natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Комисията е била длъжна да предупреди вносителите от Общността, това не би имало никакви последици за спорните в случая вносни операции от периода 1995—1997 г.
It must be concluded from this that, even if the Commission had been obliged as of 1998 to warn the Community importers, that would have had no effect on the imports from 1995 to 1997 at issue here.
Твърденията на жалбоподателя в настоящото производство по обжалване не дават възможност да се стигне до различен извод, тъй като оплакването му в точки 225—226 от настоящата жалба се отнася изрично до издаването на „нередовни“, но все пак не на „фалшифицирани“
The appellant’s submissions in these appeal proceedings allow no differing appraisal, since its allegation in points 225 and 226 of the appeal expressly relates to the issuing of ‘incorrect’, but not ‘forged’, movement certificates, so that it has still failed to produce evidence of the Turkish authorities’ involvement in the forgeries. Moreover, the appellant bases its claim on inadmissible
Следователно Първоинстанционният съд правилно е констатирал, че не е налице задължение на Комисията за своевременно предупреждаване на вносителите.
Accordingly, the Court of First Instance rightly found that there was no duty of the Commission to warn importers in good time.
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-ЖА TRSTENJAK — ДЕЛO C-204/07 P в) Междинно заключение iv) Неизпълнение на задължение за изясняване и преценка на фактите по време на разследванията в Турция
(iv) Deficiency in clarifying and assessing the facts during the investigations in Turkey
Предвид изложеното дотук е необходимо да се приеме, че в случая нито турските органи, нито Комисията са нарушили задълженията си и следователно в това отношение не е налице „особено положение“ по смисъла на член 239 от МКО и член 905 от Регламента за прилагане на МКО.
In conclusion, it must be held that in this case neither the Turkish authorities nor the Commission failed in their duties and, therefore, in that respect, there is no ‘special situation’ within the meaning of Article 239 of the CCC and Article 905 of the CCC implementing regulation.
По отношение на твърдението за неизпълнение на задължение за изясняване и преценка на фактите по време на разследванията в Турция Първоинстанционният съд в точка 284 от обжалваното съдебно решение не е допуснал грешка при прилагане на правото, като приема, че жалбоподателят не е успял да подкрепи доводите си с доказателства.
As regards the allegation of deficiency in clarifying and assessing the facts during the investigations in Turkey, the Court held in paragraph 284 of the contested judgment, without erring in law, that the appellant was not able to substantiate its argument.
При преценката на фактите Първоинстанционният съд правилно е заключил, че чрез мисиите Комисията надлежно е проверила и преценила всички релевантни факти.
The Court had rightly concluded, in the course of assessing the facts, that the Commission had properly examined and then assessed all the relevant facts by means of missions.
По шестото правно основание, изведено от несезиране на Митническия комитет или Съвета за асоцииране от страна на Комисията
Sixth ground of appeal: the Commission’s failure to call on the Customs Committee/Association Council
Доколкото с това правно основание жалбоподателят отново твърди грешка при прилагане на правото относно разпределянето на тежестта на доказване, посоченият довод трябва да се отхвърли предвид заключението ми по третото правно основание.
In so far as, by this ground of appeal, the appellant again complains of a legally incorrect allocation of the burden of proof, this submission must, in the light of my observations on the third ground of appeal, be rejected.
С шестото си правно основание жалбоподателят изтъква, че Комисията не се е обърнала към Митническия комитет, съответно Съвета за асоцииране, за да предотврати нередностите в търговията между Общността и Турция.
By its sixth ground of appeal, the appellant criticises the fact that the Commission did not turn to the Customs Committee or the Association Council in order to stop the irregularities which were occurring in trade between the Community and Turkey.
Според жалбоподателя в обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като само е описал договорно определените задължения на Съвета за асоцииране и на Смесения митнически комитет, без обаче да даде правна квалификация на тези разпоредби в контекста на конкретния случай.
In its view, the error of law in the contested judgment lies in the fact that the Court confined itself to describing the duties of the Association Council and the Joint Customs Committee stipulated in the relevant provisions, but without undertaking any legal qualification of those provisions in relation to the specific case.
Освен това Първоинстанционният съд не направил налагащите се правни изводи относно необходи-
Moreover, the Court did not draw the necessary legal inferences as regards the course of action required of
Освен това следва да се отбележи, че жалбоподателят се основава на недопустим довод и поради това, че твърденията му не са насочени изключително към упражняване на съдебен контрол върху правилността на решението на Първоинстанционния съд, а изрично имат за цел отново да се установят фактите.
Moreover, the appellant also bases its ground of appeal on inadmissible submissions, since its arguments expressly seek a renewed assessment of the facts and not exclusively a legal review of the grounds of the Court’s judgment.
По-специално жалбоподателят не е в състояние достатъчно ясно да посочи в какво се състои твърдяната от него грешка на Първоинстанционния съд при прилагане на правото.
In particular, it is unable to explain clearly how the Court made an error of law.
Тъй като не отговаря на процесуалните изисквания относно основанията за обжалване, това правно основание трябва да се отхвърли.
Since this submission does not satisfy the procedural requirements applicable to the grounds of an appeal, this argument must also be rejected.
C.A.S./КОМИСИЯ мото поведение на Комисията въз основа на представените факти 59.
C.A.S. v COMMISSION the Commission on the basis of the facts adduced. 59 without erring in law, that the applicant had not been able to establish that the Commission encountered difficulties concerning the administrative assistance agreed upon with the Republic of Turkey which would have justified discussion within those bodies of the adoption of specific measures to combat such difficulties.
Този довод не може да бъде приет, тъй като в точка 239 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд безспорно е разгледал обстоятелствата по спора в главното производство, за да установи дали в случая са налице предпоставките за сезиране на Смесения митнически комитет.
That argument cannot be accepted, since in paragraph 239 of the contested judgment the Court certainly examined the facts of the main proceedings as to whether the conditions for calling in the Joint Customs Committee in this specific case were fulfilled.
Ето защо Първоинстанционният съд правилно приема, че не може да се установи аналогия с фактите, във връзка с които е постановено Решение по дело Kaufring и др., посочено по-горе, наймалкото поради факта, че по отношение на спорните сертификати за движение не са били установени подобни нарушения на турските органи, които да породят особено положение 60.
The Court was therefore entitled to take the view that no analogy could be drawn with the facts in Kaufring and Others, particularly as similar failings on the part of the Turkish authorities, which would have created a special situation, had not been established in relation to the movement certificates at issue. 60
Поради това Комисията не е била задължена да сезира Митническия комитет или Съвета за асоцииране.
The Commission was therefore not obliged to refer to the Customs Committee or the Association Council.
Следователно това правно основание трябва да се отхвърли като неоснователно.
Consequently, this ground of appeal should be rejected as unfounded.
Правно основание за предприемането на действия от този орган по инициатива на Комисията би могло да е член 52, параграф 2 от Решение№ 1/95, съгласно който договарящите страни се консултират в този комитет по всички въпроси, свързани с прилагането на посоченото решение, които създават трудности за някоя от тях.
The legal basis for that body to act on the initiative of the Commission would have to be Article 52(2) of Decision No 1/95, under which the Parties are to consult within the Committee on any point relating to the implementation of the Decision which gives rise to a difficulty for either of them.
При възникването на подобни трудности по силата на член 52, параграф 1 от Решение№ 1/95 посоченият комитет би имал правомощието да изготвя съответни препоръки за правилното функциониране на Митническия съюз, предназначени за Съвета за асоцииране.
If such difficulties had arisen, that committee would have been competent to formulate appropriate recommendations to the Association Council with a view to ensuring the proper functioning of the Customs Union.
При все това най-вероятно не са съществували никакви данни за сериозни трудности.
However, there were obviously no indications of any great difficulties.
Напротив, следва да се приеме, че предвид сътрудничеството на турските органи сезирането на тези органи не е било нито необходимо, нито оправдано.
On the contrary, it must be assumed that, in view of the willingness of the Turkish authorities to cooperate, recourse to those bodies was neither necessary nor justified.
В този смисъл в точка 239 от обжалваното съдебно решение
Accordingly, in paragraph 239 of the contested judgment, the Court found,
59 — Точка 240 от жалбата.
59 — Point 240 of the appeal.
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-ЖА TRSTENJAK — ДЕЛO C-204/07 P се позовава на тригодишния срок, установен в член 221, параграф 3 от МКО 61, за да избегне задължението за плащане на вносни мита, на това следва да се отговори, че този довод се основава на неправилно тълкуване на общностното право.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P of appeal, on the three-year period under Article 221(3) of the CCC 61 in order to avoid
Тук става дума за две различни процедури с различни процесуални и материални изисквания, които следва да се разглеждат независимо една от друга 63.
This case concerns two different types of procedure with differing formal and substantive requirements which must be examined independently of each other. 63 its obligation to pay import duties, that argument must be answered by pointing out that it is founded on an incorrect interpretation of Community law.
От една страна, доводът не е съобразен с факта, че настоящото дело се отнася до опрощаването или възстановяването на митнически сборове по реда на член 239 от МКО, а не, както вероятно приема жалбоподателят, до случая, в който не се пристъпва към последващо вземане под отчет на основание член 220, параграф 2, буква б) от МКО и към който е приложим член 221, параграф 3 от МКО 62.
On the one hand, it fails to take into account the fact that this case concerns the remission or repayment of duties pursuant to Article 239 of the CCC and not, as probably assumed by the appellant, the waiver of subsequent entry in the accounts under Article 220(2)(b) of the CCC, to which Article 221(3) of the CCC is applicable. 62
61 — В точка 254 от жалбата си жалбоподателят се позовава на „тригодишния срок по член 218, параграф 3 от МКО“, който обаче, за разлика от твърдяното от жалбоподателя, не е давностен срок.
61 — In point 254 of its appeal, the appellant refers to the ‘threeyear period under Article 218(3) of the CCC’, which, however, contrary to what the appellant suggests, is not a limitation period.
Обратно, разпоредбата определя специален срок, в който следва да се извърши вземането под отчет на размера на митническото задължение.
On the contrary, that provision lays down a specific period within which the amount resulting from the customs debt must be entered in the accounts.
Този срок се прилага спрямо случаи, различни от общия случай на възникване на митническото задължение, и поради това и спрямо последващото събиране на митнически сборове съгласно член 220 от МКО, което жалбоподателят явно има предвид (вж. Alexander, S., Zollkodex, цитиран в бележка под линия 10, член 218, точка 6).
It applies to cases other than the normal case of incurrence of the customs debt and thus applies also to the postclearance recovery of duties under Article 220 of the CCC, to which the appellant refers (see Alexander, S., Zollkodex, cited above, footnote 10, Article 218, paragraph 6).
От друга страна, тези съображения се основават на погрешната от правна гледна точка теза, че Първоинстанционният съд е трябвало да отмени спорното решение по процесуални съображения.
On the other, these considerations are based on the legally incorrect view that the Court of First Instance should have annulled the contested decision on procedural grounds.
Както обаче правилно отбелязва Първоинстанционният съд в точка 133 от обжалваното съдебно решение, и частична отмяна на спорното решение е можела да доведе само до постановяването на ново, по същество еднакво решение.
However, as the Court correctly explained in paragraph 133 of the contested judgment, even partial annulment could only have led to the adoption of another decision identical in substance.
Съгласно общностната съдебна практика жалбоподателят няма законен интерес от отмяна на съответното решение поради порок във формата му, когато отмяната на това решение може само да доведе до
It is admittedly true that, as held by the Court in paragraph 128 of the contested judgment, the Commission was not in a position properly to conclude, at the time of the adoption of the contested decision, that is, on 18 December 2002, in view of the unclear statements of the Turkish authorities, that certificate D 437214 had been forged.
Според автора това обстоятелство изисква успоредното провеждане на процедурите.
Nevertheless, that conclusion ultimately proved to be objectively correct, as the Turkish authorities’ letter of 22 August
Последният приема, че последващото вземане под отчет съгласно член 220 от МКО може да се извърши след взето решение (благоприятно за лицето, отговорно за плащането) относно опрощаването или възстановяване на мита по реда на член 239 от МКО едва когато митническото задължение отново става изискуемо по силата на член 242 от МКО, например в случай на опрощаване или възстановяване поради допуснати грешки.
The latter assumes that subsequent entry in the accounts pursuant to Article 220 of the CCC, following a decision (favourable to the person liable) on the remission or repayment of import duties pursuant to Article 239 of the CCC, is possible only where the customs duty again becomes payable pursuant to Article 242 of the CCC because, for example, the remission or repayment was made in error.
По настоящото дело обаче явно не съществува подобна съвкупност от обстоятелства, тъй като преди решението на Комисията не е постановено благоприятно решение за опрощаване или възстановяване по член 239 от МКО по отношение на спорните сертификати за движение на стоки.
However, such a set of circumstances clearly does not exist in this case, since the Commission’s decision was not preceded by a favourable decision on remission or repayment pursuant to Article 239 of the CCC in respect of the movement certificates at issue.
Също така не са налице обстоятелствата, в които според Huchatz, W., „Lehrbuch des Europäischen Zollrechts“, цитиран в бележка под линия 10, стр.
Nor do the circumstances exist in which, in the view of Huchatz, W., Lehrbuch des Europäischen Zollrechts, cited above (footnote 10), pp. 379, 380, subsequent entry in the accounts pursuant to Article 220 of the CCC is, in general, considered a possibility.
379, 380, по принцип е възможно последващо вземане под отчет съгласно член 220 от МКО.
That is the case, first, where the amount of duty was not entered in the accounts by the administration within the time limits for entry in the accounts laid down in Art -icles 218 and 219 of the CCC; second, where the amount of duty was entered in the accounts at a level lower that the amount legally owed.
Такъв бил, от една страна, случаят, когато размерът на сборовете не е бил взет под отчет от администрацията в сроковете за вземане под отчет по членове 218 и 219 от МКО, а от друга страна, случаят, когато е бил взет под отчет размер, по-нисък от дължимия по закон.
63 — See Alexander, S. Zollkodex, cited above (footnote 10), Before Article 220, paragraph 8, who draws attention to the differing requirements of remission or repayment under the second indent of Article 239(1) of the CCC and waiver of postclearance recovery under Article 220(2)(b) of the CCC. This circumstance requires parallel procedures to be carried out.
C.A.S./КОМИСИЯ постановяването на ново решение, което по същество е еднакво с отмененото 64.
C.A.S. v COMMISSION
При това положение решението на Първоинстанционния съд не може да се оспорва от правна гледна точка.
2003 eventually confirmed. 64According to the caselaw of the Community judicature, however, there is no legitimate interest in securing the annulment of a decision for a procedural defect where the annulment of the decision could only give rise to another decision identical in substance to the decision annulled.
Както жалбоподателят сам признава в точки 257—258 от жалбата, по правило общностното право не защитава оправданите правни очаквания на икономическите оператори за валидност на лицензиите за внос, които впоследствие се казват фалшифицирани, тъй като това е част от обичайния търговски риск 65.
As the appellant itself acknowledges in points 257 and 258 of the grounds of its appeal, traders’ confidence in the validity of import licences which subsequently prove to be forged is not, as a rule, protected by Community law, but is a general commercial risk.
В разпоредбата на член 904, буква в) от Регламента за прилагане на МКО общностният законодател вече е направил ясна преценка на рисковете, която обвързва общностните юрисдикции при тълкуването на общностното право.
65In Article 904(c) of the CCC implementing regulation, the Community legislature has already made a clear assessment of risks, by which the Community judicature is bound when interpreting Community law.
Що се отнася до твърдението на жалбоподателя, изведено от общностната съдебна практика, че Комисията е трябвало да извърши обща преценка на съображенията за справедливост и на рисковете, следва да се отбележи, че жалбоподателят не може да се основава точно на посочената от него съдебна практика.
In so far as the appellant infers from the caselaw that the Commission should have carried out a balancing of fairness and risk, it specifically cannot base its claim on the caselaw which it cites for that purpose.
В посоченото от него Решение по дело Bonn Fleisch 66 е установено неизпълнение от страна както на митническите органи в държавитечленки, така и на Комисията на задължението им за полагане на дължимата грижа, за което в конкретния случай липсват каквито и да било данни 67.
In the Bonn Fleisch case 66 cited by it, there was misconduct both on the part of the Member State’s customs authorities and on the part of the Commission in discharging their duties of care, any indication of which is absent in this case.
Доколкото жалбоподателят изтъква, че Първоинстанционният съд е допуснал грешка, като не е извършил преценка на съображенията за справедливост и на рисковете, този довод не може да бъде приет, тъй като Първоинстанционният съд въобще не е имал подобно задължение.
In so far as the appellant submits that the Court erroneously omitted, in that respect, to carry out a balancing of fairness and risk, its argument cannot be accepted, since the Court was not in any way legally obliged to do so.
Следователно и това правно основание трябва да се отхвърли като явно неоснователно.
Consequently, this ground of appeal also should be rejected as manifestly unfounded.
64 — Решение на Съда от 6 юли 1983 г. по дело Geist/Комисия (117/81, Recueil, стр. 2191, точка 7), Решение на Първоинстанционния съд от 18 декември 1992 г. по дело Díaz García/Парламент (Т-43/90, Recueil, стр.
64 — Case 117/81 Geist v Commission [1983] ECR 2191, paragraph 7; Case T-43/90 Díaz García v Parliament [1992] ECR II-2619, paragraph 54; Case T-261/97 Orthmann v Commission [2000] ECR-SC I-A-181 and II-829, paragraphs 33 and 35, and Case T-16/02 Audi v OHIM [TDI] [2003] ECR II-5167, paragraphs 97 and 98.
67 — Вж. точки 163 и 169 по-горе.68 — Посочено по-горе в бележка под линия 24.
65 — See above, points 70 and 112 to 115.66 — Cited in footnote 23, paragraphs 115 to 117.67 — See above, points 163 and 169.68 — Cited in footnote 24.
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-ЖА TRSTENJAK — ДЕЛO C-204/07 P
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P provisions laid down by the rules in force as far as his customs declaration is concerned. 72
По деветото правно основание, изведено от нарушение на член 220, алинея 2, буква б) от МКО професионалния му опит и положената от него дължима грижа.
What is at issue between the parties to these proceedings is essentially the concept of ‘error’, in relation to which the appellant assumes the existence of such an error in this case.
На последно място, лицето, отговорно за плащането, трябва да е спазило всички разпоредби на действащото законодателство, свързани с митническото деклариране 72.
It complains that the Court failed to take into account the active involvement of the Turkish authorities in the issuing and use of the 32 A.TR.1 certificates in question here.
С деветото си правно основание жалбоподателят изтъква нарушение на член 220, алинея 2, буква б) от МКО, който ограничава последващото вземане под отчет (последващото събиране) по съображения за защита на оправданите правни очаквания и за правна сигурност 69.
By its ninth ground of appeal, the appellant alleges an infringement of Article 220(2)(b) of the CCC, which, for reasons connected with the protection of legitimate expectations and legal certainty, limits subsequent entry in the accounts (post-clearance recovery).
Разпоредбата има за цел да защити оправданите правни очаквания на лицето, отговорно за плащането, във връзка с точността на всички данни, взети под внимание в решението да се пристъпи или не към последващо събиране на сборовете 70.
69That provision is intended to protect the legitimate expectation of the person liable that all the information and criteria on which the decision to recover or not to recover duties is based are correct. 70
Този довод не може да бъде приет по правни и фактически съображения.
For both legal and factual reasons, that argument cannot be accepted.
Съгласно тази разпоредба националните органи могат да не пристъпят към последващо събиране на митнически сборове само когато са изпълнени кумулативно три условия.
Under that provision, waiver of postclearance recovery by the national authorities is subject to three cumulative conditions.
Ако тези условия са изпълнени, лицето, отговорно за плащането, има право да не пристъпва към последващо събиране 71.
Provided that those three conditions are fulfilled, the person liable is entitled to waiver of postclearance recovery.
На първо място, дължимите сборове трябва да не са били събрани в резултат на грешка от страна на компетентните органи.
71First, noncollection of the duties must have been as the result of an error made by the competent authorities.
На второ място, допуснатата от тях грешка трябва да е такава, че да не е било възможно да бъде открита от добросъвестното лице, отговорно за плащането, въпреки
Second, the nature of their error must be such that it could not reasonably be detected by the person liable acting in good faith, despite his professional experience and the diligence shown by him. Third, the person liable must have complied with all the