natgillin/translations-raw huggingface dataset:
HIV- 1 РНК Среден брой CD4+
Median CD4+ cell count
4, 49 log10 копия/ ml (контрола) 153 x 106 клетки/ l (PREZISTA/ ритонавир) 163 x 106 клетки/ l (контрола)
153 x 106 cells/l (PREZISTA/ritonavir) 163 x 106 cells/l (control)
120 x 106 клетки/ l
120 x 106 cells/l
PREZISTA/ ритонавир Контролна Разлика при 600/ 100 mg b. i. d. група лечението n = 131 n = 124
PREZISTA/ritonavir Control Treatment 600/100 mg b.i.d. n=124 difference n=131
PREZISTA/ ритонавир 600/ 100 mg b. i. d. n = 334
PREZISTA/ritonavir 600/100 mg b.i.d. n=334
HIV- 1 РНК log10 средна промяна спрямо началото (log10 копия/ ml) a
HIV-1 RNA log10 mean change from baseline (log10 copies/ml)a
- 1, 69 - 0, 37 1, 32 (1, 58; 1, 05) d
-1.69 -0.37 1.32 (1.58; 1.05)d
- 1, 62
-1.62
средна промяна в броя на CD4+ клетките спрямо изходните стойности (x 106/ l) b
CD4+ cell count mean change from baseline (x 106/l)b
103 17 86 (57; 114) d
103 17 86 (57; 114)d
105
105
HIV РНК > 1 log10 по- малко спрямо изходните стойностиc
HIV RNA > 1 log10 below baselinec
81 (61, 8%) 20 (16, 1%) 45, 7% (35, 0%; 56, 4%) d
81 (61.8%) 20 (16.1%) 45.7% (35.0%; 56.4%)d 17
196 (58, 7%)
196 (58.7%)
HIV РНК < 400 копия/ mlc
HIV RNA
72 (55, 0%) 18 (14, 5%) 40, 4% (29, 8%; 51, 1%) d
72 (55.0%) 18 (14.5%) 40.4%
183 (54, 8%)
183 (54.8%)
HIV РНК < 50 копия/ mlc
< 400 copies/mlc
59 (45, 0%) 14 (11, 3%) 33, 7% (23, 4%; 44, 1%) d
59 (45.0%)
155 (46, 4%)
155 (46.4%)
20 a При незавършване се отбелязва неуспех: пациентите, които са прекъснали по- рано се отбелязват с промяна, равна на 0. b Според продължаване на наблюдението след получаване на последните данни. c Според алгоритъма за времето до загуба на вирусологичен отговор d 95% доверителен интервал
Non-completer is failure imputation: patients who discontinued prematurely are imputed with a change equal to 0 b Last Observation Carried Forward imputation c Imputations according to the TLOVR algorithm d 95% confidence intervals.
Анализът на данните през 96 седмици на лечението в трите клинични проучвания POWER показва устойчива антиретровирусна ефикасност и имунологична полза.
Analyses of data through 96 weeks of treatment in the three POWER trials demonstrated sustained antiretroviral efficacy and immunological benefit.
Лечението с PREZISTA, прилаган съвместно с ритонавир (600/ 100 mg два пъти на ден) води до повлияване при 56, 5% (POWER 1 и 2) и 52, 2% (POWER 3) от пациентите, при които има намаляване поне с 1 log10 на HIV РНК спрямо изходното ниво, 38, 9% (POWER 1 и 2) и 42, 1% (POWER 3) индивиди с ниво на HIV РНК < 50 копия / ml и съответно 49, 6% (POWER 1 и 2) и 50, 0% (POWER 3) индивиди с ниво на HIV РНК по- малко от 400 копия/ ml.
Treatment with PREZISTA co-administered with ritonavir (600/100 mg b.i.d.) resulted in 56.5% (POWER 1 and 2) and 52.2% (POWER 3) of responders with a decrease of at least 1 log10 in HIV RNA from baseline, 38.9% (POWER 1 and 2) and 42.1% (POWER 3) of subjects with an HIV RNA level < 50 copies/ml and 49.6% (POWER 1 and 2) and 50.0% (POWER 3) respectively of subjects with an HIV RNA level less than 400 copies/ml.
Средното намаление на нивото на HIV РНК в сравнение с изходното ниво е 1, 58 (POWER 1 и 2) и 1, 43 (POWER 3) log10 копия/ ml и е наблюдавано средно намаление на CD4+ брой клетки от 133 x 106 клетки / l (POWER 1 и 2) и 103 x 106 клетки/ l (POWER 3).
The mean decrease in HIV RNA level compared to baseline was 1.58 (POWER 1 and 2) and 1.43 (POWER 3) log10 copies/ml and a mean increase in CD4+ cell count of 133 x 106 cells/l (POWER 1 and 2) and 103 x 106 cells/l (POWER 3) was observed.
От 206 пациенти, които отговарят на лечението с пълна супресия на вируса (< 50 копия/ ml) на 48- ма седмица, 177 пациенти (86% от тези, които отговарят на лечението на седмица 48) продължават да отговарят на лечението и на 96- та седмица.
Out of the 206 subjects who responded with complete viral suppression (< 50 copies/ml) at week 48, 177 subjects (86% of the responders at week 48) remained responders at week 96.
Изходен генотип или фенотип и вирусологичен отговор При сборен анализ на групите на 600/ 100 mg два пъти дневно от проучванията POWER и DUET, присъствието в началото на 3 и повече мутации V11I, V32I, L33F, I47V, 150V, I54L или M, T74P, L76Vq I84V или L89V е свързано с намален изходен вирусологичен отговор към PREZISTA, прилаган съвместно със 100 mg ритонавир.
Baseline genotype or phenotype and virologic outcome In a pooled analysis of the 600/100 mg b.i.d. groups of the POWER and DUET trials, the presence at baseline of 3 or more of mutations V11I, V32I, L33F, I47V, I50V, I54L or M, T74P, L76V, I84V or L89V was associated with a decreased virologic response to PREZISTA co-administered with 100 mg ritonavir.
Наличието на тези отделни мутации е свързано със средно 13 до 15 резистентни протеазни инхибира, свързани с мутации влизащи в списъка на IAS- USA.
The presence of these individual mutations was associated with a median of 13 to 15 PI resistance associated mutations of the IAS-USA list of mutations.
При пациенти преминали малък брой антиретровирусно лечение (TITAN), три или повече от тези мутации се откриват само при 4% пациенти изходно ниво.
In early treatment-experienced patients (TITAN) three or more of these mutations were only found in 4% of the patients at baseline.
Отговор (HIV- 1 РНК < 50 копия/ ml до 24 седмица) към PREZISTA, прилаган с ритонавир 600/ 100 mg два пъти дневн, според изходния генотип* и при употреба на енфувитрид (ENF): резултат от анализа на проучванията POWER и DUET.
As treated analysis of the POWER and DUET trials.
Брой на мутациите на изходно ниво *
Number of mutations at baseline*
Всички индивиди
All subjects% n/N
Индивиди, които не получават/ лекувани с ENF
Subjects with no/non-naïve use of ENF% n/N
Индивиди, нелекувани досега с ENF
Subjects with naïve use of ENF% n/N
% n/ N
All ranges
45% 455/ 1 014
45% 455/1,014
39% 290/ 741
39% 290/741
60% 165/ 273
60% 165/2 73
0– 2
0-2
54% 359/ 660
54% 359/660
50% 238/ 477
50% 238/477
66% 121/ 183
66% 121/183
39% 67/ 172
39% 67/172
29% 35/ 120
29% 35/120
62% 32/ 52
62% 32/52
≥4
≥4
12% 20/ 171
12% 20/171
7% 10/ 135
7% 10/135
28% 10/ 36
28% 10/36
* Брой мутации от списъка с мутации, свързани с намален отговор към PREZISTA/ ритонавир (V11I, V32I, L33F, I47V, I50V, I54L или M, T74P, L76V, I84V или L89V).
* Number of mutations from the list of mutations associated with a diminished response to PREZISTA/ritonavir (V11I, V32I, L33F, I47V, I50V, I54L or M, T74P, L76V, I84V or L89V)
Изходният фенотип на дарунавир (промяната в чувствителността) е фактор, който може да предскаже вирусологичния резултат.
Baseline darunavir phenotype (shift in susceptibility relative to reference) was shown to be a predictive factor of virologic outcome.
Отговор (HIV- 1 РНК < 50 копия/ ml до 24 седмица) към PREZISTA, прилаган с ритонавир 600/ 100 mg два пъти дневно, според изходния фенотип на дарунавир и при употреба на енфувитрид: резултат от анализа на проучванията POWER и DUET.
As treated analysis of the POWER and DUET trials.
21 Изходен фенотип на дарунавир
18 Baseline darunavir phenotype
60% 165/ 273
60% 16 5/273
≤ 10
≤ 10
55% 364/ 659
55% 364/659
51% 244/ 477
51% 244/477
66% 120/ 182
66% 120/182
10 – 40
10-40
29% 59/ 203
29% 59/203
17% 25/ 147
17% 25/147
61% 34/ 56
61% 34/56
> 40
> 40
8% 9/ 118
8% 9/118
5% 5/ 94
5% 5/94
17% 4/ 24
17% 4/24
5. 2 Фармакокинетични
5.2 Pharmacokinetic properties
Фармакокинетичните свойства на дарунавир, прилаган съвместно с ритонавир, са оценени при здрави възрастни доброволци и при пациенти, инфектирани с HIV- 1.
The pharmacokinetic properties of darunavir, co-administered with ritonavir, have been evaluated in healthy adult volunteers and in HIV-1 infected patients.
Експозицията на дарунавир е по- висока при пациенти, инфектирани с HIV- 1, отколкото при здравите индивиди.
Exposure to darunavir was higher in HIV-1 infected patients than in healthy subjects.
Повишената експозиция на дарунавир при пациенти, инфектирани с HIV- 1, в сравнение със здравите индивиди, може да бъде обяснена с по- високите концентрации на алфа- 1- кисел гликопротеин (AAG) при пациентите инфектирани с HIV- 1, което води до по- голямо свързване на дарунавир с плазмения алфа- 1- кисел гликопротеин (AAG) и следователно до по- високи плазмени концентрации.
The increased exposure to darunavir in HIV-1 infected patients compared to healthy subjects may be explained by the higher concentrations of alpha-1-acid glycoprotein (AAG) in HIV-1 infected patients, resulting in higher darunavir binding to plasma AAG and, therefore, higher plasma concentrations.
Абсорбция Дарунавир се абсорбира бързо след перорално приложение.
Absorption Darunavir was rapidly absorbed following oral administration.
Максималните плазмени концентрации на дарунавир в присъствието на ниска доза ритонавир като цяло се постигат до 2, 5- 4, 0 часа.
Maximum plasma concentration of darunavir in the presence of low dose ritonavir is generally achieved within 2.5-4.0 hours.
Абсолютната бионаличност при перорално приложение на единична доза от 600 mg дарунавир, приложен самостоятелно, е приблизително 37% и се увеличава приблизително до 82% в присъствието на 100 mg ритонавир два пъти дневно.
The absolute oral bioavailability of a single 600 mg dose of darunavir alone was approximately 37% and increased to approximately 82% in the presence of 100 mg b.i.d. ritonavir.
Общият ефект на фармакокинетично усилване от ритонавир е приблизително 14 пъти повишение на системната експозиция на дарунавир, когато единична доза от 600 mg дарунавир е приложена перорално в комбинация със 100 mg ритонавир два пъти дневно (вж. точка 4. 4).
The overall pharmacokinetic enhancement effect by ritonavir was an approximate 14-fold increase in the systemic exposure of darunavir when a single dose of 600 mg darunavir was given orally in combination with ritonavir at 100 mg b.i.d.
Когато се прилага без храна, относителната бионаличност на дарунавир в присъствието на ниска доза ритонавир е 30% по- ниска в сравнение с приема с храна.
When administered without food, the relative bioavailability of darunavir in the presence of low dose ritonavir is 30% lower as compared to intake with food.
Следователно, PREZISTA под формата на таблетки трябва бъде приеман с ритонавир и с храна.
Therefore, PREZISTA tablets should be taken with ritonavir and with food.
Разпределение Дарунавир се свързва приблизително 95% с плазмените протеини.
Distribution Darunavir is approximately 95% bound to plasma protein.
Той се свързва главно с плазмения алфа- 1- кисел гликопротеин (AAG).
Darunavir binds primarily to plasma alpha-1-acid glycoprotein.
След интравенозно приложение, обемът на разпределение на самостоятелно приложен дарунавир е 88, 1 ± 59, 0 l (средни стойности ± стандартно отклонение) и се увеличава до 131 ± 49, 9 l (средни стойности ± стандартно отклонение) в присъствието на 100 mg ритонавир, приеман два пъти дневно.
Following intravenous administration, the volume of distribution of darunavir alone was 88.1 ± 59.0 l (Mean ± SD) and increased to 131 ± 49.9 l (Mean ± SD) in the presence of 100 mg twice-daily ritonavir.
Метаболизъм In vitro експериментални проучвания с човешки чернодробни микрозоми (HLMs) показват, че дарунавир се подлага основно на оксидативен метаболизъм.
Metabolism In vitro experiments with human liver microsomes (HLMs) indicate that darunavir primarily undergoes oxidative metabolism.
Дарунавир се метаболизира в значителна степен от чернодробната CYP- система и почти изключително от изозима CYP3A4.
Darunavir is extensively metabolised by the hepatic CYP system and almost exclusively by isozyme CYP3A4.
Едно проучване с 14C- дарунавир при здрави доброволци показва, че основна част от радиоактивността в плазмата след единична доза дарунавир/ ритонавир 400/ 100 mg се дължи на основното активно вещество.
A 14C-darunavir trial in healthy volunteers showed that a majority of the radioactivity in plasma after a single 400/100 mg darunavir with ritonavir dose was due to the parent active substance.
Най- малко три оксидативни метаболита на дарунавир са
At least 3 oxidative metabolites of darunavir have been identified in humans; all showed activity that was at least 10-fold less than the activity of darunavir against wild type HIV.
22 идентифицирани при хора, като всички показват активност, която е поне 10 пъти по- малка от активността на дарунавир срещу изходния HIV- тип.
Unchanged darunavir accounted for approximately 41.2% and 7.7% of the administered dose in faeces and urine,
Елиминиране След приема на единична доза 14С- дарунавир с ритонавир 400/ 100 mg, приблизително 79, 5% и 13, 9% от приложената доза 14С- дарунавир може да бъде намерена съответно в изпражненията и урината.
19 respectively.
Клирънсът на дарунавир при интравенозно приложение, приложен самостоятелно (150 mg) и в присъствието на ниска доза ритонавир, е съответно 32, 8 l/ h и 5, 9 l/ h.
The intravenous clearance of darunavir alone (150 mg) and in the presence of low dose ritonavir was 32.8 l/h and 5.9 l/h, respectively.
Специални популации Деца Няма налични фармакокинетични данни при деца и юноши.
Special Populations Paediatrics There are no pharmacokinetic data available in children and adolescents.
Пациенти в напреднала възраст Популационият фармакокинетичнен анализ при инфектирани с HIV пациенти показва, че фармакокинетиката на дарунавир не се различава значително при изследваната възрастова група (18 до 75 години) пациенти, инфектирани с HIV (n = 12, възраст ≥ 65) (вж. точка 4. 4).
Elderly Population pharmacokinetic analysis in HIV infected patients showed that darunavir pharmacokinetics are not considerably different in the age range (18 to 75 years) evaluated in HIV infected patients (n=12, age ≥ 65) (see section 4.4).
Все пак при пациентите над 65- годишна възраст са налице само ограничени данни.
However, only limited data were available in patients above the age of 65 year.
Пол Популационият фармакокинетичнен анализ показва малко по- голяма експозиция на дарунавир (16, 8%) при жените, инфектирани с HIV в сравнение с мъжете.
Gender Population pharmacokinetic analysis showed a slightly higher darunavir exposure (16.8%) in HIV infected females compared to males.
Бъбречно увреждане Резултатите от едно проучвание на масовия баланс с 14С- дарунавир с ритонавир показва, че приблизително 7, 7% от приложената доза дарунавир се екскретира в урината непроменен.
Renal impairment Results from a mass balance study with 14C-darunavir with ritonavir showed that approximately 7.7% of the administered dose of darunavir is excreted in the urine unchanged.
Въпреки че дарунавир не е проучван при пациенти с бъбречно увреждане, фармакокинетичният анализ на популацията показва, че фармакокинетиката на дарунавир не се засяга значително при пациентите, инфектирани с HIV, които имат умерено бъбречно нарушение (клирънс на креатинина между 30– 60 ml/ min, n = 20) (вж. точка 4. 2 и 4. 4).
Although darunavir has not been studied in patients with renal impairment, population pharmacokinetic analysis showed that the pharmacokinetics of darunavir were not significantly affected in HIV infected patients with moderate renal impairment (CrCl between 30-60 ml/min, n=20) (see sections 4.2 and 4.4).
Чернодробно уврежданe Дарунавир се метаболизира и елиминира основно в черния дроб.
Hepatic impairment Darunavir is primarily metabolised and eliminated by the liver.
Едно проучване при многократно приложение на PREZISTA, прилаган съвместно с ритонавир 600/ 100 mg два пъти дневно, показва, че общите плазмени концентрации на дарунавир при индивиди с леко (Клас А по класификацията на Child- Pugh, n = 8) и умерено (Клас В по класификацията на Child- Pugh, n = 8) чернодробно увреждане, са сравними с тези при здрави индивиди.
In a multiple dose study with PREZISTA co-administered with ritonavir (600/100 mg) twice daily, it was demonstrated that the total plasma concentrations of darunavir in subjects with mild (Child-Pugh Class A, n=8) and moderate (Child-Pugh Class B, n=8) hepatic impairment were comparable with those in healthy subjects.
Същевременно, концентрациите на несвързания дарунавир са съответно приблизително 55% (Клас А по класификацията на Child- Pugh) и 100% (Клас Б по класификацията на Child- Pugh) по– високи.
However, unbound darunavir concentrations were approximately 55% (Child-Pugh Class A) and 100% (Child-Pugh Class B) higher, respectively.
Ефектът на тежкото чернодробно увреждане върху фармакокинетиката на дарунавир все още не е проучен (вж. точка 4. 2, 4. 3 и 4. 4).
The effect of severe hepatic impairment on the pharmacokinetics of darunavir has not been studied (see sections 4.2, 4.3 and 4.4).
Провеждани са токсикологични проучвания при животни подложени на експозиция до нива на клиничната експозиция на дарунавир, приложен самостоятелно при мишки, плъхове и кучета и приложен в комбинация с ритонавир при плъхове и кучета.
Animal toxicology studies have been conducted at exposures up to clinical exposure levels with darunavir alone, in mice, rats and dogs and in combination with ritonavir in rats and dogs.
В токсикологични проучвания при многократно приложение при мишки, плъхове и кучета, са налице само ограничени ефекти от лечението с дарунавир.
In repe ated-dose toxicology studies in mice, rats and dogs, there were only limited effects of treatment with darunavir.
23 Наблюдават се промени в черния дроб (хепатоцитна хипертрофия, вакуолизация, увеличени чернодробни ензими) и щитовидната жлеза (фоликуларна хипертрофия).
Changes were observed in liver (hepatocyte hypertrophy, vacuolation, increased liver enzymes) and thyroid (follicular hypertrophy).
В едно проучване, проведено при плъхове, броят на жълтите тела и имплантациите намаляват при наличето на токсичност за майката.
In a study conducted in rats, the number of corpora lutea and implantations were decreased in the presence of maternal toxicity.
Иначе няма никакви ефекти върху чифтосването и фертилността при лечение с дарунавир до 1 000 mg/ kg/ ден и нива на експозиция под (AUC – 0, 5 пъти) тези при хора при клинично препоръчваната доза.
Otherwise, there were no effects on mating or fertility with darunavir treatment up to 1,000 mg/kg/day and exposure levels below (AUC-0.5 fold) of that in human at the clinically recommended dose.
До същите нива на дозата при плъхове и зайци, лекувани с дарунавир, приложен самостоятелно, не се наблюдава тератогенност, нито пък при мишки, лекувани в комбинация с ритонавир.
The
Нивата на наличност са по- ниски отколкото тези при препоръчаната клинична доза при хора.
20 exposure levels were lower than those with the recommended clinical dose in humans.
При оценка на пре - и постнаталното развитие при плъхове, дарунавир със или без ритонавир, причинява преходно намаление на повишаването на теглото на поколението преди то да бъде отбито, а също така се наблюдава леко забавяне при отварянето на очите и ушите.
In a pre- and postnatal development assessment in rats, darunavir with and without ritonavir, caused a transient reduction in body weight gain of the offspring pre-weaning and there was a slight delay in the opening of eyes and ears.
Дарунавир в комбинация с ритонавир причинява намаление в броя на плъхчетата, които показват стряскащ отговор на 15- я ден от кърменето и намаление в броя плъхчетата, които оцеляват по време на кърменето.
Darunavir in combination with ritonavir caused a reduction in the number of pups that exhibited the startle response on day 15 of lactation and a reduced pup survival during lactation.
Тези ефекти могат да са вторични на експозицията на плъхчетата на активното вещество чрез млякото и/ или на майчината токсичност.
These effects may be secondary to pup exposure to the active substance via the milk and/or maternal toxicity.
Експозицията в плазмата, черния дроб и мозъка е значително по- висока от тази при възрастни плъхове след приложение на сравними дози в mg/ kg между 5 и 11 ден от живота.
Exposure in plasma, liver and brain was considerably higher than in adult rats after comparable doses in mg/kg between days 5 and 11 of age.
Повишената експозиция, изглежда поне отчасти, се дължи на незрелостта на лекарство- метаболизиращите ензими при младите животни.
The increased exposure was likely at least partly due to immaturity of the drug-metabolising enzymes in juvenile animals.
Не се наблюдават свързани с лечението смъртни случаи при млади плъхове, при които е приложен 1 000 mg/ kg дарунавир (еднократна доза) на 26- дневна възраст или 500 mg/ kg (многократна доза) от 23- дневна до 50 - дневна възраст, и експозицията и профилът на токсичност са сравними с тези, наблюдавани при възрастни плъхове.
No treatment related mortalities were noted in juvenile rats dosed at 1,000 mg/kg darunavir (single dose) on day 26 of age or at 500 mg/kg (repeated dose) from day 23 to 50 of age, and the exposures and toxicity profile were comparable to those observed in adult rats.
При хора активността на ензимите, които метаболизират лекарствата, достига стойностите при възрастни във възрастта от 1 до 3 години.
In humans, the activity of drug-metabolising enzymes approaches adult values by 1 to 3 years of age.
Прилагани са дневни дози от 150, 450 и 1 000 mg/ kg на мишки и дози от 50, 150 и 500 mg/ kg на плъхове.
Daily doses of 150, 450 and 1,000 mg/kg were administered to mice and doses of 50, 150 and 500 mg/kg were administered to rats.
Наблюдавано е доза- зависимо повишение на случаите на хепатоцелуларни аденоми и карциноми при мъжки и женски екземпляри от двата вида.
Dose-related increases in the incidences of hepatocellular adenomas and carcinomas were observed in males and females of both species.
Прилагането на дарунавир не предизвиква статистически значимо повишаване на случаите на други доброкачествени или злокачествени неоплазми при мишки и плъхове.
Administration of darunavir did not cause a statistically significant increase in the incidence of any other benign or malignant neoplasm in mice or rats.
Прилагането на дарунавир не предизвиква статистически значимо повишение на честотата на други доброкачествени или злокачествени неоплазми при мишки и плъхове.
The observed hepatocellular and thyroid tumours in rodents are considered to be of limited relevance to humans.
Смята се, че наблюдаваните хепатоцелурарни и тироидни тумори при гризачи имат ограничено значение при хора.
Repeated administration of darunavir to rats caused hepatic microsomal enzyme induction and increased thyroid hormone elimination, which predispose rats, but not humans, to thyroid neoplasms.
Многократното прилагане на дарунавир при плъхове предизвиква индукция на чернодробните микрозомални ензими и повишено елиминиране на тироидните хормони, което предразполага плъховете, но не и хората, към тироидни неоплазми.
At the highest tested doses, the systemic exposures (based on AUC) to darunavir were between 0.4- and 0.7-fold (mice) and 0.7- and 1-fold (rats), relative to those observed in humans at the recommended therapeutic doses.
Дарунавир не е мутагенен или генотоксичен при бактерия от in vitro
Darunavir was not mutagenic or genotoxic in a battery of in vitro and in vivo assays including bacterial reverse mutation (Ames), chromosomal aberration in human lymphocytes and in vivo micronucleus test in mice.
Ядро на таблетката Микрокристална целулоза Силициев диоксид, колоиден безводен Кросповидон Магнезиев стеарат
Tablet core Microcrystalline cellulose Colloidal anhydrous silica Crospovidone Magnesium stearate
Покритие на таблетката Поли( винил алкохол) – частично хидролизиран Макрогол 3350 Титанов диоксид (E171) Талк Сънсет жълто FCF (E110)
Tablet film-coat Poly(vinyl alcohol) – partially hydrolyzed Macrogol 3350 Titanium dioxide (E171) Talc Sunset yellow FCF (E110)
6. 3 Срок на годност
21 6.3 Shelf life
Пластмасова бутилка от полиетилен с висока плътност (HDPE), съдържаща по 120 таблетки, затворена с капачки от полипропилен (PP) защитена от отваряне от деца.
High density polyethylene (HDPE) plastic bottle containing 120 tablets, fitted with polypropylene (PP) child resistant closure.
Една бутилка.
One bottle
Janssen- Cilag International NV, Turnhoutseweg 30, B- 2340 Beerse, Белгия
Janssen-Cilag International NV Turnhoutseweg 30 B-2340 Beerse Belgium
EU/ 1/ 06/ 380/ 001
EU/1/06/380/001
12 февруари 2007 Дата на последно подновяване:
12 February 2007 Date of latest renewal:
12 февруари 2008
12 February 2008