natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Въпреки че по изключение Съдът е квалифицирал решение за откриване на процедура като акт, който подлежи на обжалване (вж. по отношение на решението за откриване на процедурата по член 88, параграф 2 ЕО Решение на Съда от 9 октомври 2001 г. по дело Италия/Комисия, C-400/99, Recueil, стp.
Although, exceptionally, the Court of Justice has found it necessary to categorise a decision to initiate a procedure as an act open to challenge (see, as regards the decision to initiate the Article 88(2) EC procedure, Case C-400/99 Italy v Commission [2001] ECR I-7303), this Court notes that the Community judicature has never so far categorised a decision not to initiate a procedure as an act open to challenge .
Дори да се предположи, че гарантирането на процесуалните права на дадена заинтересована страна би могло да бъде от такова естество, че да повлияе на обжалваемия характер на решение за неоткриване на конкретна процедура, следва също да се провери дали по силата на Директива 2002/21 Vodafone ползва процесуални права, които Първоинстанционният съд трябва да гарантира.
Even assuming that the safeguarding of an interested party’s procedural rights may be such as to influence whether a decision not to initiate a specific procedure is open to challenge, it is still necessary to examine whether, under Directive 2002/21, Vodafone enjoys procedural rights which this Court should safeguard.
В това отношение на първо място следва да се напомни, че член 6 от Директива 2002/21 предвижда, че когато НРО възнамеряват да предприемат мерки в съответствие с настоящата директива, които имат значително влияние върху съответния пазар, те трябва да дадат „на заинтересованите страни възможността да направят забележки по проектомерките в рамките на разумен срок“.
In this respect, it must be recalled, first, that Article 6 of Directive 2002/21 provides that, where NRAs intend to take measures in accordance with that directive which have a significant impact on the relevant market, they must give ‘interested parties the opportunity to comment on the draft measure within a reasonable period’.
Освен това член 4, параграф 1 от Директива 2002/21 установява право на ефективна защита пред националните юрисдикции срещу решенията на НРО.
Next, Article 4(1) of Directive 2002/21 establishes an effective right of appeal before national courts or tribunals against decisions of NRAs.
Така процесуалните права, които член 6 от Директива 2002/21 възлага на заинтересованите страни в рамките на процедурата пред НРО, трябва да бъдат гарантирани пред националните юрисдикции.
The procedural rights that Article 6 of Directive 2002/21 grants to interested parties under the procedure before the NRA must therefore be safeguarded before national courts or tribunals.
Член 7, параграф 3 от Директива 2002/21 не възлага допълнителни процесуални права на заинтересованите страни, при положение че тази процедура не води до приемането на общностен акт, който има обвързващи правни последици.
Article 7(3) of Directive 2002/21 does not grant additional procedural rights to interested parties where that procedure does not lead to the adoption of a Community measure having binding legal effects.
Така процедурата съгласно член 7, параграф 3 от Директива 2002/21 се отнася изключително до отношенията между заинтересования НРО, от една страна, и между другите НРО и Комисията, от друга страна, които могат да му отправят забележки.
The procedure under Article 7(3) of Directive 2002/21 thus relates exclusively to the relations between the NRA concerned, on the one hand, and other NRAs and the Commission on the other, which may submit comments to the NRA concerned.
Все пак, за да може Комисията да изготви успешно позицията си, съгласно тази процедура тя бива информирана за забележките на заинтересованите страни, отправени по време на националната процедура.
However, under that procedure, in order to enable the Commission usefully to take a position, it is informed of interested parties’ comments which were submitted during the national procedure.
Всъщност съгласно точка 6, буква е) от Препоръка 2003/561 нотифициращият НРО представя на Комисията „резултатите от предварителната обществена консултация, проведена от [НРО]“.
In accordance with Paragraph 6(f) of Recommendation 2003/561, the notifying NRA submits to the Commission ‘the results of prior public consultation carried out by the [NRA]’.
Подходът на общностния законодател, който има за цел да гарантира, че процесуалните права на заинтересованите страни се съблюдават на национално равнище, се обяснява с факта, че съгласно правната рамка, установена с Директива 2002/21, мерките, които засягат интересите на предприятията, действащи на пазарите на електронни услуги, и по-специално посочените в член 16 от директивата, се вземат от НРО, а не от Комисията.
The Community legislature’s approach, which seeks to ensure that the procedural rights of interested parties are observed at national level, can be explained by the fact that, under the legal framework established by Directive 2002/21, measures affecting the interests of undertakings active in electronic communication markets, in particular those referred to in Article 16 of the Directive, are adopted by NRAs and not by the Commission .
По отношение на приложимата процедура, когато Комисията изразява сериозни съмнения относно съвместимостта на дадена нотифицирана мярка с общностното право, първо следва да се отбележи, че член 7, параграф 4 от Директива 2002/21 не визира евентуално участие на заинтересованите страни в тази процедура.
As regards the procedure applicable where the Commission expresses serious doubts as to the compatibility of a notified measure with Community law, it must first be noted that Article 7(4) of Directive 2002/21 is silent as regards possible involvement by interested parties in that procedure.
Макар Комисията да потвърждава, че откриването на втората фаза от процедурата на основание на член 7, параграф 4 от Директива 2002/21 е публикувано на интернет страницата на Комисията с покана към заинтересованите страни да представят своите забележки в срок от пет работни дни, неоткриването на такава процедура не засяга процесуалните права на дадена заинтересована страна.
Even though the Commission states that the initiation of the second phase of the procedure, under Article 7(4) of Directive 2002/21, is published on the Commission internet site, with a request to interested parties to submit their comments within five working days, the fact that such a procedure is not initiated does not affect the procedural rights of an interested party.
Всъщност неоткриването на процедурата съгласно член 7, параграф 4 от Директива 2002/21 означава, че окончателното решение по делото ще бъде взето на национално равнище.
Non-initiation of the procedure under Article 7(4) of Directive 2002/21 implies that the final decision in the case will be taken at national level.
Процесуалните права, от които се ползват заинтересованите страни обаче, когато Комисията просто отправя забележки съгласно член 7, параграф 3 от Директива 2002/21, са гарантирани пред националните юрисдикции.
The procedural rights which interested parties enjoy where the Commission merely makes comments under Article 7(3) of Directive 2002/21 are safeguarded before national courts or tribunals.
Така, ако Vodafone счита, както е в рамките на неговото трето правно основание, че не е могло да отправи бележки по съществената информация, а именно информацията, която е била представена за първи път в процедурата пред Комисията, то би могло да се позове на това правно основание пред националната юрисдикция.
Thus, if Vodafone takes the view, as it does in its third plea, that it was unable to submit comments on essential information, namely that information which was submitted for the first time in the procedure before the Commission, it could put forward such a plea before the national court or tribunal.
Следователно не може да се твърди никакво нарушение на процесуални права на общностно равнище, когато както в настоящия случай, Комисията се ограничава до формулиране на незадължителни забележки на основание на член 7, параграф 3 от Директива 2002/21.
It is not therefore possible to plead infringement of procedural rights at the Community level where, as in the present case, the Commission merely makes nonbinding comments under Article 7(3) of Directive 2002/21.
Съдебната практика в областта на контрола върху концентрациите и в областта на държавните помощи, на която се позовава Vodafone, е ирелевантна в настоящия случай.
The caselaw on control of concentrations and State aid to which Vodafone refers is not relevant to this case .
На първо място, в посочената от Vodafone съдебна практика жалбата не е била насочена към отмяната на решение за неоткриване на втората фаза на процедурата.
First, in the caselaw relied on by Vodafone, the action did not seek the annulment of a decision not to initiate the second phase of the procedure.
Всъщност жалбата е имала за цел отмяната на даден акт, който поражда обвързващи правни последици и който според всеки от заинтересованите жалбоподатели е бил приет при неспазване на техните процесуални права.
The action sought the annulment of an act producing binding legal effects which, according to each of the applicants concerned, was adopted in disregard of its procedural rights .
Така по отношение на контрола върху държавните помощи позоваване на въпроса за спазването на процесуалните права е направено в рамките на жалба срещу решение да не се повдигат възражения в съответствие с член 4, параграф 3 от Регламент № 659/1999 (Решение по дело Cook/Комисия и Решение по дело Matra/Комисия, точка 64 по-горе, Решение по дело Air One/Комисия, точка 64 по-горе, точки 30—31).
Thus, as regards review of State aid, the issue of compliance with procedural rights was relied on in an action against a decision not to raise objections falling under Article 4(3) of Regulation No 659/1999 (Cook v Commission and Matra v Commission, cited in paragraph 64 above; Air One v Commission, cited in paragraph 64 above, paragraphs 30 to 31).
Такова решение поражда обвързващи правни последици, когато в него изрично се заявява, че разглежданата помощ е съвместима с общия пазар.
Such a decision produces binding legal effects where it expressly declares the aid at issue compatible with the commonmarket .
По отношение на контрола върху концентрациите въпросът за спазването на процесуалните права е повдигнат в рамките на жалба срещу решение на Комисията, основано на член 6, параграф 1, буква a) от Регламент (ЕИО) № 4064/89 на Съвета от 21 декември 1989 година (ОВ L 395, стp.
As regards control of concentrations, the issue of compliance with procedural rights has been raised in an action against a Commission decision based on Article 6(1)(a) of Council Regulation (EEC) No 4064/89 of 21 December 1989 (OJ 1989 L 395, p.
1) (понастоящем член 6, параграф 1, буква a) от Регламент № 139/2004), с което се установява, че нотифицираната дейност не представлява концентрация (Решение по дело Assicurazioni Generali и Unicredito/Комисия, точка 62 по-горе), или срещу решение, основано на член 9, параграф 1 от Регламент № 4064/89 (понастоящем член 9, параграф 1 от Регламент № 139/2004), с което контролът върху концентрацията се пренасочва към националния орган (Решение по дело Royal Philips Electronics/Комисия, точка 62 по-горе).
1) (now Article 6(1)(a) of Regulation No 139/2004), finding that the notified operation did not constitute a concentration (Assicurazioni Generali and Unicredito v Commission, cited in paragraph 62 above) or against a decision based on Article 9(1) of Regulation No 4064/89 (now Article 9(1) of Regulation No 139/2004) referring the review of the concentration to the national authority (Royal Philips Electronics v Commission, cited in paragraph 62 above).
Такива решения също пораждат обвързващи правни последици, тъй като те водят до промяна на правният режим, приложим към разглежданата дейност, а именно член 81 ЕО и отделната и ясна процедура,
Such decisions also produce binding legal effects since they have the effect of changing the legal rules applicable to the operation at issue, namely Article 81 EC and the separate and distinct procedure
В настоящия случай обаче обжалваният акт не обявява експлицитно нотифицираната мярка за съвместима с общностното право, нито има за последица промяна в правото, приложимо за нотифицираната мярка.
In the present case, however, the contested act does not expressly declare the notified measure compatible with Community law, nor does it have the effect of changing the law applicable to the notified measure.
Правната уредба, установена в Директива 2002/21, е приложима преди нотифицирането на мярката на Комисията и остава приложима, независимо от становището, изразено от Комисията в писмото от 30 януари 2006 г.
The legal framework laid down by Directive 2002/21 was applicable before the measure was notified to the Commission and remains applicable irrespective of the position adopted by the Commission in the letter of 30 January 2006.
Следователно обжалваният акт не поражда обвързващи правни последици и поради това начина, по който са решени цитираните в предходната точка дела, не би могъл да бъде приложен в случая.
The contested act does not therefore produce binding legal effects and the way the cases cited in the previous paragraph were decided cannot therefore be transposed to the present case .
На второ място следва да се отбележи, че контролът върху държавните помощи и концентрациите, които имат общностно измерение, попада в изключителната компетентност на Комисията съответно съгласно член 88, параграф 3 ЕО (вж. в този смисъл Решение на Съда от 22 март 1977 г. по дело Steinike & Weinlig, 78/76, Recueil, стp. 595, точка 9) и член 21, параграф 2 от Регламент № 139/2004. Като се има предвид контрола, осъществяван от общностния съдия, само Комисията може да се произнесе относно съвместимостта на такава концентрация или държавна помощ с общия пазар. От това следва, че единствено на общностно равнище заинтересованите страни могат действително да се позоват на евентуалните си бележки. Все пак в случая предвид факта, че мерките, посочени в Директива 2002/21 по принцип се вземат на национално равнище, а не от Комисията, достатъчно е страните да бъдат изслушани на национално равнище, особено ако Комисията се ограничи до отправяне на забележки съгласно член 7, параграф 3 от Директива 2002/21. Всъщност нищо не пречи на заинтересованите страни да повдигнат пред националните органи и юрисдикции въпроса за съвместимостта на предложената мярка с общностното право. II - 5198
Second, it should be pointed out that review of State aid and concentrations with a Community dimension falls within the exclusive competence of the Commission, pursuant to Article 88(3) EC (see, to that effect, Case 78/76 Steinike & Weinlig [1977] ECR 595, paragraph 9), and to Article 21(2) of Regulation No 139/2004, respectively. Subject to review by the Community judicature, only the Commission therefore may decide on the compatibility of such a concentration or of State aid with the commonmarket . It follows that it is only at Community level that interested parties can usefully submit any comments that they might have . In the present case, however, given that the measures referred to in Directive 2002/21 are in principle adopted at national level and not by the Commission, it is sufficient that interested parties be heard at the national level, at least if the Commission confines itself to making comments under Article 7(3) of Directive 2002/21. There is nothing to prevent interested parties from raising before national authorities and courts or tribunals the issue of the compatibility of the proposed measure with Community law. II - 5198
Ето защо доводите на Vodafone, изведени от гарантирането на неговите процесуални права, също не позволяват обжалваният акт да бъде квалифициран като акт, който подлежи на обжалване по смисъла на член 230 ЕО.
Vodafone’s arguments based on the safeguarding of its procedural rights do not therefore warrant the contested act being characterised as an act amenable to review under Article 230 EC either .
В тази връзка тя се позовава на прессъобщението от 31 януари 2006 г.
In the fifth place, Vodafone states that, in various documents, the Commission describes letters sent pursuant to Article 7(3) of Directive 2002/21 as ‘decisions’.
(IP/06/97) относно обжалвания акт, на искането за допълнителна информация до CMT, на решението за отказ на достъп до документи на основание на Регламент № 1049/2001 от 11 май 2006 г., на Известие COM (2006) 28 окончателен (стp. 5 и 10), на Препоръка 2003/561 и на Меморандум 06/59 от 7 февруари 2006 г., на прессъобщението от 20 октомври 2006 г.
It refers in that connection to the press release of 31 January 2006 (IP/06/97) concerning the contested act, to the request for additional information addressed to the CMT, to the decision refusing access to documents under Regulation No 1049/2001 of 11 May 2006, to Communication COM(2006) 28 final (pp. 5 and 10), to Recommendation 2003/561, to Memo 06/59 of 7 February 2006, to the press release of 20 October 2006 (IP/06/1439) and to the speech delivered by the Information Society Commissioner on 16 November 2006.
Необходимо е все пак да се заключи, че използването на думата „решение“ от Комисията в тези документи, някои от които са били предназначени за широката общественост, не е свързано с легалната дефиниция за решение, която се съдържа в член 249 ЕО.
It is clear, however, that the Commission’s use of the word ‘decision’ in those documents, some of which were intended for the general public, does not relate to the legal term ‘decision’ as defined in Article 249 EC.
Всъщност в никой от цитираните в предходната точка документи Комисията не посочва, че нейните забележки на основание на член 7, параграф 3 от Директива 2002/21 биха породили обвързващи правни последици или биха били задължителни за НРО.
In none of the documents cited in the previous paragraph does the Commission state that its comments under Article 7(3) of Directive 2002/21 would produce binding legal effects or would be binding on NRAs.
Прессъобщението от 31 януари 2006 г. относно обжалвания акт, напротив, потвърждава, че забележките на Комисията на основание на член 7, параграф 3 от Директива 2002/21 нямат обвързващи правни последици.
On the contrary, the press release of 31 January 2006 relating to the contested act confirms that the Commission’s comments under Article 7(3) of Directive 2002/21 have no binding legal effect.
Всъщност в своето прессъобщение Комисията подчертава, че „механизмът на консултация съгласно член 7 не представлява режим на одобрение“.
In its press release, the Commission emphasised that ‘[t]he Article 7 consultation mechanism is not an approval regime’.
При всички положения дори цитираните в точка 130 по-горе документи да показваха, че Комисията е възприела погрешно ролята си в рамките на процедурата по член 7 от Директива 2002/21, какъвто не е настоящият случай, това обстоятелство не би засегнало приложимата регулаторна рамка, според която Комисията отправя единствено „забележки“ на основание на член 7, параграф 3 от Директива 2002/21, които нотифициращият НРО „отчита в максимална степен“.
In any event, even if the documents cited in paragraph 130 above were to show that the Commission misconstrued its role under Article 7 of Directive 2002/21, which is not the case, that would not affect the applicable regulatory framework according to which the Commission only makes ‘comments’, under Article 7(3) of Directive 2002/21, of which the notifying NRA ‘shall take the utmost account’.
От това следва, че контекстът, в който е приет обжалваният акт, показва, че той не поражда обвързващи правни последици.
It follows that the context in which the contested act was adopted shows that it produces no binding legal effects.
По съдържанието на обжалвания акт
The content of the contested act
Съдържанието на обжалвания акт следва също да се разгледа, за да се прецени дали същият все пак не цели пораждане на обвързващи правни последици въпреки приложимата правна рамка.
It is also necessary to consider the content of the contested act in order to assess whether, despite the applicable regulatory framework, the contested act none the less seeks to produce binding legal effects.
От съдържанието на писмото от 30 януари 2006 г. следва, че Комисията не е имала никакво намерение да му придаде обвързващи правни последици.
It is apparent from the content of the letter of 30 January 2006 that the Commission had no intention whatsoever of investing it with binding legal effects.
Така в своя първи коментар от обжалвания акт относно условията на конкуренция в рамките на пазара на дребно Комисията отбелязва, че CMT не е установила колективно господстващо положение на пазара на дребно и в това отношение посочва, че „за да се установи [значително съвместно влияние] на пазара на едро за предоставяне на достъп и начало на телефонни разговори по мобилни мрежи, не е необходимо да се установява [значително съвместно влияние] на пазара на дребно“.
Thus, in its first comment in the contested act relating to the competitive conditions at the retail level, the Commission noted that the CMT had not found collective dominance at the retail market and observed in that respect that ‘in order to find [joint significant market power] in the wholesale market of mobile access and call origination, it [was] not indispensable to find [joint significant market power] at the retail level’.
На следващо място Комисията разглежда условията „на конкуренция на пазара на дребно“ и прави анализ дали те са решаващи при констатиране на значително съвместно влияние на пазара на едро.
The Commission then examined the ‘competitive conditions at the retail level’ and analysed whether they were conclusive as regards the finding of joint significant market power at the wholesale level. It further commented on the ‘level of rents at the retail level’ which the CMT had to demonstrate in order to establish
Тя коментира и „нивото на рентите на пазара на дребно“, които CMT трябвало да докаже, за да установи, че се насърчават мълчаливи споразумения на пазара на едро, и посочва, че „констатирането на колективно господстващо положение повдига особено сложни въпроси от икономически характер“, преди да отбележи, че въпреки че предоставените общи данни са „ценни и имащи инструктивна стойност, данните за развитието на цените, които не са толкова общи, биха предоставили по-добра информация“.
VODAFONE ESPAÑA AND VODAFONE GROUP v COMMISSION the existence of incentives for tacit collusion at the wholesale level and stated that a ‘finding of collective dominance raise[d] particularly complex issues of an economic nature’, before observing that, although the aggregate data provided was ‘valuable and informative, data regarding the evolution of prices on a less aggregate basis would provide a better indication’.
Впоследствие „с цел бъдещ пазарен анализ“ Комисията приканва CMT да осъществява контрол върху развитието на цените на дребно по пазарен сегмент и/или по потребителски профил.
Consequently, the Commission invited the CMT to monitor ‘for the purpose of a future market review’ the evolution of retail prices by market segment and/or customer profiles.
Накрая тя отбелязва, че пазарът на дребно изглежда притежава редица структурни характеристики, които вероятно стимулират в достатъчна степен операторите да откажат колективно достъпа до операторите на виртуални мобилни мрежи.
It noted, lastly, that the retail market appeared to be characterised by a number of structural features which appeared to provide sufficient incentives to the operators to collectively refuse access to Mobile Virtual Network Operators.
Първият коментар от обжалвания акт засяга правното положение на CMT найвече по отношение на бъдещите пазарни анализи, които тя трябва да извърши.
The first comment of the contested act affects the legal position of the CMT at the very most so far as concerns future market reviews which it would carry out .