natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Първоинстанционният съд напомня, че приета от институция мярка, с която единствено се изразява намерението на същата да се следва определена линия на поведение в дадена област, не представлява подлежащ на обжалване акт.
TheCourtofFirstInstance recalled that a measure adopted by an institution reflecting only its intention to follow a particular line of conduct in a particular field is not an act open to challenge. Nonetheless, given that an institution may not refrain from applying internal rules governing recruitment which it has itself laid down, and which form part of the legal framework which it must strictly observe in the exercise of its discretion, such rules must be regarded as producing binding legal effects.
Следователно привилегирован жалбоподател, какъвто е държавачленка, може незабавно да оспори законосъобразността на тези правила с жалба за отмяна, без да е необходимо да чака те да бъдат приложени в конкретен случай.
In Case T-141/05 Internationaler Hilfsfonds v Commission (judgment of 5 June 2008, not published, under appeal), the Court held that, in an action for annulment directed against a letter informing the applicant that the Commission had no intention of making available to it any documents other than those already sent to it at the time of an earlier decision, in accordance with the case-law (3), the conclusions reached by the European Ombudsman concerning the applicant’s complaint made against that decision were not a new factor capable of distinguishing the contested measure from that decision.
Като установява, че решението относно езиците на публикуване има ясен и недвусмислен текст и по окончателен начин и в обвързваща форма определя даден аспект на процедурите за назначаване, Първоинстанционният съд приема жалбата за допустима.
The fact that the Ombudsman had concluded that the institution concerned had committed an act of maladministration did not permit that conclusion to be challenged. Such an argument would be tantamount to accepting that an applicant who had not brought an action within the period prescribed against the original decision could, just by referring the matter to the Ombudsman, and insofar as the latter found an instance of maladministration, succeed in circumventing the time limits.
Решение на Съда от 11 ноември 1981 г. по дело IBM/Комисия, 60/81, Recueil, стр. 2639, точка 9.
Order of theCourtofFirstInstance of 15October 2003 in Case T-372/02 [2003] ECR II-4389, paragraph 40.
Съгласно постоянната съдебна практика физическите и юридическите лица, които не са адресати на дадено решение, могат да твърдят, че са лично засегнати само ако решението се отнася до тях поради някои присъщи за тях качества или поради фактическо положение, което ги разграничава от всички останали лица и така ги индивидуализира по същия начин, както адресата4.
According to settled case-law, natural or legal persons other than those to whom a decision is addressed may claim to be individually concerned only if that decision affects them by reason of certain attributes which are peculiar to them or by reason of circumstances in which they are differentiated from all other persons and by virtue of those factors distinguishes them individually just as in the case of the person addressed (4).
Първоинстанционният съд внася известни уточнения в това отношение с Решение от 1юли 2008 г. по дело Região autónoma dos Açores/Съвет (T-37/04, непубликувано, обжалвано) по отношение на locus standi на субдържавните образувания.
TheCourtofFirstInstance provided some clarification of the locus standi of infra-State bodies in Case T-37/04 Região autónoma dos Açores v Council (judgment of 1 July 2008, not published, under appeal).
По това дело жалбоподателят твърди, че е лично засегнат от Регламент (ЕО)№ 1954/20035, поради съображенията че като едно от най-отдалечените образувания на Съюза имал право на специална защита, особено екологична и икономическа, на основание член 299, параграф 2 ЕО, който обжалваният регламент накърнявал, и същевременно че посоченият регламент засягал неговите законодателни и изпълнителни правомощия в областта на рибарството.
The applicant claimed to be individually concerned by Council Regulation No 1054/2003 (5), on the grounds, first, that as an outermost region of the Union, it enjoyed specific protection, especially in the environmental and economic spheres, under Article 299(2) EC, with which the contested regulation was in conflict and, second, that that regulation affected its legislative and executive powers in the sphere of fisheries.
Първоинстанционният съд първо подчертава, че общият интерес на определен регион от постигане на благоприятен за просперитета му резултат не може сам по себе си да бъде достатъчен, за да се приеме, че той е лично засегнат по смисъла на член 230, четвърта алинея ЕО.
The Court observed, first of all, that the general interest that a region may have in obtaining an outcome conducive to its prosperity cannot, of itself, be sufficient for that region to be regarded as concerned within the meaning of the fourth paragraph of Article 230 EC. It is clear from the case-law that the system established by the Treaties reserves to the Member States, and not to regional authorities, the right to protect the common interest in their territories.
Всъщност от съдебната практика следва, че установената в Договорите система запазва за държавитечленки, а не за регионалните власти правото за защита на общия интерес на тях на територия.
Next, the Court considered that, even if Article 299(2) EC could be interpreted not only as permitting the Council to provide for derogations specific to the outermost regions but also as prohibiting it from adopting measures which would exacerbate the disadvantages suffered by those regions, the protection provided by that article was not sufficient to give the applicant standing to bring proceedings, in accordance with the judgment in Case C-452/98 Nederlandse Antillen v Council [2001] ECR I-8973.
Понататък Първоинстанционният съд приема, че дори и да се допусне възможността за тълкуване на
In addition, the Court emphasised that, on any view, the applicant had not raised arguments enabling it to be held that the contested provisions would entail harmful effects for the fish stocks and for the marine environment in the Azores and, consequently, for the survival of the fishing sector in the region.
Накрая, като разглежда довода, според който Орхуската конвенция предвижда, че всяка страна осигурявана представителите на обществеността достъп до процедури за оспорване на действия на държавни органи, които нарушават разпоредбите на националното законодателство, касаещо околната среда, Първоинстанционният съд подчертава, че за да улесни достъпа до общностния съд в областта на екологията, общностният законодател приема Регламент (ЕО)№ 1367/20067.
In Case T-30/07 Denka International v Commission (order of 27 June 2008, not published), theCourtofFirstInstance noted that the fact that a person is involved in the procedure leading to the adoption of a Community measure is capable of distinguishing that person individually in relation to the measure in question only when the applicable Community legislation grants him certain procedural guarantees.
В дял ІV от Регламента се предвижда процедура, след която определени неправителствени организации могат да сезират общностния съд с жалби за отмяна по член 230 ЕО.
Given that neither the process of enacting acts of general application nor the nature of those acts themselves requires the participation of the persons affected, their interests being supposed to be represented by the political bodies called upon to adopt those measures, it would be contrary to the letter and spirit of Article 230 EC to allow any individual, once he has participated in the preparation of a measure of a legislative nature, then to bring an action challenging that measure.
След като нито процесът по изгот-
They concern all products of the type described and take effect in relation to all customs authorities in the Community and all importers (9).
В това отношение е необходимо да се спомене и Определение от 3 декември 2008 г. по дело RSA Security Ireland/Комисия (T 227/06, все още непубликувано, точка 87), в което Първоинстанционният съд постановява, че жалбоподателят не е доказал съществуването на изключителни обстоятелства по смисъла на Решение по дело Sony, като отбелязва, че наличието на снимка на продукта, на която логото на конзолата за видеоигри на Sony се вижда ясно, оказва значително въздействие по отношение преценката на допустимостта на жалбата.
Mention is also to be made of Case T-227/06 RSA Security Ireland v Commission (order of 3 December 2008, paragraph 87), in which the Court held that the applicant had not established the existence of exceptional circumstances within the meaning of Sony, observing that the existence of a photograph of the product on which the Sony games station logowas clearly visible, had carried significant importance in the assessment of the admissibility of the action.
Решение на Съда от 5 май 1998 г. по дело Dreyfus/Комисия, C-386/96 P, Recueil, стр. I 2309, точка 43.
Case C 386/96 P Dreyfus v Commission [1998] ECR I 2309, paragraph 43.
Съгласно Решение на Първоинстанционния съд от 1юли 2008 г. по дело Compagnie maritime belge/Комисия (T-276/04, все още непубликувано), когато поради процесуално нарушение общностният съд частично отмени решение на Комисията, с което се установява нарушение на правилата на конкуренция и се налага глоба, Комисията може правомерно да приеме ново решение с оглед отстраняването на санкционираните от съда процесуални нарушения и да наложи нова глоба на основание на неотменените части от първото решение.
In Case T-276/04 Compagnie maritime belge v Commission (judgment of 1 July 2008), the Court held that where, because of a procedural defect, the Community judicature has annulled in part a Commission decision finding an infringement of the competition rules and imposing a fine, the Commission is entitled to adopt a new decision aimed at correcting the procedural defects identified by the Community judicature and to impose a new fine on the basis of the parts of the first decision that were not annulled.
Освен това след изчерпване на способите за защита или след изтичане на предвидените за тази защита срокове неотменените части на първото решение на Комисията придобиват сила на пресъдено нещо, така че в рамките на жалба за отмяна срещу новото решение санкционираното предприятие не може да оспорва факта на нарушението, тъй като той е окончателно установен с първото решение.
In addition, after all rights of appeal have been exhausted or expiry of the time limits prescribed in that connection, the parts of the first Commission decision which were not annulled acquire res judicata so that, in an action for annulment of the new decision, the undertaking penalised cannot challenge whether the infringement did in fact take place, since that infringement was definitively established in the first decision.
В същото решение, като напомня, че Регламент (ЕИО)№ 2988/7413 въвежда изчерпателна правна уредба, уреждаща подробно сроковете, в които Комисията има право да налага глоби, без да засяга основното изискване за правна сигурност, Първоинстанционният съд постановява, че всички съображения, свързани със задължението на Комисията да упражни своето правомощие да налага глоби в разумен срок, следва да се отхвърлят.
In that same judgment, the Court, recalling that Regulation No 2988/74 (13) established a complete system of rules covering in detail the periods within which the Commission is entitled, without undermining the fundamental requirement of legal certainty, to impose fines, held that there is no room for consideration of the Commission’s duty to exercise its power to impose fines within a reasonable period.
Този извод не може да се оспори с позоваване на твърдяно нарушение на правото на защита, тъй като докато не е изтекла предвидената в този регламент погасителна давност, за всяко предприятие, по отношение на което се провежда разследване на основание на Регламент№ 1714, съществува несигурност относно края на тази процедура и евентуалното налаганена глоби или други санкции.
That conclusion cannot be challenged by reliance on an alleged breach of the rights of the defence since, so long as the limitation period laid down in that regulation has not expired, any undertaking which is the subject of an investigation under Regulation No 17 (14) remains uncertain as to the outcome of the procedure and as to whether sanctions or fines will be imposed.
Ето защо запазването на тази несигурност е характерно за процедурите по прилагане на Регламент№ 17 и само по себе си не представлява нарушение на правото на защита.
Thus, the prolongation of that uncertainty is inherent in proceedings implementing Regulation No 17 and does not in itself constitute a breach of the rights of the defence.
Що се отнася до прилагането на правилата на конкуренцията, надвишаването на разумния срок може да бъде основаниеза отмяна само в случай на решение за установяване на нарушения, когато е установено, че това надвишаване като нарушение е довело до накърняване на правото на защита на засегнатите предприятия.
As regards the application of the competition rules, a failure to act within a reasonable time can constitute a ground for annulment only in the case of a decision finding infringements where it has been proved that that infringement affected the ability of the undertakings concerned to defend themselves.
Регламент (ЕИО)№ 2988/74 на Съвета от 26 ноември 1974 година относно давността при налагане и изпълнение на санкции в областта на правото на транспорт и на конкуренция на Европейската икономическа общност (ОВ L 319, стр.
Regulation (EEC) No 2988/74 of the Council of 26 November 1974 concerning limitation periods in proceedings and the enforcement of sanctions under the rules of the European Economic Community relating to transport and competition (OJ 1974 L 319, p. 1).
Регламент№ 17 на Съвета от 6 февруари 1962 година, Първи регламент за прилагане на членове [81 ЕО] и [82 ЕО] (ОВ 1962 г., стр.
Regulation No 17 of the Council of 6 February 1962: First Regulation implementing Articles [81 EC] and [82 EC] (OJ, English Special Edition 1959–62, p. 87).
Принос в областта на член 81 ЕО a)
Points raised on the scope of Article 81 EC
Прилагане на член 81, параграф 1 ЕО
Application of Article 81(1) EC
В Решение от 8юли 2008 г. по дело AC-Treuhand/Комисия (T-99/04, все още непубликувано) Първоинстанционният съд постановява, че липсата на дейност на дадено предприятие на пазара, на който се проявява ограничението на конкуренцията, не изключва отговорността му за участие в прилагането на картел.
In Case T-99/04 AC-Treuhand v Commission (judgment of 8 July 2008), the Court held that the fact that an undertaking is not active on the market on which the restriction of competition materialises does not rule out its liability in respect of participation in the implementation of a cartel.
В случая жалбоподателят, консултантско дружество, е предоставял различни услуги на трима производители на органични пероксиди и е имал съществена роля в картела на тези производители, като е организирал срещи и е укривал доказателствата относно нарушението.
In this instance, the applicant, a consultancy firm, had provided various services to three producers of organic peroxides and had played an essential role in the cartel between those producers by organising meetings and covering up evidence of the infringement.
В същото решение Първоинстанционният съд приема, че при вземането на първата мярка по разследване на дадено предприятие, каквато е например искането за предоставяне на информация, Комисията е длъжна да го информира за предполагаемото нарушение, което е предмет на провежданото разследване, и за обстоятелството, че може да се окаже необходимо да изложи твърдения за нарушение срещу това предприятие.
In that same judgment, the Court held that, when the first investigation measure is taken in respect of an undertaking, such as a request for information, the Commission is required to inform that undertaking of the putative infringements concerned by the investigation and of the fact that the Commission might have to impute to that undertaking unlawful conduct.
В случая обаче Първоинстанционният съд преценява, че пропускът на Комисията в това отношение не може да доведе до отмяна на обжалваното решение, доколкото тази нередност не е засегнала ефективността на защитата на жалбоподателя.
In this instance, however, the Court held that the Commission’s omission in this respect could not lead to the annulment of the contested decision, since that irregularity did not adversely affect the efficiency of the applicant’s defence.
В Решение от 18 юни 2008 г. по дело Hoechst/Комисия (T-410/03, все още непубликувано) Първоинстанционният съд упражнява своята пълнаюрисдикция в два аспекта.
In Case T-410/03 Hoechst v Commission (judgment of 18 June 2008), the Court applied its unlimited jurisdiction in two respects.
На първо място, той приема, че Комисията е нарушила принципите на добро управление и равно третиране.
First, it held that the Commission had failed to have regard to the principles of sound administration and equal treatment.
Всъщност въпреки че ясно заявява намерението си да не оповестява пред предприятията, оказващи сътрудничество, по-специално пред Hoechst, обстоятелството, че други предприятия са предприели действия с цел да бъдат освободени от глоба, Комисията същевременно уверява друго предприятие, че ще му бъде отправено„лоялно предупреждение“, ако друго предприятие се опита да го изпревари по отношение на сътрудничеството.
Although the Commission had clearly displayed its intention not to disclose to the cooperating undertakings, in particular to Hoechst, the fact that other undertakings had taken steps to obtain immunity from a fine, at the same it assured another undertaking that ‘fair warning’would begiven to it if another company looked like overtaking it in relation to cooperation.
В случая предвид значението на спазването от страна на Комисията на принципите на добра администрация и равно третиране Първоинстанционният съд намалява размера на наложената на Hoechst глоба с 10 %.
In this instance, in light of the importance of the observance by the Commission of the principles of sound administration and equal treatment, the Court reduced the amount of the fine imposed on Hoechst by 10 %.
Затова Първоинстанционният съд стига до извода, че Hoechst не е имал възможност да се защити надлежно.
In Case T-53/03 BPB v Commission (judgment of 8 July 2008), the Court held that the reduction of the fine granted by the Commission in respect of BPB’s cooperation was not sufficient since BPB had been the first participant in the anti-competitive practice to send,
Следователно тези сведения са дали възможност да се подкрепят по съществен начин аргументите на Комисията за съществуването на общ план и с това съществено да се увеличи размерът на глобите за тежестта на нарушението.
Consequently, that information was able to strengthen substantially the Commission’s arguments concerning the existence of an overall plan and thus made it possible to increase substantially the amount of the fines in respect of the gravity of the infringement.
Затова Първоинстанционният съд предоставя на BPB допълнително намаление от 10 % от размера на глобата.
The Court therefore granted BPB an additional reduction of 10 % of the amount of its fine.
В Решение от 8 октомви 2008 г. по дело Schunk и Schunk Kohlenstoff-Technik/Комисия (T-69/04, все още непубликувано) и Решение от същата дата по дело Carbone Lorraine/ Комисия (T-73/04, все още непубликувано, обжалвано) Първоинстанционният съд напомня, че когато става въпрос за ценови картел, Комисията може законосъобразно да направи извод, че нарушението е имало последици, въз основана това, че членовете на картела са взели мерки за прилагане на уговорените цени.
In Case T-69/04 Schunk and Schunk Kohlenstoff-Technik v Commission (judgment of 8 October 2008) and Case T-73/04 Carbone Lorraine v Commission (judgment of 8 October 2008, under appeal), the Court recalled that, in the case of a price cartel, the Commission may legitimately infer that the infringement had effects from the fact that the cartel members took measures to apply the agreed prices.
Всъщност за да се направи извод, че е налице отражение върху пазара, е достатъчно уговорените цени да са служили като основа за определяне на цените при отделните сделки, с което е била ограничена свободата на клиентите за водене на преговори.
In order to conclude that there has been an impact on the market, it is sufficient that the agreed prices have served as a basis for determining individual transaction prices, thereby limiting customers’room for negotiation.
За сметка на това Първоинстанционният съд постановява, че когато прилагането на картела е установено, не може да се изисква от Комисията системно да доказва, че споразуменията действително са позволили на съответните предприятия да достигнат по-високо ниво на цените на сделките от това, което би се наложило при липсата на картел.
On the other hand, the Court held that the Commission cannot be required, where the implementation of a cartel has been established, systematically to demonstrate that the agreements in fact enabled the undertakings concerned to achieve a higher level of transaction prices than that which would have prevailed in the absence of a cartel.
Такова доказване би изисквало значителни ресурси, имайки предвид, че би наложило прибягване до хипотетични изчисления, основани на икономически модели, чиято точност трудно може да се провери от съда и чийто безпогрешен характер изобщо не е доказан.
Such proof would require considerable resources, given that it would necessitate making hypothetical calculations based on economic models whose accuracy it would be difficult for the Court to verify and whose infallibility is in no way proved. In order to assess the gravity of the infringement, the decisive point is whether the cartel members did all they could to give concrete effect to their intentions.
Всъщност за да се прецени тежестта на нарушението, решаващо е да се знае, че членовете на картела са направили всичко, което зависи от тях, за да осъществят конкретно намеренията си.
What then happened at the level of the market prices actually obtained was liable to be influenced by other factors outside the control of the members of the cartel. They cannot therefore benefit from external factors which counteracted their own efforts by turning them into factors justifying a reduction of the fine.
Това, което се е случило впоследствие по отношение на реално постигнатите нива на цените, може да е повлияно и от други фактори, които са извън контрола на членовете на картела.
In addition, the Court found that, even though, in the application, Schunk disputed for the first time before it facts which had been raised against it in the statement of objections and on which the finding of an infringement of Article 81 EC was based, there were no grounds for cancelling the minimum reduction of 10 % allowed to Schunk on the basis of the leniency notice (15), as the Commission requested.
Те не могат да си приписват външни фактори, които са осуетили техните усилия, и да ги превръщат в обстоятелства, обосноваващи намаляване на глобата.
The Court observed that the challenges at issue were rejected pursuant to the case-law under which facts which an undertaking has expressly acknowledged during the administrative procedure are to be regarded as established, that undertaking being barred from putting forward pleas disputing those facts in proceedings before the Court.
Известие на Комисията относно неналагане на глоби или намаляване на техния размер по делата за картели (ОВ C 207, 1996 г., стр. 4).
Commission notice on the non-imposition or reduction of fines in cartel cases (OJ 1996 C 207, p. 4).
Дейност
Court ofFirstInstance