natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Поради механизма на действие, прилагането на Soliris повишава възприемчивостта към менингококови инфекции (Neisseria meingitidis).
Due to its mechanism of action, the use of Soliris increases the patient’s susceptibility to meningococcal infection (Neisseria meningitidis).
Тези пациенти могат да са изложени на риск от заболяване от необичайни серогрупи (особено Y, W135 и X), въпреки че може да настъпи менингококово заболяване, дължащо се на всяка една серогрупа.
These patients might be at risk of disease by uncommon serogroups (particularly Y, W135 and X), although meningococcal disease due to any serogroup may occur.
За да се намали рискът от инфекция, всички пациенти трябва да се ваксинират най- малко две седмици преди приема на Soliris и трябва да се реваксинират съгласно настоящите медицински указания за употреба на ваксини.
To reduce the risk of infection, all patients must be vaccinated at least 2 weeks prior to receiving Soliris and must be re-vaccinated according to current medical guidelines for vaccination use.
Строго се препоръчват четиривалентни ваксини срещу серотиповете A, C, Y и W135, за предпочитане са конюгираните ваксини.
Tetravalent vaccines against serotypes A, C, Y and W135 are strongly recommended, preferably conjugated ones.
Съобщени са 3 случая на менингококова инфекция при пациенти, лекувани със Soliris: при двама ваксинирани пациенти с ПНХ и при един неваксиниран пациент с идиопатична мембранозна гломерулонефропатия.
Consideration should be given to official guidance on the appropriate use of antibacterial agents.There have been 3 reported cases of meningococcal infection in Soliris treated patients: two in vaccinated PNH patients and one in an unvaccinated patient with idiopathic membranous glomerulonephropathy.
Всички пациенти трябва да се наблюдават за ранни признаци на менингококова инфекция, ако има съмнения за такава, веднага да се оценят и ако е необходимо, да се лекуват с антибиотици.
All patients should be monitored for early signs of meningococcal infection, evaluated immediately if infection is suspected, and treated with antibiotics if necessary.
Пациентите трябва да бъдат информирани за тези признаци и симптоми и за действията, които трябва да предприемат, за да потърсят незабавно медицинска помощ (за описанието вж. листовката).
Patients should be informed of these signs and symptoms and steps taken to seek medical care immediately (see Patient Information Leaflet for a description).
3 Други системни инфекции:
Other Systemic Infections:
Като цяло тежестта и честотата на инфекциите при пациенти, лекувани със Soliris, са подобни на тези при пациенти, третирани с плацебо в клинични проучвания, въпреки че не може да се изключи нарастване на броя и засилване на тежестта на инфекциите, най- вече дължащи се на инкапсулирани бактерии.
The overall severity and frequency of infections in Soliris treated patients was similar to placebo treated patients in clinical studies, although an increase in the number and severity of infections, particularly due to encapsulated bacteria, cannot
На пациентите трябва да се предостави информация чрез листовката за пациента, за да се увеличи познанието им относно потенциалните сериозни инфекции и относно признаците и симптомите им.
Patients should be provided with information from the Patient Information Leaflet to increase their awareness of potential serious infections and the signs and symptoms of them.
Реакции по време на вливането:
Infusion Reactions:
Както при всички терапевтични протеини, приложението на Soliris може да доведе до реакции по време на вливането или имуногенност, която може да причини алергични реакции или реакции на свръхчувствителност (включително анафилаксия), въпреки че нарушенията на имунната система в рамките на 48 часа след приложението на Soliris не се различават от тези при лечението с плацебо по време на проучванията на Soliris при пациенти с и без ПНХ.
As with all therapeutic proteins, administration of Soliris may result in infusion reactions or immunogenicity that could cause allergic or hypersensitivity reactions (including anaphylaxis), though immune system disorders within 48 hours of Soliris administration did not differ from placebo treatment in PNH and non-PNH studies conducted with Soliris.
При клиничните изпитвания няма пациенти с ПНХ, проявили реакция по време на вливането, налагаща спиране на Soliris.
In clinical trials, no PNH patients experienced an infusion reaction which required discontinuation of Soliris.
Приложението на Soliris трябва да се преустанови при всички пациенти, при които се появяват тежки реакции по време на вливането и да се приложи подходяща лекарствена терапия.
Soliris administration should be interrupted in all patients experiencing severe infusion reactions and appropriate medical therapy administered.
При всички проучвания при пациенти с и без ПНХ, лекувани със Soliris, рядко се отчитат реакции с нисък титър на антитела (честота 3, 4%), които са подобни на реакциите при плацебо (4, 8%).
Infrequent, low titre antibody responses have been detected in Soliris treated patients across all PNH and non-PNH studies with a frequency (3.4%) similar to that of placebo (4.8%).
Няма пациенти, при които да се съобщава за образуване на неутрализиращи антитела след терапията със Soliris и не се наблюдава връзка между развитието на антитела и клиничния отговор или нежеланите реакции.
No patients have been reported to develop neutralizing antibodies following therapy with Soliris, and there has been no observed correlation of antibody development to clinical response or adverse events.
Имунизация:
Immunization:
Преди започването на терапия със Soliris се препоръчва пациентите с ПНХ да се имунизират съгласно действащите в момента указания за имунизации.
Prior to initiating Soliris therapy, it is recommended that PNH patients should receive immunizations according to current immunization guidelines.
В допълнение, всички пациенти трябва да се ваксинират срещу менингококи най- малко две седмици преди прилагането на Soliris.
Additionally, all patients must be vaccinated against meningococcus at least 2 weeks prior to receiving Soliris.
Препоръчват се четиривалентни конюгирани ваксини, ако има такива в наличност (вж. менингококово заболяване).
If available, tetravalent, conjugated vaccines are recommended (see meningococcal disease).
Терапия с антикоагуланти:
Anticoagulant therapy:
Лечение със Soliris не следва да променя антикоагулантното лечение.
Treatment with Soliris should not alter anticoagulant management.
Лабораторно наблюдение:
Laboratory Monitoring:
Пациентите с ПНХ, подложени на терапия със Soliris, трябва да се наблюдават по подобен начин за интраваскуларна хемолиза чрез измерване нивата на ЛДХ, като може да се наложи коригиране на дозата в рамките на препоръчваната схема на приложение 14+ / - 2 дни по време на поддържащата фаза (на всеки 12 дни).
PNH patients receiving Soliris therapy should be similarly monitored for intravascular haemolysis by measuring LDH levels, and may require dose adjustment within the recommended 14±2 day dosing schedule during the maintenance phase (up to every 12 days).
Прекъсване на лечението:
Treatment Discontinuation:
Пациенти, които прекъсват лечението със Soliris, трябва да се наблюдават за признаци и симптоми на тежка интраваскуларна хемолиза.
Patients who discontinue treatment with Soliris should be monitored for signs and symptoms of serious intravascular haemolysis.
Тежка хемолиза се идентифицира чрез серумни ЛДХ нива по- високи от нивата преди лечението, както и с някой от следните показатели: абсолютно намаление на ПНХ клонингов размер с повече от 25% (при липса на разреждане поради трансфузия) за една седмица или по- малко; ниво на хемоглобин < 5 gm/ dl или намаление > 4 gm/ dl за една седмица или по- малко; ангина; промяна в менталния статус; 50% увеличение на нивото на серумня креатинин или тромбоза.
Serious haemolysis is identified by serum LDH levels greater than the pre-treatment level, along with any of the following: greater than 25% absolute decrease in PNH clone size (in the absence of dilution due to transfusion) in one week or less; a haemoglobin level of < 5 gm/dL or a decrease of > 4 gm/dL in one week or less; angina; change in mental status; a 50% increase in serum creatinine level; or thrombosis.
Всеки пациент, който прекъсва лечение със Soliris, трябва да се наблюдава в продължение на поне 8 седмици за прояви на тежка хемолиза или други реакции.
Monitor any patient who discontinues Soliris for at least 8 weeks to detect serious haemolysis and other reactions.
При клиничните
If serious haemolysis occurs after Soliris discontinuation, consider the following procedures/treatments: blood transfusion (packed RBCs), or exchange transfusion if the PNH RBCs are > 50% of the total RBCs by flow cytometry; anticoagulation; corticosteroids; or reinstitution of Soliris.
4 изпитвания на ПНХ 16 пациенти са прекъснали лечението със Soliris.
In PNH clinical studies, 16 patients discontinued the Soliris treatment regimen.
Не е наблюдавана тежка хемолиза.
Serious haemolysis was not observed.
Лекарственият продукт съдържа 5, 00 mmol натрий на доза (1 флакон).
This medicinal product contains 5.00 mmol sodium per dose (1 vial).
Не са провеждани експериментални проучвания върху репродукцията при животни с използване на екулизумаб (вж. точка 5. 3).
Animal reproduction studies have not been conducted with eculizumab (see section 5.3).
Известно е, че човешките IgG преминават плацентната бариера при човека и по тази причина екулизумаб може потенциално да предизивка инхибиране на терминалния комплемент в кръвообращението на фетуса.
4 Human IgG are known to cross human placental barrier, and thus eculizumab may potentially cause terminal complement inhibition in the foetal circulation.
Жени с детероден потенциал трябва да използват адекватни контрацептивни методи по време на лечението и до 5 месеца след лечението.
Woman of childbearing potential have to use adequate contraception methods during treatment and up to 5 months after treatment.
Не е известно дали екулизумаб преминава в кърмата.
It is not known whether eculizumab is secreted into human milk.
Тъй като много лекарствени продукти и имуноглобулини преминават в кърмата и поради възможни сериозни нежелани реакции при кърмачето, кърменето трябва да се прекъсне по време на лечението и до 5 месеца след него.
Since many medicinal products and immunoglobulins are secreted into human milk, and because of the potential for serious adverse reactions in nursing infants, lactation should be discontinued during treatment and up to 5 months after treatment.
4. 8 Нежелани лекарствени реакции Екулизумаб за лечение на ПНХ е изследван в три клинични проучвания, обхващащи 195 пациенти, лекувани с екулизумаб, и повечето от тях са включени в разширеното проучване Е05- 001.
4.8 Undesirable effects Eculizumab for the treatment of PNH was studied in three clinical studies that included 195 eculizumab-treated patients and most of these patients have been enrolled in the E05-001 extension study.
Има едно основно проучване за сравняване на рамото на екулизумаб с рамото на плацебо.
There was one pivotal trial comparing the eculizumab-treatment arm to a placebo-treatment arm.
Най- често съобщаваните нежелани реакции са главоболие, назофарингит, гадене, пирексия, миалгия, умора и херпес симплекс, всяка от които настъпва при 5 или повече на 100 пациенти.
The most commonly reported adverse reactions are headache, nasopharyngitis, nausea, pyrexia, myalgia, fatigue, and herpes simplex, each occurring in 5 or more out of 100 patients.
Нежеланите реакции, съобщени с честота „ много чести ” (≥1/ 10) и „ чести ” (≥5/ 100 до < 10/ 100) при общо 140 пациенти, лекувани с екулизумаб в С04- 001 и С04- 002, са изброени в Таблица 1 съгласно системо- органната класификация и предпочeтeн термин.
Adverse events reported at a very common (≥1/10) or common (> 5/100 and < 10/100) frequency with eculizumab in a total of 140 patients in C04-001 and C04-002 are listed by system organ class and preferred term in Table 1.
Повечето нежелани реакциии са леки до умерени.
Adverse events were mostly mild to moderate in severity.
Нечести или редки реакции не могат да се установят поради ограничения брой експозирани пациенти (195 ПНХ пациенти).
Uncommon or rare events cannot be estimated due to limited patient exposure (195 PNH patients).
Нежелани реакции, съобщени в проучвания C04- 001 и C04- 002 Нежелана реакция
Adverse Events Reported in Studies C04-001 and C04-002 Adverse Event
Предпочетен термин
Preferred Term
5 Системо- органна класификация Инфекции и инфестации
System Organ Class Infections and infestations
Много чести (≥1/ 10) Инфекция на пикочните пътища Назофарингит Инфекция на горните
Very Common (> 1/10) Urinary tract infection Nasopharyngitis Upper Respiratory Tract Infection
Чести (5/ 100 - 1/ 10) Инфекция на дихателните пътища Херпес симплекс Синузит
Common (5/100 – 1/10) Respiratory Tract Infection Herpes Simplex Sinusitis Viral Infection Gastroenteritis
дихателни пътища
Psychiatric disorders Nervous System Disorders
Вирусна инфекция Гастроентерит
Dizziness Headache
Психични нарушения Нарушения на нервната система
Insomnia
Замайване Главоболие
Respiratory, Thoracic and Mediastinal Disorders
Безсъние
Epistaxis Pharyngolaryngeal pain Cough
Респираторни, гръдни и медиастинални нарушения
5 Gastrointestinal Disorders
Епистаксис Фаринголарингеална болка Кашлица
Diarrhoea Nausea
Стомашно- чревни нарушения
Vomiting Abdominal Pain Abdominal Pain Upper Constipation
Диария Гадене
Skin and Subcutaneous Tissue Disorders
Повръщане Коремна болка Горна коремна болка Запек
Rash Pruritis
Обрив Пруритус
Back Pain Arthralgia
Болка в гърба Артралгия
Myalgia Pain in extremity Muscle cramp
Миалгия Болки в крайниците Мускулни крампи
General Disorders and Administration Site Conditions
Общи нарушения и ефекти на мястото на приложение Наранявания, отравяния и усложнения, възникнали в резултат на интервенции
Pyrexia
Пирексия Контузия
Influenza-Like Illness Fatigue
Грипоподобно заболяване Умора
Injury, Poisoning and Procedural Complications
При проучването C04- 001 главоболието е най- честата нежелана реакция, наблюдавана при екулизумаб.
Headaches were observed in 44.2% (19/43 patients) of patients treated with eculizumab and 27.3% (12/44 patients) in placebo-treated patients and were mild/moderate in all but 1 eculizumab treated and 1 placebo-treated patients.
Повечето случаи на главоболие са леки и не продължават след началната фаза на приложение на Soliris.
Most headaches were mild and did not persist after the initial administration phase of Soliris.
В допълнение, честотата на следните нежелани реакции се увеличава с 5% или повече при Soliris, в сравнение с плацебо: назофарингит (25, 0%), гадене (17, 1%), пирексия (14, 3%), миалгия (7, 9%), умора (7, 9%) и херпес симплекс (5, 7%).
In addition, the following adverse events were increased in frequency by 5% or more with Soliris as compared to placebo: nasopharyngitis (25.0%), nausea (17.1%), pyrexia (14.3%), myalgia (7.9%), fatigue (7.9%), and herpes simplex (5.7%).
Няма данни за повишена честота на инфекции при проучванията на ПНХ с екулизумаб, в сравнение с плацебо, включително сериозни инфекции, тежки инфекции и множествени инфекции.
There was no evidence of an increased incidence of infection across PNH studies with eculizumab as compared to placebo, including serious infections, severe infections or multiple infections.
Най- сериозната нежелана реакция е менингококова септицемия при двама ваксинирани пациенти с ПНХ (вж. точка 4. 4).
The most serious adverse event was meningococcal septicaemia in two vaccinated PNH patients (see section 4.4).
Ниски титри на антитела са регистрирани при 2% от пациентите с ПНХ, лекувани със Soliris.
Low titres of antibodies were detected in 2% patients with PNH treated with Soliris.
Данни за безопасност от други клинични проучвания Подкрепящи данни за безопасност са получени от 11 клинични проучвания, в които са обхванати 716 пациенти, с ескпозиция на екулизумаб в шест популации със заболявания, различни от ПНХ.
Safety Data From Other Clinical Studies Supportive safety data were obtained in 11 clinical studies that included 716 patients exposed to eculizumab in six disease populations other than PNH.
По отношение на другите нежелани реакции и разглеждайки всички двойно- слепи плацебо- контролирани проучвания при пациенти, диагностицирани със заболявания, различни от ПНХ (N=526 пациенти със Soliris; N=221 пациенти с плацебо), съобщените при Soliris нежелани реакции с честота 2% или по -
With regard to other AEs and considering all double-blind, placebo-controlled studies in patients diagnosed with diseases other than PNH (N=526 patients with Soliris; N=221 patients with placebo), AEs reported with Soliris at a frequency of 2% or greater than the frequency reported with placebo were: upper respiratory tract infection, rash, and injury.
Фармакотерапевтична група: имуномодулатори, ATC код:
Immunomodulators, ATC code:
L04AA25
L04AA25
Антитялото
Soliris is a recombinant humanised monoclonal IgG2/4k antibody that binds to the human C5 complement protein and inhibits the activation of terminal complement.
итялото на Soliris съдържа човешки константни региони и
The Soliris antibody contains human constant regions and murine complementarity-determining regions grafted onto the human
комплементарно- определящи региони, включени в рамката на човешките къси - и дълговерижни вариабилни региони.
Soliris is composed of two 448 amino acid heavy chains and two 214 amino acid light chains and has a molecular weight of approximately 148kDa.
Механизъм на действие Екулизумаб, активното вещество на Soliris, е инхибитор на терминалния комплемент, който се свързва специфично, с висок афинитет, с комплементния протеин С5, като по този начин инхибира разцепването на С5а и С5b и предотвратява генерирането на терминалния комплементен комплекс С5b- 9.
Mechanism of Action Eculizumab, the active ingredient in Soliris, is a terminal complement inhibitor that specifically binds to the complement protein C5 with high affinity, thereby inhibiting its cleavage to C5a and C5b and preventing the generation of the terminal complement complex C5b-9.
Следователно, Soliris възстановява терминалното комплементно регулиране в кръвта на пациенти с ПНХ и инхибира терминалната комплементно- медиирана интраваскуларна хемолиза при пациентите с ПНХ.
Soliris therefore restores terminal complement regulation in the blood of PNH patients and inhibits terminal complement mediated intravascular haemolysis in PNH patients.
Екулизумаб възстановява ранните компоненти на активиране на комплемента, които са необходими за опсонизацията на микроорганизми и клирънса на имунни комплекси.
Eculizumab preserves the early components of complement activation that are essential for opsonization of microorganisms and clearance of immune complexes.
Прилагането на Soliris води до бързо и устойчиво намаляване на активността на терминалния комплемент.
Administration of Soliris results in a rapid and sustained reduction in terminal complement activity.
Серумни концентрации на екулизумаб от приблизително 35 микрограма/ ml са достатъчни за пълното инхибиране на терминалната комплементно- медииирана интраваскуларна хемолиза при повечето пациенти с ПНХ.
Administration of Soliris haemolytic activity.
Прилагането на Soliris води до бързо и устойчиво намалване на комплементно- медиираната хемолитична активност.
resulted in a rapid and sustained reduction in complement-mediated
Безопасността и ефикасността на Soliris при пациенти с ПНХ с хемолиза са оценени в 26 - седмично рандомизирано двойно- сляпо плацебо- контролирано проучване (С04- 001); пациенти с ПНХ също са лекувани със Soliris в 52- седмично проучване с едно рамо (С04- 002) и в дългосрочно разширено проучване (E05- 001).
The safety and efficacy of Soliris in PNH patients with haemolysis were assessed in a randomized, double-blind, placebo-controlled 26 week study (C04-001); PNH patients were also treated with Soliris in a single arm 52 week study (C04-002); and in a long term extension study (E05-001).
Във всички проучвания дозите на Soliris са 600 mg от изследвания лекарствен продукт на всеки 7 ± 2 дни в продължение на 4 седмици, последвани от 900 mg доза 7 ± 2 дни по- късно, а след това – доза от 900 mg на всеки 14 ± 2 дни по време на цялото времетраене на проучването.
In all studies, the dose of Soliris was 600 mg study drug every 7 ± 2 days for 4 weeks, followed by 900 mg 7 ± 2 days later, then 900 mg every 14 ± 2 days for the study duration.
Soliris е приложен чрез интравенозно вливане в продължение на 25- 45 минути.
Soliris was administered as an intravenous infusion over 25 – 45 minutes.
7 В C04- 001 проучването (TRIUMPH) пациенти с ПНХ с поне 4 вливания през изминалите 12 месеца, цитометрично потвърждение на най- малко 10% ПНХ клетки и брой на тромбоцитите поне 100 000/ микролитър са рандомизирани на Soliris (n=43) или плацебо (n=44).
In study C04-001 (TRIUMPH) PNH patients with at least 4 transfusions in the prior 12 months, flow cytometric confirmation of at least 10% PNH cells and platelet counts of at least 100,000/microliter were randomized to either Soliris (n = 43) or placebo (n = 44).
Преди рандомизирането всички пациенти са преминали през начален период на наблюдение, за да се потвърди необходимостта от трансфузия на ЧКК и за определяне на концентрацията на хемоглобин („ началната точка ”), спрямо която да се определи стабилизацията на хемоглобина и резултата от трансфузията за всеки пациент.
Prior to randomization, all patients underwent an initial observation period to confirm the need for RBC transfusion and to identify the haemoglobin concentration (the "set-point") which would define each patient’s haemoglobin stabilization and transfusion outcomes.
Началната точка на хемоглобина е по- малка или равна на 9 gm/ dl при пациенти със симптоми и по- малка или равна на 7 gm/ dl при пациенти без симптоми.
The haemoglobin set-point was less than or equal to 9 g/dL in patients with symptoms and was less than or equal to 7 g/dL in patients without symptoms.
Първичните крайни точки на ефикасност са стабилизацията на хемоглобина (пациенти, които поддържат концентрация на хемоглобина над началната точка на хемоглобин и избягват трансфузия на ЧКК през целия 26- седмичен период) и необходимостта от трансфузия на кръв.
Primary efficacy endpoints were haemoglobin stabilization (patients who maintained a haemoglobin concentration above the haemoglobin set-point and avoid any RBC transfusion for the entire 26 week period) and blood transfusion requirement.
Умората и качеството на живот, свързано със здравето са съответните вторични крайни точки.
Fatigue and health-related quality of life were relevant secondary endpoints.
Проследяването на хемолизата е извършено главно чрез измерване на серумните нива на ЛДХ, а съотношението ПНХ ЧКК е проследено чрез цитометрия.
Haemolysis was monitored mainly by the measurement of serum LDH levels, and the proportion of PNH RBCs was monitored by flow cytometry.
Основните изходни характеристики са балансирани (вж.
Patients receiving anticoagulants and systemic corticosteroids at baseline continued these medications.
Таблица 2).
Major baseline characteristics were balanced (see table 2).
В неконтролираното С04- 002 проучване (SHEPHERD) ПНХ пациентите с поне една трансфузия за период от 24 месеца и най- малко 30 000 тромбоцити/ микролитър са получавали Soliris за период от 52 седмици.
In the non-controlled study C04-002 (SHEPHERD), PNH patients with at least one transfusion in the prior 24 months and at least 30,000 platelets/microliter received Soliris over a 52-week period.
Характеристики и демографски данни за пациентите в C04- 001 и C04- 002
Patient Demographics and Characteristics in C04-001 and C04-002
C04- 001
C04-001
C04- 002
C04-002
N = 44
N = 44
N = 43
N = 43
N = 97
N = 97
38, 4 (13, 4)
38.4 (13.4)
42, 1 (15, 5)
42.1 (15.5)
41, 1 (14, 4)
41.1 (14.4)
29 (65, 9)
29 (65.9)
23 (53, 5)
23 (53.5)
49 (50, 5)
49 (50.5)
Анамнеза за апластична анемия или MDS - първичен миелодиспластичен синдром (%)
History of Aplastic Anemia or MDS (%)
12 (27, 3)
12 (27.3)
8 (18, 7)
8 (18.7)
29 (29, 9)
29 (29.9)
20 (45, 5)
20 (45.5)
24 (55, 8)
24 (55.8)
59 (61)
59 (61)
Съпътстващи стероиди/ имуносупресивно
Concomitant Steroids/Immunosuppressant
лечение (%)
Treatments (%)
16 (36, 4)
16 (36.4)