natgillin/translations-raw huggingface dataset:
II-1269, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“), с което Първоинстанционният съд отхвърля жалбата му, подадена срещу Решение на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (СХВП) от 6 август 2004 г. (преписка R 829/2002-4, наричано по-нататък „спорното решение“).
By its appeal, Eurohypo AG (‘the appellant’) seeks to have set aside the judgment of the Court of First Instance of the European Communities of 3 May 2006 in Case T-439/04 Eurohypo v OHIM (EUROHYPO) [2006] ECR II-1269 (‘the judgment under appeal’) in which the Court of First Instance dismissed the appellant’s action brought against the decision of the Fourth Board of Appeal of the Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs) (OHIM) of 6 August 2004 (Case R 829/2002-4) (‘the contested decision’).
Със спорното решение СХВП отказва да регистрира като марка на Общността словния знак „EUROHYPO“ за услуги от клас 36 съгласно Ницската спогодба относно международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марки от 15 юни 1957 г., ревизирана и допълнена (наричана по-нататък „Ницската спогодба“), като този клас съответства на следното описание: „[ф]и -нансови сделки; парични сделки; сделки с недвижимо имущество; финансови услуги; финансиране […]“.
By the contested decision, OHIM had refused to register the word sign EURO-HYPO as a Community trade mark for services in Class 36 of the Nice Agreement of 15 June 1957 concerning the International Classification of Goods and Services for the Purposes of the Registration of Marks, as revised and amended (‘the Nice Agreement’), corresponding to the following description: ‘financial affairs; monetary affairs; real estate affairs; provision of financial services; financing …’.
Член 7 от Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ L 11, 1994 г., стр.
Article 7 of Council Regulation (EC) No 40/94 of 20 December 1993 on the Community trade mark (OJ 1994 L 11, p.
146), изменен с Регламент (ЕО) № 3288/94 на Съвета от 22 декември 1994 година (ОВ L 349, стр.
1), as amended by Council Regulation (EC) No 3288/94 of 22 December 1994 (OJ 1994 L 349, p.
185, наричан по-нататък „Регламент № 40/94“) предвижда:
83) (‘Regulation No 40/94’), provides:
Отказва се регистрацията на:
(b) trade marks which are devoid of any distinctive character;
[…] б) марките, които са лишени от отличителни белези [другаде в текста: отличителен характер]; в) марките, които се състоят предимно от знаци или от означения, които могат да служат, в търговията, за да се означи вида, качеството, количеството, предназначението, стойността, географския произход или момента на производство на стоките или на предоставянето на услуга, или други техни характерни особености;
(c) trade marks which consist exclusively of signs or indications which may serve, in trade, to designate the kind, quality, quantity, intended purpose, value, geographical origin or the time of production of the goods or of rendering of the service, or other characteristics of the goods or service;
EUROHYPO/СХВП г) марките, които се състоят предимно от знаци или означения станали обичайни в ежедневния език или в почтените и трайни търговски практики;
(d) trade marks which consist exclusively of signs or indications which have become customary in the current language or in the bona fide and established practices of the trade;
Член 38, параграф 1 от Регламент № 40/94 предвижда:
Article 38(1) of Regulation No 40/94 provides:
„Когато, съгласно член 7 е отказано да бъде регистрирана марка за всички или за част от стоките или от услугите, за които е подадена заявка за марка на Общността, заявката се отхвърля за тези стоки или услуги.“
‘Where, under Article 7, a trade mark is ineligible for registration in respect of some or all of the goods or services covered by the Community trade mark application, the application shall be refused as regards those goods or services.’
Член 74, параграф 1 от Регламент № 40/94 гласи:
Article 74(1) of Regulation No 40/94 provides:
На 30 април 2002 г. жалбоподателят подава заявка пред СХВП за регистрация на словния знак „EUROHYPO“ за услуги от клас 36 по смисъла на Ницската спогодба, като този клас съответства на следното описание:
On 30 April 2002, the appellant applied to OHIM for registration of the word sign EUROHYPO for services in Class 36 of the Nice Agreement and corresponding to the following description:
„Финансови сделки; парични сделки; сделки с недвижимо имущество; финансови услуги; финансиране; финансови анализи; инвестиции; застрахователна дейност“.
‘Financial affairs; monetary affairs; real estate affairs; provision of financial services; financing; financial analysis; investment affairs; insurance affairs’.
След като в приложение на член 7, параграф 1, букви б) и в) и член 7, параграф 2 от Регламент № 40/94 проверителят на СХВП отхвърля заявката с решение от 30 август 2002 г., жалбоподателят подава жалба пред СХВП.
Since the application was rejected by the OHIM examiner by decision of 30 August 2002, pursuant to Article 7(1)(b) and (c) and Article 7(2) of Regulation No 40/94, the appellant filed an appeal at OHIM.
Със спорното решение СХВП уважава частично жалбата и отменя решението на проверителя в частта относно следните услуги: „финансови анализи; инвестиции; застрахователна дейност“.
In the contested decision OHIM partially upheld the appeal and annulled the examiner’s decision as regards ‘financial analysis; investment affairs; insurance affairs’.
За сметка на това жалбата е отхвърлена по отношение на останалите услуги от клас 36, тоест „[ф]инансови сделки; парични сделки; сделки с недвижимо имущество; финансови услуги; финансиране“.
The appeal was, however, dismissed as regards the other services in Class 36, namely, ‘financial affairs; monetary affairs; real estate affairs; provision of financial affairs; provision of financial services; financing’.
По същество СХВП смята, че елементите EURO и HYPO съдържат означение, от което пряко се подразбират характерните особености на посочените по-горе пет вида услуги, и че марката не е помалко описателна вследствие на сливането на двата елемента в една дума.
Essentially, OHIM held that the components EURO and HYPO contained a clearly understandable indication of the characteristics of the five services mentioned above and that the combination of those two components in one word did not render the mark less descriptive.
Ето защо службата приема, че словният знак
Therefore, it held that the word sign EUROHYPO was
„EUROHYPO“ описва „[ф]инансови сделки; парични сделки; сделки с недвижимо имущество; финансови услуги; финансиране“, поради което е лишен от отличителен характер по смисъла на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94 поне в страните, в които се говори немски език, и че съгласно член 7, параграф 2 от същия регламент това е достатъчно, за да се обоснове отказът да се предостави защита.
EUROHYPO v OHIM descriptive of ‘financial affairs; monetary affairs; real estate affairs; provision of financial services; financing’ and that it was, therefore, devoid of any distinctive character within the meaning of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94, at least in Germanspeaking countries, and that that ground was sufficient, under Article 7(2) of that regulation, to justify a refusal of protection.
Производството пред Първоинстанционния съд и обжалваното съдебно решение
The proceedings before the Court of First Instance and the judgment under appeal
На 5 ноември 2004 г. жалбоподателят подава пред Първоинстанционния съд жалба за отмяна на спорното решение.
On 5 November 2004, the appellant brought an action before the Court of First Instance for annulment of the contested decision.
В подкрепа на жалбата си той изтъква две правни основания, изведени от нарушение съответно на член 74, параграф 1 и на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94.
In support of that action, the appellant raised two pleas in law claiming, respectively, infringement of Article 74(1), and of Article 7(1)(b), of Regulation No 40/94.
С първото си правно основание, изведено от нарушение на член 74, параграф 1 от Регламент № 40/94, жалбоподателят поддържа, че в спорното решение СХВП не е разгледала изчерпателно начина, по който потребителите възприемат словния знак „EUROHYPO“.
By its first plea, alleging infringement of Article 74(1) of Regulation No 40/94, the appellant claimed that, in the contested decision, OHIM did not exhaustively examine the public’s perception of the word sign EUROHYPO.
Първоинстанционният съд отхвърля това правно основание, като в точка 20 от обжалваното съдебно решение приема, че „[…] обстоятелството, че след като е достатъчно убеден в описателния характер на елементите „EURO“ и „HYPO“ и на думата „EUROHYPO“, за да заключи, че трябва да се откаже регистрацията, апелативният състав решава да не извършва допълнителни изследвания, не противоречи на член 74, параграф 1, първо изречение от Регламент № 40/94“.
The Court of First Instance rejected that plea, holding, at paragraph 20 of the judgment under appeal that ‘… the fact that the Board of Appeal, being sufficiently convinced of the descriptiveness of the elements “euro” and “hypo” and the word “eurohypo” to refuse registration, chose not to carry out further research is not contrary to the first sentence of Article 74(1) of Regulation No 40/94’.
С второто си правно основание жалбоподателят изтъква нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94, доколкото четвърти апелативен състав на СХВП е приел, че словният знак „EUROHYPO“ описва разглежданите финансови услуги.
By its second plea, the appellant claimed infringement of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94 inasmuch as the Fourth Board of Appeal of OHIM had held that the word sign EUROHYPO was descriptive of the financial services at issue.
Що се отнася до основанието за приемане на спорното решение, в точки 41, 43 и 44 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд отбелязва на първо място, че:
As regards the basis of the contested decision, the Court of First Instance first observed, at paragraphs 41, 43 and 44 of the judgment under appeal:
„41 […] противно на твърденията на СХВП, от точка 12 и следващи от [спорното] решение е видно, че в решението за отхвърляне на заявката за регистрация на словния знак „EUROHYPO“ за услугите „финансови сделки; парични сделки; сделки с недвижимо имущество; финансови услуги; финансиране“ се посочва единствено член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94.
‘41 … contrary to OHIM’s submissions, it is clear from paragraph 12 et seq. of the contested decision that the decision to refuse registration of the word sign EUROHYPO, in respect of “financial affairs; monetary affairs; real estate affairs; financial services; financing”, refers only to Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94.
При все това извършеният в точки 13—16 анализ, въз основа на който е прието посоченото решение за отхвърляне, се отнася до описателния характер на словния знак „EUROHYPO“.
However, the analysis carried out in paragraphs 13 to 16 underpinning that decision to refuse registration concerns the descriptiveness of the word sign EUROHYPO.
43 Впрочем съществува явно припокриване между съответното приложно поле на основанията, изброени в букви б)—г) от посочената разпоредба […].
43 However, there is a clear overlap between the scope of the grounds for refusal set out in subparagraphs (b) to (d) of that provision ….
44 От практиката на Съда и на Първоинстанционния съд произтича и че словна марка, която описва характерните особености на съответните стоки или услуги по смисъла на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94,
44 It is also clear from the caselaw of the Court of Justice and the Court of First Instance that a word mark which is descriptive of the characteristics of the goods or services concerned for the purposes of Article 7(1)(c) of Regulation No 40/94
EUROHYPO/СХВП по тази причина е задължително лишена от отличителен характер, що се отнася до тези стоки или услуги по смисъла на член 7, параграф 1, буква б) от същия регламент […].“
EUROHYPO v OHIM is, on that account, necessarily devoid of any distinctive character in relation to those goods or services within the meaning of Article 7(1)(b) …’
Ето защо в точка 45 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд посочва, че „[…] преценката на законосъобразността на [спорното] решение предполага, че трябва да се провери дали апелативният състав е доказал, че словният знак „EUROHYPO“ описва услугите „финансови сделки; парични сделки; сделки с недвижимо имущество; финансови услуги; финансиране“ от клас 36.
The Court of First Instance then stated at paragraph 45 of the judgment under appeal that ‘… the assessment of the legality of the contested decision requires verification as to whether the Board of Appeal has established that the word sign EUROHYPO was descriptive of “financial affairs; monetary affairs; real estate affairs; financial services; financing” within Class 36.
Ако това е така, отказът на регистрацията произтича от точно прилагане на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94, а същевременно и от точно прилагане на член 7, параграф 1, буква в) от същия регламент, и [спорното] решение трябва да бъде потвърдено. […]“.
If that is the case the refusal to register is the result of a correct application of both Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94 and Article 7(1) (c) and the contested decision must be upheld. …’.
На следващо място, Първоинстанционният съд проверява дали словният знак „EUROHYPO“ описва разглежданите услуги.
The Court of First Instance then examined whether the word sign EUROHYPO was descriptive for the services at issue.
На първо място, в точки 51 и 52 от обжалваното съдебно решение той приема, че СХВП правилно е заключила, че отделните елементи EURO и HYPO описват разглежданите услуги.
First, it held, at paragraphs 51 and 52 of the judgment under appeal, that OHIM had rightly found that the individual components EURO and HYPO were descriptive of the services at issue.
На второ място, Първоинстанционният съд проверява дали описателният характер на съставните елементи на словния знак „EUROHYPO“ е налице и при самата сложна дума.
Second, the Court of First Instance examined whether the descriptive character of the components which comprised the word sign EUROHYPO also existed for the compound word itself.
В точка 55 от обжалваното съдебно решение той заключава, че това е така поради следните причини:
At paragraph 55 of the judgment under appeal, the Court found in the affirmative in the following terms:
„55 В конкретния случай словният знак „EUROHYPO“ от една страна е просто комбинация от два описателни елемента, която не създава достатъчно
‘In the present cases the word sign EUROHYPO is a straightforward combination of two descriptive elements, which does not create an impression sufficiently far
От друга страна, жалбоподателят не е доказал, че тази сложна дума е навлязла в ежедневния език и е придобила собствено значение в този език.
The applicant has not shown that that compound word had become part of everyday language and had acquired a meaning of its own.
Напротив, той твърди, че словният знак „EUROHYPO“ не е навлязъл в ежедневния немски език с оглед на описване на финансови услуги.“
It argues, to the contrary, that the word sign EUROHYPO has not become part of everyday German for describing financial services.’
Освен това в точка 56 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд постановява, че разрешението, изведено от Решение на Съда от 20 септември 2001 г. по дело Procter & Gamble/СХВП, известно като „Baby-dry“ (C-383/99 P, Recueil, стр. I-6251), не е съотносимо към конкретния случай, тъй като „[…] [с]ловосъчетанието, разглеждано в рамките на това дело, е езиково изобретение с необичайна структура, като хипотезата не е такава, що се отнася до словния знак „EUROHYPO“.“ 21
In addition, at paragraph 56 of the judgment under appeal the Court of First Instance held that the solution identified in the judgment of the Court of Justice in Case C-383/99 P Proctor & Gamble v OHIM [2001] ECR I-6251 (‘Baby-dry’) could not be transposed to the present case given that ‘… the term at issue in that case was a lexical invention which had an unusual structure, which is not the case for the word sign EUROHYPO’. 21
Следователно в точка 57 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд заключава:
Consequently, the Court of First Instance held, at paragraph 57 of the judgment under appeal:
„Апелативният състав […] законосъобразно е приел, че словният знак „EUROHYPO“ описва услугите „финансови сделки; парични сделки; сделки с недвижимо имущество; финансови услуги; финансиране“ от клас 36, поради което е лишен от отличителен характер.
‘The Board of Appeal … lawfully found that the word sign EUROHYPO was descriptive of “financial affairs; monetary affairs; real estate affairs; financial services and financing” in Class 36 and was, therefore, devoid of any distinctive character.
От посоченото следва, че съгласно изложеното в точка 45 по-горе няма основание да се проверява дали апелативният състав е изтъкнал други основания, за да приеме, че заявеният знак е лишен от отличителен характер.“
It follows that, in accordance with the findings in paragraph 45 above, there is no need to examine whether the Board of Appeal put forward other grounds for finding that the mark applied for was devoid of any distinctive character.’
На последно място, в точка 58 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд приема, че твърдението за нарушение, изведено от интензивно използване на марката, е недопустимо, тъй като е изложено за първи път пред Първоинстанционния съд.
Finally, at paragraph 58 of the judgment under appeal, the Court of First Instance held that the claim based on the widespread use of the mark was inadmissible as that claim was raised for the first time before the Court of First Instance.
Ето защо Първоинстанционният съд отхвърля жалбата в нейната цялост.
Therefore, the Court of First Instance dismissed the action in its entirety.
Искания на страните
Forms of order sought
В жалбата си жалбоподателят моли Съда:
In its appeal, the appellant claims that the Court should:
— да отмени спорното решение,
— annul the contested decision;
— да осъди СХВП да заплати съдебните разноски.
— order OHIM to pay the costs.
СХВП иска от Съда да отхвърли жалбата и да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
OHIM claims the Court should dismiss the appeal and order the appellant to pay the costs.
В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква две правни основания, изведени от нарушение съответно на член 74, параграф 1 и на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94.
In support of its appeal, the appellant relies on two pleas in law alleging, respectively, infringement of Article 74(1), and of Article 7(1)(b), of Regulation No 40/94.
По първото правно основание
The first plea in law
С първото си правно основание жалбоподателят твърди, че член 74, параграф 1 от Регламент № 40/94 задължава СХВП да извършва задълбочен анализ, за да установи по безспорен начин дали са налице основанията за отказ на регистрацията.
By its first plea, the appellant claims that Article 74(1) of Regulation No 40/94 requires OHIM to carry out in-depth analyses in order to establish with certainty whether there are grounds for refusing registration.
В конкретния случай обаче СХВП се ограничила само до анализа на описателния характер на отделните елементи EURO и HYPO, без да изложи фактически изводи относно словната марка „EUROHYPO“, разглеждана в нейната цялост.
In the present case, OHIM restricted itself to an analysis of the descriptive character of the individual components EURO and HYPO without making findings of fact on the word mark EURO-HYPO as a whole.
Освен това жалбоподателят обвинява СХВП, че е направила изследвания в Интернет относно марката „EUROHYPO“ и съзнателно е скрила резултата, тъй като той не позволявал да се докаже, че тази марка е използвана описателно.
In addition, the appellant criticises OHIM for having carried out internet research in relation to the mark EUROHYPO and that it knowingly concealed the results in so far as they did not show that the mark was used in a descriptive way.
По този начин СХВП изопачила фактите.
In so doing, OHIM misrepresented the facts.
Следователно Първоинстанционният съд допуснал грешка при прилагане на правото, като заключил, че липсата на позоваване на изследвания в Интернет относно описателния характер на марката „EUROHYPO“ в мотивите на спорното решение не противоречи на член 74, параграф 1 от Регламент № 40/94.
The Court of First Instance accordingly erred in law by holding that the absence of references to Internet research in relation to the descriptive character of the mark EUROHYPO in the reasoning of the contested decision was not contrary to Article 74(1) of Regulation No 40/94.
По-конкретно в приложение на принципа на свободната преценка на доказателствата тя може да се произнася въз основа на собственото си убеждение, ако приеме определен факт за доказан.
In particular, under the principle of unfettered evaluation of the evidence, it may make its decision on the basis of its own belief whether it considers a fact has been proved.
Следователно след като приеме, че разполага с достатъчно доказателства, за да се произнесе, тя не е длъжна да продължи да разследва и да анализира.
Therefore, once it considers that it has sufficient evidence to make a decision, it is not obliged to continue its investigation and analysis.
СХВП подчертава освен това, че описателното използване на определена новосъздадена дума не е релевантен критерий за прилагането на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94 и следователно апелативният състав не може да се обвинява, че не го е споменал.
OHIM contends, in addition, that the descriptive use of a newly-created word is not a relevant criterion in the application of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94 and, therefore, that the Board of Appeal could not be criticised for not mentioning it.
На първо място следва да се заключи, че макар формално да изтъква грешка при прилагане на правото, с първото си правно основание жалбоподателят по същество иска да постави под съмнение преценката на фактите, извършена от Първоинстанционния съд, и по-специално да оспори доказателствената стойност на определени факти, въз основа на които последният е заключил, че СХВП не е длъжна да извършва допълнителни изследвания, след като е достатъчно убедена в описателния характер на елементите EURO и HYPO и на думата „EUROHYPO“.
It should be stated, at the outset, that by its first plea, even though it has formally pleaded an error in law, the appellant is seeking, in essence, to call into question the factual assessment carried out by the Court of First Instance and, in particular, to dispute the probative value of a number of facts which led the Court of First Instance to find that OHIM was not obliged to undertake additional research where it was sufficiently certain as regards the descriptive character of the components EURO and HYPO and of the word EUROHYPO.
От постоянна съдебна практика обаче произтича, че Съдът не е компетентен да установява фактите, нито по принцип да проверява доказателствата, които Първоинстанционният съд е приел в подкрепа на тези факти.
It follows from settled caselaw that the Court of Justice has no jurisdiction to establish the facts or, in principle, to examine the evidence which the Court of First Instance accepted in support of those facts.
Следователно освен в случай на изопачаване на тези доказателства, тази преценка не представлява правен въпрос, който в това си качество подлежи на контрол от Съда (вж. в този смисъл Решение от 17 декември 1998 г. по дело Baustahlgewebe/Комисия, C-185/95 P, Recueil, стр.
Provided that the evidence has been properly obtained and the general principles of law and the rules of procedure in relation to the burden of proof and the taking of evidence have been observed, it is for the Court of First Instance alone to assess the value which should be attached to the evidence produced to it.