natgillin/translations-raw huggingface dataset:
„По мое мнение гражданин на Общността, който отива в друга държавачленка като заето или самостоятелно заето лице […], има не само правото да продължи своята дейност или упражняването на професията си и да се ползва от същите условия на живот и труд като гражданите на приемащата държава; той освен това има право да му се гарантира, че където и да отиде, за да изкарва прехраната си в Общността, ще бъде третиран съгласно общ кодекс на основните ценности, и по-специално съгласно ценностите, залегнали в Европейската конвенция за правата на човека.
‘In my opinion, a Community national who goes to another Member State as a worker or selfemployed person … is entitled not just to pursue his trade or profession and to enjoy the same living and working conditions as nationals of the host State; he is in addition entitled to assume that, wherever he goes to earn his living in the European Community, he will be treated in accordance with a common code of fundamental values, in particular those laid down in the European Convention of Human Rights.
С други думи той има право да заяви „civis europeus sum“ и да се позове на този статут, за да се противопостави на всяко нарушение на основните си права“ 12.
In other words, he is entitled to say “civis europeus sum” and to invoke that status in order to oppose any violation of his fundamental rights.’ 12
Спазването на свободата на изразяване е принцип, върху който се основава Европейският съюз.
Respect for freedom of expression constitutes a principle on which the European Union is founded.
Това обаче не означава непременно, че Съдът е компетентен да разглежда дали държавачленка е нарушила правото на свобода на изразяване.
However, that does not automatically mean that the Court of Justice has jurisdiction to examine whether a Member State has violated the right to freedom of expression.
Както Съдът многократно е постановявал, той е компетентен единствено да проверява дали националните правила, които попадат в приложното поле на общностното право, са в съответствие с основните права 11.
As the Court has held on numerous occasions, it only has power to examine the compatibility with fundamental rights of national rules which fall within the scope of Community law. 11
В миналото се привеждат доводи за разширяване на упражнявания от Съда
Arguments have been made in the past to extend the role of the Court in reviewing
Съдът обаче не възприема това предложение.
The Court, however, did not follow this suggestion.
С други думи, той не приема, че всяко нарушение от страна на приемащата държавачленка на основно право на гражданин на друга държавачленка може да препятства упражняването на правото
In other words, the Court did not endorse the view that any violation, by the host State, of a fundamental right of a national from another Member State may hamper the exercise of the right to free movement.
11 — Вж. например Решение от 30 септември 1987 г. по дело Demirel (12/86, Recueil, стр. 3719), Решение от 4 октомври 1991 г. по дело Society for the Protection of Unborn Children Ireland (C-159/90, Recueil, стр. I-4685), Решение от 29 май 1997 г. по дело Kremzow (C-299/95, Recueil, стр.
11 — See, for example, order in Case C-328/04 Vajnai [2005] ECR I-8577; Case C-299/95 Kremzow [1997] ECR I-2629; Case C-159/90 Society for the Protection of Unborn Children Ireland [1991] ECR I-4685; and Case 12/86 Demirel [1987] ECR 3719.
12 — Решение от 30 март 1993 г. стр. I-1191, точка 46).
12 — Case C-168/91 [1993] ECR I-1191, at paragraph 46.
CENTRO EUROPA 7 на свободно движение. Макар че не предлагам Съдът да промени отдавна установената си в това отношение практика, мисля, че е дошъл моментът тя да бъде уточнена.
CENTRO EUROPA 7 that the Court reverse its long-established viewpoint in this matter, I believe that the time is ripe to introduce a refinement into this line of case-law.
и за европейските народи ще са безсмислени и неосъществими.
and unfeasible. In that sense, the very existence of the European Union is predicated on respect for fundamental rights.
Защитата на „общия кодекс“ на основните права следователно е условие за съществуването на общностния правен ред.
Protection of the ‘common code’ of fundamental rights accordingly constitutes an existential requirement for the EU legal order.
След приемането на Договора от Амстердам спазването на основните права е изрично юридическо условие за членство в Европейския съюз 13.
Since the adoption of the Treaty of Amsterdam, respect for fundamental rights is a formal legal requirement for membership of the European Union.
Член 6
13Article 6 EU, as amended by that Treaty, now firmly proclaims that the Union is founded on the principles of liberty, democracy, respect for human rights and fundamental freedoms, and the rule of law, principles which are common to the Member States.
Член 7 ЕС предвижда механизъм за санкциониране на държавачленка, когато съществува очевиден риск от тежко нарушение на тези принципи, като по този начин се потвърждава, че спазването на основните права съставлява необходимо условие за принадлежност към Европейския съюз.
Article 7 EU sets out a mechanism for imposing sanctions on a Member State where there is a clear risk of a serious breach of those principles, thus confirming that respect for fundamental rights is an indispensable condition of EU membership.
При тези условия Съдът изпълнява функцията си да бди за спазването от страна на държавитечленки на основните права като общи принципи на правото 14.
Against this background, the Court fulfils its function of ensuring the observance, by the Member States, of fundamental rights as general principles of law.
В това отношение следва да се направи разграничение между, от една страна, компетентността да се контролира дадена национална мярка в светлината на основните права и от друга страна, компетентността да се провери дали държавитечленки осигуряват необходимото равнище на защита на основните права, за да изпълнят по удовлетворителен начин останалите си задължения като членове на Съюза.
14 In this respect, a distinction must be drawn between, on the one hand, jurisdiction to review any national measure in the light of fundamental rights and, on the other hand, jurisdiction to examine whether Member States provide the necessary level of protection in relation to fundamental rights in order to be able adequately to fulfil their other obligations as members of the Union.
Първият вид контрол все още не съществува и не попада сред настоящите правомощия на Съюза.
The first type of review does not yet exist and is not within the Union’s current competences. However, the second type of review flows logically from the nature of the process of European integration.
Вторият вид контрол обаче логически произтича от естеството на процеса на европейска интеграция.
It serves to guarantee that the basic conditions are in place for the proper functioning of the EU legal order and for the effective exercise of many of the rights granted to European citizens.
Той цели да се осигури, че са гарантирани основните условия за
Though the degree of protection of fundamental rights at national level does not have to be exactly
Тези разпоредби със сигурност не целят по силата на общностното право да разширят приложното поле на основните права спрямо всяка мярка на държавачленка.
Certainly, these provisions do not aim to extend the scope of application of fundamental rights, as a matter of EU law, to any Member State measure.
Същевременно не може да се отрече, че те изразяват вътрешното убеждение, че спазването на основните права е присъщо на общностната правна система и в отсъствието му общите действия от
Yet, it cannot be denied that they give expression to the profound conviction that respect for fundamental rights is intrinsic in the EU legal order and that, without it, common action by and for the peoples of Europe would be unworthy
14 — Вж. например Решение от 18 юни 1991 г. по дело ERT (C-260/89, Recueil, стр. I-2925), Решение от 11 юли 2002 г. по дело Carpenter (C-60/00, Recueil, стр.
14 — See, for example, Case C-260/89 ERT [1991] ECR I-2925; Case C-60/00 Carpenter [2002] ECR I-6279; and Case C-105/03 Pupino [2005] ECR I-5285.
За точност следва да се отбележи, че последните три дела се отнасят до задължението на общностните институции да спазват основните права.
For good measure, it should be noted that these last three cases concerned the obligation of Community institutions to respect fundamental rights.
13 — Член 49 ЕС.
13 — Article 49 EU.
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-Н POIARES MADURO — ДЕЛO C-380/05 доброто функциониране на общностния правен ред и за ефективното упражняване на редица права, предоставени на гражданите на Съюза.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-380/05 the same as the degree of protection of fundamental rights at the level of the European Union, there must be some measure of equivalence in order to ensure that the law of the Union can operate effectively within the national legal order.
Все пак, докато защитата на основните права в държавачленка не страда от тежки недостатъци по смисъла на посочените по-горе критерии, мисля, че Съдът би трябвало да проверява съответствието на националните мерки с основните права единствено когато тези мерки попадат в определеното от настоящата му практика приложно поле на неговата компетентност 15.
as the protection of fundamental rights in a Member State is not gravely inadequate in that sense, I believe the Court should review national measures for their conformity with fundamental rights only when these measures come within the scope of application of the Court’s jurisdiction as defined in its caselaw to date. 15
Що се отнася до настоящото дело, предлагам Съдът да остане верен на обичайния си подход.
As to the present case, I propose that the Court remain faithful to its conventional approach.
Това не означава, че първият въпрос, поставен от юрисдикцията относно правото на свобода на изразяване, е неотносим.
This is not to say that the first question asked by the national court, as regards the right to freedom of expression, is devoid of relevance.
Както ще видим, относимостта все пак е второстепенна спрямо установяването дали е налице ограничаване на свободното движение.
However, as we shall see, its relevance is auxiliary to the issue whether there has been a restriction of free movement.
На пръв поглед сценарият може да изглежда малко вероятен, но не отхвърлям поначало идеята за възможността в определена държавачленка да се извърши тежко и трайно нарушаване на основните права, което да я постави в невъзможност да изпълнява редица свои общностни задължения и реално да ограничи възможността частните лица да се ползват напълно от правата, които им предоставя общностното право.
The scenario may seem unlikely at first sight, but I do not discount, offhand, the idea that a serious and persistent breach of fundamental rights might occur in a Member State, making it impossible for that State to comply with many of its EU obligations and effectively limiting the possibility for individuals to benefit fully from the rights granted to them by EU law.
Трудно би било например да си представим, че граждани на Съюза упражняват правото си на свободно движение в държавачленка, в която защитата на основните права се отличава със структурни недостатъци.
For instance, it would be difficult to envisage citizens of the Union exercising their rights of free movement in a Member State where there are systemic shortcomings in the protection of fundamental rights.
Такива недостатъци фактически биха били равносилни на нарушение на правилата за свободно движение.
Such systemic shortcomings would, in effect, amount to a violation of the rules on free movement.
III — Преформулиране на преюдициалните въпроси
III — Rephrasing the questions referred for a preliminary ruling
Това ни води до останалите въпроси, поставени от националната юрисдикция.
This brings us to the other questions asked by the national court. Unfortunately,
I-3025) и Решение по дело Pupino, посочено по-горе в бележка под линия 14.
15 — See, in particular, Case 5/88 Wachauf [1989] ECR 2609; ERT, cited in footnote 14; Case C-71/02 Karner [2004] ECR I-3025; and Pupino, cited in footnote 14.
Според мен не всяко нарушение на основните права по смисъла на член 6, параграф 2 ЕС само по себе си съставлява нарушение на правилата за свободно движение.
My suggestion is not that any violation of fundamental rights within the meaning of Article 6(2) EU constitutes, of itself, an infringement of the rules on free movement.
Единствено тежките и трайни нарушения, които подчертават проблем от системно естество в защитата на основните права на въпросната държавачленка,
Only serious and persistent violations which highlight a problem of systemic nature in the protection of fundamental rights in the Member State at issue, would, in my view, qualify as violations of the rules on free movement, by virtue of the direct threat they would pose to the transnational dimension of European citizenship and to the integrity of the EU legal order. However, so long
Друга част от преюдициалното запитване е недопустима по различна причина.
Another part of the request for a preliminary ruling is inadmissible for a different reason.
В рамките на преюдициалното производство е важно препращащата юрисдикция да определи фактическите обстоятелства, свързани с въпросите, които поставя, за да може Съдът да даде полезно тълкуване на относимите разпоредби на общностното право 18.
In the context of the preliminary ruling procedure, it is important that the referring court defines the factual circumstances of the questions it asks, so that the Court of Justice can give a useful interpretation of the relevant provisions of Community law.
За съжаление формулировката им е проблематична в няколко отношения.
18As the Court held in Telemarsica- the way in which those questions are formulated is problematic in several respects.
Найнапред препращащата юрисдикция иска по същество от Съда да прецени съвместимостта на национално законодателство с общностното право.
First of all, the referring court essentially asks the Court of Justice to determine the compatibility of national legislation with Community law.
По силата на процедурата за преюдициално запитване обаче това не е задължение на Съда.
Yet, under the preliminary ruling procedure, it is not the task of the Court to do so.
Неговата роля се свежда до предоставяне на тълкуване на относимите разпоредби на общностното право.
Its role is confined to providing an interpretation of the relevant provisions of Community law. It is up to the referring court to determine if its national law is compatible with those provisions.
Задължение на препращащата юрисдикция е да определи дали националното право е в съответствие с тези разпоредби 16.
16 bruzzo, this is ‘of particular importance in the field of competition, which is characterised by complex factual and legal situations.’ 19
Изглежда, че като иска тълкуване на свързаните с конкуренцията правила на Договора във втория въпрос, препращащата юрисдикция основно има предвид член 86, параграф 1 ЕО във връзка с член 82 ЕО.
It would seem that, where the referring court asks, by its second question, for an interpretation of the Treaty rules on competition, it does so primarily with a view to Article 86(1) EC, read in conjunction with Article 82 EC.
Съгласно практиката на Съда държавачленка нарушава забраните, уредени в посочените две разпоредби, когато се оказва, че разглежданото предприятие „е принудено при самото упражняване на предоставените му специални или изключителни права да злоупотребява с господстващото си положение, или когато тези права могат да създадат положение, при което същото предприятие да бъде принудено да извършва подобна злоупотреба“ 20. Актът за препращане
According to the Court’s caselaw, a Member State infringes the prohibitions laid down by those two provisions where it confers special or exclusive rights on an undertaking that ‘merely by exercising [those rights], is led to abuse its dominant position or where such rights are liable to create a situation in which that undertaking is led to commit such abuses.’ 20However, the order for reference does not contain any indication regarding, in particular, the defi-
Освен това е необходимо да се ограничи обхватът на преюдициалното запитване, отправено от препращащата юрисдикция.
Moreover, it is necessary to moderate the scope of the referring court’s request for a preliminary ruling.
Въпросите, поставени от Consiglio di Stato, се отнасят до различни аспекти на италианското законодателство.
The questions of the Consiglio di Stato touch upon various aspects of the Italian legislation.
Би било нецелесъобразно обаче Съдът да разглежда въпроси на общностното право, които не са необходими за разрешаването на спора по главното производство.
However, it would be inappropriate for the Court to deal with questions of Community law that are not necessary to resolve the dispute in the main proceedings.
Съдът постановява, че такива въпроси са недопустими 17.
The Court has held that such questions are inadmissible.
В съответствие с тази съдебна практика няма да разглеждам въпросите на препращащата юрисдикция относно критериите за допустимост за придобиване на права за цифрово телевизионно разпръскване и относно новото определяне на пазара на разпръскване по силата на Закон Gasparri.
17In conformity with that caselaw, I shall not deal with the referring court’s questions pertaining to the eligibility criteria for obtaining rights for digital television and the new definition, under the Gasparri Law, of the relevant broadcasting market.
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-Н POIARES MADURO — ДЕЛO C-380/05
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-380/05 nition of the relevant market, the calculation of the market shares held by the various undertakings operating on that market, and the supposed abuse of a dominant position.
Може да се твърди, че преформулираното по този начин преюдициално запитване се сблъсква с препятствието на недопустимостта, доколкото става дума за член 49 ЕО, тъй като обстоятелствата по главното производство се отнасят изцяло до вътрешно положение.
It might be argued that, rearticulated in this way, the reference for a preliminary ruling none the less founders on the rock of inadmissibility in so far as Article 49 EC is concerned, because the facts at issue in the main proceedings appear to have no crossborder implications.
Този довод обаче не е убедителен.
However, that argument is not convincing.
21 — Вж. също например Решение от 17 февруари 2005 г. по дело Viacom Outdoor (C-134/03, Recueil, стр. I-1167, точки 25—29).
21 — See also, for instance, Case C-134/03 Viacom Outdoor [2005] ECR I-1167, paragraphs 25 to 29.
22 — Може да се твърди, че член 43 ЕО също е относим.
22 — It might be argued that Article 43 EC is also of relevance.
Не смятам обаче за необходимо настоящото дело да се разглежда от гледна точка на член 43 ЕО и на член 49 ЕО, тъй като според мен и в двата случая се стига до същия резултат.
However, I do not consider it necessary to examine the present case under Article 43 EC as well as under Article 49 EC, since both, in my view, would lead to the same result.
приел за допустими поставени от националната юрисдикция въпроси относно правилата на Договора, свързани със свободното движение, макар да са повдигнати по случай, който изобщо не се отличава с трансграничен елемент.
referred by the national court relating to the Treaty rules on free movement, although they were raised in a case that had no crossborder element.
Също така по дело Cipolla и др., обстоятелствата по което се ограничават до Италия, Съдът постановява, че „отговорът може все пак да бъде полезен на препращащата юрисдикция, най-вече в хипотезата, при която в производство като настоящото националното право налага италиански гражданин да се ползва със същите права, които гражданин на друга държавачленка, различна от Италианската република, би получил в същото положение съгласно общностното право“ 26.
Likewise, in Cipolla and Others, where the facts of the case were confined within Italy, the Court held that ‘a reply might none the less be useful to the national court, in particular if its national law were to require, in proceedings such as those in this case, that an Italian national must be allowed to enjoy the same rights as those which a national of another Member State would derive from Community law in the same situation’.
Според мен този подход е обоснован предвид духа на сътрудничество между националните юрисдикции и Съда и необходимостта прилагането на националното във връзка с общностното право да не доведе до неблагоприятно третиране от страна
26In my opinion, this approach is warranted in the light of the spirit of cooperation between the national courts and the Court of Justice and in view of the need to avoid the application of national law in combination with the application of Community law bringing about adverse
25 — Решение от 11 септември 2003 г. стр. I-8621, точки 39—41).
24 — Case C-448/98 [2000] ECR I-10663, paragraphs 22 and 23.25 — Case C-6/01 [2003] ECR I-8621, paragraphs 39 to 41.
Съдът възприема в основни линии същия подход в Решение от 13 януари 2000 г. по дело TK-Heimdienst (C-254/98, Recueil, стр. I-151).
23 — Directive 2002/21/EC of the European Parliament and of the Council of 7 March 2002 on a common regulatory framework for electronic communications networks and services (‘Framework Directive’) (OJ 2002 L 108, p. 33).
23 — Директива 2002/19/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно достъпа до електронни съобщителни мрежи и тяхната инфраструктура и взаимосвързаността между тях (Директива за достъпа) (ОВ L 108, 2002 г., стр.
See also Directive 2002/20/EC of the European Parliament and of the Council of 7 March 2002 on the authorisation of electronic communications networks and services (‘Authorisation Directive’) (OJ 2002 L 108, p.
169) и Директива 2002/21/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно общата регулаторна рамка за електронните съобщителни мрежи и услуги (Рамкова директива) (ОВ L 108, 2002 г., стр.
21); and Directive 2002/19/EC of the European Parliament and of the Council of 7 March 2002 on access to, and interconnection of, electronic communications networks and associated facilities (‘Access Directive’) (OJ 2002 L 108, p. 7).
Вж. също Директива 2002/20/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно разрешението на електронните съобщителни мрежи и услуги (Директива за разрешение) (ОВ L 108, 2002 г., стр.
26 — Cited in footnote 19, paragraph 30. See also Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti, cited in footnote 20, paragraph 29.
21; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 183).
The Court essentially took the same approach in Case C-254/98 TK-Heimdienst [2000] ECR I-151.
CENTRO EUROPA 7 на държавачленка на собствените ѝ граждани 27.
CENTRO EUROPA 7 treatment of a Member State’s own nationals.
В настоящия случай Съдът следо- забранява ограниченията, които биха направили достъпа до националния пазар по-труден за операторите от вателно трябва да предостави тълкуване и на член 49 ЕО.
27Therefore, the Court should, also in the present case, provide an interpretation of Article 49 EC.
другите държави-членки, отколкото за националните оператори 30. По силата
Treaty precludes limitations that would make it more difficult for operators in other Member States than for domestic operators to gain access to the national market.
Държавитечленки изобщо нямат задължение по силата на Договора да приватизират определени пазарни сектори.
Member States are not obliged under the Treaty to privatise particular sectors of the market.
По принцип Договорът им позволява да запазват държавни монополи или публична собственост в определени дружества 28.
In principle, the Treaty allows them to maintain State monopolies or public ownership of certain companies.
Това обаче не им дава правото да ограничават избирателно достъпа на операторите до някои сектори на пазара, след като същите са приватизирани 29.
28Never-theless, it does not entitle them selectively to curtail the access of market operators to certain economic sectors once those sectors have been privatised. 29