natgillin/translations-raw huggingface dataset:
То поддържа също, че трети до пети въпрос са ирелевантни за разрешаване на спора по главното производство, тъй като неизпълнението на сключения между Dermoestética и Advertising Media договор се дължи на решението на последното, а не на отказ от страна на телевизионното дружество „Canale 5“.
It also contends that the third to fifth questions are not relevant to the resolution of the main proceedings because the non-performance of the contract between Dermoestética and Advertising Media is due to the position adopted by the latter and not to a refusal on the part of the Canale 5 television company.
Преюдициалните въпроси могат да се обявят за недопустими само ако е съвсем очевидно, че исканото от националния съд тълкуване на разпоредба от общностното право няма никаква връзка с действителността или с предмета на спора по главното производство или когато Съдът не разполага с необходимите фактически или правни елементи, за да бъде полезен с отговора на поставените му въпроси 16.
It is only where it is quite obvious that the interpretation of a provision of Community law that is sought by the national court bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose or where the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it that those questions may be declared inadmissible. 16
От своя страна, Комисията счита, че първата група въпроси е допустима.
The Commission considers that the first group of questions is admissible. On the
15 — Вж. по-специално Решение от 21 януари 2003 г. по дело Bacardi-Martini и Cellier des Dauphins (C-318/00, Recueil, стр.
15 — See, in particular, Case C-318/00 Bacardi-Martini and Cellier des Dauphins [2003] ECR I-905, paragraph 41 and the caselaw cited.
16 — Пак там (точка 42 и цитираната съдебна практика).
16 — Ibidem (paragraph 43 and the caselaw cited therein).
Освен това въпросът за съответствието на спорните разпоредби на Закона от 1992 г. с членове 43 ЕО и 49 ЕО не е явно ирелевантен за разрешаването на спора по главното производство.
In addition, the question whether the contested provisions of the 1992 Law are compatible with Articles 43 EC and 49 EC is not manifestly irrelevant to the outcome of the dispute in the main proceedings.
Освен това в рамките на предвиденото в член 234 ЕО сътрудничество между съдилищата правомощията на Съда и тези на препращащата юрисдикция са ясно разграничени и именно последната има изключителната компетентност да тълкува своето национално законодателство 17.
In addition, in the procedure laid down in Article 234 EC providing for cooperation between the national courts and the Court of Justice, the functions of the Court of Justice and the national courts are clearly separate and the latter has exclusive jurisdiction to interpret its national legislation. 17
Всъщност ако тези членове или някой от тях трябва да бъдат тълкувани в смисъл, че не допускат разпоредби, предвиждащи забрана за телевизионна реклама като установената със Закона от 1992 г., такива разпоредби би следвало да бъдат отхвърлени от националния съд в съответствие със съдебната практика в областта на действие на принципа за предимството на дадена норма на общностното право с непосредствено приложение 19.
If those articles, or one of them, must be interpreted as meaning that they preclude provisions, such as those introduced by the 1992 Law, which prohibit television advertising, the national court must set aside such provisions, in accordance with the caselaw on the primacy of rules of Community law which are directly applicable. 19
Следователно доводът на италианското правителство, според което посоченият Декретзакон е отменил разпоредбите на Закона от 1992 г., които забраняват рекламата, както и всички законови и подзаконови разпоредби, които забраняват информативната реклама по отношение на свободните професии и интелектуалните дейности, не може да бъде приет и да обезсмисли първата група въпроси.
The Italian Government’s argument that Decree-law No 223 repealed the provisions of the 1992 Law prohibiting advertising, as it did all laws and regulations prohibiting the professions and those engaged in intellectual work from providing information by way of advertising, cannot therefore be accepted and deprive the first group of questions of their purpose.
Всъщност тази група въпроси цели да се направи преценка на съответствието с общностното право на приетият от лекарска асоциация деонтологичен кодекс и приетата от същата асоциация практика при прилагането му.
The purpose of that group of questions is to ascertain whether a code of conduct adopted by a federation of doctors and that federation’s practice in applying the code are compatible with Community law.
Препращащата юрисдикция обаче не предоставя никакви сведения относно съдържанието на посочения кодекс и за тази практика.
However, the Giudice di Pace di Genova has not provided any details as to the content of that code or that practice.
Тя не обяснява и с какво разглеждането от Съда на този деонтологичен кодекс и на посочената практика биха били релевантни за разрешаването на спора по главното производство.
Nor did it explain how the Court’s examination of that code and that practice would be relevant to the outcome of the main proceedings.
17 — Вж. по-специално Решение от 17 юни 1999 г. по дело Piaggio (C-295/97, Recueil, стр.
17 — See, in particular, Case C-295/97 Piaggio [1999] ECR I-3735, paragraph 29 and the caselaw cited.
18 — Решение от 13 ноември 2003 г. по дело Neri (C-153/02, Recueil, стр. I-13555, точка 35).
18 — Case C-153/02 Neri [2003] ECR I-13555, paragraph 35.
Доколкото телевизионната реклама в областта на медицинското лечение е предмет на хармонизиране с Директива 89/552, трябва да се прецени дали съвместимостта на спорните разпоредби на Закона от 1992 г. следва да бъде разгледана в светлината на тази директива или с оглед на предвидените в Договора свободи на движение.
Since rules on television advertising for medical treatments have been harmonised in Directive 89/552, it is necessary to consider whether the compatibility of the provisions of the 1992 Law at issue must be examined in the light of that directive or the provisions of the Treaty on freedom of movement.
Тяхната ирелевантност може дори да изглежда очевидна с оглед на факта, че съгласно сведенията, предоставени от препращащата юрисдикция, Advertising Media е обяснила, че не е в състояние да изпълни договорните си задължения заради Закона от 1992 г., който забранява всякаква реклама на медицинско и хирургично лечение от естетично естество, извършвано в частни медицински структури, по телевизионните канали с национално разпространение, а не съгласно кодекса, приет от FNOMCEO и произтичащата от него практика.
Indeed, it would appear to be obvious that those questions are irrelevant since, according to the information supplied by the referring court, Advertising Media explained that it was impossible for it to fulfil its contractual obligations because of the 1992 Law, in so far as it prohibited the broadcasting of all advertisements for medical and surgical treatments of a cosmetic nature carried out in private health care establishments on national television networks, and not because of the code adopted by FNOMCEO or its practice in applying it.
Релевантните разпоредби на общностното право
The relevant provisions of Community law
Ето защо предлагам на Съда да приеме, че четвъртият и петият въпрос изглеждат очевидно ирелевантни за разрешаване на спора по главното производство, и да ги обяви за недопустими.
That is why I propose that the Court should decide that the fourth and fifth questions are manifestly irrelevant to the outcome of the main proceedings and should be declared inadmissible.
Член 14, параграф 1 от Директива 89/552, да напомня, забранява изрично телевизионната реклама на медицински продукти и лечение, което е достъпно само по предписание в държаватачленка, под чиято юрисдикция се намира телевизионният оператор.
Article 14(1) of Directive 89/552 expressly prohibits television advertising for medicinal products and medical treatment available only on prescription in the Member State within whose jurisdiction the broadcaster falls.
Б — По първите три преюдициални въпроса
B — The first three questions
Следователно трябва да се прецени дали Законът от 1992 г., който забранява рекламата по телевизионните канали с национално разпространение на медицинско и хирургично лечение в областта на естетичните услуги, извършвано в частни медицински структури, прилага член 14, параграф 1 от Директива 89/552.
The question is therefore whether the 1992 Law, to the extent that it prohibits the broadcasting of advertisements for medical and surgical treatments of a cosmetic nature carried out in private health care establishments on national television networks, is an implementation of Article 14(1) of Directive 89/552.
Директивата не дава по-точно определение на медицинското лечение, което е предмет на забраната за телевизионна реклама, уредена в член 14, параграф 1.
The directive does not give a more precise definition of the medical treatments which are covered by the ban on television advertising laid down in Article 14(1).
В съдебното заседание Комисията твърди, че посоченото в този член понятие „медицинско лечение“ следва да бъде тълкувано аналогично с понятието за „медицински продукти, достъпни само по предписание“.
At the hearing, the Commission stated that the concept of ‘medical treatment’ in that article must be interpreted by analogy with that of ‘medicinal products available only on prescription’.
Така разглежданото понятие съответствало на действията, извършвани от лекар в изпълнение на предписанието на друг лекар.
The concept at issue thus corresponds to acts performed by a doctor on the basis of a prescription issued by another doctor.
В областта на естетичната хирургия то например включвало операциите, предназначени да отстранят последствията от злополука или да коригират вродена малформация.
In the field of plastic surgery, it covers, for example, operations intended to rectify the consequences of an accident or to correct a congenital deformity.
За сметка на това то не се отнасяло до действия, извършени само по молба на пациента.
On the other hand, it does not apply to acts performed solely at the patient’s request.
Всъщност ако приемем, че член 14, параграф 1 от Директива 89/552 има предвид естетична операция или не в зависимост от това дали тя е предписана от друг лекар или решението е взето от самия пациент, при всички случаи не може да се определи предварително дали предвидената в този член забрана се отнася до дадено лечение.
If the question whether plastic surgery is or is not covered by Article 14(1) of Dir -ective 89/552 were to be decided on the basis of whether the operation was prescribed by another doctor or decided upon by the patient himself, it would not be possible to determine in advance in every case whether the treatment is covered by the prohibition in that article.
Всъщност хирургическа намеса като корекция на носа или на бюста може да бъде предписана от лекар, за да се поправят последствията от злополука или от заболяване.
An operation, such as the re-modelling of the nose or the breasts, could be prescribed by a doctor in order to rectify the consequences of an accident or following an illness.
Тя може също да бъде извършена само по искане на пациент, защото той, по чисто естетични причини, е решил да промени лицето си или някоя част от тялото си и в този случай лекарската намеса се състои в това да се провери дали тази операция е наистина съвместима със здравословното състояние на пациента.
It could also be performed solely at the request of the patient, because that person has decided, for purely aesthetic reasons, to alter his face or that part of his anatomy and, in that case, the doctor’s role is to ascertain whether the operation is in fact compatible with the patient’s state of health.
От своя страна, нидерландското правителство поддържа, че по определение всяко медицинско лечение изисква намесата на лекар, така че частта от изречението „което е достъпно само по предписание“ не добавяла нищо към понятието за медицинско лечение.
For its part, the Netherlands Government argues that, by definition, all medical treatment requires the intervention of a doctor, with the result that the words ‘available only on prescription’ adds nothing to the concept of medical treatment.
Също според нидерландското правителство държавитечленки могат да приемат далеч по-ограни-чителни мерки, отколкото предвидените в член 14 от Директива 89/552.
It also points out that the Member States may adopt stricter rules than those provided for in Article 14 of Directive No 89/552.
За разлика от нидерландското правителство считам, че частта от изречението „което е достъпно само по предписание“ е напълно релевантна, за да се определи обхватът на прогласената в член 14, параграф 1 от Директива 89/552 забрана.
Unlike the Netherlands Government, I am of the opinion that the words ‘available only on prescription’ are totally relevant for the purpose of determining the scope of the prohibition laid down in Article 14(1) of Directive 89/552.
Освен това не мисля, че критерият за лекарско предписание трябва да се тълкува така, както предлага Комисията.
In addition, I do not believe that the criterion of a prescription should be interpreted as the Commission proposes.
Следователно начинът, по който критерият за лекарско предписание е представен от Комисията, не позволява правилно прилагане на прогласената в член 14, параграф 1 от Директива 89/552 забрана.
The criterion of a prescription, as presented by the Commission, does not therefore permit a correct implementation of the prohibition laid down in Article 14(1) of Directive 89/552.
Всъщност прилагането на тази забрана предполага да се установи предварително за кои видове медицинско лечение е забранена телевизион- на реклама.
Implementation of the prohibition requires the types of treatment for which television advertising is prohibited to be identified in advance.
Понятието за „медицинско лечение“ по смисъла на член 14, параграф 1 от директивата, както и това за „медицински продукти“, посочено в същия член, според мен трябва да се разбират като обхващащи видовете лечение, които като такива са изключени от всякаква форма на телевизионна реклама.
The concept of ‘medical treatment’ within the meaning of Article 14(1) of the directive, in the same way as that of ‘medicinal product’ in the same article must, in my opinion, be understood as covering treatments in respect of which, as such, all forms of television advertising are prohibited.
Следователно определянето на приложното поле на посочената разпоредба изисква различно тълкуване на критерия за лекарско предписание.
In order to determine the scope of that provision, the criterion of a prescription must therefore be interpreted differently.
Според мен, като посочва в член 14, параграф 1 от Директива 89/552 медицинските продукти и лечение, които са достъпни само по лекарско предписание, общностният законодател е искал да сведе забраната за телевизионната реклама само до медицинските продукти и лечение, чието отпускане или провеждане се разрешава от лекар, съгласно законодателството на съответната държавачленка.
By referring in Article 14(1) of Direct- ive 89/552 to medicinal products and medical treatment available only on prescription, the Community legislature intended, in my opinion, to limit the prohibition of television advertising to medicinal products and medical treatment which may be administered only with the authorisation of a doctor, in accordance with the legislation of the Member State concerned.
Следователно става въпрос за медицински продукти и лечение, чието ползване не може да се остави само на преценката на пациента или на потребителя.
The medicinal products and medical treatment in question are thus those of such a nature that the use of them cannot be left solely to the judgment of the patient or the consumer.
Забраната за телевизионна реклама на медицинските продукти и лечение, които са достъпни само по лекарско предписание, се обяснява с факта, че те трябва да бъдат приемани или провеждани само при констатирана от лекар необходимост, със строго терапевтична цел и при условията, определени от терапевта.
The prohibition of television advertising for medicinal products and medical treatment available only on prescription is explained by the fact that they must be consumed or carried out only in case of necessity, as determined by a doctor, for strictly therapeutic purposes and under conditions determined by the therapist.
Следователно общностният законодател е искал да забрани действията, насърчаващи закупуването на такива медицински продукти, и ползването на такова лечение, които, при положение че не са действително необходими и в случай че не се приемат или провеждат съобразно лекарско предписание, могат да изложат на опасност здравето на потребителя.
The Community legislature thus intended to prohibit actions designed to promote the acquisition of such medicinal products and medical treatment which, if they are not really necessary and not consumed or carried out in accordance with the instructions of a doctor, could endanger the consumer’s health.
Този анализ се потвърждава от тридесето съображение от Директива 89/552, според което, в текста на френски език, телевизионната реклама трябва да бъде забранена за медицински продукти и лечение, които в съответната държавачленка са достъпни „само“ по лекарско предписание.
That view is confirmed by the 30th recital in the preamble to Directive No 89/552 which, in the French-language version, states that television advertising for medicinal products and medical treatment available ‘only’ on prescription in the Member State concerned must be prohibited.
От тук стигам до извода, че общностният законодател е възнамерявал да сведе забраната за телевизионна реклама до медицинското лечение, което може да се извършва само по лекарско предписание.
I deduce from this that the Community legislature intended to limit the prohibition of television advertising to medical treatments which can be carried out only on a doctor’s instructions.
Следователно ако дадено медицинско лечение може да бъде извършено само по искане на пациента, каквото в областта на естетичната хирургия и според италиан -ското законодателство може да бъде корекцията на носа или на бюста, според мен то не попада в приложното поле на член 14, параграф 1 от Директива 89/552.
It follows that, if a medical treatment can be carried out solely at the request of a patient, as the re-modelling of the nose or the breasts can be in the case of cosmetic surgery and under Italian law, I am of opinion that it does not fall within the scope of Article 14(1) of Directive 89/552.
Следователно забраната за телевизионна реклама, предвидена в Закона от 1992 г., е значително по-всеобхватна от предвидената в Директива 89/552.
The prohibition of television advertising laid down in the 1992 Law is thus much wider than that laid down in Directive No 89/552.
Всъщност Законът от 1992 г. забранява рекламата по телевизионните канали с национално разпространение на медицинските професии и на помощните медицински професии, както и на частните клиники.
The 1992 Law prohibits the broadcasting on national television networks of advertisements relating to the medical profession and ancillary medical professions and for private clinics.
По-конкретно, според първите три въпроса, поставени от препращащата
In particular, according to the first three questions, the effect of the law is to prohibit all advertising on national television networks for medical and surgical
Анализът се потвърждава и от мотивите, които обосновават подобна забрана.
It is also supported by the reasons which underlie such a prohibition.
Посочената в член 14, параграф 1 от Директива 89/552 забрана за реклама на медицински продукти и лечение идва след забраната на всички форми на реклама на цигари и други тютюневи изделия, предвидена в член 13 от директивата, и предшества разпоредбите, които уреждат телевизионната реклама на алкохолни напитки, посочени в член 15 от директивата.
The prohibition of advertising for medicinal products and medical treatment laid down in Article 14(1) of Directive 89/552 follows a prohibition of all forms of advertising for cigarettes and other tobacco products, laid down in Article 13 of the directive, and precedes the provisions governing television advertising for alcoholic beverages, set out in Article 15 of the directive.
Целта на всички тези разпоредби е закрилата на общественото здраве.
The purpose of all of those provisions is to protect public health.
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА Г-Н BOT — ДЕЛO C-500/06 юрисдикция, законът забранява напълно рекламирането по телевизионните канали с национално разпространение на медицинско и хирургично лечение в областта на естетичните услуги, извършвани в частни медицински структури, като се има предвид, че както вече видяхме, не всички тези видове лечение са достъпни само по лекарско предписание по смисъла на член 14, параграф 1 от Директива 89/552.
OPINION OF BOT — CASE C-500/06 treatments of a cosmetic nature carried out in private health care establishments, whereas, as we have just seen, not all such treatments are available only on prescription, within the meaning of Article 14(1) of Dir -ective No 89/552.
по-подробни или по-строги норми, както и при упражняване на присъщите им правомощия, държавитечленки да не накърняват свободите на движение.
exercise of the powers reserved to them, the Member States must not inhibit freedom of movement.
Всъщност съгласно постоянната съдебна практика, когато условията за упражняване на дадена професионална дейност не са хармонизирани, държавитечленки запазват правомощията си да определят условията за упражняване на тази дейност, но в тази област те трябва да упражняват своите правомощия при спазване на гарантираните от Договора основни свободи 21.
It is settled caselaw that, where the conditions for the exercise of a profession have not been harmonised, Member States remain competent to define the conditions for the exercise of the profession, but must, when exercising their powers in that area, respect the basic freedoms guaranteed by the Treaty. 21
При все това обстоятелството, че тези разпоредби на Закона от 1992 г. по този начин въвеждат забрана за телевизионна реклама, която излиза извън рамките на предвидената в Директива 89/552, не означава, че посочените разпоредби противоречат на общностното право.
However, the fact that those provisions in the 1992 Law introduced a wider prohibition of television advertising than that imposed in Directive No 89/552 does not make those provisions contrary to Community law.
Следователно съвместимостта на спорните разпоредби на Закона от 1992 г. с общностното право следва да се разглежда именно в светлината на установените от Договора свободи на движение.
Whether the contested provisions of the 1992 Law are compatible with Community law must therefore be considered in the light of the freedoms of movement established in the Treaty.
Предвид обстоятелствата по главното производство препращащата юрисдикция смята, че тази преценка трябва да бъде направена с оглед както на свободата на установяване, така и на свободното предоставяне на услуги. Съгласен съм с този анализ.
The Giudice di Pace di Genova considers that, in the circumstances of the main proceedings, that assessment must be carried out in the light of both freedom of establishment and freedom to provide services.
Както подчертава нидерландското правителство, член 3, параграф 1 от директивата дава възможност на държавитечленки да предвидят по-подробни или по-строги правила в обхванатите от нея области.
As the Netherlands Government pointed out, Article 3(1) of that directive permits Member States to lay down more detailed and stricter rules in the areas covered by it.
Тази разпоредба се тълкува в смисъл, че е приложима към всички разпоредби, предвидени в глава IV от посочената директива 20, включително член 14, параграф 1.
That provision has been interpreted as applying to all the provisions in Chapter IV of the directive, 20 which includes Article 14(1).