natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Що се отнася до кореспонденцията между Комисията и UCLAF, от една страна, и турските власти и националните митнически органи на държавитечленки, от друга страна, Първоинстанционният съд заключава, че няма доказателства, навеждащи на предположение, че Комисията е основала спорното решение на документи, различни от съдържащите се в преписката, до която жалбоподателят е имал достъп при справката на 6 август 2002 г.
As to the correspondence exchanged by the Commission and UCLAF with the Turkish authorities and the national customs authorities of the Member States, the Court held that there was no evidence to suggest that the Commission based the contested decision on any documents other than those in the file to which the applicant had access at the consultation on 6 August 2002.
На следващо място, в точка 92 Първоинстанционният съд приема, че липсата на изрично упоменаване в спорното решение на документите, до които жалбоподателят не е могъл да има достъп по време на административното производство, не означава, че спорното решение не може да се основава на някои от тези документи.
The Court then held, in paragraph 92, that the fact that the documents to which the appellant had been unable to obtain access during the administrative procedure were not expressly mentioned in the contested decision did not preclude the fact that the contested decision may have been based on some of those documents.
Същото не можело да се приеме за всички документи, съставляващи обширната кореспонденция, на която се позовава жалбоподателят, тъй като поне що се отнася до някои от тези документи, те просто имали връзка с обстоятелствата, при които се развива делото.
This could not apply to all of the voluminous correspondence to which the appellant referred, since at least some of those documents simply related to the background to the case at issue.
Първата част се отнася до неправилната квалификация на сертификат за движение
Accordingly, it rejected the first plea in law as irrelevant, in so far as it concerned the failure to communicate such documents.
C.A.S./КОМИСИЯ порок във формата му, когато отмяната на това решение може само да доведе до постановяването на ново решение, по същество еднакво с отмененото (точка 133).
C.A.S. v COMMISSION where the annulment of the decision could only lead to the adoption of another decision identical in substance to the annulled decision (paragraph 133).
На последно място, четвъртата част се отнася до липсата на груба небрежност от страна на жалбоподателя и до преценката на търговските рискове.
Lastly, the fourth part concerns lack of obvious negligence on the part of the appellant and the assessment of commercial risks.
На следващо място, Първоинстанционният съд разглежда втората част от второто правно основание, свързана с различни твърдения за неизпълнение на задължения от турските органи, които се основават главно на тезата, че турските органи действително са издали и заверили спорните сертификати.
The Court then examined the second part of the second plea in law, alleging various deficiencies attributable to the Turkish authorities, which were essentially based on the proposition that the Turkish authorities did in fact issue and endorse the certificates at issue.
С оглед на първата част от второто правно основание Първоинстанционният съд първо напомня, че правомощията за определяне на произхода на стоките се разпределят между органите в държавата на износа и тези в държавата на вноса така, че произходът се установява от органите в държавата по износа, а след това разглежда разменената между Комисията и италианските и турските органи кореспонденция.
With regard to the first part of the second plea in law, the Court first recalled that determination of the origin of goods is based on a division of powers between the authorities of the exporting country and those of the importing country, origin being established by the authorities of the exporting country, and then examined the correspondence between the Commission, the Italian authorities and the Turkish authorities.
Що се отнася до частта от спорното решение, свързана с фалшифицираните сертификати, в точка 122 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд констатира, че Комисията се е основала главно на писмото на турските органи от 8 март 1999 г., изпратено на митническата служба в Равена.
In that regard, the Court noted in paragraph 122 that the Commission based the part of its contested decision concerning the forged certificates essentially on the Turkish authorities’ letter of 8 March 1999 to the Ravenna customs services.
При все това, като сравнява съдържанието на това писмо и съдържанието на последвалите съобщения от турските органи, Първоинстанционният съд посочва наличието на двусмисленост на квалификацията на сертификат D 437214 и отбелязва, че преди приемането на спорното решение Комисията не би могла основателно да заключи, че сертификат D 437214 е фалшифициран (точки 124 и 128).
However, the Court noted that a comparison between the wording of that letter and the wording of subsequent communications from the Turkish authorities disclosed ambiguities as to the classification of certificate D 437214 and that the Commission was not in a position properly to conclude that certificate D 437214 had been forged prior to the adoption of the contested decision (paragraphs 124 and 128).
Това съображение, с оглед на съдържанието на писмо от 22 август 1999 г., т.е. след спорното решение, в което турските власти потвърждават своите заключения, изложени в писмото от 8 март 1999 г., според Първоинстанционния съд не може да доведе до отмяна на спорното решение, тъй като жалбоподателят няма законен интерес от отмяна на решение поради
However, that consideration did not suffice to annul the contested decision, in the light of the content of a letter of 22 August 2003, that is, dating from the time after the decision at issue, in which the Turkish authorities confirmed their conclusions contained in their letter of 8 March 1999 because the appellant could not be regarded as having any legitimate interest in the annulment of a decision on the ground of a procedural defect
В това отношение, след като в точки 150—152 от обжалваното съдебно решение приема, че от една страна, заключението за оригиналния или фалшифициран характер на издадените от турските органи документи е изключително от компетентността на тези органи и че от друга страна, последните заключват, че спорните сертификати са фалшифицирани, Първоинстанционният съд отхвърля довода на жалбоподателя, според който положените върху спорните сертификати печати и подписи доказват, че те най-вероятно са били издадени и заверени от турските органи.
In this connection, in paragraphs 150 to 152 of the contested judgment, the Court first pointed out that, on the one hand, it lay within the exclusive competence of the Turkish authorities to determine whether documents they had issued were original or forged, and that, on the other, those author -ities had concluded that the certificates at issue were forged. It then rejected the appellant’s argument that the stamps and signatures applied to the certificates at issue demonstrate that they were in all likelihood issued and authenticated by the Turkish authorities.
Също така Първоинстанционният съд отбелязва, че поддържането на регистри на издадените от турските органи сертификати не е предвидено изрично нито в Споразумението за асоцииране, нито в разпоредбите за неговото прилагане (точка 161).
Moreover, neither the Association Agreement nor the implementation provisions expressly provide that registers of the certificates issued by the Turkish authorities are to be kept (paragraph 161).
Освен това Първоинстанционният съд изтъква, че представянето на документи, които се оказват подправени, само по себе си не дава възможност да се заключи, че е налице каквото и да било тайно споразумение между износителите и митническите органи, които ги издават (точки 167 и 168). На последно място, Първоинстанционният съд заключава, че
The Court further observed that presentation of documents which prove to be forgeries does not of itself permit it to be concluded that there was some kind of collusion between the exporters and the customs authorities which issued them (paragraphs 167
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-ЖА TRSTENJAK — ДЕЛO C-204/07 P турските органи не са нарушили задължението си за административна помощ и че доводът на жалбоподателя не бил подкрепен от никакво доказателство (точки 216—218).
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P view on the issue of the applicant’s due care or negligence, the Court rejected the fourth part of the second plea in law, alleging that there was no obvious negligence on the part of the appellant, as being of no consequence (paragraphs 295 and 296).
Накрая, Първоинстанционният съд разглежда третата част от второто правно основание, която се отнася до редица твърдения за неизпълнение на задължения от страна на Европейската комисия.
Next, the Court of First Instance examined the third part of the second plea in law, alleging a number of deficiencies attributable to the European Commission.
Първоинстанционният съд отхвърля и третото правно основание, изведено от нарушение на член 220, параграф 2, буква б) от МКО, тъй като жалбоподателят не е могъл да докаже, че определени действия от страна на компетентните органи са допринесли за издаването или приемането на спорните сертификати, оказали се подправени.
The Court then rejected the third plea in law, alleging infringement of Article 220(2)(b) of the CCC, since the appellant had not been able to demonstrate that the acts of the competent authorities contributed to the issue or acceptance of the certificates at issue which proved to be forged (paragraphs 303 to 307).
По исканията за процесуалноорганизационни действия и събиране на доказателства
Measures of organisation of procedure and measures of inquiry requested
В това отношение на първо място Първоинстанционният съд напомня за разследването, проведено от UCLAF в Турция, и приема за недоказано, че Комисията се е натъкнала на трудности в рамките на договорената с турските органи административна помощ, което би обосновало сезиране на Съвета за асоцииране или на Смесения комитет на Митническия съюз (точки 238—240).
In this regard, the Court first recalled the investigations conducted by UCLAF in Turkey and held that it had not been established that the Commission had encountered difficulties concerning the administrative assistance agreed upon with the Republic of Turkey which would have justified a reference to the Association Council or the Customs Union Joint Committee (paragraphs 238 to 240).
След това Първоинстанционният съд постановява, че нито Споразумението за асоцииране, нито решенията на Съвета по асоцииране, нито приложимата общностна правна уредба предвиждат каквото и да било задължение за изпращане на образци от печати и подписи между договарящите страни (точки 249—257), нито за предупреждаване на вносителите при съмнения относно действителността на митническите операции, извършени от последните в рамките на преференциален режим (точка 270), нито за приемане от UCLAF на определен метод на разследване (точка 284).
The Court then held that neither the Association Agreement, nor the decisions of the Association Council, nor the applicable Community legislation laid down any obligation for specimens of stamps and signatures to be sent from one Contracting Party to another (paragraphs 249 to 257), for importers to be warned of doubts as to the validity of customs transactions effected by those importers under the system of preferential treatment (paragraph 270) or for a specific method of investigation to be adopted by UCLAF (paragraph 284).
Що се отнася до четвъртата част от второто правно основание, свързана с липсата на груба небрежност на
Having found that, in the part of the contested decision dealing with forged certificates, the Commission did not express its
На последно място, Първоинстанционният съд отхвърля приведените доказателства и поисканото от жалбоподателя събиране на доказателства, като за една част от тях приема, че са безпредметни, а за останалите — че не са нито релевантни, нито необходими за произнасянето по спора (точки 314—333).
Finally, the Court of First Instance rejected the evidence offered and the measures of inquiry requested by the appellant either as having no purpose or as being neither relevant nor necessary for the purpose of ruling in the case (paragraphs 314 to 333).
В — Производство пред Съда и искания на страните
C — Proceedings before the Court of Justice and forms of order sought by the parties
С акт от 22 юни 2007 г., вписан в регистъра на секретариата на Съда на 25 юни 2007 г., Комисията подава писмения си отговор, в който моли Съда:
By document of 22 June 2007 registered at the Registry of the Court of Justice on 25 June 2007, the Commission lodged a response, in which it claims that the Court should
На 13 април 2007 г. жалбоподателят подава настоящата жалба, вписана в регистъра на секретариата на Съда на 16 април 2007 г.
By application of 13 April 2007 lodged at the Registry of the Court of Justice on 16 April 2007, the appellant brought the present appeal.
— да отхвърли изцяло жалбата,
— dismiss the appeal in its entirety;
Жалбоподателят моли Съда:
The appellant claims that the Court should
— да уважи изцяло исканията на Комисията, направени в първоинстанционното производство, и
— uphold in their entirety the forms of order which the Commission sought at first instance; and
— да отмени Решение на Първоинстанционния съд от 6 февруари 2007 г. по дело Т-23/03,
— set aside the judgment of the Court of First Instance of 7 February 2007 in Case T-23/03;
— да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски, включително направените в първоинстанционното производство.
— order the appellant to pay the costs of the proceedings, including the costs of the proceedings at first instance.
— да уважи направените в първоинстанционното производство искания; при условията на евентуалност да върне делото на Първоинстанционния съд за произнасяне по съществото на спора,
— grant the form of order sought at first instance; in the alternative, refer the case back to the Court of First Instance for a decision on the substance;
С Определение от 30 юли 2007 г. председателят на Съда постановява, че не е необходимо да се подава писмена реплика.
By order of 30 July 2007, the President of the Court of Justice found that the submission of a reply was not necessary.
— да уважи исканията за процесуалноорганизационни действия, формулирани от жалбоподателя в неговите писмени становища от 28 януари 2003 г., 4 август 2003 г. и 11 август 2003 г.,
— allow the applications for measures of organisation of procedure made by the appellant by documents of 28 January 2003, 4 August 2003 and 11 August 2003;
След приключването на писмената фаза на производството са изслушани устните становища на страните, представени в хода на съдебното заседание от 10 януари 2008 г.
After the written procedure, a hearing took place on 10 January 2008 at which the parties made their oral observations.
Г — Правни основания на жалбата и доводи на страните
D — Grounds of the appeal and arguments of the parties
Според Комисията предвид заключението на Първоинстанционния съд, че не е доказано каквото и да било участие на турските органи във фалшифицирането на спорните сертификати, нямало повод за съмнение по отношение на разпределянето на правомощията между турските органи и общностните митнически органи.
The Commission contends that, in view of the fact that the Court of First Instance concluded that no involvement of the Turkish authorities in forging the certificates at issue has been established, there is no reason to doubt the division of responsibilities between the Turkish and the Community customs authorities.
В самото начало Комисията отбелязва, че изходът на производството по обжалване зависел от въпроса дали спорните сертификати са фалшифицирани или не.
By way of an introductory observation, the Commission points out that the appeal stands or falls by the premise that the certificates at issue are not forged.
В обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд установил, че спорните 32 сертификата А.TR.1 са фалшифицирани и не са издадени от турските митнически органи.
The Court of First Instance found in the contested judgment that the 32 A.TR.1 certificates at issue were forged and were not issued by the Turkish customs authorities.
Жалбата имала за цел да оспори фактическата констатация на Първоинстанционният съд и поради това била недопустима.
The appeal effectively disputes that finding of fact by the Court of First Instance and is therefore inadmissible.
Освен това Комисията прави различни възражения за недопустимост на някои от правните основания на жалбата.
In addition, the Commission raises various objections of inadmissibility against particular grounds of the appeal.
С второто си правно основание жалбоподателят твърди, че Първоинстанционният съд неправилно е приел, че правото на достъп до преписката се отнася само до документите, на които Комисията е основала своето спорно решение.
By its second ground of appeal, the appellant submits that the Court of First Instance wrongly considered that the right of access to documents relates only to documents on which the Commission based the decision at issue.
Документите с поверителен характер трябвало също да бъдат предмет на правото на достъп до преписката.
The right of access to documents should also apply to confidential documents.
Наймалкото Комисията трябвало да обозначи наличието на документи с поверителен характер и да ги приложи в обобщен вариант, който няма поверителен характер.
The Commission must at least identify confidential documents and attach a non-confidential summary.
В подкрепа на своята жалба жалбоподателят изтъква девет правни основания.
The appellant puts forward nine grounds of appeal.
Комисията възразява, че доводът на жалбоподателя не намира никакво основание в общностното право.
The Commission replies that the appellant’s argument has no basis in Community law.
С третото си правно основание жалбоподателят изтъква, че Първоинстанционният съд му е възложил цялата тежест на доказване на онези фактически обстоятелства, които сочат „особено положение“ по смисъла на член 239 от МКО и член 905 от Регламента за прилагане на МКО, доколкото ставало дума за факти и обстоятелства по делото, настъпили в трети страни (в случая Турция), или за такива в сферата на дейност и влияние на Комисията.
By its third ground of appeal, the appellant complains that the Court of First Instance imposed on it the entire burden of proof for those factual circumstances which characterised a ‘special situation’ within the meaning of Article 239 of the CCC and Article 905 of the CCC implementing regulation, in so far as they constitute factual matters in third countries (in this case Turkey) or within the Commission’s sphere of action and influence.
Подобно разпределяне на тежестта на доказване представлявало невъзможно или несъразмерно високо
Such a division of the burden of proof demands something impossible and unreasonable from
С първото си правно основание жалбоподателят твърди, че Първоинстанционният съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че установяването на истинността или редовността на сертификатите за движение на стоки А.TR.1 е от изключителната компетентност на турските органи.
By its first ground of appeal, the appellant submits that the Court of First Instance made an error of law when it considered the Turkish authorities to have exclusive competence to determine whether the A.TR.1 movement certificates were authentic or correct.
В това отношение жалбоподателят поддържа, че когато съществуват достатъчно обективни данни за участие на компетентните митнически органи на трета държава в разглежданите нередности или дори при конкретно съмнение за подобна практика, вече не е налице изключителна компетентност на тези органи.
In that regard, the appellant takes the view that where there are sufficient objective indications that the competent customs authorities of a third country were involved in the irregularities in question, or even where there is concrete suspicion of such conduct, the exclusive competence of those authorities ends.
C.A.S./КОМИСИЯ изискване към жалбоподателя.
C.A.S. v COMMISSION the applicant.
Той бил изпълнил своето задължение за доказване с излагането на обективни данни, въз основа на които възниквали сериозни съмнения и които установявали известна вероятност по отношение на разглежданите нередности.
The latter complied with its obligation to present evidence by pleading objective factors which justified serious doubts and established a degree of probability with regard to the irregularities in question.
Комисията изтъква, че Първоинстанционният съд правилно е отхвърлил исканията на жалбоподателя за събиране и за допускане на доказателства като безпредметни и неотносими, тъй като преписката вече съдържала релевантни и убедителни доказателства.
The Commission argues that the Court of First Instance was right to reject the appellant’s requests for measure of inquiry and offers of evidence as serving no purpose and irrelevant because the file already contained relevant and consistent evidence.
Петото правно основание на жалбата се отнася до твърдени грешки на Първоинстанционния съд в правната квалификация на документи и факти по отношение на неизпълнението на задължения от страна на турските органи и Комисията.
The fifth ground of appeal relates to errors which the Court of First Instance allegedly made in the classification in law of documents/facts in relation to the deficiencies attributable to the Turkish authorities and the Commission.
Според Комисията не става въпрос за разпределяне на тежестта на доказване.
In the view of the Commission, this is not a question of allocation of the burden of proof.
Напротив, въпросът за разпределяне на тежестта на доказване се поставял едва когато твърдението на оспорвани в производството факти било наймалкото prima facie доказано.
On the contrary, the question of allocation of the burden of proof arises only when a factual claim at issue is supported by at least prima facie documentary evidence.
От друга страна, преместването на тежестта на доказване щяло да доведе до положение, в което Комисията, както и митническите органи на държавитечленки и на трети държави щели да бъдат a priori, „по принцип“ подозирани и длъжни да доказват противното, което често било невъзможно.
However, to shift the burden of proof would be tantamount to placing the Commission and the customs authorities of the Member States and the third State a priori; under ‘general suspicion’ and imposing on them the — often impossible — burden of furnishing evidence in rebuttal.
Освен това Комисията твърди, че ставало дума само за предположения на жалбоподателя, а не за обективни данни.
In addition, the Commission reaffirms its view that these are mere presumptions on the part of the appellant and not objective indicia.
Що се отнася до твърдяното неизпълнение на задължения от страна на турските органи, на първо място, жалбоподателят счита, че Първоинстанционният съд е дал неправилно от правна гледна точка тълкуване и квалифициране на спорните сертификати.
With regard to the alleged deficiencies attributable to the Turkish authorities, the appellant is firstly of the view that the Court interpreted and classified the certificates at issue wrongly in law.
На второ място, жалбоподателят оспорва даденото от Първоинстанционния съд тълкуване на фалшифицирането на сертификат А.TR.1 D 437214.
Secondly, it challenges the Court’s interpretation of the forging of A.TR.1 certificate D 437214.
На трето място, сравнението на отпечатъците от печатите, положени върху признатите като нередовни сертификати, показвало, че спорните сертификати били погрешно квалифицирани като фалшифицирани.
Thirdly, a comparison of the stamps on the certificates acknowledged as irregular with those considered to be forged reveals no difference, which shows that the certificates at issue were wrongly classified as forged.