natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Следователно тези мерки като такива не попадат в приложното поле на член 60 ЕО и член 301 ЕО.
They do not, therefore, as such, fall within the ambit of Articles 60 EC and 301 EC.
Възприемането на препоръчаното от Комисията тълкуване на член 60 ЕО и член 301 ЕО, според което е достатъчно разглежданите ограничителни мерки да са насочени срещу лица или физически образувания, намиращи се в трети страни или свързани по друг начин с трети страни, би предоставило изключително широк обхват на тези разпоредби и изобщо не би отчело произтичащото от самия текст на разпоредбите изискване приетите въз основа на тях мерки да са насочени срещу трети страни.
To accept the interpretation of Articles 60 EC and 301 EC proposed by the Commission, that it is enough for the restrictive measures at issue to be directed at persons or entities present in a third country or associated with one in some other way, would give those provisions an excessively broad meaning and would fail to take any account at all of the requirement, imposed by their very wording, that the measures decided on the basis of those provisions must be taken against third countries.
Освен това основната цел и предметът на спорния регламент е да се бори с международния тероризъм и по-специално да го откъсне от неговите финансови ресурси чрез замразяването на средствата и икономическите ресурси на физическите лица или образуванията, които са заподозрени в участие в свързани с международния тероризъм дейности, а не да засегне икономическите отношения между Общността и всяка от третите страни, в които се намират тези физически лица или образувания, ако се предположи, че тяхното местопребиваване е известно.
In addition, the essential purpose and object of the contested regulation is to combat international terrorism, in particular to cut it off from its financial resources by freezing the economic funds and resources of persons or entities suspected of involvement in activities linked to terrorism, and not to affect economic relations between the Community and each of the third countries where those persons or entities are, always supposing, moreover, that their place of residence is known.
Всъщност ограничителните мерки, предвидени в Резолюция 1390 (2002) и приложени със спорния регламент, не биха могли да бъдат разглеждани като мерки, насочени към ограничаване на икономическите отношения с всяка от тези трети страни, в които, също както и впрочем отношенията с някои държавичленки на Общността, се намират физически лица или образувания, чиито имена са включени в обобщения списък, възпроизведен в приложение I към този регламент.
The restrictive measures provided for by Resolution 1390 (2002) and put into effect by the contested regulation cannot be considered to be measures intended to reduce economic relations with each of those third countries, or, indeed, with certain Member States of the Community, in which are to be found persons or entities whose names are included in the list reproduced in Annex I to that regulation.
По-нататък поддържаната от Комисията теза не би могла да бъде обоснована с обстоятелството, че в член 301 ЕО е използвана думата „отчасти“.
Nor can the argument supported by the Commission be justified by the expression ‘in part’ appearing in Article 301 EC.
Всъщност тази дума се отнася до евентуалното ограничаване на материалния или персоналния обхват на мерките, които е хипотетично възможно да бъдат взети във връзка с тази разпоредба.
In point of fact, that expression refers to the possible limitation of the scope ratione materiae or personae of the measures that might, by definition, be taken under that provision.
Въпреки това тя не се отразява върху изискваното качество на потенциалните адресати на тези мерки и следователно не може да обоснове разширяване на тяхното прилагане по отношение на адресати, които по никакъв начин не са свързани с управляващия режим в трета страна и поради това не попадат в приложното поле на тази разпоредба.
It has, however, no effect on the necessary status of the persons to whom those measures might be addressed and cannot, therefore, warrant extending the application of the measures to such persons who are in no way linked to the governing regime of a third country and who, by the same token, do not fall within the ambit of that provision.
Не може да бъде уважен и доводът на Комисията относно съвпадението между термините, използвани в член 41 от Устава на Организацията на Обединените нации и в член 301 ЕО, въз основа на което тя стига до извода, че тази разпоредба представлява база за прилагане от Общността на всяка приета от Съвета за Сигурност мярка, която изисква действие на Общността.
The Commission’s argument relating to the similarity of the words used in Article 41 of the Charter of the United Nations and in Article 301 EC, from which it deduces that the latter provision constitutes a platform for the implementation by the Community of all measures adopted by the Security Council that call for action by the Community, cannot succeed either.
Всъщност член 301 ЕО има предвид специално прекъсването на икономическите отношения с „една или няколко трети страни“, докато такъв израз не фигурира в член 41 от Устава на Обединените нации.
Article 301 EC specifically refers to the interruption of economic relations ‘with one or more third countries’, whereas such an expression is not used in Article 41 of the Charter of the United Nations.
Освен това приложното поле на член 41 от Устава на Организацията на Обединените нации не съвпада и в други отношения с това на член 301 ЕО, тъй като първата разпоредба позволява да се приемат поредица от мерки, различни от тези, които втората разпоредба предвижда, включително мерки, които по естеството си коренно се отличават от мерките, насочени към прекъсване или ограничаване на икономическите отношения с трети страни, каквато е скъсването на дипломатическите отношения.
What is more, in other respects the ambit of Article 41 of the Charter of the United Nations does not coincide with that of Article 301 EC, for the first provision enables the adoption of a series of measures other than those referred to by the second, including measures of a fundamentally different nature from those intended to interrupt or reduce economic relations with third countries, such as the breaking off of diplomatic relations.
Трябва да се отхвърли и доводът на Комисията, според който член 301 ЕО установявал процедурно свързващо звено между Общността и Европейския съюз, поради което тази разпоредба следвало да се тълкува така широко, както съответните правомощия на Общността, включително тези, свързани с общата търговска политика и със свободното движение на капитали.
The Commission’s argument that Article 301 EC builds a procedural bridge between the Community and the European Union, so that it must be interpreted as broadly as the relevant Community competences, including those relating to the common commercial policy and the free movement of capital, must also be rejected.
Всъщност това тълкуване на член 301 ЕО може да ограничи приложното поле, а оттам — и полезното действие на тази разпоредба, тъй като с оглед на самия ѝ текст тя има предвид приемането на мерки, засягащи икономическите отношения с потенциално много различни трети страни, поради което тези мерки a priori не трябва да се ограничават до областите, обхванати от други материални правомощия на Общността, като тези на общата търговска политика или на свободното движение на капитали.
That interpretation of Article 301 EC threatens to reduce the ambit and, therefore, the practical effect of that provision, for, having regard to its actual wording, the subject of that provision is the adoption of potentially very diverse measures affecting economic relations with third countries which, therefore, by necessary inference, must not be limited to spheres falling within other material powers of the Community such as those in the domain of the common commercial policy or of the free movement of capital.
Освен това посоченото тълкуване не се подкрепя от текста на член 301 ЕО, който предоставя на Общността материална компетентност, чийто обхват по принцип не зависи от други нейни правомощия.
Moreover, that interpretation finds no support in the wording of Article 301 EC, which confers a material competence on the Community the scope of which is, in theory, autonomous in relation to that of other Community competences.
На трето място, следва да се разгледа тезата, изложена от Комисията при условията на евентуалност, според която ако спорният регламент не е могъл да бъде приет на основание само на член 60 ЕО и 301 ЕО, не било обосновано прибягването до член 308 ЕО, след като тази разпоредба се прилага по-специално ако никоя друга разпоредба на Договора за ЕО не предоставя компетентността, необходима за приемане на съответния акт.
It is necessary to examine in the third place the alternative argument raised by the Commission that, if it was not possible for the contested regulation to be adopted on the sole legal basis of Articles 60 EC and 301 EC, recourse to Article 308 EC would not be justified, for that latter provision is, in particular, applicable only if no other provision of the EC Treaty confers the powers necessary to adopt the measure concerned.
Ограничителните мерки, наложени с посочения регламент, обаче се обхващали от правомощията за действие на Общността и по-специално от нейните правомощия в областта на общата търговска политика и на движението на капитали и на плащания.
The restrictive measures imposed by the contested regulation fall within the Community’s powers of action, in particular its powers in the sphere of the common commercial policy and free movement of capital.
В това отношение в точка 100 от обжалваното съдебно решение по дело Kadi и в точка 136 от обжалваното съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat Първоинстанционният съд приема, че нито една разпоредба на Договора за ЕО не предвижда приемането на мерки, които могат да бъдат сравнени с приетите със спорния регламент мерки за борба с международния тероризъм и по-специ-ално, за налагане на икономически и финансови санкции като замразяване на средства по отношение на физически лица и образувания, които са заподозрени, че допринасят за финансирането на международния тероризъм и по никакъв начин не са свързани с управляващия режим в трета страна, поради което в случая е изпълнено първото условие за приложимостта на член 308 ЕО.
In this connection, the Court of First Instance held, in paragraphs 100 of Kadi and 136 of Yusuf and Al Barakaat, that no specific provision of the EC Treaty provides for the adoption of measures of the kind laid down in the contested regulation relating to the campaign against international terrorism and, more particularly, to the imposition of economic and financial sanctions, such as the freezing of funds, in respect of individuals and entities suspected of contributing to the funding of international terrorism, where no connection whatsoever has been established with the governing regime of a third State, with the result that the first condition for the applicability of Article 301 EC was satisfied in the case in point.
Този извод трябва да бъде подкрепен.
That conclusion must be upheld.
Всъщност съгласно постоянната практика на Съда изборът на правно основание на общностен акт трябва да се основава върху обективни елементи, които подлежат на съдебен контрол, сред които по-специално са целта и съдържанието на акта (вж. по специално Решение от 23 октомври 2007 г. по дело Комисия/Съвет, C-440/05, Сборник, стр. I-9097, точка 61 и цитираната съдебна практика).
According to the Court’s settled caselaw, the choice of legal basis for a Community measure must rest on objective factors which are amenable to judicial review, including, in particular, the aim and the content of the measure (see, inter alia, Case C-440/05 Commission v Council [2007] ECR I-9097, paragraph 61 and the caselaw there cited).
От една страна, общностният акт обаче спада към компетентността в областта на общата търговска политика, предвидена в член 133 ЕО, само ако се отнася специално до международната търговия, тъй като основното му предназначение е насърчаване, улесняване или управление на търговията и тъй като поражда преки и незабавни последици за търговията или обмена на съответните стоки (вж. по-специално Решение от 12 май 2005 г. по дело Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia и ERSA, C-347/03, Recueil, стр. I-3785, точка 75 и цитираната съдебна практика).
A Community measure falls within the competence in the field of the common commercial policy provided for in Article 133 EC only if it relates specifically to international trade in that it is essentially intended to promote, facilitate or govern trade and has direct and immediate effects on trade in the products concerned (see, inter alia, Case C-347/03 Regione autonoma Friuli­Venezia Giulia and ERSA [2005] ECR I-3785, paragraph 75 and the caselaw there cited).
Що се отнася до основната цел и предмета на спорния регламент, посочени в точка 169 от настоящото решение, той е насочен към борба с международния тероризъм, във връзка с което предвижда налагането на съвкупност от ограничителни мерки от икономическо и финансово естество като замразяването на средства и икономически ресурси по отношение на физически лица и образувания, заподозрени, че допринасят за финансирането на международния тероризъм.
With regard to its essential purpose and object, as explained in paragraph 169 above, the contested regulation is intended to combat international terrorism and it provides to that end a series of restrictive measures of an economic and financial kind, such as freezing the economic funds and resources of persons or entities suspected of contributing to the funding of international terrorism.
Като се имат предвид тази цел и този предмет не би могло да се счита, че този регламент се отнася специално до международната търговия, поради това че целял основно насърчаване, улесняване или управление на търговията.
Having regard to that purpose and object, it cannot be considered that the regulation relates specifically to international trade in that it is essentially intended to promote, facilitate or govern trade.
Освен това, въпреки че посоченият регламент може да има последици за международната търговия или обмен, неговата цел очевидно не е да породи преки и незабавни последици от такова естество.
Furthermore, although that regulation may indeed produce effects on international trade, it is plainly not its purpose to give rise to direct and immediate effects of that nature.
Следователно не е могло спорният регламент да бъде основан на общностната компетентност в областта на общата търговска политика.
The contested regulation could not, therefore, be based on the powers of the Community in the sphere of the common commercial policy.
От друга страна, според Комисията, доколкото със спорния регламент се забранява прехвърлянето на икономически ресурси на частноправни субекти в трети
On the other hand, according to the Commission, in so far as the contested regulation prohibits the transfer of economic resources to individuals in third countries, it
Това твърдение също трябва да бъде отхвърлено.
That assertion too must be rejected.
Що се отнася найнапред до член 57, параграф 2 ЕО, следва да се установи, че ограничителните мерки, наложени със спорния регламент, не спадат към нито една от категориите, изброени в тази разпоредба.
With regard, first of all, to Article 57(2) EC, the restrictive measures imposed by the contested regulation do not fall within one of the categories of measures listed in that provision.
Що се отнася по-нататък до член 60, параграф 1 ЕО, тази разпоредба също не би могла да бъде основание на спорния регламент, след като нейното приложно поле се определя от приложното поле на член 301 ЕО.
Nor can Article 60(1) EC furnish the basis for the contested regulation, for its ambit is determined by that of Article 301 EC.
Както обаче вече беше прието в точка 167 от настоящото решение, последната разпоредба няма предвид приемането на ограничителни мерки като разглежданите, които се характеризират с липсата на всякаква връзка с управляващия режим на трета страна.
As has earlier been held in paragraph 167 above, that latter provision is not concerned with the adoption of restrictive measures such as those at issue, which are notable for the absence of any link to the governing regime of a third country.
На последно място, що се отнася до член 60, параграф 2 ЕО, следва да се установи, че тази разпоредба не предвижда общностна компетентност в тази насока, тъй като само позволява на държавитечленки по определени изключителни причини да вземат едностранни мерки срещу трета страна във връзка с движението на капитали и плащанията, като Съветът има право да наложи на държавачленка да измени или отмени такива мерки.
As regards, finally, Article 60(2) EC, this provision does not include any Community competence to that end, given that it does no more than enable the Member States to take, on certain exceptional grounds, unilateral measures against a third country with regard to capital movements and payments, subject to the power of the Council to require a Member State to amend or abolish such measures.
На четвърто място, следва да се разгледат твърденията за нарушение в рамките на втората и третата част от първото правно основание на г-н Kadi, отнасящи се до точки 122—135 от обжалваното съдебно решение по дело Kadi, твърденията за нарушение на Al Barakaat, отнасящи се до точки 158—170 от обжалваното съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat, както и възраженията на Комисията срещу същите точки от обжалваните съдебни решения.
In the fourth place it is appropriate to examine the claims directed by Mr Kadi, in the second and third parts of his first ground of appeal, against paragraphs 122 to 135 of Kadi, by Al Barakaat against paragraphs 158 to 170 of Yusuf and Al Barakaat, and the Commission’s criticisms of those same paragraphs of the judgments under appeal.
В тези точки Първоинстанционният съд приема, че спорният регламент е могъл да бъде приет на основание член 60 ЕО във връзка с член 301 ЕО и с член 308 ЕО, като съображенията му са, че поради специално установеното свързващо звено между действията на Общността за налагане на икономически санкции по силата на член 60 и член 301 ЕО, от една страна, и целите на Договора за ЕО в областта на външните отношения, от друга страна, прибягването до член 308 ЕО в предвидения от първите два члена особен контекст е обосновано за постигането на такива цели, в случая — на целта на ОВППС, към която е насочен спорният регламент —а именно борбата с международния тероризъм и неговото финансиране.
In those paragraphs, the Court of First Instance ruled that it was possible for the contested regulation to be adopted on the joint basis of Articles 60 EC, 301 EC and 308 EC, on the ground that, by reason of the bridge explicitly established between Community actions imposing economic sanctions under Articles 60 EC and 301 EC, on the one hand, and the objectives of the EU Treaty in the sphere of external relations, on the other, recourse to Article 308 EC in the particular context envisaged by the two former articles is justified in order to attain such objectives, in this instance the objective of the CFSP pursued by the contested regulation, that is to say, the campaign against international terrorism and its funding.
В това отношение следва да се установи, че обжалваните съдебни решения действително са опорочени от грешка при прилагане на правото.
In this regard it must be held that the judgments under appeal are indeed vitiated by an error of law.
Всъщност макар да е правилно да се счита, както е направил Първоинстанционният съд, че е установено свързващо звено между действията на Общността за приемане на икономически мерки съгласно член 60 ЕО и член 301 ЕО и целите на Договора за ЕС в областта на външните отношения, включително ОВППС, нито текстът на разпоредбите на Договора за ЕО, нито неговата структура обосновават разбиране, според което това свързващо звено обхваща и други разпоредби на Договора за ЕО и по-специално — член 308 ЕО.
In point of fact, while it is correct to consider, as did the Court of First Instance, that a bridge has been constructed between the actions of the Community involving economic measures under Articles 60 EC and 301 EC and the objectives of the EU Treaty in the sphere of external relations, including the CFSP, neither the wording of the provisions of the EC Treaty nor the structure of the latter provides any foundation for the view that that bridge extends to other provisions of the EC Treaty, in particular to Article 308 EC.
Що се отнася по-специално до член 308 ЕО, ако се възприеме становището на Първоинстанционния съд, тази разпоредба би позволила в специфичния контекст на член 60 ЕО и член 301 ЕО да се приемат общностни актове, насочени към постигане не на някоя от целите на Общността, а на някоя от целите
With specific regard to Article 308 EC, if the position of the Court of First Instance were to be accepted, that provision would allow, in the special context of Articles 60 EC and 301 EC, the adoption of Community measures concerning not one of the
Налага се обаче изводът, че такова разбиране противоречи на самия текст на член 308 ЕО.
The inevitable conclusion is that such a view runs counter to the very wording of Article 308 EC.
Всъщност прибягването до тази разпоредба изисква предвиденото действие, от една страна, да е свързано с „функционирането на общия пазар“ и, от друга страна, да е насочено към постигане на „някоя от целите на Общността“.
Recourse to that provision demands that the action envisaged should, on the one hand, relate to the ‘operation of the common market’ and, on the other, be intended to attain ‘one of the objectives of the Community’.
Основателно изтъкнатите от Първоинстанционния съд в точка 120 от обжалваното съдебно решение по дело Kadi и в точка 156 от обжалваното съдебно решение по дело Yusuf и Al Barakaat съвместно съществуване на Европейския съюз и на Общността като две обединени, но различни правни системи, както и конституционната структура на „стълбовете“, каквато е била волята на авторите на действащите понастоящем договори, са допълнителни съображения от институционално естество, противопоставящи се на разпростирането на посоченото свързващо звено по отношение на членове от Договора за ЕО, различни от тези, с които то изрично установява връзка.
Furthermore, the coexistence of the Union and the Community as integrated but separate legal orders, and the constitutional architecture of the pillars, as intended by the framers of the Treaties now in force, referred to by the Court of First Instance in paragraphs 120 of Kadi and 156 of Yusuf and Al Barakaat, constitute considerations of an institutional kind militating against any extension of the bridge to articles of the EC Treaty other than those with which it explicitly creates a link.
Освен това член 308 ЕО, който е съставна част от институционален ред, основаващ се на принципа на предоставената компетентност, не би могъл да бъде основание за разширяване на сферата на правомощията на Общността извън общата рамка, произтичаща от всички разпоредби на посочения договор и по-специално от тези, които определят задачите и действията на Общността (Становище по дело 2/94, посочено по-горе, точка 30).
In addition, Article 308 EC, being an integral part of an institutional system based on the principle of conferred powers, cannot serve as a basis for widening the scope of Community powers beyond the general framework created by the provisions of the EC Treaty as a whole and, in particular, by those defining the tasks and the activities of the Community (Opinion 2/94, paragraph 30).