natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Възпроизвеждайки текста на член 7, параграф 5 от Директива 2002/21 в диспозитива на обжалвания акт, без обаче да спомене думите „с изключение на случаите, обхванати от параграф 4“, които са неразделна част от тази разпоредба, Комисията ясно била решила, че проектомярката на CMT не попада в приложното поле на член 7, параграф 4 от Директива 2002/21, тъй като нямала сериозни съмнения относно съвместимостта на мярката с общностното право и била решила да не открива втората част на процедурата.
By reproducing the wording of Article 7(5) of Directive 2002/21 in the operative part of the contested act but omitting the phrase ‘except in cases covered by paragraph 4’, which is an integral part of that provision, the Commission clearly decided that the CMT’s draft measure did not fall within Article 7(4) of Directive 2002/21 as it had no serious doubts as to the compatibility of the measure with Community law and had decided not to initiate the second phase of the procedure.
В становището си по писменото становище при встъпване на Кралство Испания Vodafone напомня, че приложимата правна уредба предоставя на Комисията определяща роля с оглед гарантиране на единното прилагане на общностното право.
In its comments on the statement in intervention of the Kingdom of Spain, Vodafone states that the applicable regulatory framework grants the Commission a decisive role in ensuring the uniform application of Community law.
Член 7 от Директива 2002/21 осъществявал тази цел, предвиждайки,
Article 7 of Directive 2002/21 achieves that objective by providing that the Commission is to
VODAFONE ESPAÑA И VODAFONE GROUP/КОМИСИЯ че Комисията получава всяка предложена мярка, оценява я и взема решение по нея в рамките на правнозадължителна система.
VODAFONE ESPAÑA AND VODAFONE GROUP v COMMISSION receive every draft measure, assess it and decide on it under an elaborate legally binding system.
(IP/06/1439), както и от реч, произнесена на 16 ноември 2006 г. от комисаря, отговарящ за информационното общество.
The legally binding nature of a letter under Article 7(3) of Directive 2002/21 is further apparent from a press release of 20 October 2006 (IP/06/1439) and from a speech delivered by the Information Society Commissioner, on 16 November 2006.
Думите, използвани от Комисията в тези документи, съответствали напълно на направеното от Vodafone описание на задължението на Комисията да разгледа всяка нотификация, след това според случая да реши да пристъпи към осъществяването на задълбочено проучване и накрая да наложи своето „вето“ по отношение на мерките, които са несъвместими с общностното право.
The wording used by the Commission in those documents accords entirely with Vodafone’s description of the Commission’s duty to examine each notification and then to decide, where appropriate, to proceed to an in-depth investigation and ultimately to veto those measures that are not consistent with Community law.
Процедурата по член 7 от Директива 2002/21 не представлявала механизъм за обмяна на опит или диалог между компетентните органи, а по-скоро правнообвързваща процедура по издаване на разрешение.
The procedure of Article 7 of Directive 2002/21 does not constitute a mechanism for exchanging experiences or a dialogue between competent authorities, but a legally binding authorisation procedure.
В тази връзка Vodafone напомня текста на член 7, параграф 5 от Директива 2002/21, според който НРО следва да отчитат в максимална степен забележките на Комисията, както и точка 17 от Препоръка 2003/561, по силата на която даден НРО трябва да информира Комисията за начина, по който е отчел в максимална степен нейните забележки на основание на член 7, параграф 3 от Директива 2002/21.
Vodafone recalls to that effect the wording of Article 7(5) of Directive 2002/21, according to which NRAs are to take the utmost account of the Commission’s comments, and Paragraph 17 of Recommendation 2003/561, pursuant to which an NRA must provide information to the Commission of the manner in which it took the utmost account of the Commission’s comments under Article 7(3) of Directive 2002/21.
На второ място, Vodafone поддържа, че като премахва последната бариера пред приемането на проектомярка ES/2005/0330 и слага край на прегледа на проектомярката на общностно равнище, обжалваният акт бил променил не само правното положение на CMT, позволявайки ѝ да приеме законосъобразно своята проектомярка и налагайки ѝ правно задължение да отчита в максимална степен факторите, посочени в забележките на Комисията, но бил променил и положението на Vodafone, тъй като го лишил от процесуалните права, от които то би се ползвало, ако Комисията бе открила втората фаза на процедурата.
Second, Vodafone submits that by lifting the final obstacle to the adoption of draft measure ES/2005/0330 and by putting an end to the review of the draft measure at Community level, the contested act not only altered the CMT’s legal position, by enabling it to lawfully adopt its draft measure and by placing upon it a legal obligation to take the utmost account of the factors raised in the Commission’s comments, but also Vodafone’s own position, since it deprived Vodafone of the procedural rights which it would have enjoyed if the Commission had initiated the second phase of the procedure.
В тази връзка Vodafone счита, че обжалваният акт бил аналогичен или с акта, приет от Комисията на основание на член 6, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕО) № 139/2004 на Съвета от 20 януари 2004 година относно контрола върху концентрациите между предприятия (ОВ L 24, стp. 1, Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр.
Vodafone submits in this respect that the contested act is analogous either to an act which the Commission adopts on the basis of Article 6(1)(a) of Council Regulation (EC) No 139/2004 of 20 January 2004 on the control of concentrations between undertakings (OJ 2004 L 24, p.
201), когато тя смята, че не е компетентна да преценява дадена концентрация, или с акта, приет въз основа на член 9 от посочения регламент, когато тя препраща делото до националните
1), where the Commission takes the view that it does not have competence to assess a concentration, or to an act adopted on the basis of Article 9 of that regulation, where it refers the case to the national authorities. By putting an end to the review under Community law, both those acts, adopted on the
Това положение било сходно с настоящото дело, тъй като писмото от 30 януари 2006 г., което прекратява общностната проверка на предложената мярка, слага край на процедурата по член 7 от Директива 2002/21 и позволява да продължи националната процедура по приемане на предложената мярка.
That situation is comparable to the present case, since the letter of 30 January 2006 put an end to the Community review of the proposed measure by bringing to an end the procedure under Article 7 of Directive 2002/21 and by enabling the national procedure for the adoption of the proposed measure to continue.
Vodafone добавя, че решаващ фактор за определянето дали един акт подлежи на обжалване по смисъла на член 230 ЕО са материалноправните последици на даден акт, преценени в контекста на правния режим, в който попада същият, а не изключителната компетентност на Комисията.
Vodafone adds that it is the substantive effect of an act, assessed in the context of the legislative regime of which it forms part, and not the fact that the Commission has sole competence, which is crucial in determining whether an act is amenable to review under Article 230 EC.
При всички положения в рамките на Директива 2002/21 Комисията имала изключителна компетентност да реши дали да определи отсрочка за приемането на дадена нотифицирана от НРО мярка, откривайки втората фаза на процедурата.
In any event, the Commission has sole competence under Directive 2002/21 to decide whether to impose a moratorium on the adoption of a measure notified by an NRA, by initiating the second phase of the procedure.
Упражняването на такава компетентност трябвало да подлежи на контрол от общностните съдилища.
The exercise of such competence is amenable to review by the Community Courts.
Нямало значение дали Комисията има изключителна компетентност по отношение на целия процес, който би могъл да доведе до приемането на регулаторни мерки ex ante, или дали НРО също разполага с компетентност относно някои етапи от процеса.
It is irrelevant whether the Commission has sole competence in respect of the whole process, which may lead to the adoption of ex ante regulatory measures, or whether the NRAs also enjoy competence in respect of certain parts of the process.
Vodafone се позовава също на постоянната практика в областта на държавните помощи, според която взетото от Комисията на основание на член 88, параграф 3 ЕО решение да не се открива втората фаза на процедурата и да бъде одобрено предоставянето на нова помощ, нотифицирана от държавачленка, може да породи преки последици не само за държаватачленка, но и за бенефициера, на когото е предложена помощта, както и за трети обжалващи страни.
Vodafone also relies on caselaw concerning State aid, according to which a decision adopted by the Commission pursuant to Article 88(3) EC not to initiate the second phase of the procedure and to approve the grant of new aid notified by a Member State is such that it produces direct effects not only for the Member State, but also for the proposed recipient of the aid and for third party complainants.
Последните всъщност били лишени от процесуалните права, от които биха се ползвали, участвайки в задълбочено проучване на Комисията относно проектите за държавна помощ (Решение на Съда от 19 май 1993 г. по дело
Those third party complainants are deprived of the procedural rights which they would have enjoyed in participating in a full Commission investigation of the aid proposals (Case C-198/91 Cook v Commission [1993] ECR I-2487, paragraphs 23 to 26, Case
I-3203, точки 17—20, Решение на Първоинстанционния съд от 10 май 2006 г. по дело Air One/Комисия, T-395/04, Recueil, стp. II-1343, точки 30—31).
C-225/91 Matra v Commission [1993] ECR I-3203, paragraphs 17 to 20; Case T-395/04 Air One v Commission [2006] ECR II-1343, paragraphs 30 to 31).
Vodafone освен това отбелязва, че процесуалните му права произтичат пряко от общите принципи на общностното право.
Vodafone further states that its procedural rights derive directly from general principles of Community law.
Всъщност за да съществуват такива процесуални права, не било необходимо акт на вторичното общностно право да предвижда изрично предоставянето им (Решение на Съда от 12 февруари 1992 г. по дело Нидерландия и др./Комисия, C-48/90 и C-66/90, Recueil, стp. I-565, точки 44—51).
It is not necessary for a secondary instrument of Community law expressly to confer procedural rights in order for such rights to arise (Joined Cases C-48/90 and C-66/90 Netherlands and Others v Commission [1992] ECR I-565, paragraphs 44 to 51).
41) (Решение на Съда от 14 ноември 1984 г. по дело Intermills/Комисия, 323/82, Recueil, стp. 3809, точки 16 и 17).
1) (Case 323/82 Intermills v Commission [1984] ECR 3809, paragraphs 16 and 17).
От установената съдебна практика обаче следвало, че при процедурите в две фази в областта на държавните помощи страните като Vodafone имали право да обжалват решение на Комисията, с което се прекратява първата фаза от процедурата, с цел да гарантират процесуалните права, от които те биха се ползвали през втората фаза на процедурата (Решение на Съда по дело Cook/Комисия, точка 64 по-горе, точка 23, Решение на Съда по дело Matra/Комисия, точка 64 по-горе, точка 17 и Решение на Съда от 13 декември 2005 г. по дело Комисия/Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, C-78/03 P, Recueil, стp. I-10737, точка 35, Решение по дело Air One/Комисия, точка 64 по-горе, точка 31, Решение по дело Royal Philips Electronics/Комисия, точка 62 по-горе, точка 284).
In this respect, it is established caselaw that in two-phase proceedings in the area of State aid, parties, like Vodafone, are entitled to challenge a Commission decision closing the first phase of the procedure in order to secure the procedural rights which they would enjoy during the second phase of the procedure (Cook v Commission, cited in paragraph 64 above, paragraph 23; Matra v Commission, cited in paragraph 64 above, paragraph 17, Case C-78/03 P Commission v Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum [2005] ECR I-10737, paragraph 35; Air One v Commission, cited in paragraph 64 above, paragraph 31; Royal Philips Electronics v Commission, cited in paragraph 62 above, paragraph 284).
При това положение защитата на процесуалните права на Vodafone на национално равнище не означавала, че то не би могло да се позовава на процесуални права на общностно равнище.
The protection of Vodafone’s procedural rights at national level does not therefore mean that it cannot rely on procedural rights at Community level.
Процедурата пред CMT и тази, образувана на общностно равнище на основание член 7 от Директива 2002/21, били две отделни процедури.
The procedure before the CMT and that at Community level under Article 7 of Directive 2002/21 are two separate procedures.
Правата на Vodafone въз основа на общностното право можело да се прилагат за допълнителна информация, която не можело да бъде оспорвана при обжалване на национално равнище, тъй като не била част от процедурата пред CMT.
Vodafone’s rights under Community law may well apply to additional information which cannot be challenged under the national appeal as it did not form part of the procedure before the CMT .
В тази връзка Vodafone обяснява, че то никога не е
In this respect, Vodafone explains that it never had the opportunity to comment on the additional information provided by the CMT to the Commission in the letter from the
ОПРЕДЕЛЕНИЕ ОТ 12.12.2007 г. — ДЕЛО T-109/06 имало възможност да се произнесе по допълващата информация, предоставена от CMT на Комисията в писмото на председателя на CMT от 24 януари 2006 г. и в това от 25 януари 2006 г. в отговор на искането за информация на Комисията.
President of the CMT of 24 January 2006 and in that of 25 January 2006 in response to the Commission’s request for information .
Самата Комисия признавала необходимостта да се предоставят също процесуални права на общностно равнище въпреки наличието на такива права на национално равнище.
The Commission itself acknowledges the necessity of also granting procedural rights at Community level despite the existence of procedural rights at national level.
Фактът, че член 4 от Директива 2002/21 предвижда право на национално обжалване, е ирелевантен при преценката на допустимостта на настоящата жалба.
The fact that Article 4 of Directive 2002/21 provides for national rights of appeal is irrelevant for the assessment of the admissibility of this action.
Решаващата роля на Комисията за правилното и единно прилагане на Директива 2002/21, която се състояла в оценка на всяка нотифицирана ѝ мярка и определяне на съвместимостта ѝ с общностното право, трябвало да бъде предмет на съдебен контрол от общностните юрисдикции, независимо от националните средства за обжалване на националната мярка.
The decisive role of the Commission in the correct and uniform application of Directive 2002/21, which consists of assessing each and every measure notified to it and deciding on its compatibility with Community law, should be subject to judicial review by the Community Courts irrespective of national rights of appeal against the national measure.
В тази връзка Vodafone уточнява, че има право да подаде жалба срещу решението на Комисията да не открива втората фаза на процедурата, с мотива че единствената възможност за Комисията, изправена пред доказателствата, съдържащи се в нотификацията на CMT, била да инициира втората фаза на тази процедура.
To that effect, Vodafone states that it is entitled to appeal against the Commission’s decision not to open the second phase of the procedure, on the ground that the only course open to the Commission — faced with the evidence contained in the CMT’s notification — was to initiate the second phase of the procedure.
Напълно отделен бил въпросът дали Vodafone също имало основания да подаде жалба срещу приетата от CMT на национално равнище мярка, например с мотива, че CMT е допуснала фактически грешки при преценката, които не били видни от нотификацията ѝ до Комисията и които Комисията не би могла да идентифицира.
It is an entirely separate matter whether Vodafone also has grounds to appeal against the CMT’s adopted measure at national level, on the basis, for example, that the CMT made factual errors of assessment which are not apparent on the face of its notification to the Commission, and which the Commission could not have been expected to identify.
Vodafone също отбелязва, че по настоящото дело съществували въпроси по същество, които не биха могли да бъдат засегнати при обжалване на национално равнище.
Vodafone further observes that, in this case, there are substantive issues at stake which cannot be addressed in a national appeal.
В тази връзка дружеството заявява, че несъвместимостта на писмото от 30 януари 2006 г. с взетите по отношение на други държавичленки решения е базата за две конкретни правни основания, изтъкнати в рамките на настоящото обжалване.
It states in this respect that the inconsistency of the letter of 30 January 2006 with decisions adopted by the Commission in relation to other Member States forms the basis for two particular pleas in this action.
Доколкото механизмите за национално и общностно обжалване имали различни цели, в случая не съществувала опасност от „forum shopping“.
Since the national and Community appeal mechanisms have different objectives there is no risk in the present case of ‘forum shopping’.
При всички положения възможното наличие на вътрешни средства за обжалване пред националните съдилища не можело да изключи възможността за пряко оспорване на основание член 230 ЕО пред общностния съд на законосъобразността на дадено решение, прието от общностна институция (Решение по дело Air France/Комисия, точка 58 по-горе, точка 69, Решение по дело Royal Philips Electronics/Комисия, точка 62 по-горе, точка 290 и Решение по дело Infront WM/Комисия, точка 53 по-горе, точка 109).
In any event, the possible existence of remedies before the national courts cannot preclude the possibility of contesting the legality of a decision adopted by a Community institution directly before the Community judicature under Article 230 EC (Air France v Commission, cited in paragraph 58 above, paragraph 69; Royal Philips Electronics v Commission, cited in paragraph 62 above, paragraph 290, and Infront WM v Commission, cited in paragraph 53 above, paragraph 109).
На последно място, фактът, че Комисията не притежава толкова широки правомощия да разследва като тези, с които разполага съгласно Регламент № 139/2004, не можел да бъде релевантен фактор за определяне допустимостта на настоящата жалба.
Lastly, the fact that the Commission does not have investigative powers as extensive as those which it has under Regulation No 139/2004 cannot be a relevant factor in determining the admissibility of this action.
В това отношение Vodafone напомня, че по силата на член 5 от Директива 2002/21 Комисията е компетентна да изисква от НРО да ѝ бъде представена „необходимата за нея информация, за да изпълнява задачите си съгласно договора“ (включително считаната за поверителна информация) и че по настоящото дело Комисията е упражнила това правомощие.
Vodafone points out in this respect that the Commission has the power under Article 5 of Directive 2002/21 to require NRAs to provide it ‘with the information necessary for it to carry out its tasks under the Treaty’ (including information considered confidential) and that the Commission exercised its power in this case .
Правомощията за разследване на Комисията били ограничени само до това, че от нея не се изисквало или че тя нямала право да извършва цялостна проверка по същество на всички факти, които са в основата на проектомярката на НРО.
The Commission’s investigative powers are limited only insofar as the Commission is not required or entitled to carry out a full substantive review of all of the facts underlying the NRA’s draft measure.
Ролята на Комисията била различна от тази на НРО или на националния орган за обжалване, определен на основание на член 4 от Директива 2002/21.
The Commission’s role is different from that of either the NRA or the national appeal body established under Article 4 of Directive 2002/21.
Все пак в границите на предоставената ѝ информация (включително поисканата от нея на основание на член 5 от Директива 2002/21 информация) Комисията била длъжна да прецени дали проектомярката би създала бариера пред вътрешния пазар, да реши дали има сериозни съмнения относно съвместимостта на проектомярката с общностното право и в случай че с оглед на задълбочено проучване тя счете, че дадена проектомярка е несъвместима с общностното право, да забрани посочената проектомярка.
However, within the constraints of the information available to it (including information it requests under Article 5 of Directive 2002/21), the Commission has a duty to consider whether a draft measure would create a barrier to the internal market, to decide whether it has serious doubts concerning the compatibility of the draft measure with Community law and, in cases where, at the end of an extended investigation, it considers that a proposed measure is incompatible with Community law, to veto the draft measure.
За да осъществи тази задача, Комисията трябвало да упражни подходящия съдебен контрол, който да отчита правомощията за преценка на даден НРО, но да бъде пречка за приемането на несъвместими с общностното право мерки.
To fulfil this task, the Commission must exercise a legally appropriate degree of oversight which respects an NRA’s margin of discretion but prevents the adoption of draft measures incompatible with Community law.
Според постоянна съдебна практика актове или решения, които могат да бъдат предмет на жалба за отмяна по смисъла на член 230 ЕО, са мерките, пораждащи задължителни правни последици, които са от такъв характер, че биха могли да засегнат интересите на жалбоподателя, като променят съществено правното му положение.
According to settled case-law, any measure the legal effects of which are binding on, and capable of affecting the interests of, the applicant by bringing about a distinct change in his legal position is an act or decision which may be the subject of an action for annulment under Article 230 EC.
Формата, под която се приемат актовете или решенията, по принцип е без значение по отношение на възможността да бъдат предмет на жалба за отмяна (Решение по дело IBM/Комисия, точка 53 по-горе, точка 9, Решение на Първоинстанционния съд от 17 февруари 2000 г. по дело Stork Amsterdam/Комисия, T-241/97, Recueil, стp. II-309, точка 49).
The form in which such acts or decisions are cast is, in principle, immaterial as regards the question whether they are open to challenge by an action for annulment (IBM v Commission, cited in paragraph 53 above, paragraph 9; Case T-241/97 Stork Amsterdam v Commission [2000] ECR II-309, paragraph 49).
За да се определи дали даден обжалван акт поражда такива последици, той следва да се разгледа по същество (Решение на Съда от 22 юни 2000 г. по дело Нидерландия/Комисия, C-147/96, Recueil, стp. I-4723, точка 27).
In order to ascertain whether or not an act which has been challenged produces such effects it is necessary to look to its substance (Case C-147/96 Netherlands v Commission [2000] ECR I-4723, paragraph 27).
С цел в светлината на гореспоменатите принципи да се определи правния характер на обжалвания акт, както и това дали той поражда задължителни правни последици, следва да се разгледат както съдържанието му, така и контекста, в който той е бил приет (вж. в този смисъл определение на Съда от 13 юни 1991 г. по дело Sunzest/Комисия, C-50/90, Recueil, стp. I-2917, точка 13).
In order to determine, in the light of the abovementioned principles, the legal nature of the contested act and whether it produces binding legal effects, it is necessary to examine both its content and the context in which it was adopted (see, to that effect, the order in Case C-50/90 Sunzest v Commission [1991] ECR I-2917, paragraph 13).
По контекста, в който е приет обжалваният акт
The context in which the contested act was adopted