natgillin/translations-raw huggingface dataset:
В това отношение следва да се подчертае, че съгласно член 211 ЕО като пазител на Договора за ЕО и на сключените в съответствие с него споразумения Комисията е длъжна да осигури точното изпълнение от трети държави на задълженията им, договорени по силата на сключено с Общността споразумение, посредством способите, предвидени в споразумението или във взетите въз основа на него решения.
In that regard, it must be pointed out that it follows from Article 211 EC that the Commission, as guardian of the EC Treaty and of the agreements concluded under it, must ensure the correct implementation by a third country of the obligations it has assumed under an agreement concluded with the Community, using the means provided for by the agreement or by the decisions taken pursuant thereto.
Това задължение произтича и от самото Споразумение за асоцииране, както и от многобройните решения, приети за неговото прилагане.
That obligation is also apparent from the Association Agreement itself and from the many decisions adopted in respect of its implementation.
В този смисъл член 7 от това споразумение във връзка с член 211 ЕО изисква Комисията да предприема всички мерки с общ или специален характер, които да гарантират изпълнението на задълженията, произтичащи от посоченото споразумение.
Thus, Article 7 of that agreement, in conjunction with Article 211 EC, requires that the Commission take all appropriate measures, whether general or particular, to ensure the fulfilment of the obligations arising from that agreement.
По-нататък, съгласно член 24 от същото това споразумение Комисията е член на Съвета за асоцииране и като представител на Общността участва в различни комитети, създадени от този съвет за осигуряване на последователното сътрудничество, необходимо за доброто функциониране на споразумението.
Furthermore, according to Article 24 of the Association Agreement, the Commission is represented on the Association Council and participates, as the representative of the Community, in the various committees set up by the Association Council, to ensure the continuing cooperation necessary for the proper functioning of the Agreement.
В съответствие с член 52, параграф 2 от Решение № 1/95 например Комисията може да сезира Смесения комитет, когато при прилагането на това решение възникнат трудности за Общността или за Република Турция.
Thus, under Article 52(2) of Decision No 1/95, the Commission may call upon the Joint Committee where difficulties arise for the Community or the Republic of Turkey in the implementation of that decision.
При това Комисията разполага с постоянно представителство в Турция, което ѝ дава възможност наймалкото да бъде надеждно информирана относно развитието на правната уредба на тази държава, и в частност относно прилагането на посоченото споразумение към конкретен момент.
Moreover, the Commission has a permanent representation in Turkey which enables it, at the very least, to be reliably informed of legal developments in that State and, in particular, of the stage which the implementation of that agreement has reached.
Уместно е да се отбележи още, че в рамките на задължението си за надзор и контрол върху правилното прилагане на Споразумението за асоцииране Комисията разполага със значителни правомощия.
The Commission also has significant rights and powers available to it in connection with its obligation of supervising and monitoring the proper implementation of the Association Agreement.
Съгласно разпоредбите на член 3 от приложение 7 към Решение № 1/95 например Комисията може да поиска от турските органи всяка информация,
Thus, under the provisions of Article 3 of Annex 7 to Decision No 1/95, the Commission may request from the Turkish authorities any information which may enable it to ensure that customs legislation is correctly applied.
C.A.S./КОМИСИЯ която да ѝ позволи да се увери, че митническото законодателство се прилага правилно.
C.A.S. v COMMISSION
По смисъла на параграф 4, буква a) от същия член тази институция може също да поиска от турските органи да вземат необходимите мерки за упражняване на специален надзор върху физическите или юридическите лица, за които има основания да се предполага, че извършват или са извършили операции в противоречие с митническото законодателство.
Under paragraph 4(a) of the same article, the Commission may also request that the Turkish authorities take the necessary steps to keep a special watch on natural or legal persons of whom there are reasonable grounds for believing that they are breaching or have breached customs legislation.
Освен това съгласно член 7, параграфи 3 и 4 от посоченото приложение със съгласието на съответните турски митнически органи и при предвидените от тях условия надлежно упълномощените длъжностни лица на Комисията могат да събират в помещенията на тези органи информация за операциите, които противоречат на митническото законодателство, или да присъстват на разследванията, извършвани на турска територия.
Furthermore, according to Article 7(3) and (4) of that annex, duly authorised Commission officials may, with the agreement and within the conditions laid down by the Turkish customs authorities, obtain from the respective offices of those authorities information relating to breaches of customs legislation or be present at inquiries carried out in Turkish territory.
Освен това същото се отнася и за член 15 от Решение № 1/96, съгласно който за осигуряване на правилното прилагане на разпоредбите на това решение държавитечленки и Република Турция си сътрудничат чрез съответните митнически администрации и в рамките на взаимопомощта, предвидена в приложение 7 към решение № 1/95, във връзка с проверката на истинността и редовността на сертификатите.
The same is true of Article 15 of Decision No 1/96 according to which, in order to ensure the proper application of the provisions of that decision, the Member States and the Republic of Turkey must assist each other, through their respective customs administrations and within the framework of mutual assistance provided for in Annex 7 of Decision No 1/95, in checking the authenticity and accuracy of the certificates.
Следователно Комисията няма основание да претендира, както прави в съдебното заседание, че що се отнася до проверката на фактите, които са се осъществили в трета страна, а именно Турция, тя се намира в същото положение като жалбоподателя.
Consequently, the Commission cannot reasonably claim, as it did at the hearing, that it is in the same position as the appellant as regards the checking of events which occurred in a third country, namely in Turkey.
Тъкмо обратното, тя трябва да упражнява в пълна степен правомощията, с които разполага по силата на разпоредбите на Споразумението за асоцииране и решенията, приети за неговото прилагане, с цел да изпълни своите задължения за надзор и контрол върху правилното прилагане на посоченото споразумение.
On the contrary, it is for the Commission to make full use of the rights and powers which it has under the provisions of the Association Agreement and the decisions adopted in respect of its implementation so as to fulfil its obligation of supervising and monitoring the proper implementation of the Association Agreement.
Необходимостта от подобно упражняване на правомощията е още по-голяма в случая, когато износът за едно и също пристанище на Общността, а именно това в Равена, посредством едно и също турско дружество износител, през един и същ референтен период се извършва посредством както нередовни, така и неистински сертификати, както е установено в обжалваното съдебно решение.
Such use of its rights and powers is particularly necessary in a situation in which exports to the same Community port, namely that of Ravenna, by the same Turkish export company in the same reference period took place, according to the findings in the judgment under appeal, under cover of both irregular and inauthentic certificates.
Упражняването в пълна степен на правомощията, с които разполага Комисията в рамките на своето задължение за надзор и контрол върху правилното прилагане на Споразумението за асоцииране, се налага и поради обстоятелството, че преценката на турските органи относно неистинския или нередовен характер на спорните сертификати съдържа известна двусмисленост или наймалкото някои несъответствия.
The full use of the rights and powers which the Commission has in connection with its duty of supervising and monitoring the proper implementation of the Association Agreement is also called for because the assessments made by the Turkish authorities as regards the inauthentic or irregular nature of the certificates at issue show some ambiguities or, at the very least, some inconsistencies.
В този смисъл, както установява Първоинстанционният съд в точки 120—128 от обжалваното съдебно решение, сравнението между съдържанието на писмото на турските органи от 8 март 1999 г. и това на последвалите съобщения от същите органи, като например писмото на Постоянното представителство на Турция до UCLAF от 22 април 1999 г., разкрива двусмисленост по отношение на твърдението за неистинския характер на сертификат D 437214.
Therefore, as the Court of First Instance stated in paragraphs 120 to 128 of the judgment under appeal, a comparison between the wording of the letter of the Turkish authorities of 8 March 1999 and that of subsequent communications from those authorities, such as the letter from the Turkish Permanent Representation to UCLAF of 22 April 1999, discloses ambiguities as to the allegedly inauthentic nature of cer -tificate D 437214.
Що се отнася до други два сертификата A. TR. 1, чиято истинност е била преценена от турските органи в рамките на същата последваща проверка, макар че те не са част от спорните сертификати, в точки 198—201 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд също установява някои несъответствия, доколкото на различните етапи на процедурата турските органи ги квалифицират или като фалшифицирани, или като неверни, или като частично неверни.
As regards two other A.TR.1 certificates whose authenticity was assessed by the Turkish authorities in the course of the same postclearance check, even though they are not amongst the certificates at issue, the Court of First Instance also found, in paragraphs 198 to 201 of the judgment under appeal, some inconsistencies in that the Turkish authorities had classified them, at different stages of the procedure, as falsified, incorrect and also partially incorrect.
Освен това, както следва от обжалваното съдебно решение, двусмисленост произтича и от използването на различни термини от посочените органи, за да опишат резултата от своите проверки на съответните сертификати, например „подправени“ (писмо на Постоянното представителство на Турция до UCLAF от 10 юли 1998 г., споменато в точка 41 от обжалваното съдебно решение), „[не]верни и [не]издадени и заверени от [турската] митническа служба“ (писмо на турската генерална митническа дирекция от 8 март 1999 г., споменато в точка 123 от обжалваното съдебно решение), „неверни и […] неотговарящи на
Furthermore, as is apparent from the judgment under appeal, the use by those authorities of a variety of terms to describe the outcome of their checks of the certificates, such as, inter alia ‘false’ (letter from the Turkish Permanent Representation to UCLAF of 10 July 1998, mentioned in paragraph 41 of the judgment under appeal), ‘not correct and … not issued and endorsed by [the Turkish] customs office’ (letter from the Turkish General Directorate of Customs of 8 March 1999, mentioned in paragraph 123 of the judgment under appeal), ‘not correct and … not issued according to the rules’ (letter from the Turkish Permanent Representation to UCLAF of 22 April 1999, mentioned in paragraph 124 of the judgment under appeal)
C.A.S./КОМИСИЯ правилата за произход“ (писмо на Постоянното представителство на Турция до UCLAF от 22 април 1999 г., споменато в точка 124 от обжалваното съдебно решение), „неверн[и]“ (писмо на турската генерална митническа дирекция от 16 юли 1999 г., споменато в точка 200 от обжалваното съдебно решение).
C.A.S. v COMMISSION and ‘incorrect’ (letter from the Turkish General Directorate of Customs of 16 July 1999, mentioned in paragraph 200 of the judgment under appeal), also gave rise to ambiguities.
Освен това нееднозначните термини, употребени от турските органи в тяхната кореспонденция с Комисията и с италианските митнически органи, не отговарят на понятията за „истинност“ и „редовност“, предвидени в член 11 от Решение № 5/72 и член 15 от Решение № 1/96.
What is more, the different terms used by the Turkish authorities in their correspondence with the Commission and the Italian customs authorities do not tally with the notions of ‘authenticity’ and ‘accuracy’ set out in Article 11 of Decision No 5/72 and Article 15 of Decision No 1/96.
Описаните по-горе двусмисленост и несъответствия е трябвало да подтикнат Комисията да се усъмни в преценката на турските органи.
The ambiguities and inconsistencies described above should have led the Commission to question the assessments made by the Turkish authorities.
При тези условия в рамките на своята задача за надзор и контрол върху правилното прилагане на Споразумението за асоцииране Комисията е трябвало да се увери, че турските органи са квалифицирали правилно посочените сертификати или като нередовни, или като неистински.
In those circumstances, it was the task of the Commission to satisfy itself, in the course of its task of supervising and monitoring the proper implementation of the Association Agreement, that the Turkish authorities had correctly classified those certificates as either irregular or inauthentic.
При все това се налага изводът, че Комисията не е упражнила в пълна степен правомощията, които са ѝ предоставени със Споразумението за асоцииране и разпоредбите за неговото прилагане.
However, clearly the Commission did not make full use of the rights and powers conferred upon it by the Association Agreement and its implementing provisions.
Преди всичко, макар да е вярно, че UCLAF е провел две разследвания в Турция между 12 и 15 октомври 1998 г., както и между 30 ноември и 2 декември 1998 г., налага се изводът, че в точка 218 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд неправилно е постановил, че никакви доказателства не дават възможност да се допусне, че UCLAF не е имал възможност да проведе задълбочено разследване по-специално в митническата администрация в Mersin.
First, although it is true that UCLAF carried out two investigations in Turkey from 12 to 15 October 1998 and from 30 November to 2 December 1998, clearly the Court of First Instance erred in holding, in paragraph 218 of the judgment under appeal, that there was no conclusive evidence which would give grounds for assuming that UCLAF was not able to carry out a thorough investigation, in particular at the customs administration in Mersin.
От докладите от мисиитe на UCLAF от 9 и 23 декември 1998 г. ясно следва, че сред посетените от разследващите лица ведомства и организации в Турция не фигурира митническата служба, от която разглежданите продукти са изнесени за Общността, а именно тази в Mersin.
It is clear from UCLAF’s mission reports of 9 and 23 December 1998 that the customs office from which the goods at issue were exported to the Community, namely that of Mersin, was not one of the organisations visited by its investigators in Turkey.
При това положение те не са могли да проверят истинския или неистински характер на спорните сертификати.
Therefore, they were not able to check whether the certificates at issue were authentic or not.
Всъщност двата доклада от мисиите на UCLAF от 9 и 23 декември 1998 г. не разглеждат въпроса дали спорните сертификати са действително фалшифицирани или всъщност са неправилно издадени от турските органи.
UCLAF’s two mission reports of 9 and 23 December 1998 do not deal with whether the certificates at issue were in fact falsified or, by contrast, incorrectly issued by the Turkish authorities.
Тази констатация се потвърждава от писмо с дата 9 декември 1998 г., тоест след проведените от UCLAF в Турция разследвания, в което директорът на UCLAF г-н Knudsen моли „настоятелно“ турските органи да дадат своето съгласие за съвместна проверка в митническата служба в Mersin, с цел да се получи подробна информация за целия износ на концентрат от плодов сок, осъществен от дружеството Akman от края на 1993 г.
That finding is borne out by a letter of 9 December 1998, that is to say subsequent to the investigations carried out by UCLAF in Turkey, in which UCLAF’s Director, Mr Knudsen, ‘urged’ the Turkish authorities to agree to a joint investigation in the Mersin customs office in order to obtain details of all the exports of fruit juice concentrates Akman had made since the end of 1993.
В това отношение не би могло да се спори, че за да извърши проверка в съответните служби на турските митнически органи, съгласно член 7, параграф 3 от приложение 7 към Решение № 1/95 Комисията трябва да разполага със съгласието на посочените органи.
In that regard, it cannot be disputed that in order to carry out an investigation in the respective offices of the Turkish customs authorities, the Commission had to have the agreement of those authorities pursuant to Article 7(3) of Annex 7 to Decision No 1/95.
Достатъчно е да се подчертае, че Комисията изобщо не е изтъкнала липсата на съгласие от страна на турските органи, която щеше да ѝ попречи да извърши подобна проверка на място.
It is sufficient to point out that the Commission has not referred to any lack of agreement on the part of the Turkish authorities which prevented it from carrying out such an on-the-spot check.
По-нататък, от точки 244—259 от обжалваното съдебно решение личи, че Комисията не е изискала от турските органи образци от отпечатъците от печатите и подписите, използвани в митническата служба в Mersin, и че не ги е изпратила на митническите органи в държавите-членки.
Moreover, it is apparent from paragraphs 244 to 259 of the judgment under appeal that the Commission did not request specimen impressions of the stamps used in the Mersin customs offices from the Turkish authorities and did not send them to the customs authorities of the Member States.
В това отношение Първоинстанционният съд заключава, че през целия период на спорния внос Република Турция и Комисията не са обвързани от никакво задължение за взаимно изпращане на образците от отпечатъците от печатите, използвани от митническите служби.
The Court of First Instance found in that regard that, during the entire period covering the importations at issue, the Republic of Turkey and the Commission were not under any obligation to provide each other with specimen impressions of the stamps used by the customs offices.
Изпращането на образци от отпечатъците от печатите и подписите, използвани от тези служби, обаче позволява да се извършва ефективен надзор относно спазването на митническите правила, свързани с тарифните преференции.
However, it is the sending of specimen impressions of the stamps and signatures used in those offices that makes it possible to supervise compliance with the customs rules relating to tariff preferences effectively.
Задължението на Комисията да следи за правилното прилагане на Споразумението за асоцииране изисква тя, а с нейно посредничество и митническите органи на държавитечленки, да разполага във всеки момент с всички елементи, които да ѝ позволят да упражнява ефикасен контрол, като образците от отпечатъците от печатите и подписите безспорно представляват такива елементи.
The Commission’s obligation to ensure that the Association Agreement is properly implemented means that the Commission, and through it the customs authorities of the Member States, should always have all the information to enable it to carry out an effective check, and specimen impressions of the stamps and signatures unquestionably constitute such information.
Следва също да се подчертае, че обратно на постановеното от Първоинстанционния съд в точка 255 от обжалваното съдебно решение, от текста на член 15, параграф 1 от Решение № 1/96, изменено с Решение № 2/97 на Комитета за митническо сътрудничество ЕО—Турция от 30 май 1997 г. (OВ L 249, стр.
Moreover, contrary to what was held by the Court of First Instance in paragraph 255 of the judgment under appeal, it is unambiguously apparent from the wording of Article 15(1) of Decision No 1/96, as amended by Decision No 2/97 of the EC-Turkey Customs Cooperation Committee of 30 May 1997 (OJ 1997 L 249, p.
Във всички случаи, дори преди влизането в сила на това решение, за да позволи правилното прилагане на Споразумението за асоцииране, Комисията е трябвало да изиска от турските органи да ѝ изпратят тези образци на основание член 3 от приложение 7 към Решение № 1/95, който ѝ дава право да иска „всяка информация, която да ѝ позволи да се увери, че митническото законодателство се прилага правилно“ [неофициален превод].
In any event, even before the entry into force of that decision, the Commission should, in order to facilitate the proper implementation of the Association Agreement, have requested that the Turkish authorities provide it with those specimens on the basis of Article 7(3) of Decision No 1/95 which authorises it to request ‘any information which may enable it to ensure that customs legislation is correctly applied’.
1, както установява Първоинстанционният съд в точка 258 от обжалваното съдебно решение, не поставя под съмнение извода, че Комисията не е изпълнила своето задължение да изиска от турските органи да ѝ бъдат изпратени образците от отпечатъците на печатите и подписите, които се използват в митническата служба в Mersin, и на свой ред да ги изпрати на митническите органи на държавите-членки.
The fact that the Republic of Turkey sent the impressions of stamps used for A.TR.1 certificates voluntarily, as stated by the Court of First Instance in paragraph 258 of the judgment under appeal, does not call in question the finding that the Commission failed to fulfil its obligation to request that the Turkish authorities provide it with specimen impressions of the stamps and signatures used in the Mersin customs office and to send them, in turn, to the customs authorities of the Member States.
На последно място, от точки 153—160 от обжалваното съдебно решение също така следва, че Комисията се е ограничила само да отбележи, че нито Споразумението за асоцииране, нито разпоредбите за прилагане предвиждат изрично в Турция да се поддържат регистри, в които да се вписват митническите сертификати, и че независимо от това евентуалното наличие на такива регистри не означавало, че става дума за истински сертификати, тъй като фалшификаторите биха имали интерес да използват за фалшифицираните сертификати регистрационен номер, съответстващ на редовен сертификат.
Lastly, it is also apparent from paragraphs 153 to 160 of the judgment under appeal that the Commission merely observed that neither the Association Agreement nor the implementing provisions expressly required registers to be kept in Turkey for the entry of customs certificates and that, in any case, the possible existence of such registers did not imply that certificates were authentic, given that forgers would have every interest in using on forged certificates a registration number which corresponded with a lawful certificate.
Тази обосновка е приета от Първоинстанционния съд в точки 161 и 162 от обжалваното съдебно решение.
That reasoning was accepted by the Court of First Instance in paragraphs 161 and 162 of the judgment under appeal.
Тази теза обаче не би могла да бъде приета.
That argument cannot, however, succeed.
В това отношение трябва да се подчертае, че регистрацията на издадените от митническите органи сертификати е необходима практика в международната търговия.
In that regard, it must be stated that the registration of certificates issued by the customs authorities is indispensable in international trade.
Всъщност липсата на подобни регистри създава опасност от осуетяване на ефикасността на всяка последваща проверка на издадените от съответните митнически органи сертификати.
Failure to keep such registers is likely to render worthless the effectiveness of any postclearance check on certificates issued by the respective customs authorities.