natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Всъщност предвидената от посочените по-горе законови разпоредби и от разпоредбите на LGT остатъчна компетентност в тази област на Министерството на промишлеността, туризма и търговията се уточнявала от разпоредбите на Кралски указ 2296/2004 по такъв начин, че функциите на CMT се ограничавали само до изпълнение на постановените от това министерство решения.
The residual competence of the Ministry of Industry, Tourism and Commerce in that field, provided for under earlier legislative provisions and those of the GTL, is set out in such detail in Royal Decree 2296/2004 that the role of the CTM is reduced merely to implementing the decisions taken by that ministry.
Освен това CMT поддържа, че този кралски указ надхвърля LGT, като нарушава принципите на законност, йерархия на правните норми и правна сигурност и нарушава разпоредбите на член 10, параграф 1 от Рамковата директива.
Further, the CTM argues that the royal decree goes beyond the GTL, in breach of the principles of legality, the hierarchy of norms and legal certainty, and disregards the provisions of Article 10(1) of the Framework Directive.
Tribunal Supremo решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
By judgment of 23 January 2007, the Tribunal Supremo decided to stay proceedings and to refer the following questions to the Court of Justice for a preliminary ruling:
„1) Длъжни ли са държавитечленки по силата на член 3, параграф 2 и член 10, параграф 1 от [Рамковата] директива във връзка със съображение 11 от същата да възлагат на отделни органи, от една страна, „регулаторните“ функции и от друга страна, „оперативните“ функции в областта на разпределението на националните номерационни ресурси и управлението на националните номерационни планове?
(1) Do Articles 3(2) and 10(1) of the [Framework] Directive, in conjunction with Recital (11), require Member States to allocate to separate authorities “regulatory functions” on the one hand and “operational” functions on the other, in relation to assigning national numbering resources and managing national numbering plans?
2) Когато при транспониране на [Рамковата] директива във вътрешния си правов ред дадена държавачленка възложи разпределението на националните номерационни ресурси и управлението на националните номерационни планове на специален регулаторен орган, тя може ли същевременно да ограничи правомощията на същия в тази област, като ги възложи на други органи или на самата държавна администрация по такъв начин, че в резултат да е налице съвместно управление на посочените ресурси от няколко органа?“
(2) Where a Member State, on transposing the [Framework] Directive into its national law, has charged a specific authority with assigning national numbering resources and managing national numbering plans, may it at the same time reduce that authority’s powers in that sphere, conferring them on other authorities or on its own State administration, with the result that management of those resources is in reality shared between various authorities?’
По преюдициалните въпроси
The questions referred
По първия въпрос
The first question
В самото начало следва да се посочи, че съгласно първото съображение от Рамковата директива новата регулаторна рамка за далекосъобщенията, а именно рамковите директиви — Директива 2002/20/ЕO на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно разрешението на електронните съобщителни мрежи и услуги (Директива за разрешение) (OВ L 108, стр.
It should be noted at the outset that, according to Recital (1) of the Framework Directive, the new regulatory framework for telecommunications — namely, Directive 2002/20/EC of the European Parliament and of the Council of 7 March 2002 on the authorisation of electronic communications networks and services (Authorisation Directive) (OJ 2002 L 108, p.
21; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 183),
21), Directive 2002/22/EC of the European Parliament and of the Council of 7 March 2002 on universal service and users’ rights
213) и Директива 2002/19/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно достъпа до електронни съобщителни мрежи и тяхната инфраструктура и взаимосвързаността между тях (Директива за достъпа) (OВ L 108, стр.
51), and Directive 2002/19/EC of the European Parliament and of the Council of 7 March 2002 on access to, and interconnection of, electronic communications networks and associated facilities (Access Directive) (OJ 2002 L 108, p.
169), е приета като се има предвид, че предходната регулаторна рамка е позволила създаване на условия за ефективна конкуренция в далекосъобщителния сектор по време на прехода от монопол към пълна свобода на конкуренцията.
7) — was adopted after the previous regulatory framework had been successful in creating the conditions for effective competition in the telecommunications sector during the transition from monopoly to full competition.
В този контекст следва да се прецени съображение 11 от Рамковата директива, съгласно което в съответствие с принципа за разделяне на регулаторните и оперативните функции държавитечленки следва да гарантират независимостта на националния регулаторен орган или органи (наричани понататък „регулаторния орган“ или „регулаторните органи“) с оглед гарантиране на безпристрастността на неговите/техните решения.
That is the appropriate context in which to assess Recital (11) of the Framework Directive, according to which the Member States must, under the principle of the separation of regulatory and operational functions, guarantee the independence of the national regulatory authority or authorities (‘the regulatory authorities’) in order to ensure the impartiality of their decisions.
Член 3, параграф 2 от Рамковата директива уточнява подробните правила, които трябва да гарантират независимостта на регулаторните органи, като предвижда, че те трябва да бъдат правно отделени и функционално независими от всички организации, предоставящи електронни съобщителни мрежи, оборудване или услуги.
Article 3(2) of the Framework Directive specifies the means by which it should be possible to guarantee the independence of the regulatory authorities, providing that they must be legally distinct from and functionally independent of all organisations providing electronic communications networks, equipment or services.
Когато запазват собствеността или контрола над предприятията, доставящи електронни съобщителни мрежи и/или услуги, държавитечленки трябва специално да осигурят ефективно структурно отделяне на регулаторната функция от дейностите, свързани със собствеността или контрола.
Where Member States retain ownership or control of undertakings providing electronic communications networks and/or services, they are to take care, specifically, to ensure effective structural separation of the regulatory function, on the one hand, from activities associated with ownership or control of those undertakings, on the other.
Незабавно следва да се уточни, че функциите по разпределение на националните номерационни ресурси и по управление на националните номерационни планове не са част от функциите, упражнявани от субектите, които осигуряват
As regards the assigning of the national numbering resources and the management of the national numbering plans, it should be pointed out at the outset that such functions form no part of the functions exercised by entities which ensure services
Следователно те не трябва да се разглеждат като „оперативни функции“ по смисъла на съображение 11 от посочената директива, а като „регулаторни функции“.
They must therefore be regarded, not as ‘operational functions’ within the meaning of Recital (11) of that directive, but as ‘regulatory functions’.
Освен това препращащата юрисдикция иска да установи дали Рамковата директива позволява на държавитечленки да възлагат на отделни регулаторни органи, от една страна, регулаторните функции и от друга страна, функциите по управление в областта на разпределение на националните номерационни ресурси и на националните номерационни планове.
Moreover, the referring court seems to be unsure whether the Framework Directive allows Member States to allocate, on the one hand, the regulatory functions, and on the other, the management functions involved in assigning national numbering resources and national numbering plans, to separate regulatory authorities.
В това отношение от член 10, параграф 1 във връзка с член 3, параграф 2 от Рамковата директива произтича, че държавитечленки трябва да възлагат на един или няколко регулаторни органа контрола на разпределението на всички национални номерационни ресурси, както и управлението на националните номерационни планове, че тези регулаторни органи трябва да бъдат правно отделени и функционално независими от всички организации, предоставящи електронни съобщителни мрежи, оборудване и услуги, и че държавитечленки, които запазват собствеността или контрола над предприятията, доставящи електронни съобщителни мрежи и/или услуги, трябва да гарантират ефективно структурно отделяне на дейностите, свързани със собствеността и контрола на тези предприятия, от една страна, и на регулаторните функции, включително тези по разпределението на националните номерационни ресурси и управлението на националните номерационни планове, от друга страна.
In that regard, it is clear from Article 10(1) of the Framework Directive, read in conjunction with Article 3(2) thereof, that (i) Member States must allocate to one or more regulatory authorities control of the assignment of all national numbering resources, as well as the management of the national numbering plans; (ii) those regulatory authorities must be legally distinct from and functionally independent of all organisations providing electronic communications networks, equipment or services; and (iii) Member States which retain ownership or control of undertakings providing electronic communications networks and/or services must ensure effective structural separation of activities associated with ownership or control of those undertakings, on the one hand, and regulatory functions (including the assignment of national numbering resources and the management of the national numbering plans), on the other.
Този извод се подкрепя както от съображение 11 от Рамковата директива, което задължава държавитечленки да гарантират независимостта на регулаторния орган или органи, така и от член 3, параграф 4 от същата директива, който предвижда, че държавитечленки трябва да публикуват задачите, които се възлагат на тези регулаторни органи, по-конкретно когато те са възложени на повече от един орган.
That finding is substantiated both by Recital (11) of the Framework Directive, in accordance with which Member States should guarantee the independence of the national regulatory authority or authorities, and by Article 3(4) of that directive, which provides that Member States must publish the tasks to be undertaken by those regulatory authorities, in particular where those tasks are assigned to more than one body.
Освен това тази евентуална множественост на регулаторните органи произтича от самото определение за национален регулаторен орган, формулирано в член 2, буква ж) от посочената директива.
Moreover, the potentially pluralist nature of regulatory authorities is clear from the very definition of ‘national regulatory authority’ set out in Article 2(g) of the Framework Directive.
От друга страна, следва да се констатира, че нито една разпоредба от Рамковата директива не налага регулаторният орган, на който са възложени функциите по разпределение на националните номерационни ресурси и управление на националните номерационни планове, да бъде отделен или независим от другите регулаторни органи, и по-конкретно от органа, отговорен за приемането на националния номерационнен план или на процедурите за контрол и управление на този план.
In contrast, it must be noted that there is no provision in the Framework Directive, under which the regulatory authority to which the tasks of assigning national numbering resources and management of national numbering plans have been assigned is required to be distinct from or independent of the other regulatory authorities and, in particular, from the authority with responsibility for adopting the national numbering plan or the control and management procedures of that plan.
Предвид всички изложени по-горе съображения на първия въпрос следва да се отговори, че член 3, параграфи 2 и 4, както и член 10, параграф 1 от Рамковата директива във връзка със съображение 11 от същата директива, трябва да се тълкуват в смисъл, че функциите по разпределение на националните номерационни ресурси и по управление на националните номерационни планове трябва да се разглеждат като регулаторни функции.
In the light of all of the foregoing, the reply to the first question must be that Articles 3(2), 3(4) and 10(1) of the Framework Directive, read in conjunction with Recital (11) thereof, must be interpreted as meaning that the assignment of the national numbering resources and the management of the national numbering plans must be regarded as regulatory functions.
Държавитечленки не са длъжни да възлагат тези различни функции на отделни регулаторни органи.
Member States are not required to allocate those different functions to separate regulatory authorities.
По втория въпрос
The second question
С втория си въпрос препращащата юрисдикция иска да установи дали държавачленка може да възложи регулаторните функции, посочени в член 10, параграф 1 от Рамковата директива, на няколко регулаторни органа.
By its second question, the referring court wishes to know whether a Member State may allocate the regulatory functions referred to in Article 10(1) of the Framework Directive to a number of regulatory authorities.
Въпреки че в тази област държавитечленки се ползват с институционална автономност при организацията и структурирането на регулаторните органи по смисъла на член 2, буква ж) от Рамковата директива, тази институционална автономност може да се упражнява само при пълно спазване на определените от същата директива цели и задължения.
It is clear from the wording of Articles 2(g) and 10(1) of the Framework Directive that it is possible for more than one regulatory authority to have control over the assignment of national numbering resources and the management of national numbering plans.
Така съгласно член 3, параграфи 2, 4 и 6 от посочената директива държавитечленки трябва не само да осигурят функционалната независимост на регулаторните органи от организациите, предоставящи електронни съобщителни мрежи, оборудване или услуги, но също и да публикуват в лесно достъпна форма задачите, които възлагат на посочените регулаторни органи, и да уведомят Комисията за името на регулаторните органи, натоварени с тези функции, както и за съответните им отговорности.
Thus, in accordance with Article 3(2), (4) and (6) of the Framework Directive, the Member States must not only guarantee the functional independence of regulatory authorities in relation to the organisations providing electronic communications networks, equipment or services, but must also publish, in an easily accessible form, the tasks to be undertaken by the national regulatory authorities, and notify to the Commission the names of the regulatory authorities entrusted with carrying out those tasks, and their respective responsibilities.
Следователно дори когато тези функции спадат частично към правомощията на министерства, всяка държавачленка е длъжна да следи последните да не взимат участие пряко или косвено в изпълнението на „оперативни функции“ по смисъла на Рамковата директива.
As a consequence, where those functions are to be discharged, even partially, by ministerial authorities, each Member State must ensure that those authorities are neither directly nor indirectly involved in ‘operational functions’ within the meaning of the Framework Directive.
Въз основа на изложено по-горе на втория въпрос следва да се отговори, че член 10, параграф 1, както и член 3, параграфи 2, 4 и 6 от Рамковата директива, трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат функциите по разпределение на националните номерационни ресурси, както и функциите по управление на националните номерационни планове, да бъдат поделени между няколко независими регулаторни органа, при условие че разпределението на задачите е публично оповестено в лесно достъпна форма и е нотифицирано на Комисията.
It follows from all of the foregoing that the reply to the second question referred must be that Article 10(1) and Article 3(2), (4) and (6) of the Framework Directive must be interpreted as not precluding the functions of assigning national numbering resources or of managing national numbering plans from being shared by a number of independent regulatory authorities, provided that the allocation of the tasks is made public and easily accessible, and notified to the Commission.
Държавитечленки не са длъжни да възлагат тези различни функции на отделни национални регулаторни органи.
Member States are not required to allocate those different functions to separate regulatory authorities.
(Преюдициално запитване, отправено от Højesteret)
(Reference for a preliminary ruling from the Højesteret)
„Шеста директива ДДС — Член 19, параграф 2 — Изчисляване на подлежащата на приспадане част — Изключване на сумата от оборота, съответстваща на доставките на дълготрайни активи, ползвани от данъчнозадълженото лице за целите на стопанската му дейност — Понятие за дълготрайни активи, ползвани от данъчнозадължено лице за целите на стопанската му дейност — Превозни средства, придобити от лизингово дружество с цел отдаването им под наем и последващата им продажба след изтичането на срока на договор за лизинг“
(Sixth VAT Directive — Article 19(2) — Calculation of the deductible proportion — Exclusion of amounts of turnover attributable to the supplies of capital goods used by the taxable person for the purposes of his business — Notion of ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ — Vehicles purchased by a leasing company to be leased and subsequently sold on termination of the respective leasing contracts)
Решение на Съда (четвърти състав) от 6 март 2008 г. . . . . . . . . . . .
Opinion of Advocate General Bot delivered on 13 December 2007 . . . . Judgment of the Court (Fourth Chamber), 6 March 2008 . . . . . . . .
Данъчни разпоредби — Хармонизиране на законодателствата — Данъци върху оборота — Обща система на данъка върху добавената стойност — Приспадане на данъка, платен за получена доставка
Tax provisions — Harmonisation of laws — Turnover taxes — Common system of value added tax — Deduction of input tax
(член 19, параграф 2 от Директива 77/388 на Съвета)
(Council Directive 77/388, Art. 19(2))
Член 19, параграф 2 от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавитечленки относно данъците върху оборота трябва да се тълкува в смисъл, че понятието „дълготрайни активи, ползвани от данъчнозадълженото лице за целите на стопанската му дейност“ не включва превозните средства, които дадено лизингово предприятие придобива с цел да ги отдава под наем и впоследствие да ги продаде след изтичането на срока на договорите за лизинг, при положение че продажбата на посочените превозни средства след края на тези договори е неразделна част от обичайните икономически дейности на предприятието.
Article 19(2) of Sixth Directive 77/388 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes is to be interpreted as meaning that the notion of ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ does not include vehicles which a leasing undertaking purchases with a view to leasing them and subsequently selling them upon termination of the respective leasing contracts, as the sale of such vehicles at the end of those contracts is an integral part of the usual business activities of that undertaking.
съответстващия на нея оборот трябва да бъде взет предвид при изчисляването на подлежащата на приспадане част, за да отрази най-добре частта от тези стоки и услуги с двойно предназначение, използвана за тези дейности, като се зачита целта за данъчен неутралитет на общата система на данъка върху добавената стойност.
for that proportion to reflect as accurately as possible the division of use, in respect of those activities, of the goods and services put to mixed use, since otherwise there would be a failure to have regard to the objective of the neutrality of the common system of value added tax.
Поради това, ако продажбата след изтичането на срока на договорите за лизинг на превозни средства, които са обект на тези договори, представлява обичайна дейност за съответното данъчнозадължено лице, което я извършва по занятие и постоянно, би било в противоречие с посочената цел за данъчен неутралитет, това данъчнозадължено лице да не бъде реално освободено от частта от данъка върху добавената стойност, начислен върху общите разходи, послужили за осъществяването на тази продажба и следователно за упражняването на обичайната облагаема икономическа дейност.
Therefore, if the sale, on termination of the leasing contracts, of the vehicles covered by those contracts is in the nature of a normal activity for the taxable person concerned, who carries out that activity by way of business and as a matter of course, it would be contrary to that objective of neutrality if that taxable person were not actually relieved of the portion of value added tax imposed on the overall costs incurred to effect that sale and thus to carry on its usual taxable business activity.
Всъщност за заинтересования придобиването и последващата продажба на такива активи изисква стоките и услугите с двойно предназначение да се ползват обичайно.
For the party concerned, the purchase and subsequent sale of such goods means that it has to use goods and services for mixed use on an everyday basis.
След като продажбата се включва в обичайните и облагаеми дейности на данъчнозадълженото лице,
Since that sale is part of the normal taxable activities of the taxable person, the turnover attributable to it must be taken into account in the calculation of the deductible proportion in order
Този въпрос се поражда от факта, че член 19 от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета 2, който определя условията за изчисляване на тази подлежаща на приспадане част, предвижда в параграф 2 от него, че сумите от оборота, който може да се отнася за доставките на дълготрайни активи, ползвани от данъчнозадълженото лице за целите на стопанската му дейност, не се вземат предвид при това изчисляване.
This issue arises from the fact that Article 19 of Sixth Council Directive 77/388/EEC, 2 which lays down the detailed arrangements for calculating that deductible proportion, provides, in paragraph 2, that amounts of turnover attributable to supplies of capital goods used by the taxable person for the purposes of his business are to be excluded from this calculation.
Доколкото само първата от тези дейности е облагаема с ДДС, въпросното дружество може да приспада данъка, който е платило при придобиване на необходимите за упражняване на професионалните си дейности стоки и услуги само пропорционално на сумата от оборота от облагаемите дейности спрямо целия си оборот.
In so far as only the first of these activities is subject to VAT, the company concerned can deduct the tax paid by it on acquisition of the goods and services necessary for carrying on its professional activities only in the proportion represented by the amount of the turnover of its taxable activities as against its total turnover.
Препращащата юрисдикция иска от Съда да установи дали посоченото в член 19, параграф 2 от Шеста директива понятие „дълготрайни активи“ трябва да се разглежда като обхващащо стоките, които лизингово дружество купува с цел да ги отдаде под наем и впоследствие да ги продаде след изтичането на срока на договорите за лизинг.
The national court is therefore asking the Court of Justice whether the notion of ‘capital goods’ referred to in Article 19(2) of the Sixth Directive is to be construed as covering goods which a leasing undertaking purchases with a view to both lease and subsequent resale upon termination of the corresponding leasing contracts.