natgillin/translations-raw huggingface dataset:
— на Европейската конвенция за екстрадицията от 13 декември 1957 г. [?],
— of the European Convention on Extradition of 13 December 1957 …
— на Европейската конвенция за борба с тероризма от 27 януари 1977 г. [?],
— the European Convention on the Suppression of Terrorism of 27 January 1977 …
— на Конвенцията от 19 юни 1990 г. за прилагането на Споразумението от Шенген от 14 юни 1985 г. [между правителствата на държавите от Икономическия съюз Бенелюкс, Федерална република Германия и Френската
— the Convention of 19 June 1990 applying the Schengen Agreement of 14 June 1985 [between the Governments of the States of the Benelux Economic Union, the Federal Republic of Germany and the French Republic] on the gradual
SANTESTEBAN GOICOECHEA република] относно постепенното премахване на контрола по техните общи граници [ОВ L 239, 2000 г., стр.
SANTESTEBAN GOICOECHEA abolition of checks at their common borders [OJ 2000 L 239, p.
19] за отношенията между държавитечленки, които са страни по тази Конвенция […]“ [неофициален превод]
19] in relations between the Member States which are party to that Convention …’
Член 8, параграф 1 от Конвенцията от 1996 г. гласи следното:
Article 8(1) of the 1996 Convention reads as follows:
„Екстрадиция не може да се откаже на основание, че има погасителна давност за наказателното преследване или наказанието съгласно законодателството на замолената държава-членка“. [неофициален превод]
‘Extradition may not be refused on the ground that the prosecution or punishment of the person would be statute-barred according to the law of the requested Member State.’
От член 18, параграфи 2 и 3 от Конвенцията от 1996 г. произтича, че тя влиза в сила 90 дни след като последната държава-членка, пристъпила към приемането на тази конвенция, уведоми за приключването на изискваните от нейните конституционни норми процедури за това приемане.
It follows from Article 18(2) and (3) of the 1996 Convention that it is to enter into force 90 days after notification, by the last Member State to adopt it, that its constitutional procedures for adoption have been completed.
Тъй като не всички държавичленки са приели конвенцията, тя следователно не е влязла в сила съгласно тази разпоредба.
As not all the Member States have adopted the Convention, it has not therefore entered into force in accordance with that provision.
Член 18, параграф 4 от Конвенцията от 1996 г. гласи:
Article 18(4) of the 1996 Convention states:
„Докато настоящата конвенция влезе в сила, всяка държавачленка може при даване на уведомлението съгласно параграф 2 или по всяко друго време да декларира, че доколкото се отнася за нея, настоящата Конвенция ще се прилага в отношенията ѝ с държавитечленки, които са направили същата декларация.
‘Until this Convention enters into force, any Member State may, when giving the notification referred to in paragraph 2, or at any other time, declare that as far as it is concerned this Convention shall apply to its relations with Member States that have made the same declaration.
Тези декларации влизат в сила 90 дни след датата на депозирането им.“ [неофициален превод]
Such declarations shall take effect 90 days after the date of deposit thereof.’
Член 18, параграф 5 от Конвенцията от 1996 г. уточнява, че тя се прилага само към исканията, изпратени след датата, от която тя влиза в сила или
Article 18(5) of the 1996 Convention states that it is to apply only to requests submitted after the date on which it enters into force or is applied as between the requested Member State and the requesting Member State.
Съображения 3—5 от Рамковото решение са формулирани по следния начин:
Recitals 3 to 5 in the preamble to the Framework Decision read as follows:
Всички или някои държавичленки са страни по редица конвенции в областта на екстрадицията, включително Европейската конвенция за екстрадицията от 13 декември 1957 г. и Европейската конвенция за борба с тероризма от 27 януари 1977 г.
‘(3) All or some Member States are parties to a number of conventions in the field of extradition, including the European Convention on extradition of 13 December 1957 and the European Convention on the suppression of terrorism of 27 January 1977.
Освен това следните три конвенции, които изцяло или отчасти се отнасят до екстрадицията, са приети от държавитечленки и представляват част от достиженията на правото на Европейския съюз: Конвенция от 19 юни 1990 г. за прилагане на Споразумението от Шенген от 14 юни 1985 г. относно постепенното премахване на контрола по общите граници, отнасящо се до отношенията между държавитечленки, които са страни по тази конвенция, Конвенцията [от 1995 г.] и Конвенцията [от 1996 г.].
(4) In addition, the following three Conventions dealing in whole or in part with extradition have been agreed upon among Member States and form part of the Union acquis: the Convention of 19 June 1990 implementing the Schengen Agreement of 14 June 1985 on the gradual abolition of checks at their common borders … (regarding relations between the Member States which are parties to that Convention), the [1995] Convention … and the [1996] Convention …
Целта за превръщане на Съюза в пространство на свобода, сигурност и правосъдие изисква премахване на екстрадицията между държавитечленки и заместването ѝ със система за предаване между съдебните органи.
(5) The objective set for the Union to become an area of freedom, security and justice leads to abolishing extradition between Member States and replacing it by a system of surrender between judicial authorities.
Съображение 11 от Рамковото решение е формулирано по следния начин:
Recital 11 in the preamble to the Framework Decision reads as follows:
„В отношенията между държавитечленки европейската заповед за арест следва да замести всички предходни способи, свързани с екстрадицията, включително разпоредбите относно екстрадицията на дял III от Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген.“
‘In relations between Member States, the European arrest warrant should replace all the previous instruments concerning extradition, including the provisions of Title III of the Convention implementing the Schengen Agreement which concern extradition.’
Член 31 от Рамковото решение, озаглавен „Отношение с други правни актове“, има следното съдържание:
Article 31 of the Framework Decision, ‘Relation to other legal instruments’, is worded as follows:
Без да се засяга прилагането им в отношенията между държавичленки и трети страни, от 1 януари 2004 г. настоящото рамково решение отменя [да се чете: „замества“] в отношенията между държавитечленки съответните разпоредби от следните конвенции, приложими в областта на екстрадицията: а) Европейската конвенция за екстрадицията от 13 декември 1957 г., нейния допълнителен протокол от 15 октомври 1975 г. и втори допълнителен протокол от 17 март 1978 г., както и Европейската конвенция за борба с тероризма от 27 януари 1977 г., доколкото урежда екстрадицията; б) Споразумението между 12-те държавичленки на Европейските общности относно опростяване и модернизация на методите на предаване на исканията за екстрадиция от 26 май 1989 г.; в) Конвенцията […] от 10 март 1995 г.;
(a) the European Convention on Extradition of 13 December 1957, its additional protocol of 15 October 1975, its second additional protocol of 17 March 1978, and the European Convention on the suppression of terrorism of 27 January 1977 as far as extradition is concerned;
РЕШЕНИЕ ОТ 12.8.2008 г. — ДЕЛО C-296/08 PPU г) Конвенцията […] от 27 септември 1996 г.; д) дял III, глава 4 от Конвенцията от 19 юни 1990 г. за прилагане на Споразумението от Шенген от 14 юни 1985 г. относно постепенното премахване на контрола по общите граници.
(e) Title III, Chapter 4 of the Convention of 19 June 1990 implementing the Schengen Agreement of 14 June 1985 on the gradual abolition of checks at common borders.
Държавитечленки ще продължат да прилагат двустранните и многостранните споразумения или действащите спогодби и след приемане на настоящото рамково решение [да се чете: „Държавите-членки ще продължат да прилагат двустранните и многостранните споразумения или спогодби, които са в сила към момента на приемане на настоящото рамково решение“], доколкото същите позволяват разширяване и разпростиране на неговите цели и подпомагат по-нататъшното опростяване или улесняване на процедурите за предаване на лица, срещу които са издадени европейски заповеди за арест.
Member States may continue to apply bilateral or multilateral agreements or arrangements in force when this Framework Decision is adopted in so far as such agreements or arrangements allow the objectives of this Framework Decision to be extended or enlarged and help to simplify or facilitate further the procedures for surrender of persons who are the subject of European arrest warrants.
Държавитечленки могат да сключват двустранни или многостранни споразумения или спогодби след влизане в сила на настоящото рамково решение, доколкото същите позволяват разширяване и разпростиране на неговите предписания [да се чете: „задълбочаване и разширяване на неговото съдържание“] и подпомагат по-нататъшното опростяване и улесняване на процедурите за предаване на лица, срещу които са издадени европейски заповеди за арест, по-специално чрез определяне на по-кратки срокове от посочените в член 17, чрез удължаване на списъка от престъпления, изброени в член 2, параграф 2, чрез по-нататъшно ограничаване на посочените в членове 3 и 4 основания за отказ или чрез въвеждане на по-нисък праг от определения в член 2, параграфи 1 или 2.
Member States may conclude bilateral or multilateral agreements or arrangements after this Framework Decision has come into force in so far as such agreements or arrangements allow the prescriptions of this Framework Decision to be extended or enlarged and help to simplify or facilitate further the procedures for surrender of persons who are the subject of European arrest warrants, in particular by fixing timelimits shorter than those fixed in Article 17, by extending the list of offences laid down in Article 2(2), by further limiting the grounds for refusal set out in Articles 3 and 4, or by lowering the threshold provided for in Article 2(1) or (2).
Споразуменията и спогодбите, които са посочени във втората алинея, не могат по никакъв начин да засегнат отношенията с държавичленки, които не са страни по тях.
The agreements and arrangements referred to in the second subparagraph may in no case affect relations with Member States which are not parties to them.
В срок от три месеца от влизане в сила на настоящото рамково решение държавитечленки трябва да информират Съвета и Комисията за съществуващите споразумения и спогодби, посочени в първа алинея, които желаят да прилагат и за в бъдеще.
Member States shall, within three months from the entry into force of this Framework Decision, notify the Council and the Commission of the existing agreements and arrangements referred to in the first subparagraph which they wish to continue applying.
Държавитечленки следва да уведомят Съвета и Комисията и относно наличието на нови споразумения или спогодби съгласно втора алинея в тримесечен срок от подписването им.
Member States shall also notify the Council and the Commission of any new agreement or arrangement as referred to in the second subparagraph, within three months of signing it.
Когато конвенции или споразумения съгласно параграф 1 се прилагат на територията на държавичленки или на територия, за чиито външни отношения е отговорна държава-членка, спрямо която настоящото рамково решение не се прилага, тези актове ще продължат да регулират съществуващите отношения между тези територии и други държави-членки.“
Where the conventions or agreements referred to in paragraph 1 apply to the territories of Member States or to territories for whose external relations a Member State is responsible to which this Framework Decision does not apply, these instruments shall continue to govern the relations existing between those territories and the other Member States.’
Член 32 от Рамковото решение, озаглавен „Преходни разпоредби“, предвижда:
Article 32 of the Framework Decision, ‘Transitional provision’, provides:
„Разглеждането на отправените преди 1 януари 2004 г. искания за екстрадиция се извършва въз основа на съществуващите актове, отнасящи се до екстрадицията.
‘Extradition requests received before 1 January 2004 will continue to be governed by existing instruments relating to extradition.
Получените след тази дата искания се подчиняват на правилата, приети от държавитечленки съгласно настоящото рамково решение.
Requests received after that date will be governed by the rules adopted by Member States pursuant to this Framework Decision.
Въпреки това всяка държавачленка при приемането му има право да заяви, че като изпълняваща държавачленка ще продължи да разглежда искания, свързани с деяния, извършени преди датата, определена в съответствие с приложимата преди 1 януари 2004 г. система за екстрадиция. [да се чете: „Въпреки това всяка държавачленка при приемането му може да заяви, че като изпълняваща държавачленка ще продължи да разглежда в съответствие с приложимата преди 1 януари 2004 г. система за екстрадиция исканията, свързани с деяния, извършени преди дата, която тя посочи.“] Въпросната дата не може да бъде по-късна от 7 август 2002 г. Това волеизявление [другаде в текста: „Тази декларация“] подлежи на обнародване в Официален вестник на Европейските общности.
However, any Member State may, at the time of the adoption of this Framework Decision by the Council, make a statement indicating that as executing Member State it will continue to deal with requests relating to acts committed before a date which it specifies in accordance with the extradition system applicable before 1 January 2004.
В съответствие с член 32 от Рамковото решение Френската република е направила следната декларация (ОВ L 190, 2002 г., стр. 19):
Pursuant to Article 32 of the Framework Decision, the French Republic made the following statement (OJ 2002 L 190, p. 19):
„Франция заявява в съответствие с член 32 от Рамковото решение [?], че като изпълняваща държава ще продължи да разглежда в съответствие с приложимата преди 1 януари 2004 г. система за екстрадиция исканията, свързани с деяния, извършени преди 1 ноември 1993 г., дата на влизане в сила на Договора
‘Pursuant to Article 32 of the framework decision … France states that as executing Member State it will continue to deal with requests relating to acts committed before 1 November 1993, the date of entry into force of the Treaty on European Union
Закон № 2004-204 от 9 март 2004 г. за адаптиране на правосъдието към развитието на престъпността (JORF от 10 март 2004 г., стр.
Loi no 2004-204 portant adaptation de la justice aux évolutions de la criminalité (Law No 2004-204 adapting the legal system to developments in criminality) of 9 March
4567) прилага Рамковото решение, като за тази цел въвежда членове 695-11—695-51 от Наказателнопроцесуалния кодекс.
2004 (JORF, 10 March 2004, p. 4567) implemented the Framework Decision by inserting into the Code de procedure pénale (Code of Criminal Procedure) Articles 695-11 to 695-51.
Освен това този закон съдържа разпоредбите за прилагане на конвенциите от 1995 г. и 1996 г.
That law also included provisions implementing the 1995 and 1996 Conventions.
Закон № 2004-1345 от 9 декември 2004 г. разрешава ратификацията на Конвенцията от 1996 г.
Law No 2004-1345 of 9 December 2004 authorised ratification of the 1996 Convention (JORF, 10 December 2004, p. 20876).
Тази конвенция е публикувана с Декрет № 2005-770 от 8 юли 2005 г. (JORF от 10 юли 2005 г., стр. 11358).
Decree No 2005-770 of 8 July 2005 published the 1996 Convention (JORF, 10 July 2005, p. 11358).
Уточнява се, че тя се прилага от 1 юли 2005 г.
It was stated to be applicable from 1 July 2005.
Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
The main proceedings and the reference for a preliminary ruling
На 11 октомври 2000 г. на основание Европейската конвенция за екстрадицията от 13 декември 1957 г. испанското правителство е изпратило искане за екстрадиция по отношение на г-н Santesteban Goicoechea за деяния, за които се твърди, че са извършени на испанска територия през февруари и март 1992 г. и са квалифицирани като складиране на бойно оръжие, незаконно притежаване на експлозиви, незаконно използване на чуждо моторно превозно средство, подмяна на регистрационни табели на моторни превозни средства и принадлежност към терористична организация.
On 11 October 2000 the Spanish Government, on the basis of the European Convention on Extradition of 13 December 1957, requested the extradition of Mr Santesteban Goicoechea for offences allegedly committed on Spanish territory in February and March 1992, described as the storing of weapons, the illegal possession of explosives, the offence of unlawful use of a motor vehicle belonging to another, the offence of changing car registration plates, and the offence of belonging to a terrorist organisation.
По това искане е дадено отрицателно становище с решение от 19 юни 2001 г. на Сhambre de l’instruction на Сour d’appel de Versailles с довода, че деянията, за които е била поискана екстрадицията, според френското право са били покрити с давност.
That request was the subject of an unfavourable opinion of the Chambre de l’instruction (Indictment Division) of the Cour d’appel de Versailles (Court of Appeal, Versailles), by judgment of 19 June 2001, on the ground that the offences for which extradition was sought were statute-barred under French law.
На 31 март 2004 г. от испанските власти по отношение на г-н Santesteban Goicoechea е издадена европейска заповед за арест, която посочва същите деяния като упоменатите в искането за екстрадиция от 11 октомври 2000 г.
On 31 March 2004 a European arrest warrant referring to the same acts as the extradition request of 11 October 2000 was issued by the Spanish judicial authorities against Mr Santesteban Goicoechea.
В писменото си становище френското правителство посочва, че не е предприело действия по тази заповед.
In its written observations, the French Government stated that it had not enforced the warrant.
Всъщност с оглед на датата на деянията и декларацията, направена в съответствие с член 32 от Рамковото решение, посочената заповед е можело да се счита само като обикновено искане за временно задържане, което следва да се разглежда съгласно приложимата преди 1 януари 2004 г. система за екстрадиция, т.е. Европейската конвенция за екстрадицията от 13 декември 1957 г.
In view of the date of the acts and the statement made pursuant to Article 32 of the Framework Decision, the warrant could be regarded only as a mere request for a provisional arrest, to be dealt with under the system of extradition applicable before 1 January 2004, that is, the European Convention on Extradition of 13 December 1957.
Според френското право обаче деянията били покрити с давност.
However, the offences were statute-barred under French law.
При всички положения г-н Santesteban Goicoechea е изтърпявал във Франция наказание лишаване от свобода, така че евентуално предаване на молещата държавачленка би могло да се осъществи едва след изпълнението на това наказание.
In any event, Mr Santesteban Goicoechea was serving a sentence of imprisonment in France, so that no surrender to the requesting Member State could have been carried out until after that sentence had been served.
Г-н Santesteban Goicoechea е трябвало да бъде освободен на 6 юни 2008 г.
Mr Santesteban Goicoechea was to be released on 6 June 2008.
Както уточнява в съдебното заседание испанското правителство, тъй като от френските съдебни власти е напомнена невъзможността да се използва европейска заповед за арест с оглед на датата на деянията и направената в съответствие с член 32 от Рамковото решение декларация, на 27 май 2008 г. Juzgado Central de Instrucción de la Audiencia Nacional (Испания) отправя искане за временно задържане за същите деяния, с оглед на основаващо се на Конвенцията от 1996 г. искане за екстрадиция.
As stated at the hearing by the Spanish Government, since the impossibility of making use of a European arrest warrant in view of the date of the acts and the statement made pursuant to Article 32 of the Framework Decision had been pointed out by the French judicial authorities, a request for provisional arrest was made on 27 May 2008 by the Juzgado Central de Instrucción (Central Court of Investigation) of the Audiencia Nacional (National High Court, Spain) in respect of the same acts, with a view to a request for extradition based on the 1996 Convention.
На 28 май 2008 г. г-н Santesteban Goicoechea е задържан с цел екстрадиция от procureur de la République [окръжен прокурор].
On 28 May 2008 Mr Santesteban Goicoechea was detained for the purpose of extradition by the Procureur de la Répu blique (Public Prosecutor).
На 2 юни 2008 г. испанските власти отправят искане за екстрадицията на г-н Santesteban Goicoechea на основание на Конвенцията от 1996 г.
On 2 June 2008 the Spanish authorities requested the extradition of Mr Santesteban Goicoechea under the 1996 Convention.
Главният прокурор настоява Chambre de l’instruction на Соur d’appel de Montpellier да даде положително становище по искането на испанските власти.
The Procureur Général (Principal Public Prosecutor) asks the Chambre de l’instruction of the Cour d’appel de Montpellier to issue a favourable opinion on the Spanish authorities’ request.
Г-н Santesteban Goicoechea отказва да бъде предаден на испанските власти, като по-специално счита, че Кралство Испания не може да се позове на разпоредбите на Конвенцията от 1996 г.
Mr Santesteban Goicoechea refuses to be surrendered to the Spanish authorities, taking the view in particular that the Kingdom of Spain cannot make use of the provisions of the 1996 Convention.
Препращащата юрисдикция отбелязва, че в член 31 от Рамковото решение се предвижда, че считано от 1 януари 2004 г. то замества съответните разпоредби на конвенциите, посочени по-нататък, които намират приложение в областта на екстрадицията между държавитечленки.
The referring court notes that the Framework Decision provides in Article 31 that from 1 January 2004 it is to replace the corresponding provisions of the conventions — which it then mentions — applicable in the field of extradition in relations between the Member States.
Конвенцията от 1996 г. се посочвала в член 31, параграф 1, буква г) от Рамковото решение.
The 1996 Convention is mentioned in Article 31(1)(d) of the Framework Decision.
Член 31, параграф 2 от Рамковото решение предвиждал възможността някои държавичленки да продължат да прилагат определени двустранни или многостранни споразумения, които са в сила към момента на приемане на Рамковото решение.
That court states that Article 31(2) of the Framework Decision provides for the possibility of some Member States continuing to apply certain bilateral or multilateral agreements in force at the time of adoption of the Framework Decision.
Те обаче трябвало да уведомят за тези споразумения в срок от три месеца, считано от влизането в сила на Рамковото решение.
They must, however, notify those agreements within three months from the entry into force of the Framework Decision.
Кралство Испания обаче не извършило никакво уведомление в този смисъл.
The Kingdom of Spain has not made any notification to that effect.
Препращащата юрисдикция иска да се установи и тълкуването на член 32 от Рамковото решение, тъй като в главното производство се иска прилагането на конвенция, приложима във Франция от 1 юли 2005 г.
The referring court is also uncertain as to the interpretation of Article 32 of the Framework Decision, since the application is sought in the main proceedings of a convention that has been applicable in France since 1 July 2005.
При тези обстоятелства Сhambre de l’instruction на Сour d’appel de Montpellier решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
In those circumstances, the Chambre de l’instruction of the Cour d’appel de Montpellier decided to stay the proceedings and refer the following questions to the Court for a preliminary ruling: