natgillin/translations-raw huggingface dataset:
В случаи на предозиране състоянието на пациентите трябва да се следи за признаци на интоксикация (вж. точка 4. 8), и ако се налага да се проведе стандартно поддържащо лечение.
If overdose occurs the patient must be monitored for evidence of toxicity (see section 4.8), and standard supportive treatment applied as necessary.
J05AR03
J05AR03
Механизъм на действие и фармакодинамични ефекти:
Mechanism of action and pharmacodynamic effects:
Двете вещества емтрицитабин и тенофовир имат специфично действие върху човешкия вирус на имунната недостатъчност (HIV- 1 и HIV- 2) и вируса на хепатит B.
Both emtricitabine and tenofovir have activity that is specific to human immunodeficiency virus (HIV-1 and HIV-2) and hepatitis B virus.
Емтрицитабин и тенофовир се фосфорилират от клетъчните ензими до съответно емтрицитабин трифосфат и тенофовир дифосфат.
10 Emtricitabine and tenofovir are phosphorylated by cellular enzymes to form emtricitabine triphosphate and tenofovir diphosphate, respectively.
11 Емтрицитабин трифосфат и тенофовир дифосфат конкурентно инхибират обратната транскриптаза на HIV- 1, което води до прекъсване на ДНК- веригата.
Emtricitabine triphosphate and tenofovir diphosphate competitively inhibit HIV-1 reverse transcriptase, resulting in DNA chain termination.
И емтрицитабин трифосфат и тенофовир дифосфат представляват слаби инхибитори на ДНК - полимеразите при бозайници и няма доказателства за токсичност върху митохондриите in vitro или in vivo.
Both emtricitabine triphosphate and tenofovir diphosphate are weak inhibitors of mammalian DNA polymerases and there was no evidence of toxicity to mitochondria in vitro and in vivo.
В комбинирани проучвания с протеазни инхибитори, с нуклеозидни и не- нуклеозидни аналозни инхибитори на обратната транскриптаза на HIV са наблюдавани адитивни до синергични ефекти.
Additive to synergistic effects were observed in combination studies with protease inhibitors, and with nucleoside and non-nucleoside analogue inhibitors of HIV reverse transcriptase.
In vitro и при някои пациенти, инфектирани с HIV- 1, се наблюдава резистентност, която се дължи на развитие на M184V/ I мутация за емтрицитабин, или на K65R мутация за тенофовир.
Resistance has been seen in vitro and in some HIV-1 infected patients due to the development of the M184V/ I mutation with emtricitabine or the K65R mutation with tenofovir.
Резистентните към емтрицитабин вируси с M184V/ I мутация са имали кръстосана резистентност към ламивудин, но са запазили тяхната чувствителност към диданозин, ставудин, тенофовир, залцитабин и зидовудин.
Emtricitabine-resistant viruses with the M184V/ I mutation were cross-resistant to lamivudine, but retained sensitivity to didanosine, stavudine, tenofovir, zalcitabine and zidovudine.
K65R мутацията може да се селектира от абакавир, диданозин или залцитабин и води до редукция на чувствителността към тези средства и към ламивудин, емтрицитабин и тенофовир.
The K65R mutation can also be selected by abacavir, didanosine or zalcitabine and results in reduced susceptibility to these agents plus lamivudine, emtricitabine and tenofovir.
Трябва да се избягва прилагането на тенофовир дизопроксил фумарат при пациенти с HIV- 1, носител на K65R мутацията.
Tenofovir disoproxil fumarate should be avoided in patients with HIV-1 harbouring the K65R mutation.
Пациентите, носители на HIV- 1, който експресира три или повече мутации, свързани с тимидинови аналози (TAMs - thymydine associated mutations), включващи или M41L или L210W мутация на обратната транскриптаза, са показали по- слаба чувствителност към тенофовир дизопроксил фумарат.
Patients with HIV-1 expressing three or more thymidine analogue associated mutations (TAMs) that included either the M41L or L210W reverse transcriptase mutation showed reduced susceptibility to tenofovir disoproxil fumarate.
In vivo резистентност (при пациенти без предварителна антиретровирусна терапия):
In vivo resistance (antiretroviral-naïve patients):
В отворено рандомизирано клинично проучване (GS- 01- 934) при пациенти без предварителна антиретровирусна терапия е било извършено генотипизиране на плазмени HIV- 1 изолати от всички пациенти с потвърдена HIV РНК > 400 копия/ ml през седмици 48, 96 или 144 или към момента на спиране на лекарството на ранен етап от проучването.
In an open-label randomised clinical study (GS-01-934) in antiretroviral-naïve patients, genotyping was performed on plasma HIV-1 isolates from all patients with confirmed HIV RNA > 400 copies/ ml at weeks 48, 96 or 144 or at the time of early study drug discontinuation.
• Мутацията M184V/ I се е развила при 2/ 19 (10, 5%) от анализираните изолати от пациенти в групата с емтрицитабин/ тенофовир дизопроксил фумарат/ ефавиренц и при 10/ 29 (34, 5%) от анализираните изолати от групата с ламивудин/ зидовудин/ ефавиренц (p- стойност < 0, 05, точен тест на Fisher, сравняващ групата на лечение с емтрицитабин+тенофовир дизопроксил фумарат с тази на лечение с ламивудин/ зидовудин сред всички пациенти). • Нито един от анализираните вируси не е имал K65R мутацията. • Генотипна резистентност към ефавиренц, основно K103N мутацията, се е появила при вирусите от 13/ 19 (68%) пациенти в групата с емтрицитабин/ тенофовир дизопроксил фумарат/ ефавиренц и при вирусите от 21/ 29 (72%) пациенти в сравнителната група.
• The M184V/ I mutation developed in 2/ 19 (10.5%) isolates analysed from patients in the emtricitabine/ tenofovir disoproxil fumarate/ efavirenz group and in 10/ 29 (34.5%) isolates analysed from the lamivudine/ zidovudine/ efavirenz group (p-value < 0.05, Fisher’ s Exact test comparing the emtricitabine+tenofovir disoproxil fumarate group to the lamivudine/ zidovudine group among all subjects). • No virus analysed contained the K65R mutation. • Genotypic resistance to efavirenz, predominantly the K103N mutation, developed in virus from 13/ 19 (68%) patients in the emtricitabine/ tenofovir disoproxil fumarate/ efavirenz group and in virus from 21/ 29 (72%) patients in the comparative group.
В отворено рандомизирано клинично проучване (GS- 01- 934) пациенти, инфектирани с HIV- 1 и без предварителна антиретровирусна терапия, са получавали или еднократен дневен прием на емтрицитабин, тенофовир дизопроксил фумарат и ефавиренц (n=255), или фиксираната дозова комбинация от ламивудин и зидовудин (Combivir), приложена два пъти дневно и ефавиренц веднъж дневно (n=254).
In an open-label randomised clinical study (GS-01-934), antiretroviral-naïve HIV-1 infected patients received either a once daily regimen of emtricitabine, tenofovir disoproxil fumarate and efavirenz (n=255) or a fixed combination of lamivudine and zidovudine (Combivir) administered twice daily and efavirenz once daily (n=254).
На изходно ниво рандомизираните групи са имали сходни медиани на плазмена HIV- 1 РНК (5, 02 и 5, 00 log10 копия/ ml) и сходен брой на CD4 клетките (233 и 241 клетки/ mm3).
At baseline the randomised groups had similar median plasma HIV-1 RNA (5.02 and 5.00 log10 copies/ ml) and CD4 counts (233 and 241 cells/ mm3).
Първичната крайна точка за ефикасност в това проучване е била достигане и поддържане на доказани концентрации на HIV- 1 РНК < 400 копия/ ml в продължение на 48 седмици.
The primary efficacy endpoint for this study was the achievement and maintenance of confirmed HIV-1 RNA concentrations < 400 copies/ ml over 48 weeks.
Вторичният анализ на ефикасността след 144 седмици включва делът на пациенти с концентрации на HIV- 1 РНК < 400 или < 50 копия/ ml и промяна на броя на CD4 клетките спрямо изходното ниво.
Secondary efficacy analyses over 144 weeks included the proportion of patients with HIV-1 RNA concentrations < 400 or < 50 copies/ ml, and change from baseline in CD4 cell count.
12 Данните за първичната крайна точка на 48- ата седмица показват, че комбинацията на емтрицитабин, тенофовир дизопроксил фумарат и ефавиренц има по- голяма антивирусна ефикасност в сравнение с фиксираната комбинация ламивудин и зидовудин (Combivir) и ефавиренц, както е показано в таблица 1.
The 48-week primary endpoint data showed that the combination of emtricitabine, tenofovir disoproxil fumarate and efavirenz provided superior antiviral efficacy as compared with the fixed combination of lamivudine and zidovudine (Combivir) with efavirenz as shown in Table 1.
Данните за вторичните крайни точки на седмица 144 също са показани в таблица 1.
The 144 week secondary endpoint data are also presented in Table 1.
Таблица 1:
11 Table 1:
Данни за ефикасността на седмици 48 и 144 от проучване GS- 01- 934, при което емтрицитабин, тенофовир дизопроксил фумарат и ефавиренц са били прилагани на пациенти с инфекция с HIV- 1 без предварителна антиретровирусна терапия
48- and 144-week efficacy data from study GS-01-934 in which emtricitabine, tenofovir disoproxil fumarate and efavirenz were administered to antiretroviral-naïve patients with HIV-1 infection
GS- 01- 934
GS-01-934
Емтрицитабин+ тенофовир дизопроксил фумарат+ ефавиренц
Emtricitabine+ Lamivudine+ Emtricitabine+
Ламивудин+ Емтрицитабин+ зидовудин+ тенофовир ефавиренц дизопроксил фумарат+ ефавиренц *
zidovudine+efaviren z
Ламивудин+ зидовудин+ ефавиренц
tenofovir disoproxil fumarate+efavirenz*
HIV- 1 РНК < 400 копия / ml (TLOVR)
HIV-1 RNA < 400 copies/ ml (TLOVR)
84% (206/ 244)
84% (206/ 244)
73% (177/ 243)
73% (177/ 243)
71% (161/ 227)
71% (161/ 227)
58% (133/ 229)
58% (133/ 229)
0, 002 **
0.002**
0, 004 **
0.004**
% промяна (95% ДИ)
% difference (95%CI)
11% (4% до 19%)
11%
13% (4% до 22%)
13%
HIV- 1 РНК < 50 копия / ml (TLOVR)
HIV-1 RNA < 50 copies/ ml (TLOVR)
80% (194/ 244)
80% (194/ 244)
70% (171/ 243)
70% (171/ 243)
64% (146/ 227)
64% (146/ 227)
56% (130/ 231)
56% (130/ 231)
0, 021 **
0.021**
0, 082 **
0.082**
9% (2% до 17%)
(2% to 17%)
8% (- 1% до 17%)
8% (-1% to 17%)
Средна промяна на броя на CD4 клетките спрямо изходното ниво (клетки/ mm3)
Mean change from baseline in CD4 cell count (cells/ mm3)
+190
+190
+158
+158
+312
+312
+271
+271
Промяна (95% ДИ)
p-value Difference (95%CI)
32 (9 до 55)
0.002a 32 (9 to 55)
41 (4 до 79)
0.089a 41 (4 to 79)
* Пациенти, получаващи емтрицитабин, тенофовир дизопроксил фумарат и ефавиренц, са получавали Truvada плюс ефавиренц от седмица 96 до 144. ** P- стойността е на база на Cochran- Mantel- Haenszel теста, стратифициран за брой CD4 клетки на изходно ниво TLOVR=Време до загуба на вирологичен отговор (Time to Loss of Virologic Response) a:
* Patients receiving emtricitabine, tenofovir disoproxil fumarate and efavirenz were given Truvada plus efavirenz from week 96 to 144. ** The p-value based on the Cochran-Mantel-Haenszel Test stratified for baseline CD4 cell count TLOVR=Time to Loss of Virologic Response a:
Van Elteren тест
Van Elteren Test
В отделно рандомизирано клинично проучване (M02- 418) сто и деветдесет възрастни без предварително антиретровирусно лечение са били лекувани веднъж дневно с емтрицитабин и тенофовир дизопроксил фумарат в комбинация с лопинавир/ ритонавир веднъж или два пъти дневно.
In a separate randomised clinical study (M02-418), one hundred and ninety antiretroviral-naïve adults were also treated once daily with emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate in combination with lopinavir/ ritonavir given once or twice daily.
През седмица 48 70% и 64% от пациентите са имали HIV- 1 РНК < 50 копия/ ml, съответно с еднократен и двукратен дневен прием на лопинавир/ ритонавир.
At 48 weeks, 70% and 64% of patients demonstrated HIV-1 RNA < 50 copies/ ml with the once and twice daily regimens of lopinavir/ ritonavir, respectively.
Средните промени в броя на CD4 клетките от изходните нива са били +185 клетки/ mm3 и +196 клетки/ mm3 в групите съответно с еднократен и двукратен прием на лопинавир/ ритонавир.
The mean changes in CD4 cell count from baseline were +185 cells/ mm3 and +196 cells/ mm3 with the once and twice daily regimens of lopinavir/ ritonavir, respectively.
Ограниченият клиничен опит при пациенти, коинфектирани с HIV и HBV, предполага, че лечението с емтрицитабин или тенофовир дизопроксил фумарат в комбинираната антиретровирусна терапия за контролиране на инфекцията с HIV води и до редукция на HBV ДНК (съответно редукция 3 log10 и редукция 4 до 5 log10) (вж. точка 4. 4).
Limited clinical experience in patients co-infected with HIV and HBV suggests that treatment with emtricitabine or tenofovir disoproxil fumarate in antiretroviral combination therapy to control HIV infection also results in a reduction in HBV DNA (3 log10 reduction or 4 to 5 log10 reduction, respectively) (see section 4.4).
Максималните серумни концентрации на емтрицитабин и тенофовир се наблюдават
Maximum emtricitabine and tenofovir concentrations are observed in serum within 0.5 to 3.0 h of dosing in the fasted state.
За да се оптимизира абсорбцията на тенофовир, се препоръчва Truvada да се приема заедно с храна.
In order to optimise the absorption of tenofovir, it is recommended that Truvada should be taken with food.
Разпределение:
12 Distribution:
След интравенозно приложение обемът на разпределение на емтрицитабин и тенофовир е съответно около 1, 4 l/ kg и 800 ml/ kg.
Following intravenous administration the volume of distribution of emtricitabine and tenofovir was approximately 1.4 l/ kg and 800 ml/ kg, respectively.
In vitro свързването на емтрицитабин с човешки плазмени протеини е < 4% и е независимо от концентрацията в интервала 0, 02- 200 µg/ ml.
In vitro binding of emtricitabine to human plasma proteins was < 4% and independent of concentration over the range of 0.02 to 200 µg/ ml.
In vitro свързването на тенофовир с плазмени или серумни протеини е по- ниско съответно от 0, 7 и 7, 2% за концентрация на тенофовир в границите 0, 01 до 25 µg/ ml.
In vitro protein binding of tenofovir to plasma or serum protein was less than 0.7 and 7.2%, respectively, over the tenofovir concentration range 0.01 to 25 µg/ ml.
Биотрансформaция:
Biotransformation:
Също така емтрицитабин не инхибира уридин- 5 '- дифосфоглюкуронил трансферазата, ензим, отговарящ за глюкуронирането.
Also, emtricitabine did not inhibit uridine-5'-diphosphoglucuronyl transferase, the enzyme responsible for glucuronidation.
Тенофовир се екскретира предимно от бъбреците чрез филтрация и активен тубулен транспорт, като около 70- 80% от приложената интравенозно доза се екскретира непроменена с урината.
Tenofovir is primarily excreted by the kidney by both filtration and an active tubular transport system with approximately 70-80% of the dose excreted unchanged in urine following intravenous administration.
Видимият клирънс на тенофовир е средно около 307 ml/ min.
The apparent clearance of tenofovir averaged approximately 307 ml/ min.
Бъбречният клирънс се оценява на около 210 ml/ min, което надвишава гломерулната филтрация.
Renal clearance has been estimated to be approximately 210 ml/ min, which is in excess of the glomerular filtration rate.
Възраст, пол и етническа принадлежност:
Emtricitabine and tenofovir pharmacokinetics are similar in male and female patients.
Фармакокинетиките на емтрицитабин и тенофовир са сходни при мъже и жени.
In general, the pharmacokinetics of emtricitabine in infants, children and adolescents (aged 4 months up to 18 years) are similar to those seen in adults.
Не са провеждани фармакокинетични проучвания за тенофовир при деца и юноши (под 18 години).
Pharmacokinetic studies have not been performed with tenofovir in children and adolescents (under 18 years).
Не са провеждани фармакокинетични проучвания за емтрицитабин или тенофовир при хора в напреднала възраст (над 65 години).
Pharmacokinetic studies have not been performed with emtricitabine or tenofovir in the elderly (over 65 years).
Има ограничени фармакокинетични данни за емтрицитабин и тенофовир, приложени едновременно като отделни лекарствени продукти или като Truvada при пациенти с бъбречно увреждане.
Limited pharmacokinetic data are available for emtricitabine and tenofovir after co-administration of separate preparations or as Truvada in patients with renal impairment.
Степента на бъбречното увреждане е определена в зависимост от изходния креатининов клирънс (CrCl - creatinine clearance) (нормална бъбречна функция CrCl > 80 ml/ min; леко увреждане CrCl = 50- 79 ml/ min; умерено увреждане CrCl = 30- 49 ml/ min и тежко увреждане CrCl = 10- 29 ml/ min).
The degree of renal impairment was defined according to baseline creatinine clearance (CrCl) (normal renal function when CrCl > 80 ml/ min; mild impairment with CrCl = 50-79 ml/ min; moderate impairment with CrCl = 30-49 ml/ min and severe impairment with CrCl = 10-29 ml/ min).
14 20 (6%) µg• h/ ml, 25 (23%) µg• h/ ml и 34 (6%) µg• h/ ml при пациенти с леко, умерено и тежко бъбречно увреждане.
The mean (%CV) emtricitabine drug exposure increased from 12 (25%) µg• h/ ml in subjects with normal renal function, to 20 (6%) µg• h/ ml, 25 (23%) µg• h/ ml and 34 (6%) µg• h/ ml, in patients with mild, moderate and severe renal impairment, respectively.
Средната стойност (% CV) на експозиция на тенофовир се е повишила от 2 185 (12%) ng• h/ ml при пациенти с нормална бъбречна функция съответно до 3 064 (30%) ng• h/ ml, 6 009 (42%) ng• h/ ml и 15 985 (45%) ng• h/ ml при пациенти с леко, умерено и тежко бъбречно увреждане.
The mean (%CV) tenofovir drug exposure increased from 2,185 (12%) ng• h/ ml in patients with normal renal function, to 3,064 (30%) ng• h/ ml, 6,009 (42%) ng• h/ ml and 15,985 (45%) ng• h/ ml, in patients with mild, moderate and severe renal impairment, respectively.
Повишеният дозов интервал за Truvada при пациенти с умерено бъбречно увреждане се очаква да доведе до по- високи пикови плазмени концентрации и по- ниски Cmin нива в сравнение с пациентите с нормална бъбречна функция.
The increased dose interval for Truvada in patients with moderate renal impairment is expected to result in higher peak plasma concentrations and lower Cmin levels as compared to patients with normal renal function.
При пациенти с краен стадии на бъбречна недостатъчност (КСБН), при които се налага хемодиализа, експонирането на веществата значително се е повишило в периода между отделните диализни сеанси до 53 (19%) µg• h/ ml за емтрицитабин в рамките на 72 часа и до 42 857 (29%) ng• h/ ml за тенофовир в рамките на 48 часа.
13 In patients with end-stage renal disease (ESRD) requiring haemodialysis, between dialysis drug exposures substantially increased over 72 hours to 53 (19%) µg• h/ ml of emtricitabine, and over 48 hours to 42,857 (29%) ng• h/ ml of tenofovir.
Препоръчва се промяна на дозовия интервал за Truvada при пациенти с креатининов клирънс между 30 и 49 ml/ min.
It is recommended that the dosing interval for Truvada is modified in patients with creatinine clearance between 30 and 49 ml/ min.
Не е подходящо прилагането на Truvada при пациенти с CrCl < 30 ml/ min или при такива на хемодиализа (вж. точка 4. 2).
Truvada is not suitable for patients with CrCl < 30 ml/ min or for those on haemodialysis (see section 4.2).
Подгрупата пациенти с изходен креатининов клирънс между 50 и 60 ml/ min, получаващи еднократна дневна доза, са имали 2 до 4 пъти повишаване на експозицията на тенфовир и влошаване на бъбречната функция.
A subgroup of patients with baseline creatinine clearance between 50 and 60 ml/ min, receiving once daily dosing, had a 2-4-fold increase in tenofovir exposure and worsening renal function.
Няма проучвания за фармакокинетиката на Truvada при пациенти с чернодробно увреждане.
The pharmacokinetics of Truvada have not been studied in patients with hepatic impairment.
Въпреки това е малко вероятно да се наложи адаптиране на дозата на Truvada при пациенти с чернодробно увреждане.
However, it is unlikely that a dose adjustment would be required for Truvada in patients with hepatic impairment.
Най- общо фармакокинетиката на емтрицитабин при пациенти, инфектирани с HBV, е сходна с тази при здрави и при инфектирани с HIV.
In general, emtricitabine pharmacokinetics in HBV infected subjects were similar to those in healthy subjects and in HIV infected subjects.
При пациенти неинфектирани с HIV, но с различно по степен чернодробно увреждане, определено по класификацията на Child- Pugh- Turcotte (CPT), е била приложена еднократна доза от 245 mg тенофовир дизопроксил.
A single 245 mg dose of tenofovir disoproxil was administered to non-HIV infected patients with varying degrees of hepatic impairment defined according to Child-Pugh-Turcotte (CPT) classification.
Средните стойности (% CV) за Cmax и AUC0- ∞ за тенофовир са били при нормални индивиди съответно 223 (34, 8%) ng/ ml и 2 050 (50, 8%) ng• h/ ml, сравнено с 289 (46, 0%) ng/ ml и 2 310 (43, 5%) ng• h/ ml при пациенти с умерено чернодробно увреждане и 305 (24, 8%) ng/ ml и 2 740 (44, 0%) ng• h/ ml при пациенти с тежко чернодробно увреждане.
The mean (%CV) tenofovir Cmax and AUC0-∞ values were 223 (34.8%) ng/ ml and 2,050 (50.8%) ng• h/ ml, respectively, in normal subjects compared with 289 (46.0%) ng/ ml and 2,310 (43.5%) ng• h/ ml in subjects with moderate hepatic impairment, and 305 (24.8%) ng/ ml and 2,740 (44.0%) ng• h/ ml in subjects with severe hepatic impairment.
Предклиничните данни за емтрицитабин не показват особен риск за хората на база на конвенционалните фармакологични изпитвания за безопасност, токсичност при многократно приложение и генотоксичност.
Non-clinical data on emtricitabine reveal no special hazard for humans based on conventional studies of safety pharmacology, repeated dose toxicity and genotoxicity.
Емтрицитабин не проявява карциногенен потенциал при дългосрочни проучвания за карциногенност с перорално приложение върху мишки и плъхове.
Emtricitabine did not show any carcinogenic potential in long-term oral carcinogenicity studies in mice and rats.
Предклинични проучвания с тенофовир дизопроксил фумарат, проведени върху плъхове, кучета и маймуни, показват насочени органни ефекти в гастроинтестиналния тракт, бъбреците и костите и понижаване на серумните концентрации на фосфатите.
Preclinical studies of tenofovir disoproxil fumarate conducted in rats, dogs and monkeys revealed target organ effects in gastrointestinal tract, kidney, bone and a decrease in serum phosphate concentration.
Резултатите от изследванията с плъхове и маймуни показват, че има
Findings in the rat and monkey studies indicated that there was a substance-related decrease in intestinal absorption of phosphate with potential secondary reduction in bone mineral density.
Механизмът на тези токсични прояви не е напълно изяснен.
The mechanisms of these toxicities are not completely understood.
Конвенционалните изследвания за репродуктивна токсичност/ токсичност върху развитието на емтрицитабин и тенофовир дизопроксил фумарат не показват особен риск за хората.
Conventional reproductive/ developmental toxicity studies with emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate reveal no special hazard for humans.
Установен е ефект на тенофовир дизопроксил фумарат при два от трите in vitro генотоксични проучвания, но и липса на ефект при in vivo микронуклеус теста.
Tenofovir disoproxil fumarate was positive in two out of three in vitro genotoxicity studies but negative in the in vivo micronucleus assay.
Tенофовир дизопроксил фумарат не проявява карциногенен потенциал при дългосрочни проучвания за карциногенност с перорално приложение върху плъхове.
Tenofovir disoproxil fumarate did not show any carcinogenic potential in a long-term oral carcinogenicity study in rats.
Дългосрочно проучванe за карциногенност с перорално приложение върху мишки показва ниска честота на дуоденални тумори, вероятно свързани с високите локални концентрации в гастроинтестиналния тракт при доза от 600 mg/ kg/ ден.
A long-term oral carcinogenicity study in mice showed a low incidence of duodenal tumours, considered likely related to high local concentrations in the gastrointestinal tract at a dose of 600 mg/ kg/ day.
Макар да не е сигурен механизмът на възникване на тези тумори, е малко вероятно тези наблюдения да са от значение при хората.
While the mechanism of tumour formation is uncertain, the findings are unlikely to be of relevance to humans.
Установен е ефект на комбинацията на емтрицитабин и тенофовир дизопроксил фумарат при in vitro лимфомен тест при мишки, сравним с този само на тенофовир дизопроксил фумарат.
14 The combination of emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate was positive in the in vitro mouse lymphoma assay, with comparable results to those obtained for tenofovir disoproxil fumarate alone.