natgillin/translations-raw huggingface dataset:
В самото начало следва да се отбележи, че в рамките на въведеното с член 234 ЕО производство за сътрудничество между националните юрисдикции и Съда последният трябва да даде на националния съд полезен отговор, който да му позволи да реши спора, с който е сезиран.
The first point to be noted here is that in the procedure laid down by Article 234 EC providing for cooperation between national courts and the Court of Justice, it is for the latter to provide the national court with an answer which will be of use to it and enable it to determine the case before it.
С оглед на това при необходимост Съдът трябва да преформулира въпросите, които са му зададени.
To that end, the Court may have to reformulate the questions referred to it.
В случая, с оглед на фактите, които са в основата на главните производства, както и с оглед на съдържанието на представените на Съда становища, при разглеждането на поставените въпроси следва да се вземе предвид член 7, параграф 1, букви a) и б) от Директива 91/439.
Here, having regard to the facts giving rise to the cases in the main proceedings and also to the terms of the observations submitted to the Court, examination of the questions raised must take into account Article 7(1)(a) and (b) of Directive 91/439.
За да бъде даден полезен и възможно най-пълен отговор на преюдициалните въпроси, е необходимо да се разшири техният обхват, доколкото препращащите юрисдикции не са направили това.
In order to furnish a reply both helpful and as complete as possible to the questions referred, it is therefore appropriate to widen their scope in so far as the national courts have not done so.
С първите два въпроса по дело C-329/06 и с втория и третия въпрос по дело С-343/06 препращащите юрисдикции искат по същество да се установи дали член 1, параграф 2, член 7, параграф 1, букви a) и б), както и член 8, параграфи 2 и 4 от Директива 91/439 трябва да бъдат тълкувани в смисъл, че не допускат дадена държавачленка (приемащата държава-членка) да откаже да признае на нейна територия свидетелство за управление, издадено по-късно от друга държавачленка (държавата-членка на издаване) на лице, спрямо което преди това в приемащата държавачленка е наложена мярка за отнемане на предходно свидетелство поради управление под въздействието на наркотици или алкохол, когато това лице е получило свидетелството извън период на забрана за искане на ново свидетелство, но при неспазване на условието за пребиваване или на условията за годност, които приемащата държавачленка установява в тази връзка с цел гарантиране на безопасността на движението по пътищата.
By the first two questions in Case C-329/06 and the second and third questions in Case C-343/06, the referring courts have in essence sought to ascertain whether Articles 1(2), 7(1)(a) and (b) and 8(2) and (4) of Directive 91/439 are to be interpreted as preventing one Member State (the host Member State) from refusing to recognise in its territory a driving licence subsequently issued by another Member State (the issuing Member State) to a person who has earlier, in the host Member State, had his previous driving licence withdrawn for driving under the influence of drugs or alcohol, when that person has obtained that licence after any period in which he is forbidden to apply for a new licence, but in disregard of the condition of residence or of the conditions of fitness to drive imposed by the host Member State in that respect for the purposes of road safety.
Тези въпроси следва да се разгледат заедно с първия въпрос по дело С-343/06, който има за цел по същество да се определи дали приемащата държавачленка може да задължи притежателя на ново свидетелство за управление, издадено от друга държавачленка, преди да го използва, да поиска признаването на правото да използва това свидетелство в приемащата държавачленка, когато свидетелството за управление, с което той е разполагал преди това, му е било отнето или е било анулирано в последната държава-членка.
Those questions may appropriately be examined with the first question in Case C-343/06 which seeks, in essence, to ascertain whether a host Member State may require the holder of a new driving licence, issued by another Member State, to apply for recognition of the right to use that licence in the host Member State, before using the licence, when his previous driving licence has been withdrawn or cancelled in that latter State.
От първото съображение от Директива 91/439 следва, че общият принцип на взаимно признаване на свидетелствата за управление, издадени от държавитечленки, прогласен в член 1, параграф 2 от тази директива, е установен по-специално с цел улесняване преместването на лица, установяващи се в държавачленка, различна от тази, в която са положили изпит за придобиване на свидетелство за управление (Решение от 29 април 2004 г. по дело Kapper, C-476/01, Recueil, стp. I-5205, точка 71).
The first recital in the preamble to Directive 91/439 states that the general principle of mutual recognition of driving licences issued by the Member States, laid down in Article 1(2) of that directive, was established in order to facilitate the movement of persons settling in a Member State other than that in which they have passed a driving test (Case C-476/01 Kapper [2004] ECR I-5205, paragraph 71).
Според установената съдебна практика посоченият член 1, параграф 2 предвижда взаимното признаване, без друго формално изискване, на свидетелствата за управление, издадени от държавитечленки.
The Court has consistently held that Article 1(2) of Directive 91/439 provides for mutual recognition, without any formality, of driving licences issued by Member States.
I-6781, точки 41 и 43, Решение от 10 юли 2003 г. по дело Комисия/Нидерландия, C-246/00, Recueil, стp. I-7485, точки 60 и 61, Решение по дело Kapper, посочено по-горе, точка 45, Определение от 6 април 2006 г. по
That provision imposes on Member States a clear and precise obligation, which leaves no room for discretion as to the measures to be adopted in order to comply with it (judgments in Case C-230/97 Awoyemi [1998] ECR I-6781, paragraphs 41 and 43; Case C-246/00 Commission v Netherlands [2003] ECR I-7485, paragraphs 60 and 61; and Kapper, paragraph 45; orders of 6 April 2006 in Case
WIEDEMANN И FUNK дело Halbritter, C-227/05, точка 25 и Определение от 28 септември 2006 г. по дело Kremer, C-340/05, точка 27).
C-227/05 Halbritter [2006] ECR I-0049, and of 28 September 2006 in Case C-340/05 Kremer [2006] ECR I-0098).
От това следва, че приемащата държавачленка не може да налага никакво формално изискване преди признаването на свидетелство за управление, издадено от друга държава-членка.
It follows that the host Member State may not impose any formality as a precondition for recognition of a driving licence issued by another Member State.
Следователно да се задължи притежателят на свидетелство за управление, издадено от дадена държавачленка, да поиска признаването на това свидетелство в друга държавачленка противоречи на посочения принцип на взаимно признаване (вж. в този смисъл Решение по дело Комисия/Нидерландия, посочено по-горе, точка 60 и сл.).
It is therefore contrary to that principle of mutual recognition to demand of the holder of a driving licence issued by one Member State that he should apply for recognition of that licence in another Member State (see, to that effect, Commission v Netherlands, paragraph 60 et seq.).
Задължение на държаватачленка на издаване е да провери дали са изпълнени минималните условия, наложени от общностното право, по-специално тези относно пребиваването и годността за управление, и следователно дали е оправдано издаването на свидетелство за управление на моторни превозни средства или евентуално на ново свидетелство.
It is for the issuing Member State to investigate whether the minimum conditions imposed by Community law, particularly those relating to residence and fitness to drive, have been satisfied and, therefore, whether the issue of a driving licence — as the case may be, of a new licence — is justified.
Следователно след като властите на дадена държавачленка са издали свидетелство за управление съгласно член 1, параграф 1 от Директива 91/439, другите държавичленки нямат право да проверяват спазването на условията за издаване, предвидени от тази директива (вж. в този смисъл Определение по дело Halbritter, посочено по-горе, точка 34 и Определение по дело Kremer, посочено по-горе, точка 27).
As soon, therefore, as the authorities of one Member State have issued a driving licence in accordance with Article 1(1) of Directive 91/439, the other Member States are not entitled to investigate whether the conditions for issue laid down by that directive have been observed (see, to that effect, the orders in Halbritter, paragraph 34, and Kremer, paragraph 27).
Всъщност притежаването на свидетелство за управление, издадено от държавачленка, трябва да се счита за доказателство, че притежателят на това свидетелство е отговарял на тези условия в деня, в който последното му е издадено (вж. в този смисъл Решение по дело Комисия/Нидерландия, посочено по-горе, точка 75, Определение от 11 декември 2003 г. по дело Da Silva Carvalho, C-408/02, точка 21, както и Решение по дело Kapper, посочено по-горе, точка 46).
The possession of a driving licence issued by one Member State has to be regarded as constituting proof that, on the day that licence was issued, its holder fulfilled those conditions (see, to that effect, Commission v Netherlands, paragraph 75; the order of 11 December 2003 in Case C-408/02 Da Silva Carvalho, and Kapper, paragraph 46).
Фактът, че съгласно точка 5 от приложение III към посочената директива дадена държавачленка може да изисква за всяко издаване на свидетелство за управление по-строг медицински преглед от посочения в споменатото приложение, следователно не засяга задължението на тази държавачленка да признава свидетелствата за управление, издадени от другите държавичленки съгласно същата директива.
The fact that, in accordance with point 5 of Annex III to that directive, a Member State may require, for any issue of a driving licence, a medical examination stricter than those mentioned in that annex does not, therefore, affect that Member State’s duty to recognise driving licences issued by the other Member States in accordance with that directive.
На първо място, от това следва, че приемаща държавачленка, която прилага за издаването на свидетелство за управление по-строги национални изисквания,
It follows, first, that a host Member State making the issue of a driving licence subject to stricter domestic conditions, especially after an earlier licence has been
На второ място, принципът на взаимно признаване не допуска приемаща държавачленка да откаже да признае свидетелство за управление, издадено от друга държавачленка, на основание че според информацията, предоставена от приемащата държавачленка, към датата на издаване на това свидетелство притежателят му не е отговарял на изискваните условия за получаването му (вж. в този смисъл Определение по дело Da Silva Carvalho, посочено по-горе, точка 22 и Решение по дело Kapper, посочено по-горе, точка 47).
Second, it is contrary to the principle of mutual recognition for a host Member State to refuse to recognise a driving licence issued by another Member State on the ground that, according to the information supplied by the host Member State, the holder of that licence did not, at the date of its issue, satisfy the necessary conditions for obtaining it (see, to that effect, the order in Da Silva Carvalho, paragraph 22, and Kapper, paragraph 47).
Всъщност доколкото Директива 91/439 предоставя на държаватачленка на издаване изключителна компетентност да гарантира, че предоставяните от нея свидетелства за управление се издават при съблюдаване на наложените от тази директива условия, то самата държавачленка трябва да вземе подходящи мерки относно свидетелствата за управление, за чиито притежатели впоследствие се окаже, че не отговарят на посочените условия (вж. в този смисъл Определение по дело Da Silva Carvalho, посочено по-горе, точка 23 и Решение по дело Kapper, посочено по-горе, точка 48).
Inasmuch as Directive 91/439 confers on the issuing Member State exclusive competence to check that driving licences are issued in compliance with the requirements imposed by that directive, it is for that Member State alone to take appropriate measures in respect of which it is subsequently established that the holders did not satisfy those conditions (see, to that effect, the order in Da Silva Carvalho, paragraph 23, and Kapper, paragraph 48).
Когато дадена държавачленка има сериозни основания да се съмнява относно редовността на свидетелство за управление, издадено от друга държавачленка, тя е длъжна да я уведоми за това в рамките на взаимното сътрудничество и размяната на информация, предвидени в член 12, параграф 3 от Директива 91/439.
If a Member State has good reason to doubt the validity of a licence issued by another Member State, it must so inform the latter under the rules relating to mutual assistance and the exchange of information contained in Article 12(3) of Directive 91/439.
В случай че държаватачленка на издаване не вземе подходящите мерки, приемащата държавачленка може да започне срещу последната производство съгласно член 227 ЕО, което има за цел Съдът да установи неизпълнение на задълженията, произтичащи от Директива 91/439 (вж. в този смисъл Определение по дело Da Silva Carvalho, посочено по-горе, точка 23 и Решение по дело Kapper, посочено по-горе, точка 48).
Should the issuing Member State fail to take the appropriate measures, the host Member State may bring proceedings against it under Article 227 EC for a declaration by the Court that there has been a failure to fulfil the obligations arising under Directive 91/439 (see, to that effect, the order in Da Silva Carvalho, paragraph 23, and Kapper, paragraph 48).
Несъмнено по съображения за безопасност на движението по пътищата — както произтича от последното съображение от Директива 91/439 — член 8,
It is true that, for reasons of road traffic safety, as is made clear by the last recital in the preamble to Directive 91/439, Article 8(2) and (4) permits the Member States,
WIEDEMANN И FUNK параграфи 2 и 4 от нея позволяват на държавитечленки при определени обстоятелства да прилагат националните си разпоредби относно ограничаването, временното отнемане, отнемането и анулирането на свидетелствата за управление спрямо всички притежатели на свидетелства, придобили обичайно пребиваване на тяхна територия.
WIEDEMANN AND FUNK in certain circumstances, to apply their national provisions on the restriction, suspension, withdrawal or cancellation of driving licences to any licence-holder having normal residence in their territory.
Следва да се напомни обаче, от една страна, че както произтича от член 8, параграф 2 от Директива 91/439, тази възможност може да бъде упражнявана само поради поведението на заинтересованото лице след получаването на свидетелството за управление, издадено от друга държавачленка (вж. в този смисъл Определение по дело Halbritter, посочено по-горе, точка 38 и Определение по дело Kremer, посочено по-горе, точка 35).
It is, however, to be borne in mind, first, that that right, as it arises from Article 8(2) of Directive 91/439, may be exercised only by reason of some conduct of the person concerned after he has obtained a driving licence issued by another Member State (see, to that effect, the orders in Halbritter, paragraph 38, and Kremer, paragraph 35).
От друга страна, параграф 4, първа алинея от посочения член 8, който разрешава на държавачленка да откаже да признае валидността на свидетелство за управление, получено в друга държавачленка от лице, спрямо което на територията на първата държавачленка е наложена мярка за ограничаване, временно отнемане, отнемане или анулиране на свидетелството представлява дерогация от общия принцип за взаимно признаване на свидетелствата за управление и поради това следва да се тълкува ограничително (вж. в този смисъл Решение по дело Kapper, посочено по-горе, точки 70 и 72, както и Определение по дело Halbritter, посочено по-горе, точка 35 и Определение по дело Kremer, посочено по-горе, точка 28).
Second, the first subparagraph of Article 8(4), which authorises a Member State to refuse to recognise the validity of a driving licence obtained in another Member State by a person who is, in the first Member State’s territory, the subject of a measure restricting, suspending, withdrawing or cancelling a licence, constitutes a derogation from the general principle of mutual recognition of driving licences and is, therefore, to be interpreted strictly (see, to that effect, Kapper, paragraphs 70 and 72, and the orders in Halbritter, paragraph 35, and Kremer, paragraph 28).
Всъщност доколкото издаването на свидетелство за управление от държавачленка следва да се извършва при съблюдаване на минималните изисквания, наложени от Директива 91/439, сред които и тези, посочени в приложение III към нея, относно годността за управление на превозно средство, тълкуване на
Given that the issuing of a driving licence by a Member State must be effected in compliance with the minimum requirements laid down by Directive 91/439, including those set out in Annex III thereto, relating to fitness to drive, an interpretation of the first subparagraph of Article 8(4) of that directive to the effect that, in general
Позоваване на посочената разпоредба не може да се направи от държавачленка с цел на дадено лице, спрямо което в същата е била наложена мярка за отнемане или анулиране на свидетелство за управление, издадено от тази държавачленка, да бъде отказано за неопределен период от време признаването на валидността на всяко свидетелство, което може да му бъде издадено по-късно от друга държавачленка (вж. в този смисъл решение по дело Kapper, посочено по-горе, точка 76, както и Определение по дело Halbritter, посочено по-горе, точка 27 и Определение по дело Kremer, посочено по-горе, точка 29).
Nor may that provision be relied on by a Member State to refuse indefinitely to recognise, in relation to a person who has been the object in its territory of a measure withdrawing or cancelling a previous licence issued by that State, the validity of any licence that may subsequently be issued to him by another Member State (see, to that effect, Kapper, paragraph 76, and the orders in Halbritter, paragraph 27, and Kremer, paragraph 29).
Всъщност да се приеме, че дадена държавачленка има право да се основава на националните си разпоредби, за да не допусне за неопределен период от време признаването на валидността на дадено свидетелство, издадено от друга държавачленка, би било дори отричане на принципа на взаимно признаване на свидетелствата за управление, който е ключов за системата, въведена с Директива 91/439 (Решение по дело Kapper, посочено по-горе, точка 77, както и Определение по дело Halbritter, посочено по-горе, точка 28 и Определение по дело Kremer, посочено по-горе, точка 30).
To accept that a Member State is entitled to rely on its national provisions in order to refuse indefinitely to recognise a licence issued by another Member State would be fundamentally incompatible with the principle of mutual recognition of driving licences which is the linchpin of the system established by Directive 91/439 (Kapper, paragraph 77, and the orders in Halbritter, paragraph 28, and Kremer, paragraph 30).
По-конкретно Съдът е постановил в точка 38 от Определение по дело Kremer, посочено по-горе, че когато на територията на дадена държавачленка спрямо дадено лице е била наложена мярка за отнемане на свидетелство за управление, която не е придружена с период на забрана да се иска ново свидетелство, член 1, параграф 2 във връзка с член 8, параграфи 2 и 4 от Директива 91/439 не допускат тази държавачленка да откаже да признае на нейна територия правото да се управлява превозно средство, произтичащо от свидетелство за управление, издадено по-късно в друга държавачленка, и следователно валидността на това свидетелство, докато притежателят на същото не изпълни условията, изисквани в първата държавачленка за издаването на ново свидетелство след това отнемане, включително проверка на годността за управление, удостоверяваща, че вече не са налице основанията, обосноваващи посоченото отнемане.
More particularly, the Court has held in paragraph 38 of its order in Kremer that when a person has been the object of a measure withdrawing his driving licence in the territory of a Member State but not including a period in which it is prohibited to apply for a new licence, it is contrary to Article 1(2) in conjunction with Article 8(2) and (4) of Directive 91/439 for that Member State to refuse to recognise, in its territory, the right to drive stemming from a driving licence subsequently issued in another Member State and, therefore, the validity of that licence, so long as the licence-holder has not satisfied the necessary conditions in that first Member State for the issue of a new licence following that withdrawal, including the examination of fitness to drive certifying that the grounds justifying the withdrawal are no longer in existence.
От друга страна, от горепосоченото произтича, че разпоредбите на член 1, параграф 2 и на член 8, параграф 4 от Директива 91/439 допускат държавачленка да откаже на дадено лице, спрямо което на нейна територия е била наложена мярка за отнемане на свидетелство за управление, придружена със забрана за
In contrast, it is clear from the foregoing that, when the person concerned has been the object of a measure withdrawing his driving licence and prohibiting any application for a new licence for a given period, it is not contrary to Articles 1(2) and 8(4) of
WIEDEMANN И FUNK искане на ново свидетелство през определен период от време, признаването на ново свидетелство, издадено от друга държавачленка през този период на забрана.
Directive 91/439 for a Member State to refuse to recognise a new licence issued by another Member State during the period of that prohibition.
Освен това въпреки че член 8, параграф 2 от Директива 91/439 не позволява на държаватачленка по обичайно пребиваване да откаже признаването на свидетелството за управление, издадено от друга държавачленка, единствено на основание че на притежателя на това свидетелство по-рано е било отнето предходно свидетелство в държаватачленка по обичайно пребиваване, при все това тази разпоредба позволява на тази държавачленка, както е посочено в точки 58 и 59 от настоящото решение, при спазване на принципа за териториално действие на наказателното и полицейското законодателство да ограничи, да отнеме временно, да отнеме или да анулира новото свидетелство, ако след издаването му поведението на неговия притежател обосновава това съгласно националното право на посочената приемаща държава-членка.
Similarly, although Article 8(2) of Directive 91/439 does not permit the Member State of normal residence to refuse to recognise a driving licence issued by another Member State just because the holder has earlier had a previous licence withdrawn in the Member State of normal residence, that provision does nevertheless allow that State, as recalled in paragraphs 58 and 59 above, subject to observance of the principle of territoriality of criminal and police laws, to restrict, suspend, withdraw or cancel the new licence if that is warranted, according to the law of the host Member State, by the holder’s conduct after the issue of the new licence.
За да се отговори на поставените от препращащите юрисдикции въпроси, на следващо място трябва да се постави по-специално въпросът за прилагането на принципа на взаимно признаване, посочен по-горе, когато е установено, че новото свидетелство за управление е издадено при нарушаване на условието за пребиваване, наложено от Директива 91/439.
In order to answer the questions raised by the national courts, particular consideration must next be given to the application of the principle of mutual recognition, as set out above, when it has established that the new driving licence was issued in disregard of the residence condition imposed by Directive 91/439.