natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Публикуването в Официален вестник на посочените мерки, които са одобрени от Комисията, дава възможност на другите държавичленки да се запознаят с тях и следователно да изпълнят задълженията си по член 3а, параграф 3 от тази директива, в рамките на въведената от тази разпоредба система за взаимно признаване на тези мерки.
The publication in the Official Journal of those measures approved by the Commission informed the other Member States of their existence and, therefore, enabled them to comply with their obligations under Article 3a(3) of that directive as part of the mechanism for mutual recognition of those measures instituted by the latter provision.
Според Първоинстанционния съд спорният акт следователно произвежда правни последици по отношение на държавитечленки, доколкото предвижда публикуване на въпросните национални мерки в Официален вестник, тъй като в резултат на това публикуване се привежда в действие предвидената в член 3а, параграф 3 от Директива 89/552 система за взаимно признаване.
The contested letter therefore produced, in the Court of First Instance’s view, legal effects for the Member States, in so far as it envisaged the publication in the Official Journal of the national measures in question, since the effect of that publication is to trigger the mechanism for mutual recognition laid down by Article 3a(3) of Directive 89/552.
Ето защо този акт представлява решение по смисъла на член 249 ЕО, въпреки че член 3а от тази директива не посочва изрично приемане на „решение“ от страна на Комисията.
It is thus a decision within the meaning of Article 249 EC, although Article 3 of Directive 89/552 does not expressly refer to the adoption by the Commission of a ‘decision’.
На второ място, Първоинстанционният съд проверява дали Infront е пряко засегнато от този акт.
Secondly, the Court of First Instance considered whether that decision is of direct concern to Infront.
Първоинстанционният съд най-напред е решил, че когато Infront прехвърля своите права за телевизионна дейност на телевизионен оператор, установен в Обединеното кралство, с цел телевизионно излъчване в тази държавачленка, приетите от органите на Обединеното кралство мерки съществуват в правната
The Court of First Instance held, first of all, that where Infront assigns its television broadcasting rights to a broadcaster established in the United Kingdom for the purposes of television broadcasting in that Member State, the measures adopted by the United Kingdom authorities exist in law independently of the contested decision.
От това следва, че в тази хипотеза посоченият акт утвърждава въпросните мерки само с оглед на тяхното признаване от другите държави-членки.
In so far as the measures notified are applicable to broadcasters established in the United Kingdom under the national law on broadcasting in force in that Member State and not by virtue of the contested decision, Infront is not directly concerned.
Освен това Първоинстанционният съд констатира, че тъй като взаимното признаване на приетите в приложение на член 3а, параграф 1 от Директива 89/552 национални мерки е подчинено на тяхното одобрение от Комисията и на последващото им публикуване в Официален вестник, от момента на това публикуване спорният акт не оставя никакво право на преценка на държавитечленки по отношение на изпълнението на техните задължения.
Furthermore, the Court of First Instance decided that since such mutual recognition of the national measures adopted pursuant to Article 3a(1) of Directive 89/552 is subject to their approval by the Commission and their subsequent publication in the Official Journal, the contested decision does not leave the Member States any discretion, once that publication has occurred, as to the performance of their obligations.
Всъщност макар условията за контрол, който държавитечленки са длъжни да извършат в рамките на установената от член 3а, параграф 3 от Директива 89/552 система за взаимно признаване, да се определят от всяка държавачленка в законодателството, което транспонира тази разпоредба, органите на тази държава трябва да гарантират спазването от страна на телевизионните оператори под тяхна юрисдикция на условията за излъчване на събитията, обозначени в националните мерки, които са одобрени и публикувани от Комисията в Официален вестник.
Although the detailed rules for the control which the national authorities are required to exercise under the mechanism of mutual recognition established by Article 3a(3) of Directive 89/552 are determined by each Member State in the framework of its legislation implementing that provision, those authorities must ensure that broadcasters under their jurisdiction comply with the conditions for broadcasting the events designated in the national measures approved and published in the Official Journal by the Commission.
Ето защо Първоинстанционният съд е стигнал до заключение, че Infront е пряко засегнато от спорния акт, доколкото той позволява прилагането на системата за взаимно признаване от страна на другите държавичленки на приетите от Обединеното кралство мерки в приложение на член 3а, параграф 1 от Директива 89/552.
The Court of First Instance concluded, therefore, that Infront is directly concerned by the contested decision in so far as it enables the implementation of the mechanism of mutual recognition by the other Member States of the measures adopted by the United Kingdom pursuant to Article 3a(1) of Directive 89/552 .
На трето място, Първоинстанционният съд приема, че Infront е също така лично засегнато от посочения акт.
Thirdly, the Court of First Instance held that Infront is, likewise, individually concerned by the contested decision.
Този акт го засягал поради едно негово качество, а именно това на притежател на изключителните права за телевизионно излъчване на едно от обозначените събития.
That decision concerns Infront by reason of a characteristic peculiar to it, namely its capacity as the exclusive holder of the television broadcasting rights for one of the designated events.
Всъщност макар в качеството си на търговски посредник за въпросните права за телевизионно излъчване Infront да не е пряк адресат на националните мерки, които са одобрени и публикувани от Комисията в Официален вестник, последните засягат правото му на свободно упражняване на тези права, като установяват условия за тяхното прехвърляне като изключителни права на телевизионен оператор, който е установен в държавачленка, различна от Обединеното кралство и който възнамерява да разпространява това събитие в последната държава.
Although Infront, in its capacity as broker of the relevant television broadcasting rights is not expressly covered by the national measures approved and published in the Official Journal by the Commission, they impede its ability freely to dispose of its rights by restricting their transfer exclusively to a broadcaster established in a Member State other than the United Kingdom which wishes to broadcast that event in the latter State.
По-нататък, дори спорният акт да не засяга действителността на сключените договори с FIFA, от значение е обстоятелството, че Infront е придобило изключителните права за въпросното телевизионно излъчване преди влизането в сила на член 3а от Директива 89/552 и a fortiori преди приемането на спорния акт.
Moreover, although the legal validity of the contracts concluded with FIFA is not affected by the contested decision, it is of importance that Infront acquired exclusively the television broadcasting rights in question before the entry into force of Article 3a of Directive 89/552 and, a fortiori, before the adoption of the contested decision.
По същество Първоинстанционният съд отменя спорния акт, с мотив че тъй като представлява решение по смисъла на член 249 ЕО, той е опорочен от липса на компетентност.
On the substance, the Court of First Instance annulled the contested decision, on the ground that, being a decision within the meaning of Article 249 EC, it was vitiated by lack of powers.
Всъщност консултация с колегията на членовете на Комисията не е имало и подписалият този акт генерален директор не е получавал никакво специално оправомощаване от страна на тази колегия.
The College of Commissioners had not been consulted and the Director-General who signed the contested decision had received no specific power from the College.
Искания на страните
Forms of order sought by the parties
Със своята жалба Комисията иска от Съда:
By its appeal, the Commission claims that the Court should:
— да отмени обжалваното съдебно решение,
— set aside the judgment under appeal;
— да се произнесе окончателно, като установи, че подадената пред Първоинстанционния съд жалба е недопустима, и
— give final judgment by declaring that the application before the Court of First Instance was inadmissible, and
— да осъди Infront да заплати съдебните разноски, направени от Комисията във връзка с първоинстанционното производство и във връзка с настоящото производството по обжалване.
— order Infront to pay the Commission’s costs at first instance and on appeal.
— да отхвърли жалбата или
— dismiss the appeal, or
— да върне делото на Първоинстанционния съд за ново разглеждане и постановяване на решение, съобразено със съдебната практика на Съда, и
— refer the case back to the Court of First Instance for judgment in accordance with the judgment of the Court of Justice as to law; and
— да осъди Комисията да понесе направените от нея съдебни разноски, както и разноските на Infront, свързани с производствата пред Съда и пред Първоинстанционния съд.
— order the Commission to pay its own and Infront’s costs relating to the proceedings before this Court and the Court of First Instance.
По жалбата
The appeal
Съгласно член 230, четвърта алинея ЕО всяко физическо или юридическо лице може да заведе иск срещу решенията, които въпреки формата си на решение, адресирано до друго лице, го засягат пряко и лично.
The fourth paragraph of Article 230 EC provides that any natural or legal person may institute proceedings against a decision which, although in the form of a decision addressed to another person, is of direct and individual concern to the former.
В подкрепа на своята жалба Комисията се позовава на две правни основания, изведени от нарушение на последните две условия.
In support of its appeal, the Commission pleads two grounds of appeal alleging misapplication of the two latter requirements.
Преди да бъдат разгледани тези правни основания, следва да се уточнят действието и обхватът на член 3а от Директива 89/552 и на спорния акт.
Prior to examining those grounds of appeal, it is necessary to define the scope and effect of Article 3a of Directive 89/552 and of the contested decision.
Съгласно член 3а, параграф 1 от тази директива всяка държавачленка може да вземе мерки съобразно правото на Общността, за да гарантира, че телевизионните оператори, които са под нейна юрисдикция, не излъчват на изключителна основа събитията, за които се смята от държаватачленка, че са от голямо значение за обществото, по такъв начин, че да лишат значителна част от обществеността от възможността да ги проследи посредством предаване на живо или на запис по безплатна телевизия.
Under Article 3a(1) of Directive 89/552, each Member State may take measures in accordance with Community law to ensure that broadcasters under its jurisdiction do not broadcast on an exclusive basis events which are regarded by that Member State as being of major importance for society in such a way as to deprive a substantial proportion of the public in that Member State of the possibility of following them via live coverage or deferred coverage on free television.
За тази цел съответната държавачленка съставя списък от такива събития.
To that end, the Member State concerned is to draw up a list of such events.
Член 3а, параграф 2 от посочената директива задължава Комисията да провери дали тези мерки са съвместими с общностното право и да ги публикува в Официален вестник.
Article 3a(2) of Directive 89/552 requires the Commission to verify that those measures are compatible with Community law and to publish them in the Official Journal.
Параграф 3 от този член установява система за взаимно признаване, според която другите държавичленки трябва да гарантират, че телевизионните оператори под тяхна юрисдикция се съобразяват с приетите в приложение на параграф 1 от същия член мерки от друга държавачленка, които са одобрени от Комисията и публикувани в Официален вестник.
Article 3a(3) puts in place a mutual recognition mechanism by which the other Member States must ensure that broadcasters under their jurisdiction do not circumvent measures adopted pursuant to Article 3a(1) by another Member State, approved by the Commission and published in the Official Journal.
Същото гласи и съображение 19 от Директива 97/36, от чийто текст следва, че член 3а от Директива 89/552 цели да се предотврати възможността за заобикаляне на националните мерки, предназначени за защита на легитимен общ интерес.
That is also stated in the 19th recital in the preamble to Directive 97/36, from the terms of which it is evident that Article 3a of Directive 89/552 is intended to prevent the possibility of circumvention of national measures protecting a legitimate general interest.
В приложение на тази правна уредба Комисията съобщава на Обединеното кралство чрез спорния акт, че одобрява мерките, за които е била уведомена от тази държавачленка и за последващото публикуване на тези мерки в Официален вестник.
Pursuant to that legislation, the Commission informed the United Kingdom, by the contested decision, of the approval of the measures it had adopted and of their subsequent publication in the Official Journal.
Както констатира Първоинстанционният съд, по този начин със спорния акт приключва процедурата за проверка, която Комисията трябва да извърши по силата на член 3а, параграф 2 от Директива 89/552.
As the Court of First Instance held, that decision thus closed the verification procedure which the Commission was required to carry out under Article 3a(2) of Directive 89/552.
Публикуването в Официален вестник на посочените мерки е дало възможност на другите държавичленки да се запознаят с тях и да изпълнят задълженията си по член 3а, параграф 3 от тази директива.
The publication in the Official Journal of those measures informed the other Member States of their existence and enabled them to comply with their obligations under Article 3a(3) of Directive 89/552.
Следователно спорният акт привежда в действие предвидената в член 3а, параграф 3 от Директива 89/552 система за взаимно признаване и поради това поражда задължението за другите държавичленки да гарантират, че телевизионните оператори под тяхна юрисдикция се съобразяват с приетите в приложение на параграф 1 от същия член мерки от друга държавачленка.
The contested decision therefore triggered the mutual recognition mechanism under Article 3a(3) of Directive 89/552 and, consequently, activated the other Member States’ obligation to ensure that broadcasters under their jurisdiction did not circumvent the measures adopted by the United Kingdom pursuant to Article 3a(1).
В светлината на тези съображения трябва да се разгледат правните основания, на които се позовава Комисията.
It is in the light of those considerations that the Commission’s grounds of appeal must be examined.
По първото правно основание, изведено от нарушение на условието за пряк интерес
The first ground of appeal, alleging misapplication of the requirement of direct concern
Комисията поддържа, че Първоинстанционният съд е приложил неправилно съдебната практика, посочена в точка 22 от настоящото решение, която уточнява условието за пряк интерес, посочено в член 230, четвърта алинея ЕО.
The Commission submits that the Court of First Instance erroneously applied the caselaw mentioned in paragraph 22 of the present judgment, which defines the requirement of direct concern under the fourth paragraph of Article 230 EC.
На първо място, спорният акт не оказвал въздействие върху правното положение на Infront.
First of all, the contested decision does not affect Infront’s legal situation.
Той създавал задължение за държавитечленки, различни от Обединеното кралство, да гарантират, че телевизионните оператори, които са под тяхна юрисдикция, не лишават значителна част от обществеността в тази държавачленка от възможността да проследи определени обозначени събития по „безплатна“ телевизия.
It requires the Member States other than the United Kingdom to ensure that broadcasters under their jurisdiction do not deprive a substantial proportion of the public in that Member State of the possibility of following certain designated events on free television.
Ето защо правни задължения с оглед на постигането на тази цел са възложени само на такива телевизионни оператори.
For that purpose, legal obligations are therefore to be imposed only on such broadcasters.
Ако се допусне, че едно дружество за платена телевизия, установено в Обединеното кралство, възнамерява евентуално да направи оферта, за да придобие изключителните права за въпросното телевизионно излъчване, наложените му правни ограничения можело да го принудят да се откаже.
Assuming that a pay television company established in a Member State other than the United Kingdom wished to bid for the exclusive television broadcasting rights in question, the legal restrictions which are imposed on it could lead it to refrain from doing so.
Следователно Infront щяло да има по-малко потенциални купувачи и вероятно щяло да се окаже в по-неблагоприятно търговско положение от предвиденото, и то не поради изменение на неговото правното положение, а единствено поради обстоятелството че нямало да бъде в състояние да намери купувач, какъвто е можело да очаква.
Consequently, Infront would have fewer potential purchasers and probably find itself in a worse business situation than it had envisaged, and that would be not because of a change in its legal position, but solely because it would not be in a position to find the purchaser it could have hoped for.
Така то щяло да понесе непреките икономически последици от спорния акт, докато правното му положение щяло да остане непроменено.
It would therefore suffer the indirect economic consequences of the contested decision, whereas its legal position would remain unaltered.
На следващо място, дори тези икономически последици били напълно несигурни, тъй като нямало телевизионен оператор, установен в държавачленка, различна от Обединеното Кралство, който да е склонен да заплати значителната сума, изисквана от Infront за правото да излъчва в Обединеното кралство обозначените събития, по отношение на които то притежава изключителните права за телевизионно излъчване.
Next, even those economic consequences are completely uncertain, since there was no broadcaster established in a Member State other than the United Kingdom which would be willing to pay the considerable sum demanded by Infront for the right to broadcast in the United Kingdom the designated events for which it holds the exclusive television broadcasting rights.
Първоинстанционният съд трябвало обаче да поиска от Infront да докаже правдоподобността на подобно фактическо положение и вероятността спорният акт да доведе до икономическа вреда.
The Court of First Instance should have required Infront to prove the plausibility of such a factual situation and the probability of economic loss arising from the contested decision.
Като не е определил съответно тежестта на доказване, Първоинстанционният съд бил допуснал и грешка при прилагане на правото.
By failing to apply the appropriate burden of proof, it again fell into error of law.
На последно място, Първоинстанционният съд неправилно бил приел, че държавитечленки не разполагат с никакво право на преценка при изпълнението на предвидените в член 3а, параграф 3 от Директива 89/552 задължения.
Finally, the Court of First Instance wrongly found that the Member States have no discretion in the implementation of the obligations laid down by Article 3a(3) of Directive 89/552. Admittedly, the identity of the events considered to be of major
При все това обхватът на излъчване на такова събитие в практиката, в съответствие с интересите на тази държавачленка, се намирал в силна зависимост от законодателството и от механизма за приемане на решения, възприет от всяка държавачленка по силата на посочения член 3а, параграф 3.
However, the extent to which such an event will be broadcast, in practice, in accordance with the interests of that Member State, largely depends on the legislation and the decision-making structure adopted by each Member State under Article 3a(3).
Самата разпоредба постановявала, че възложената на държавитечленки задача трябва да се осъществи чрез „подходящи средства в рамките на тяхното законодателство“.
That provision itself states that the task entrusted to the Member States must be achieved ‘by appropriate means, within the framework of their legislation’.
Резултатите във всяка една държавачленка обаче можело да бъдат много различни в зависимост от възприетия подход във всеки конкретен случай.
The results in each Member State may be very different depending on the approach followed in each particular case.
При тези условия прилагането на спорния акт от държавитечленки, различни от Обединеното кралство, предполагало в значителна степен упражняване на право на преценка.
In those circumstances, the implementation of the contested decision by Member States other than the United Kingdom involves the exercise of a broad discretion.
Според Infront Първоинстанционният съд правилно е приел, че спорният акт го засяга пряко.
Infront submits that the Court of First Instance correctly concluded that the contested decision is of direct concern to it.
На първо място, трябва да се прецени дали спорният акт има пряко действие по отношение на правното положение на Infront.
First, it must be determined whether the contested decision directly affects Infront’s legal situation.
От членове 98 и 101 от Закона за излъчване на медийни програми е видно, че телевизионен оператор, който желае да излъчва пряко и при условията на изключително право посочено събитие, трябва да получи съгласието на НТК, ако услугата е предназначена за приемане в Обединеното кралство или в който и да е район на Обединеното кралство.
Under Articles 98 and 101 of the Broadcasting Act, a broadcaster which wishes to broadcast, exclusively and live, a designated event must, if the service is intended to be received in all or part of the United Kingdom, obtain the ITC’s consent.
Съгласно Правилника на Независимата телевизионна комисия за спортни и други вписани събития, съответно изменен, определящите за това съгласие фактори се изразяват по същество в обстоятелствата продажбата на правата за телевизионно излъчване да е била обявена публично и телевизионните оператори да са разполагали с реална възможност да придобият тези права при разумни и справедливи условия.
Under the Independent Television Commission Code on Sports and other Listed Events, as amended, the factors on which the ITC’s consent depends are essentially that the sale of the television broadcasting rights was the subject of a public announcement and that broadcasters had a genuine opportunity to acquire those rights on terms which were fair and reasonable.
Както бе констатирано в точки 35—39 от настоящото решение, поради спорния акт държавитечленки, различни от Обединеното кралство, са длъжни да гарантират, че телевизионните оператори под тяхна юрисдикция се съобразяват с приетите в приложение на член 3а, параграф 1 от Директива 89/552 мерки от тази държавачленка и следователно че последните не разпространяват обозначените събития независимо от изискванията на тези мерки.
As has been stated in paragraphs 35 to 39 of the present judgment, Member States other than the United Kingdom must, because of the contested decision, ensure that broadcasters under their jurisdiction do not circumvent the measures adopted by the United Kingdom pursuant to Article 3a(1) of Directive 89/552 and, therefore, that they do not broadcast designated events notwithstanding the requirements of those measures.