natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Хипертриглицеридемия, хиперхолестеролемия, хиперурикемия
Hypertriglyceridaemia, hypercholesterolaemia, hyperuricaemia
Промяна на вкуса, централна и периферна парестезия, главоболие
Taste perversion, circumoral and peripheral paresthesia, headache
Замаяност, парестезия, хиперестезия, сомнолентност, безсъние, тревожност
Dizziness, paraesthesia, hyperaesthesia, somnolence, insomnia, anxiety
Гърчове, синкоп
Seizure, syncope
Фарингит, засилена кашлица
Pharyngitis, cough increased
Коремна болка, гадене, диария, повръщане
Abdominal pain, nausea, diarrhoea, vomiting
Диспепсия, анорексия, локално възпаление на гърлото, метеоризъм, сухота в устата, оригване, язви в устата
Dyspepsia, anorexia, local throat irritation, flatulence, dry mouth, eructation, mouth ulcer
Хепатит и жълтеница
Hepatitis and jaundice
Обрив, сърбеж, изпотяване, липодистрофия
Rash, pruritus, sweating, lipodystrophy
Нарушения на мускулно - скелетната система и
Musculosketal and connective tissue disorders
Повишена CPK, миалгия
Increased CPK, myalgia
Миозит, рабдомиолиза
Myositis, rhabdomyolysis
Неизвестна честота OU
Unknown frequency
Треска, болка, загуба на тегло
Fever, pain weight loss
Повишено GGT, повишена CPK, повишени триглицериди, повишено SGPT, повишено SGOT, повишена амилаза, повишена пикочна киселина, намален калий, намалени свободен и общ тироксин
Increased GGT, increased CPK, increased triglycerides, increased SGPT, increased SGOT, increased amylase, increased uric acid, decreased potassium, decreased free and total thyroxin
Повишена глюкоза, намален общ калций, повишен магнезий, повишен билирубин, повишена алкална фосфатаза
Increased glucose, decreased total calcium, increased magnesium, increased bilirubin, increased alkaline phosphatase
Събитията, отбелязани като такива с неизвестна честота са установени чрез проследяване след пускане на пазара.
Events noted as having Unknown frequency were identified via post-marketing surveillance.
Комбинираната антиретровирусна терапия се свързва с преразпределение на телесна мастна тъкани (липодистрофия) при пациенти с HIV, включително загуба на периферна и лицева подкожна мастна тъкан, повишена интраабдоминална и висцерална мастна тъкан, хипертрофия на гърдите и натруване на мазнини дорзо- цервикално (бизонска гърбица).
Combination antiretroviral therapy has been associated with redistribution of body fat (lipodystrophy) in HIV patients including the loss of peripheral and facial subcutaneous fat, increased intra-abdominal and visceral fat, breast hypertrophy and dorsocervical fat accumulation (buffalo hump).
Комбинираната антиретровирусна терапия се свързва с метаболитни нарушения, като хипертриглицеридемия, хиперхолестеролемия, инсулинова резистентност, хипергликемия и хиперлактатемия (вж. точка 4. 4).
Combination antiretroviral therapy has been associated with metabolic abnormalities such as hypertriglyceridaemia, hypercholesterolaemia, insulin resistance, hyperglycaemia and hyperlactataemia (see section 4.4).
По време на започване на комбинираната антиретровирусна терапия (КАРТ) при пациенти с HIV могат да се проявят възпалителни реакции към асимптомни или резидуални опортюнистични инфекции (вж. точка 4. 4).
22 In HIV-infected patients with severe immune deficiency at the time of initiation of combination antiretroviral therapy (CART), an inflammatory reaction to asymptomatic or residual opportunistic infections may arise (see section 4.4).
Пациентите с напреднало HIV заболяване могат да са с риск от повишение на триглицеридите и панкреатит (вж. точка 4. 4).
Patients with advanced HIV disease may be at risk of elevated triglycerides and pancreatitis (see section 4.4).
Лечението на предозиране с ритонавир трябва да се състои в обща поддържаща терапия, включително наблюдение на жизнените OV признаци и общия клиничен статус на пациента.
Treatment of overdose with ritonavir should consist of general supportive measures including monitoring of vital signs and observation of the clinical status of the patient.
Фармакотерапевтична група: антивирусен лекарствен продукт за системна употреба, ATC код:
Pharmaco-therapeutic group: antiviral for systemic use, ATC code:
J05A E03
J05A E03
Фармакокинетичното подсилване от ритонавир се основава на активността на ритонавир като мощен инхибитор на CYP3A - медиирания метаболизъм.
Pharmacokinetic enhancement by ritonavir is based on ritonavir’s activity as a potent inhibitor of CYP3A- mediated metabolism.
За допълнителна информация за ефекта на ритонавир върху метаболизма на едновременно прилагания протеазен инхибитор, вижте точка 4. 5. и се отнесете към Кратката характеристика на продукта за съответния едновременно прилаган протеазен инхибитор.
For additional information on the effect of ritonavir on co-administered protease inhibitor metabolism, see section 4.5 and refer to the Summary of Product Characteristics of the particular co-administered PIs.
Приет перорално ритонавир е активен пептидомиметичен инхибитор на НІV- 1 и НІV- 2 аспартил протеазите.
Ritonavir is an orally active peptidomimetic inhibitor of the HIV-1 and HIV-2 aspartyl proteases.
Потискането на НІV протеазата поставя ензима в невъзможност да трансформира полипротеиновия прекурсор gag- pol и това води до образуване на морфологично незрели частици НІV, които нямат инфектогенна активност.
Inhibition of HIV protease renders the enzyme incapable of processing the gag-pol polyprotein precursor which leads to the production of HIV particles with immature morphology that are unable to initiate new rounds of infection.
Освен това поради инхибиторните свойства на ритонавир по отношение на метаболизма, неговата употреба като фармакокинетичен енхансер на други протеазни инхибитори е преобладаващото приложение на ритонавир в клиничната практика (вж. точка 4. 2).
However, due to ritonavir’s metabolic inhibitory properties its use as a 23 pharmacokinetic enhancer of other protease inhibitors is the prevalent use of ritonavir in clinical practice (see section 4.2).
QTcF интервалът е оценен при рандомизирано, плацебо и активно (moxifloxacin 400 mg един път на ден) контролирано, кръстосано проучване при 45 здрави възрастни, с 10 измервания за 12 часа на ден 3- ти.
QTcF interval was evaluated in a randomised, placebo and active (moxifloxacin 400 mg once daily) controlled crossover study in 45 healthy adults, with 10 measurements over 12 hours on Day 3.
Средната максимална разлика (95% горна граница на доверителния интервал) в QTcF, получена при плацебо, е 5, 5 (7, 6) при ритонавир 400 mg два пъти дневно.
The maximum mean (95% upper confidence bound) difference in QTcF from placebo was 5.5 (7.6) for 400 mg twice daily ritonavir.
Експозицията на ритонавир на ден 3- ти е приблизително 1, 5 пъти по- висока от тази при 600 mg два пъти на ден при стационарно състояние.
The Day 3 ritonavir exposure was approximately 1.5 fold higher than that observed with the 600 mg twice daily dose at steady state.
При същото проучване на ден 3- ти е наблюдавано и умерено удължаване на PR- интервала при лица, получаващи ritonavir.
Modest prolongation of the PR interval was also noted in subjects receiving ritonavir in the same study on Day 3.
Средните промени на PR- интервала, в сравнение с изходното ниво, са в границите от 11, 0 ms до 24, 0 ms в 12- часовия интервал след прилагане на дозата.
The mean changes from baseline in PR interval ranged from 11.0 to 24.0 msec in the 12 hour interval post dose.
PM Максималният PR- интервал е бил 252 msec и не е наблюдаван сърдечен блок ІІ- ра или ІІІ- та степен (вж. точка 4. 4).
Maximum PR interval was 252 msec and no second or third degree heart block was observed (see section 4.4).
Резистентните към ритонавир изолати от НІV- 1 са определени in vitro и са изолирани от пациенти, лекувани с терапевтични дози ритонавир.
Ritonavir-resistant isolates of HIV-1 have been selected in vitro and isolated from patients treated with therapeutic doses of ritonavir.
Намалението на антиретровирусната активност на ритонавир основно се свързва с протеазните мутации V82A/ F/ T/ S и I84V.
Reduction in the antiretroviral activity of ritonavir is primarily associated with the protease mutations V82A/F/T/S and I84V.
Ефектите на ритонавир (монотерапия или в комбинация с други антиретровирусни средства) върху биологичните маркери на болестната активност, като броя CD4 клетки и вирусна РНК са оценявани в няколко проучвания при пациенти с НІV- 1 инфекция.
The effects of ritonavir (alone or combined with other antiretroviral agents) on biological markers of disease activity such as CD4 cell count and viral RNA were evaluated in several studies involving HIV-1 infected patients.
Най- важни са следните проучвания:
The following studies are the most important.
Едно контролирано клинично проучване, завършило през 1996, с ритонавир като допълнително лечение при пациенти с НІV- 1 инфекция, подложени на екстензивно предварително лечение с нуклеозидни аналози и изходен брой CD4 клетки ≤ 100 клетки/ μl показа намаление на смъртността и явленията, характеризиращи СПИН.
A controlled study completed in 1996 with ritonavir as add-on therapy in HIV-1 infected patients extensively pre-treated with nucleoside analogues and baseline CD4 cell counts ≤ 100 cells/μl showed a reduction in mortality and AIDS defining events.
Средната определена промяна спрямо изходните нива на НІV РНК за 16 седмици е - 0, 79 log10 (максимално средно намаление:
The mean average change from baseline over 16 weeks for HIV RNA levels was -0.79 log10 (maximum mean decrease:
1, 29 log10) в групата на ритонавир в сравнение с - 0, 01 log10 в контролната група.
1.29 log10) in the ritonavir group versus-0.01 log10 in the control group.
Най- често употребяваните нуклеозиди в това проучване са зидовудин, ставудин, диданозин и залцитабин.
The most frequently used nucleosides in this study were zidovudine, stavudine, didanosine and zalcitabine.
В едно проучване, завършило през 1996, при пациенти с по- малко напреднала НІV- 1 инфекция (CD4 клетки 200- 500 клетки/ μl) без предходна антиретровирусна терапия ритонавир, в комбинация със зидовудин, или като монотерапия показа намаление на вирусния товар в плазмата и увеличаване на броя CD4 клетки.
In a study completed in 1996 recruiting less advanced HIV-1 infected patients (CD4 200-500 cells/μl) without previous antiretroviral therapy, ritonavir in combination with zidovudine or alone reduced viral load in plasma and increased CD4 count.
Средната определена промяна в сравнение с изходните нива на НІV РНК за 48 седмици е - 0, 88 log10 в групата на ритонавир в сравнение с - 0, 66 log10 в групата на ритонавир + зидовудин и - 0, 42 log10 в групата на зидовудин.
The mean average change from baseline over 48 weeks for HIV RNA levels was -0.88 log10 in the ritonavir group versus -0.66 log10 in the ritonavir + zidovudine group versus -0.42 log10 in the zidovudine group.
Продължаването на лечението с ритонавир трябва да се оценява по вирусния товар, поради възможността за възникване на резистентност, както е описано в точка 4. 1 Терапевтични показания.
The continuation of ritonavir therapy should be evaluated by viral load because of the possibility of the emergence of resistance as described under section 4.1 Therapeutic indications.
В едно отворено клинично проучване, завършило през 1998, при инфектирани с НІV клинично стабилни деца е налична значителна разлика (p = 0, 03) в нивата на откриваема РНК в полза на тройния терапевтичен режим (ритонавир, зидовудин и ламивудин), след 48- седмично лечение.
24 In an open label trial completed in 1998 in HIV infected, clinically stable children there was a significant difference (p = 0.03) in the detectable RNA levels in favour of a triple regimen (ritonavir, zidovudine and lamivudine) following 48 weeks treatment.
При анализа на пациентите, желаещи да получат лечение, 72% и 36% от
In a study completed in 2003, 50 HIV-1 infected, protease inhibitor and lamivudine naïve children age 4 weeks to 2 years received ritonavir 350 or 450 mg/m2 every 12 hours co-administered with zidovudine 160 mg/m2 every 8 hours and lamivudine 4 mg/kg every 12 hours.
PN пациентите постигат намаление в плазмената HIV- 1 РНК с ≤ 400 копия/ ml на седмица 16 и 104, съответно.
In intent to treat analyses, 72% and 36% of patients achieved reduction in plasma HIV-1 RNA of ≤ 400 copies/ml at Week 16 and 104, respectively.
Фармакокинетиката на ритонавир по време на многодозови терапевтични режими е проучвана при възрастни НІV- положителни доброволци, след прием на храна.
The pharmacokinetics of ritonavir during multiple dose regimens were studied in non-fasting HIV-infected adult volunteers.
След прием на няколко дози акумулирането на ритонавир е малко по- малко от предвидената стойност при единична доза, поради зависимо от времето и дозата, увеличение на апарентния клирънс (Cl/ F).
Upon multiple dosing, ritonavir accumulation is slightly less than predicted from a single dose due to a time and dose-related increase in apparent clearance (Cl/F).
Бъбречният клирънс е средно по- малко от 0, 1 l/ h и е относително постоянен, независимо от дозата.
Renal clearance averaged less than 0.1 l/h and was relatively constant throughout the dosage range.
Фармакокинетичните параметри, наблюдавани с различните дозови режими на ритонавир самостоятелно, са показани в таблицата по- долу.
The pharmacokinetic parameters observed with various dosing schemes of ritonavir alone are shown in the table below.
100 mg
100
100 mg два
mg once daily
200 mg
200 mg twice daily
пъти дневно
600 mg twice daily
Cmax (μg/ mL)
Cmax (µg/ml)
0, 84 ± 0, 39
0.84 ± 0.39
0, 89
0.89
3, 4 ± 1, 3
3.4 ± 1.3
4, 5 ± 1, 3
4.5 ± 1.3
11, 2 ± 3, 6
11.2 ± 3.6
Ctrough (μg/ mL)
Ctrough (µg/ml)
0, 08 ± 0, 04
0.08 ± 0.04
0, 16 ± 0, 10
0.16 ± 0.10
0, 6 ± 0, 2
0.6 ± 0.2
3, 7 ± 2, 6
3.7 ± 2.6
AUC12 или 24 (μg• h/ mL)
AUC12 or 24 (µg•h/ml)
6, 6 ± 2, 4
6.6 ± 2.4
20, 0 ± 5, 6
20.0 ± 5.6
21, 92 ± 6, 48
21.92 ± 6.48
77, 5 ± 31, 5
77.5 ± 31.5
t½ (h)
t½ (h)
~5
~5 ~5
~4
~4
~8
~8
Cl/ F (L/ h) 1
Cl/F (L/h) 1
17, 2 ± 6. 6
17.2 ± 6.6
10, 8 ± 3, 1
10.8 ± 3.1
10, 0 ± 3, 2
10.0 ± 3.2
8, 8 ± 3, 2
8.8 ± 3.2
Стойности, изразени като геометрични средни.
Values expressed as geometric means.
Приемът на ритонавир с храна води до по- висока експозиция на ритонавир, в сравнение с прием на гладно.
Ingestion of ritonavir with food results in higher ritonavir exposure than ingestion in the fasted state.
Апарентният обем на разпределение (VB/ F) на ритонавир е приблизително 20 - 40 l след еднократна доза 600 mg.
The apparent volume of distribution (VB/F) of ritonavir is approximately 20 - 40 l after a single 600 mg dose.
Свързването с плазмените протеини на ритонавир в плазмата при хора е приблизително 98 - 99% и е постоянно при концентрации от 1, 0 – 100 μg / ml.
The protein binding of ritonavir in human plasma is approximately 98 - 99% and is constant over the concentration range of 1.0 – 100 μg /ml.
Ритонавир се свързва, със сравним афинитет, и към човешкия алфа 1- кисел гликопротеин (AAG), и към човешкия серумен албумин (HSA).
Ritonavir binds to both human alpha 1-acid glycoprotein (AAG) and human serum albumin (HSA) with comparable affinities.
Изследванията на разпределението в тъканите с помощта на маркиран с 14С ритонавир при плъхове показват, че концентрациите на ритонавир са най- високи в черния дроб, надбъбрека, панкреаса, бъбреците и щитовидната жлеза.
Tissue distribution studies with 14C-labelled ritonavir in rats showed the liver, adrenals, pancreas, kidneys and thyroid to have the highest concentrations of ritonavir.
PO Установено е, че ритонавир се метаболизира екстензивно от чернодробната ензимна система цитохром P450, главно от изоензима CYP3A, и в по- малка степен от CYP2D6 изоформата.
Ritonavir was noted to be extensively metabolised by the hepatic cytochrome P450 system, primarily by the CYP3A isozyme family and to a lesser extent by the CYP2D6 isoform.
Изопропилтиазол оксидационният метаболит (M- 2) е главният метаболит, който притежава антивирусно действие, сходно с това на изходния лекарствен продукт.
The isopropylthiazole 25 oxidation metabolite (M-2) is the major metabolite and has antiviral activity similar to that of parent drug.
Но AUC на метаболита M- 2 е приблизително 3% от AUC на изходния лекарствен продукт.
However, the AUC of the M-2 metabolite was approximately 3% of the AUC of parent drug.
Ниски дози ритонавир показват силни ефекти върху фарамакокинетиката на други протеазни инхибитори (и други продукти, метаболизирани от CYP3A4), а други протеазни инхибитори могат да повлияват фарамакокинетиката на ритонавир (вж. точка 4. 5).
Low doses of ritonavir have shown profound effects on the pharmacokinetics of other protease inhibitors (and other products metabolised by CYP3A4) and other protease inhibitors may influence the pharmacokinetics of ritonavir (see section 4.5).
Проучванията при хора с радиобелязан ритонавир показват, че излъчването на ритонавир е главно чрез чернодробно- жлъчната система; приблизително 86% от радиобелязания продукт се открива във фецеса, част от който се очаква да бъде неабсорбиран ритонавир.
Human studies with radiolabelled ritonavir demonstrated that the elimination of ritonavir was primarily via the hepatobiliary system; approximately 86% of radiolabel was recovered from stool, part of which is expected to be unabsorbed ritonavir.
Специфични популации:
Special Populations:
Наличието на ритонавир в плазмата при пациенти на възраст от 50 до 70 години, когато са приети 100 mg в комбинация с лопинавир или при по- високи дози в отсъствието на други протеазни инхибитори е подобно на това, наблюдавано при по- млади пациенти.
Ritonavir plasma exposures in patients 50 – 70 years of age when dosed 100 mg in combination with lopinavir or at higher doses in the absence of other protease inhibitors is similar to that observed in younger adults.
Пациенти с увредена чернодробна функция: след многократно приложение на ритонавир при здрави доброволци (500 mg два пъти дневно) и при лица с лека до умерена чернодробна недостатъчност (Child Pugh клас A и B, 400 mg два пъти дневно), експозицията на ритонавир след нормализиране на дозата не се различава значително между двете групи.
Patients with impaired liver function: after multiple dosing of ritonavir to healthy volunteers (500 mg twice daily) and subjects with mild to moderate hepatic impairment (Child Pugh Class A and B, 400 mg twice daily) exposure to ritonavir after dose normalisation was not significantly different between the two groups.
Пациенти с увредена бъбречна функция: фармакокинетичните параметри на ритонавир не са проучвани при пациенти с бъбречна недостатъчност.
Ritonavir pharmacokinetic parameters have not been studied in patients with renal impairment.
Фармакокинетиката на ритонавир в стационарно състояние е оценявана при деца над 2 - годишна възраст с НІV инфекция, приемащи дози в диапазона от 250 mg/ m² два пъти дневно до 400 mg/ m² два пъти дневно.
Ritonavir steady-state pharmacokinetic parameters were evaluated in HIV infected children above 2 years of age receiving doses ranging from 250 mg/m² twice daily to 400 mg/m² twice daily.
Концентрациите на ритонавир, получени след прием на 350 до 400 mg/ m² два пъти дневно, при педиатрични пациенти са сравними с тези, получени при възрастни, приемащи 600 mg (приблизително 330 mg/ m²) два пъти дневно.
Ritonavir concentrations obtained after 350 to 400 mg/m² twice daily in paediatric patients were comparable to those obtained in adults receiving 600 mg (approximately 330 mg/m²) twice daily.
Между дозовите групи, пероралният клирънс (CL/ F/ m2) на ритонавир е приблизително 1, 5 to 1, 7 пъти по- бърз при педиатрични пациенти над 2 години, в сравнение с възрастни лица.
Across dose groups, ritonavir oral clearance (CL/F/m2) was approximately 1.5 to 1.7 times faster in paediatric patients above 2 years of age than in adult subjects.
Фармакокинетиката на ритонавир в стационарно състояние е оценявана при деца под 2 - годишна възраст с НІV инфекция, приемащи дози в диапазона от 350 mg/ m² два пъти дневно до 450 mg/ m² два пъти дневно.
Ritonavir steady-state pharmacokinetic parameters were evaluated in HIV infected children less than 2 years of age receiving doses ranging from 350 to 450 mg/m² twice daily.
Концентрациите на ритонавир в това проучване са високо вариабилни и до известна степен по- ниски от тези, наблюдавани при възрастни, получаващи 600 mg (приблизително 330 mg/ m²) два пъти дневно.
Ritonavir concentrations in this study were highly variable and somewhat lower than those obtained in adults receiving 600 mg (approximately 330 mg/m²) twice daily.
Между дозовите групи, пероралният клирънс (CL/ F/ m2) на ритонавир намалява с възрастта, със средни стойности от 9, 0 L/ h/ m2 при деца под 3 месечна възраст, 7, 8 L/ h/ m2 при деца между 3 и 6 месечна възраст и 4, 4 L/ h/ m2 при деца между 6 и 24 месечна възраст.
Across dose groups, ritonavir oral clearance (CL/F/m2) declined with age with median values of 9.0 L/h/m2 in children less than 3 months of age, 7.8 L/h/m2 in children between 3 and 6 months of age and 4.4 L/h/m2 in children between 6 and 24 months of age.
Чернодробните промени включват хепатоцелуларни, жлъчни и фагоцитни елементи и се съпровождат от увеличение на чернодробните ензими.
Repeated dose toxicity studies in animals identified major target organs as the liver, retina, thyroid gland and kidney.
Хиперплазия на пигментния епител на ретината и дегенерация на ретината се наблюдават във всички проучвания на ритонавир при гризачи, но не се наблюдават при кучета.
Hepatic changes involved hepatocellular, biliary and phagocytic elements and were accompanied by increases in hepatic enzymes.
Ултраструктурните доказателства предполагат, че тези промени в ретината може да са вторично следствие на фосфолипидоза.
Hyperplasia of the retinal pigment epithelium (RPE) and retinal degeneration have been seen in all of the rodent studies conducted with ritonavir, but have not been seen in dogs.
Клиничните проучвания не дават доказателства за индуцирани от лекарствения продукт промени в очите при хора.
Ultrastructural evidence suggests that these retinal changes may be secondary to phospholipidosis.
Всички промени в щитовидната жлеза са обратими при преустановяване приема на ритонавир.
However, clinical trials revealed no evidence of drug-induced ocular changes in humans.
Наблюдавани са тератогенни ефекти при плъхове (ембрионален леталитет, понижено телесно тегло на плода, забавяне на вкостяването и висцерални промени, включително забавяне слизането на тестисите) най- вече при достигане на токсична доза за майката.
26 Developmental toxicity observed in rats (embryolethality, decreased foetal body weight and ossification delays and visceral changes, including delayed testicular descent) occurred mainly at a maternally toxic dosage.
Пероралният разтвор Norvir съдържа: алкохол, пречистена вода, макроглицерол рицинолеат, пропилен гликол, лимонена киселина, безводна, захарин натрий, ментово масло, ароматизатор крем карамел, оцветител оранжево жълто E110.
Norvir oral solution contains: alcohol, purified water, polyoxyl 35 castor oil, propylene glycol, anhydrous citric acid, saccharin sodium, peppermint oil, creamy caramel flavour, sunset yellow E110
PQ Да се съхранява при температура под 25°C и да се използва в срока на годност, отбелязан на бутилката.
Store below 25°C and use within the expiry date shown on the bottle.
Всяка опаковка съдържа 5 бутилки от 90 ml (450 ml).
Each pack contains 5 bottles of 90 ml (450 ml).
В опаковката е приложена разграфена мерителна чашка с деления 3, 75 ml (доза от 300 mg), 5 ml (доза от 400 mg), 6, 25 ml (доза от 500 mg) и 7, 5 ml (доза от 600 mg).
A dosage cup containing graduations at 3.75 ml (300 mg dose), 5 ml (400 mg dose), 6.25 ml (500 mg dose) and 7.5 ml (600 mg dose) is provided.
При почистване непосредствено след употреба се отстраняват остатъците от лекарствения продукт.
The dosage cup or oral syringe should be cleaned immediately with hot water and dish soap after use.
Преди употреба изделието трябва да бъде сухо.
The device must be dry prior to use
7.
27 7.
EU/ 1/ 96/ 016/ 001
EU/1/96/016/001
26 август 1996 Дата на последно подновяване:
27 August 2006
PR 1.
28 1.
Norvir 100 mg меки капсули
Norvir 100 mg soft capsules
Всяка мека капсула съдържа 100 mg ритонавир (ritonavir).
Each soft capsule contains 100 mg ritonavir.
Помощно/ и вещество/ а (за мека капсула):
Excipients (per soft capsule):