laid down in Article 11 of the Second Directive, which provided that any taxable person was entitled to deduct the input tax paid for goods and services acquired by him for the purposes of his business.
Всъщност тази разпоредба предвижда възможност за отклоняване от правилото, според което полученият от продажбата на дълготрайни активи оборот не се взема под внимание при изчисляването на подлежащата на приспадане част.
Article 20(5) provides for a right to derogate from the rule that the turnover relating to the sale of capital goods is not to be taken into account in the calculation of the deductible proportion.
Това правило не може да позволи да се разширява приложното поле на член 19, параграф 2, първо и второ изречение от Шеста директива, който посочва сделките, чийто резултат трябва да се изключи при изчисляването на подлежащата на приспадане част.
It cannot be allowed to extend the scope of the first and second sentences of Article 19(2) of the Sixth Directive, which refers to transactions the proceeds of which must be excluded from the calculation of the deductible proportion.
Член 17 от Втора директива, както и член 19 от Шеста директива, предвижда в този смисъл условията, при които дълготрайните активи трябва да се вземат предвид в режима на приспаданията, предназначен да осигури неутралността на системата на ДДС за данъчнозадълженото лице 7.
Article 17 of the Second Directive, like Article 19 of the Sixth Directive, therefore laid down the circumstances in which capital goods were to be taken into consideration in the deduction regime intended to ensure the neutrality of the VAT system for a taxable person.
При все това ползата от искането за тълкуване на понятието дълготрайни активи, отправено до Съда по спора, по който е постановено посоченото по-горе Решение по дело Verbond van Nederlandse Ondernemingen, се различава в много голяма степен от тази по настоящото производство.
7 None the less, the implications of the request to interpret the concept of capital goods submitted to the Court in the case which gave rise to the judgment in Verbond van Nederlandse Ondernemingen were very different to those in the present case.
7 — Вж. в този смисъл и Решение от 15 декември 2005 г. по дело Centralan Property (C-63/04, Recueil, стр. I-11087, точка 55).
7 — See also, to this effect, Case C-63/04 Centralan Property [2005] ECR I-11087, paragraph 55.
Накрая, обратно на датското правителство считам, че тълкуването на
Finally, unlike the Danish Government, I am of the view that the interpretation of
Действително в това дело препращащата юрисдикция е изправена пред нидерландската правна уредба, приета въз основа на член 17 от Втора директива, според която Кралство Нидерландия е предвидило, че от платения при покупката на „средства за осъществяване на дейността“ ДДС могат да се приспаднат само 67 %.
In Verbond van Nederlandse Onder­nemingen, the national court was faced with the Netherlands legislation adopted under Article 17 of the Second Directive, according to which the Kingdom of the Netherlands had provided that only 67% of the VAT paid on the purchase of ‘business assets’ could be deducted.
По този начин, както следва от изложението на мотивите за тази правна уредба, Нидерландското правителство е искало да изключи от правото на приспадане всички активи, използвани за функционирането на предприятието, в това число и дребното оборудване, като ги обхване в понятието „средства за осъществяване на дейността на предприятието“.
The Netherlands Government, as is clear from the account of the grounds for those rules, therefore wanted to exclude all goods, including small items of equipment, used for the business to function from the right to deduct by including them in the concept of ‘the business assets of the company’.
Като е счел, че понятието „средства за осъществяване на дейността на предприятието“ е по-широко от това за дълготрайни активи, посочено в член 17 от Втора директива, Verbond van Nederlandse Ondernemingen е приспаднал платения ДДС при закупуването на щипка за писма и картички-отговори за участие в събрания.
The Verbond van Nederlandse Ondernemingen, taking the view that the concept of ‘business assets of the company’ was broader than that of ‘capital goods’ in Article 17 of the Second Directive, deducted the VAT paid on purchase of a letter holder and reply cards for attendance at meetings.
Следователно в посоченото по-горе Решение по дело Verbond van Nederlandse Ondernemingen на препращащата юрисдикция е дадена възможност да определи дали канцеларски материали на ниска стойност могат да се считат за дълготрайни активи, които могат да бъдат изключени от предвиденото от Втора директива право на приспадане на ДДС.
In Verbond van Nederlandse Onder­nemingen, therefore, the national court was permitted to determine whether office equipment of low value could be treated as capital goods liable to be excluded from the right of deduction from VAT provided for by the Second Directive. In that judgment the Court was not faced with goods such as those in the main proceedings in the present case, which are purchased in order to be leased for a certain period and then habitually disposed of at the end of the lease.
С други думи, ако въз основа на критериите, изведени от Съда в посоченото по-горе Решение по дело Verbond van Nederlandse Ondernemingen, закупените
In other words, although, under the criteria set out by the Court in Verbond van Nederlandse Ondernemingen, vehicles purchased by an undertaking in order to
NORDANIA FINANS И BG FACTORING режим на приспаданията има за цел да гарантира неутралността на общата система на ДДС.
NORDANIA FINANS AND BG FACTORING common system of VAT.
По този начин целта на този режим е да облекчи изцяло данъчнозадълженото лице от тежестта на ДДС, който то е платило в рамките на своите дейности, стига да са облагаеми 11.
Thus this system is meant to relieve the trader entirely of the burden of VAT payable or paid in the course of his activities, provided they are themselves subject to that tax.
от предприятието превозни средства за упражняване на неговите икономически дейности представляват по своята същност дълготрайни активи по смисъла на член 19 от Шеста директива, не може да се направи изводът, че такива превозни средства могат да се квалифицират по този начин, след като тяхната продажба след изтичането на срока на договорите за лизинг представлява неразделна част от обичайната дейност на данъчнозадълженото лице.
11 carry on its economic activities may be capital goods within the meaning of Article 19 of the Sixth Directive, it cannot be inferred from those criteria that such vehicles are to be so categorised if the sale thereof at the end of the leasing contracts forms an integral part of the taxable person’s regular activity.
Ето защо смятам, че тълкуването на понятието „дълготрайни активи“, дадено от Съда в Решение по дело Verbond van Nederlandse Ondernemingen, посочено по-горе, не позволява да се отговори на поставения от Højesteret въпрос.
That is why I take the view that the interpretation of the concept of capital goods given by the Court in the Verbond van Nederlandse Ondernemingen judgment does not enable an answer to be given to the question referred by the Højesteret.