natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ако на Hoechst била дадена възможност да се запознае с тях, то можело да си изгради пълна представа за контактите между Комисията и Chisso и оттук би могло да докаже по-лесно, че то самото, а не Chisso е предоставило първо решаващи по време и по съдържание доказателства за съществуването на картела и поради това е трябвало да се намали
If the applicant had been able to consult them, it would have been able to obtain a complete picture of the contacts between the Commission and Chisso and it would therefore have been easier for the applicant to prove that it was it, and not Chisso, that had been the first, in time and with respect to content, to adduce decisive evidence of the existence of the cartel and that therefore ought to have obtained a reduction in its fine. It
Hoechst щяло и по-лесно да докаже, че действията по сътрудничество на Chisso са повлияни от информация на Комисията.
HOECHST v COMMISSION would therefore also have been easier for Hoechst to demonstrate that Chisso’s acts of cooperation had been influenced by information from the Commission.
Правото на достъп до преписката трябвало по-специално да гарантира ефективното упражняване на правото на лицето да бъде изслушано, тъй като давало възможност за запознаване и преценка на доказателствата, използвани от Комисията в нейното изложение на възраженията и — ако е възможно — за тяхното опровергаване в отговора.
The right of access to the file must, in particular, ensure the effective exercise of the right to be heard, since it provides the opportunity to be aware of and to assess the evidence used by the Commission in the statement of objections and, where possible, to refute that evidence in the response.
Задължение на Комисията било по принцип да предостави достъп до цялата преписка.
The Commission’s duty is to give access, in principle, to the whole file.
Това се отнасяло и за вътрешните документи на Комисията, както и за документите, съдържащи търговска тайна на трети лица.
The situation is otherwise only with respect to the Commission’s internal documents and evidence containing business secrets of third parties.
Hoechst посочва също, че принципът на равни процесуални възможности означава, че Комисията не може сама да решава дали и в каква степен да предостави достъп до документите, които някоя от страните би могла да ползва като оневиняващи доказателства.
Hoechst also submits that the principle of equality of arms means that the Commission cannot decide alone whether, and to what extent, it will grant access to the documents which a party might use as exculpatory evidence.
При възможност да се докаже, че административното производство е можело да достигне до различен резултат, ако Hoechst бе получило достъп до съответните оневиняващи документи, щяло да е налице засягане на правото на защита.
There would be a breach of the rights of the defence if it were possible to demonstrate that the administrative procedure might have had a different outcome if Hoechst had obtained access to the exculpatory documents concerned.
По отношение на документите, които не са налични в преписката, Hoechst трябвало изрично да е поискало да се запознае с тях.
For the documents not in the file, Hoechst ought to have expressly requested to consult the documents in question.
В случая Hoechst подчертал съвсем ясно, че всички бележки относно телефонни разговори, проведени от септември 1998 г. до април 1999 г. между представителите на Комисията и Chisso, били от значение за защитата му, тъй като можело да представляват оневиняващи документи, които дават възможност да се докаже липсата на безпристрастност при провеждане на производството по онова време.
In this case, Hoechst made quite clear that all the notes relating to the telephone conversations which took place between September 1998 and April 1999 between the Commission’s representatives and Chisso were important for its defence, as they might have been exculpatory documents, showing the lack of impartiality in the conduct of the proceedings at that time.
Частите от преписката, с които Hoechst е могъл да се запознае, давали възможност да се установи неравното му третиране в сравнение с Chisso.
The parts of the file that Hoechst was able to consult show that the applicant was treated unequally by comparison with Chisso.
Първо през есента на 1998 г. Комисията предоставила на Chisso нещо, което същевременно отказала на Hoechst, а именно да приеме устните свидетелски показания като действия на сътрудничество.
First, the Commission granted Chisso, in autumn 1998, something that it refused to grant at the same time to Hoechst, namely recognition of oral depositions as acts of cooperation.
В същото време Комисията активно приканвала Chisso на срещи с нея, като отказвала същите на Hoechst.
At the same time, the Commission actively invited Chisso to meetings with it, whereas it refused the same meetings to Hoechst.
По-специално в бележка за вътрешно ползване на Комисията от 9 ноември 1998 г. се посочвало, че „[а]двокатите [на Chisso] поне са съгласни да проведат уговорените срещи след обаждания от страна на Генерална дирекция „Конкуренция““.
In particular, an internal Commission note dated 9 November 1998 states that ‘[Chisso’s] lawyers [had] at last agreed to hold the promised meetings, following calls initiated from [the Direct-orate-General for Competition]’.
Така нееднократните телефонни разговори на Комисията разкривали нейната пристрастност при провеждането на производството.
Those repeated telephone calls from the Commission show the partisan way in which it conducted the proceedings.
Второ, установено било също, че през този решаващ за производството период, т.е. в края на 1998 г., Chisso незаконосъобразно получило обещание от Комисията, че ще бъде „предупредено“, ако други предприятия го изпреварят по отношение на сътрудничеството.
Second, it is also established that during that decisive period of the proceedings, that is to say, at the end of 1998, Chisso unlawfully obtained a promise from the Commission that it would receive a ‘warning’ if it appeared that other undertakings would overtake it in relation to cooperation.
Подобни пристрастни предупреждения били не само незаконосъобразни сами по себе си, но и били релевантни за защитата на Hoechst.
Such partial warnings are not only unlawful in themselves but also relevant for Hoechst’s defence.
Всъщност тази защита зависела основно от въпроса дали и в каква степен Комисията е дала на Chisso подобни „предупреждения“ или сведения за положението с оказаното от Hoechst сътрудничество.
In effect, that defence depends essentially on whether, and to what extent, the Commission gave Chisso such ‘warnings’ or indications concerning the state of the cooperation supplied by Hoechst.
При това според постоянната съдебна практика принципът на добрата администрация включвал задължението за компетентната институция да разгледа внимателно и безпри -страстно всички материали, относими към случая (Решение на Първоинстан -ционния съд от 20 март 2002 г. по дело ABB Asea Brown Boveri/Комисия, T-31/99, Recueil, стр. II-1881, точка 99).
Furthermore, according to settled caselaw the principle of sound administration includes the obligation for the competent institution to examine carefully and impartiality all the relevant aspects of the individual case (Case T-31/99 ABB Asea Brown Boveri v Commission [2002] ECR II-1881, paragraph 99).
Дори да се предположело, че Chisso не било предупредено от Комисията, това не се отразявало върху оплакването, изведено от обстоятелството, че последната е заявила във всеки случай готовността си да даде подобно предупреждение.
Even on the assumption that Chisso received no warning from the Commission, that has no impact on the complaint that the Commission in any event declared that it was prepared to give such a warning.
Това единствено нарушение на принципа на добрата администрация било достатъчно, за да се обоснове предоставянето на право на разширен достъп до преписката на Hoechst с цел съхраняване на правото му на защита.
That breach of the principle of sound administration is in itself sufficient to justify granting Hoechst greater access to the file in order to preserve its rights of defence.
При тези условия всички документи, свързани с контактите между адвокатите на Chisso и длъжностните лица на Комисията, натоварени със случая, били от значение за защитата на Hoechst като оневиняващи документи.
In those circumstances, all the documents dealing with the contacts between Chisso’s lawyers and the Commission officials responsible for the case are important for Hoechst’s defence, as exculpatory documents.
Hoechst изложило това становище няколко пъти както писмено (на вниманието на служителя по изслушването и на началника на отдел в Комисията, натоварен със случая), така и при изслушването на 24 април 2003 г.
Hoechst explained that point of view on several occasions, both in writing (for the attention of the hearing officer and the head of division of the Commission responsible for the case) and at the hearing on 24 April 2003.
Служителят по изслушването отхвърля обаче тези искания с писмото от 24 февруари 2003 г., изпратено до съветниците на Hoechst и Nutrinova, като уточнява по-конкретно следното:
However, the hearing officer rejected those requests by letter of 24 February 2003 to counsel for Hoechst and Nutrinova, stating, in particular, the following:
„Поради липса на решаващи доказателства в обратния смисъл трябва да се предположи, че Комисията е преценила обективно сведенията, които са полезни в това отношение за ваши[те] клиент[и].
‘In the absence of strong evidence to the contrary, it has to be presumed that the Commission made an objective assessment of the information which is useful to [your clients] in this regard.
Вашето писмо не съдържа убедително доказателство за противното.
No strong evidence to the contrary is conveyed in your letter.
Освен това мотивът (цитиран по-горе) за това искане за допълнителен достъп до преписката не е подходящ за предоставянето на право на достъп до документите, същият по-точно не е относим към въпроса за прилагането на Известието относно сътрудничеството в този случай.“
Moreover, the reason given (quoted above), for requesting additional access is not an appropriate basis upon which to consider granting access and, more specifically, it is not relevant to the issue of the application of the Leniency Notice in this case.’
Тези доводи сочели, че служителят по изслушването, чиито действия обвързват отговорността на Комисията, е престъпил правомощията си и не е изпълнил задълженията си като пазител на правото на защита.
Those arguments show that the hearing officer, whose actions are attributable to the Commission, misunderstood her powers and her duties to ensure respect for the rights of the defence.
В съответствие със съдебната практика от страна, която иска по-широк достъп до преписката, можело да се очаква само да обоснове с относими доводи кои документи могат да представляват интерес за защитата ѝ и по каква причина (Решение по дело Atlantic Container Line и др./Комисия, точка 70 по-горе, точка 335).
In accordance with the case-law, all that can be expected of a party which seeks wider access to the file is that it should establish by relevant arguments what documents may be of interest for its defence, and for what reason (Atlantic Container Line and Others v Commission, paragraph 70 above, paragraph 335).
Преценката на интереса във връзка със защитата трябвало да се извършва от гледна точка на страната, която се защитава, и нито служителят на Комисията, натоварен със случая, нито служителят по изслушването били компетентни да решават кои документи могат да послужат на защитата като оневиняващи.
Whether a particular document is of interest for the defence must be assessed from the viewpoint of the party defending itself and neither the Commission’s agent responsible for the case nor the hearing officer is competent to decide what documents may serve for the defence as exculpatory documents.
Като се позовава и на решение на Първоинстанционния съд от 29 юни 1995 г. по дело Solvay/Комисия (T-30/91, Recueil, стр. II-1775, точки 81 и 83), Hoechst подчертава, че когато определен случай налага да се извърши трудна и сложна икономическа преценка, Комисията трябва да подходи така, че адресатите на дадено решение да могат да познават фактите като самата нея и останалите засегнати страни.
The applicant also refers to Case T-30/91 Solvay v Commission [1995] ECR II-1775, paragraphs 81 and 83, and submits that where a case calls for difficult and complex economic assessments, the Commission must ensure that the addressees of a decision have the same knowledge of the facts as the Commission itself and the other parties concerned do.
Този принцип се отнасял и за вътрешните документи на Комисията относно контактите с Chisso, до които Hoechst поискало достъп, за да съхрани правата си.
That principle also applies for the Commission’s internal documents relating to the contacts with Chisso, to which Hoechst requested access in order to protect its rights.
Като препраща към Решение на Първоинстанционния съд от 20 март 2002 г. по дело HFB и др./Комисия (T-9/99, Recueil, стр.
Referring to Case T-9/99 HFB and Others v Commission [2002] ECR II-1487, paragraph 40, the applicant states that the Commission’s internal documents must be communicated where circumstances of the case are exceptional and the applicant makes out a plausible case for the need to communicate them.
(Определение на Съда от 18 юни1986 г. по дело BAT и Reynolds/Комисия, 156/84, Recueil, стр. 1899, точка 11).
2008 — CASE T-410/03 where they serve to prove a breach of the principle of lawfulness by the Commission (order of 18 June 1986 in Case 156/84 BAT and Reynolds v Commission [1986] ECR 1899, paragraph 11).
По отношение на направеното от служителя по изслушването позоваване на прилагането на Известието относно сътрудничеството от 1996 г. по конкретния случай, Hoechst изтъква, че служителят по изслушването не може да предвижда бъдещите мотиви на решението на Комисията и да основава своите процедурни решения на тях.
As regards the hearing officer’s reference to the application of the 1996 Leniency Notice in the present case, Hoechst observes that it cannot be for the hearing officer to predict the future reasoning in the Commission’s decision and to base her procedural decisions on that reasoning.
Той не можел нито да знае, нито да реши какви мотиви ще бъдат приети от Комисията като колегиален орган и нямал нито компетентността, нито правото сам да реши въпроса за интереса, който могат да представляват за защитата потенциалните оневиняващи документи (Решение по дело Atlantic Container Line и др./Комисия, точка 70 по-горе, точка 339).
The hearing officer can neither know nor decide what grounds will be adopted by the College of Members of the Commission and has neither the power nor the right to decide alone on the interest which potentially exculpatory documents might have for the defence (Atlantic Container Line and Others v Commission, paragraph 70 above, paragraph 339).
При тази обстановка Hoechst иска от Първоинстанционния съд да постанови процесуално-организационни действия, изразяващи се в разпореждане до Комисията да даде възможност на Hoechst и на Първоинстанционния съд да се запознаят с пълната редакция на всички документи, които се съдържат в препис -ката или по друг начин са притежание на Комисията и които дават възможност да се узнае съдържанието на контактите между адвокатите на Chisso и представителите на Комисията между септември 1998 г. и април 1999 г.
In that context, Hoechst requests the Court to adopt measures of organisation of procedure consisting in ordering the Commission to put it and the Court in a position to consult, in their integral version, all the documents in the file, or otherwise in the Commission’s possession, showing the content of the contacts between Chisso’s lawyers and the Commission’s representatives between September 1998 and April 1999.
Впрочем с оглед на събирането на доказателства Hoechst иска да се призоват като свидетели двете длъжностни лица от Комисията, натоварени със случая по онова време.
Furthermore, by way of measure of inquiry, Hoechst requests that the two Commission officials then responsible for the case be called as witnesses.
По отказа на достъп до писмо на Chisso от 17 декември 2002 г., с приложенията към него
The refusal of access to a letter of 17 December 2002 from Chisso, together with the annexes thereto
Hoechst посочва, че още преди приемането на Решението е твърдяло, че писмо на адвокатите на Chisso от 17 декември 2002 г., което се намирало в преписката, но с почти напълно скрито съдържание, трябвало да се включи в преписката с открито съдържание.
Hoechst states that it has already claimed, before the adoption of the Decision, that a letter of 17 December 2002 from Chisso’s lawyers which was in the file but the content of which was almost entirely concealed ought to have been in an unconcealed form in the file.
Hoechst подчертало, че приложенията към това писмо, включително писмо от 26 март 1999 г., което според резюмето на съдържанието му се отнасяло до сътрудничеството на Chisso с Комисията, били от голям интерес за защитата му.
Hoechst emphasised that the annexes to that letter, including a letter of 26 March 1999, which, according to the summary of its content, dealt with Chisso’s cooperation with the Commission, was of great interest for its defence.
Доколкото този документ, както можело да се заключи от достъпната преписка, се отнасял само до съдържанието или до правни въпроси относно сътрудничеството на Chisso и до преценката на това сътрудничество, Hoechst счита, че липсва основателна причина да не се позволява запознаване с него.
In so far as that document, as may be inferred from the file to which access was granted, related only to contents or to legal points relating to Chisso’s cooperation and to its assessment, Hoechst contends that there is no valid reason for precluding consultation of it.
Hoechst добавя, че писмото на Chisso можело да съдържа уличаващи сведения (например в случай че Chisso му приписва водеща роля в картела) и тогава Комисията трябвало да му предостави достъп до писмото незабавно и спонтанно.
Hoechst adds that Chisso’s letter might contain inculpatory evidence (for example, if Chisso accused the applicant of having been a leader of the cartel) and the Commission ought therefore to have given the applicant immediate access without any prompting.
Обратно, при наличие на сведения за дискриминация като посочените по-горе процесуални нередности, допуснати от Комисията, писмото на Chisso можело да има оневиняващо действие.
Conversely, should there be any sign of discrimination such as the procedural irregularities on the part of the Commission noted above, Chisso’s letter might have an exculpatory effect.
В този случай то трябвало да бъде изпратено найкъсно след поискване от страна на Hoechst.
In that case, the letter ought to have been transmitted when Hoechst requested it, at the latest.
При тази обстановка било без значение дали една от страните в производството е поискала или не поверително третиране на въпросните документи.
In that context, it is immaterial whether or not one of the parties to the procedure requested confidential treatment for the documents in question.
Комисията трябвало да разгледа служебно и обективно поверителния характер на материалите по преписката.
The Commission ought to examine of its own motion, and objectively, the confidential nature of the documents in its file.
В това отношение Hoechst уточнява, че член 21, параграф 2 от Регламент № 17 предвижда, че Комисията удовлетворява само обоснованите искания за поверително третиране на търговска тайна.
Hoechst submits in that regard that Article 21(2) of Regulation No 17 provides that the Commission can grant only valid requests for confidential treatment for business secrets.
Според Hoechst само търговски сведения като оборота или пазарните дялове, които не се отнасят до отминали периоди, можели да обосноват скриване на съдържанието — но само частично — на писмото на Chisso.
Hoechst contends that only business data such as turnover or market shares in nonhistorical periods could have constituted a ground for concealing — and only in part — Chisso’s letter.
Като се позовава на Решение по дело Endemol/Комисия, точка 70 по-горе (точка 65), Hoechst подчертава, че защитата на поверителната информация трябва да се преценява в съпоставка с правото на защита на адресатите на изложението на възраженията.
Referring to Endemol v Commission, paragraph 70 above (paragraph 65), Hoechst submits that the protection of confidential information must be weighed up against the rights of defence of the addressees of the statement of objections.
На адресатите на изложението на възраженията трябвало да се даде възможност да определят при пълно познаване на фактите дали описаните документи могат да бъдат релевантни за защитата им (Решение по дело ICI/Комисия, точка 70 по-горе, точка 104).
The addressees of the statement of objections should be in a position to determine, in full knowledge of the facts, whether the documents described are relevant for their defence (ICI v Commission, paragraph 70 above, paragraph 104).
В случая Hoechst поддържа, че възможността да се защити е била ограничена, доколкото то не е могло да изясни някои решаващи въпроси относно процедурата и фактите.
In the present case, Hoechst maintains that its opportunity to defend itself was restricted in so far as it was unable to clarify certain decisive procedural and factual points.
По-специално, доколкото Hoechst оспорва факта, че Chisso първо е предоставило решаващи доказателства, писмото на Chisso от 26 март 1999 г., което видно от резюмето му се отнасяло до сътрудничеството на Chisso с Комисията, евентуално щяло да позволи да се направят изводи относно съдържанието и датата на осъществяване на действията по подобно сътрудничество, особено преди 29 октомври 1998 г.
In particular, in so far as Hoechst disputes the fact that Chisso was the first to supply decisive evidence, Chisso’s letter of 26 March 1999, which, as the summary shows, concerned the latter’s cooperation with the Commission, might have enabled conclusions to be drawn as to the content and date of the acts of such cooperation, in particular before 29 October 1998.
При тази обстановка Hoechst иска от Първоинстанционния съд да предприеме процесуално-организационни действия, изразяващи се в това да разпореди на Комисията да предостави на разположение на Първоинстанционния съд и на Hoechst писмото на адвокатите на Chisso до Комисията от 17 декември 2002 г. в пълния му вид с приложенията към него.
In that context, Hoechst requests the Court to adopt measures of organisation of procedure consisting in ordering the Commission to make available to the Court and to Hoechst Chisso’s lawyers’ letter of 17 December 2002 to the Commission, in the full version, together with the annexes.
Впрочем с оглед на събирането на доказателства, Hoechst иска с посредничеството на Комисията да се призоват като свидетели двамата служители, натоварени със случая по онова време.
Furthermore, by way of measure of inquiry, Hoechst requests that the two Commission officials then responsible for the case be called as witnesses.
В писмото си от 16 юни 2006 г. в отговор на писмен въпрос на Първоинстанционния съд, с който е поканено да представи допълнително становище по документите, предадени преди това от Комисията, между които по-конкретно писмото на Chisso от 17 декември 2002 г. с приложенията към него (вж. точка 34 по-горе), Hoechst твърди, че някои доказателства не са приети и административното производство е опорочено от нередности.
In its letter of 16 June 2006, in answer to a written question from the Court inviting it to submit further observations on the documents previously transmitted by the Commission, including, in particular, Chisso’s letter of 17 December 2002, together with the annexes thereto (see paragraph 34 above), Hoechst claims that certain evidence has been rejected and that a number of irregularities vitiated the administrative procedure.