natgillin/translations-raw huggingface dataset:
При пациентите, лекувани с имуносупресори, включително Rapamune, съществува повишен риск за опортюнистични инфекции (бактериални, гъбични, вирусни и протозойни).
Patients treated with immunosuppressants, including Rapamune, are at increased risk for opportunistic infections (bacterial, fungal, viral and protozoal).
Сред тези заболявания са свързана с BK вирус нефропатия и свързана с JC вирус прогресивна мултифокална левкоенцефалопатия (ПМЛ).
Among these conditions are BK virus associated nephropathy and JC virus associated progressive multifocal leukoencephalopathy (PML).
Безопасността и ефикасността на Rapamune като имуносупресираща терапия не са установени при пациенти с чернодробни и белодробни трансплантации, и следователно не се препоръчва употребата му.
The safety and efficacy of Rapamune as immunosuppressive therapy have not been established in liver or lung transplant patients, and therefore, such use is not recommended.
В две клинични проучвания на пациенти с de novo чернодробни трансплантации употребата на сиролимус заедно с циклоспорин или такролимус се свързва с увеличение на случаите на тромбоза на чернодробната артерия, водеща главно до загуба на присадката или смърт.
In two clinical studies in de novo liver transplant patients the use of sirolimus plus ciclosporin or tacrolimus was associated with an increase in hepatic artery thrombosis, mostly leading to graft loss or death.
Според данни от медицинската литература при пациенти с индекс на телесна маса (ИТМ) по- висок от 30 kg/ m2 може да има повишен риск от нарушено зарастване на раните.
Patients with a BMI greater than 30 kg/ m2 may be at increased risk of abnormal wound healing based on data from the medical literature.
Има съобщения и за събиране на течности, включително периферен едем, лимфедем, плеврален излив и перикардни изливи (включително и значими хемодинамично изливи при деца и възрастни), при пациенти, получаващи Rapamune.
There have also been reports of fluid accumulation, including peripheral oedema, lymphoedema, pleural effusion, and pericardial effusions (including haemodynamically significant effusions in children and adults), in patients receiving Rapamune.
Съобщават се случаи на дехисценция на бронхиалните анастомози, повечето фатални, при пациенти с de novo белодробни трансплантации, когато сиролимус се използва като част от имуносупресиращата схема на лечение.
Cases of bronchial anastomotic dehiscence, most fatal, have been reported in de novo lung transplant patients when sirolimus has been used as part of an immunosuppressive regimen.
С приема на сиролимус се свързват реакции на свръхчувствителност, в т. ч. анафилактични/ анафилактоидни реакции, ангиоедем, ексфолиативен дерматит, и васкулит вследствие свръхчувствителност (вж. точка 4. 8).
Hypersensitivity reactions, including anaphylactic/ anaphylactoid reactions, angioedema, exfoliative dermatitis, and hypersensitivity vasculitis, have been associated with the administration of sirolimus (see section 4.8).
В редки случаи едновременното прилагане на сиролимус и АСЕ инхибитори е причинило реакции от типа ангионевротичен оток.
In rare cases, the concomitant administration of sirolimus and ACE inhibitors has resulted in angioneurotic oedema-type reactions.
Както обикновено при пациенти с повишен риск от рак на кожата, излагането на слънчева светлина и УВ лъчи трябва да се ограничи, като се носи защитно облекло и се използва слънцезащитен крем с висок защитен фактор.
As usual for patients with increased risk for skin cancer, exposure to sunlight and UV light should be limited by wearing protective clothing and using a sunscreen with a high protection factor.
5 При пациенти, неполучавали антимикробна профилактика, се съобщават случаи на пневмония, причинена от Pneumocystis carinii.
Cases of Pneumocystis carinii pneumonia have been reported in patients not receiving antimicrobial prophylaxis.
В продължение на 3 месеца след трансплантацията се препоръчва профилактика срещу цитомегаловирус (CMV), особено за пациенти с повишен риск от CMV заболяване.
Cytomegalovirus (CMV) prophylaxis is recommended for 3 months after transplantation, particularly for patients at increased risk for CMV disease.
Пациентите, на които е предписан Rapamune, трябва да се мониторират за хиперлипидемия с лабораторни тестове, и при откриване на хиперлипидемия да се предприемат последващи интервенции като диета, физически упражнения и антилипемични средства.
Patients administered Rapamune should be monitored for hyperlipidemia using laboratory tests and if hyperlipidemia is detected, subsequent interventions such as diet, exercise, and lipid-lowering agents should be initiated.
При пациенти с установена хиперлипидемия трябва да се прецени съотношението риск/ полза, преди да се назначи имуносупресираща схема на лечение, включваща Rapamune.
The risk/ benefit should be considered in patients with established hyperlipidemia before initiating an immunosuppressive regimen including
По подобен начин съотношението риск/ полза от продължаващата терапия с Rapamune трябва да се прецени отново при пациенти с тежка рефрактерна хиперлипидемия.
Similarly the risk/ benefit of continued Rapamune therapy should be re-evaluated in patients with severe refractory hyperlipidemia.
При клинични проучвания едновременното прилагане на Rapamune и инхибитори на HMG- CoA редуктазата и/ или фибрати се е понасяло добре.
In clinical trials, the concomitant administration of Rapamune and HMG-CoA reductase inhibitors and/ or fibrates was well tolerated.
По време на терапия с Rapamune пациентите, приемащи инхибитор на HMG- CoA редуктазата и/ или фибрат, трябва да се наблюдават за евентуално развитие на рабдомиолиза и други нежелани реакции, описани в съответната “ Кратка характеристика на продукта ” за тези лекарства.
During Rapamune therapy, patients administered an HMG-CoA reductase inhibitor and/ or fibrate, should be monitored for the possible development of rhabdomyolysis and other adverse effects as described in the respective Summary of Product Characteristics of these agents.
При пациенти с повишени серумни нива на креатинин трябва да се помисли за съответно коригиране на имуносупресиращата схема.
Appropriate adjustment of the immunosuppression regimen should be considered in patients with elevated serum creatinine levels.
Пациенти, лекувани с циклоспорин и Rapamune повече от 3 месеца, са имали по- висок серумен креатинин и по- ниска изчислена скорост на гломерулна филтрация в сравнение с пациенти, лекувани с циклоспорин и плацебо или с азатиоприн като контрола.
Patients treated with ciclosporin and Rapamune beyond 3 months had higher serum creatinine levels and lower calculated glomerular filtration rates compared to patients treated with ciclosporin and placebo or azathioprine controls.
Пациентите, при които циклоспорин е спрян успешно, са имали по- ниски нива на серумния креатинин и по- висока гломерулна филтрация, а така също и по- ниска честота на злокачествени заболявания, в сравнение с пациентите, останали на циклоспорин.
Patients who were successfully withdrawn from ciclosporin had lower serum creatinine levels and higher calculated glomerular filtration rates, as well as lower incidence of malignancy, compared to patients remaining on ciclosporin.
Продължаващото едновременно приемане на циклоспорин и Rapamune като поддържаща терапия не може да се препоръча.
The continued co-administration of ciclosporin and Rapamune as maintenance therapy cannot be recommended.
Препоръчва се периодично количествено проследяване на уринарната екскреция на протеини.
Periodic quantitative monitoring of urinary protein excretion is recommended.
В едно проучване за оценка на преминаването от лечение с инхибитори на калциневрин към Rapamune за поддържане на пациенти след бъбречна трансплантация обикновено се наблюдава увеличена уринарна екскреция на протеини от 6 до 24 месеца след преминаването към Rapamune (вж. точка 5. 1).
In a study evaluating conversion from calcineurin inhibitors to Rapamune in maintenance renal transplant patients, increased urinary protein excretion was commonly observed at 6 to 24 months after conversion to Rapamune (see section 5.1).
При 2% от пациентите в проучването се съобщава също за нова проява на остра нефроза (нефротичен синдром) (вж. точка 4. 8).
New onset nephrosis (nephrotic syndrome) was also reported in 2% of the patients in the study (see section 4.8).
Безопасността и ефикасността на преминаването от лечение с инхибитори на калциневрин към Rapamune за поддържане на пациенти след бъбречна трансплантация не са установени.
The safety and efficacy of conversion from calcineurin inhibitors to Rapamune in maintenance renal transplant patients have not been established.
Съпътстващата употреба на Rapamune с инхибитор на калциневрин може да повиши риска от индуцирани от калциневрин инхибитора хемолитично- уремичен синдром/ тромботична тромбоцитопенична пурпура/ тромботична микроангиопатия (HUS/ TTP/ TMA).
The concomitant use of Rapamune with a calcineurin inhibitor may increase the risk of calcineurin inhibitor-induced haemolytic uraemic syndrome/ thrombotic thrombocytopenic purpura/ thrombotic microangiopathy (HUS/ TTP/ TMA).
Сиролимус е също субстрат за ефлуксната помпа за множествена лекарствена резистентност, P- гликопротеин (P- gp), намираща се в тънките черва.
Sirolimus is also a substrate for the multidrug efflux pump, P-glycoprotein (P-gp) located in the small intestine.
Едновременното приемане на сиролимус с мощни инхибитори на CYP3A4 или индуктори на CYP3A4 не се препоръчва (вж. точка 4. 4).
Co-administration of sirolimus with strong inhibitors of CYP3A4 or inducers of CYP3A4 is not recommended (see section 4.4).
Циклоспорин (субстрат на CYP3A4):
Ciclosporin (CYP3A4 substrate):
(10 mg) след CsA (300 mg), води до повишена AUC за сиролимус съответно с приблизително 183%, 141% и 80%.
Sirolimus administered concomitantly (5 mg), and at 2h (5 mg) and 4h (10 mg) after CsA (300 mg) resulted in increased sirolimus AUC by approximately 183%, 141% and 80% respectively.
Единичните дози сиролимус не повлияват фармакокинетиката на циклоспорин (микроемулсионен) у здрави доброволци, когато се прилагат едновременно или през интервал от 4 часа.
Single-dose sirolimus did not affect the pharmacokinetics of ciclosporin (microemulsion) in healthy volunteers when administered simultaneously or 4 hours apart.
Препоръчва се Rapamune да се дава 4 часа след циклоспорин (микроемулсионен).
It is recommended that Rapamune be administered 4 hours after ciclosporin (microemulsion).
Рифампицин (CYP3A4 индуктор):
6 Rifampicin (CYP3A4 inducer):
Прилагането на многократни дози рифампицин понижава концентрациите на сиролимус в цялостната кръв след единична доза от 10 mg Rapamune перорален разтвор.
Administration of multiple doses of rifampicin decreased sirolimus whole blood concentrations following a single 10 mg dose of Rapamune oral solution.
Рифампицин увеличава клирънса на сиролимус с приблизително 5, 5 пъти и намалява AUC и Cmax съответно с приблизително 82% и 71%.
Rifampicin increased the clearance of sirolimus by approximately 5.5-fold and decreased AUC and Cmax by approximately 82% and 71%, respectively.
Едновременното прилагане на сиролимус и рифампицин не се препоръчва (вж. точка 4. 4).
Co-administration of sirolimus and rifampicin is not recommended (see section 4.4).
Кетоконазол (CYP3A4 инхибитор):
Ketoconazole (CYP3A4 inhibitor):
Прилагането на многократни дози кетоконазол значително повлиява скоростта и степента на абсорбция и експозицията на сиролимус, изразени чрез увеличаването на Cmax, tmax, и AUC на сиролимус съответно 4, 4 пъти, 1, 4 пъти, и 10, 9 - пъти.
Multiple-dose ketoconazole administration significantly affected the rate and extent of absorption and sirolimus exposure as reflected by increases in sirolimus Cmax, tmax, and AUC of 4.4-fold, 1.4-fold, and 10.9-fold, respectively.
Едновременното приемане на сиролимус и кетоконазол не се препоръчва (вж. точка 4. 4).
Co-administration of sirolimus and ketoconazole is not recommended (see section 4.4).
Вориконазол (CYP3A4 инхибитор):
Voriconazole (CYP3A4 inhibitor):
Съобщава се, че едновременното приемане на сиролимус (2 mg единична доза) с перорално прилагане на многократни дози вориконазол (400 mg на всеки 12 часа в продължение на 1 ден, след което по 100 mg на всеки 12 часа в продължение на 8 дни) при здрави лица увеличава Cmax и AUC на сиролимус със средно съответно 7 пъти и 11 пъти.
Co-administration of sirolimus (2 mg single dose) with multiple-dose administration of oral voriconazole (400 mg every 12 hours for 1 day, then 100 mg every 12 hours for 8 days) in healthy subjects has been reported to increase sirolimus Cmax and AUC by an average of 7-fold and 11-fold respectively.
Едновременното прилагане на сиролимус и вориконазол не се препоръчва (вж. точка 4. 4).
Co-administration of sirolimus and voriconazole is not recommended (see section 4.4).
Дилтиазем (CYP3A4 инхибитор):
Diltiazem (CYP3A4 inhibitor):
Cmax, tmax, и AUC на сиролимус се повишават съответно 1, 4 пъти, 1, 3 пъти, и 1, 6 пъти.
Sirolimus Cmax, tmax, and AUC were increased 1.4-fold, 1.3-fold, and 1.6-fold, respectively.
Ако се прилага дилтиазем, трябва да се следят кръвните нива на сиролимус и може да се наложи корекция на дозата.
If diltiazem is administered, sirolimus blood levels should be monitored and a dose adjustment may be necessary.
Верапамил (CYP3A4 инхибитор):
Verapamil (CYP3A4 inhibitor):
Прилагането на многократни дози верапамил и перорален разтвор на сиролимус значително повлиява скоростта и степента на абсорбция и на двете лекарства.
Multiple-dose administration of verapamil and sirolimus oral solution significantly affected the rate and extent of absorption of both drugs.
Cmax, tmax, и AUC на сиролимус в цялостната кръв се увеличават съответно 2, 3 пъти, 1, 1 пъти, и 2, 2 пъти.
Whole blood sirolimus Cmax, tmax, and AUC were increased 2.3-fold, 1.1-fold, and 2.2-fold, respectively.
Cmax и AUC в плазмата за S - (-) верапамил се увеличават с по 1, 5 пъти, а tmax намалява с 24%.
Plasma S-(-) verapamil Cmax and AUC were both increased 1.5-fold, and tmax was decreased 24%.
Нивата на сиролимус трябва да се следят и да се има предвид съответно да се намалят дозите и на двете лекарства.
Sirolimus levels should be monitored and appropriate dose reductions of both medications should be considered.
Еритромицин (CYP3A4 инхибитор):
Erythromycin (CYP3A4 inhibitor):
Прилагането на многократни дози еритромицин и перорален разтвор на сиролимус значително повишава скоростта и степента на абсорбция и на двата медикамента.
Multiple-dose administration of erythromycin and sirolimus oral solution significantly increased the rate and extent of absorption of both drugs.
Cmax, tmax, и AUC на сиролимус в цялостната кръв се увеличават съответно с 4, 4 пъти, 1, 4 пъти, и 4, 2 пъти.
Whole blood sirolimus Cmax, tmax, and AUC were increased 4.4-fold, 1.4-fold, and 4.2-fold, respectively.
Cmax, tmax, и AUC на еритромицин от плазмата се увеличават
The Cmax, tmax, and AUC of plasma erythromycin base were increased 1.6-fold, 1.3-fold, and 1.7-fold, respectively.
Не е наблюдавано клинично значимо фармакокинетично взаимодействие между сиролимус и 0, 3 mg норгестрел/ 0, 03 mg етинил естрадиол.
No clinically significant pharmacokinetic interaction was observed between sirolimus and 0.3 mg norgestrel/ 0.03 mg ethinyl estradiol.
Въпреки че резултатите от проучване на взаимодействието на единични дози от медикамента с перорален контрацептив предполагат липсата на фармакокинетично взаимодействие, резултатите не могат да изключат възможността от промени във фармакокинетиката, които биха могли да повлияят върху ефикасността на пероралния контрацептив по време на дългосрочно лечение с Rapamune.
Although the results of a single dose drug interaction study with an oral contraceptive suggest the lack of a pharmacokinetic interaction, the results cannot exclude the possibility of changes in the pharmacokinetics that might affect the efficacy of the oral contraceptive during long term treatment with Rapamune.
Други възможни взаимодействия Умерените и слабите инхибитори на CYP3A4 могат да забавят метаболизма на сиролимус и да повишат нивата на сиролимус в кръвта (напр. блокери на калциевите канали: никардипин; противогъбични лекарства: клотримазол, флуконазол; антибиотици: тролеандомицин; други вещества: бромокриптин, циметидин, даназол, протеазни инхибитори).
Other possible interactions Moderate and weak inhibitors of CYP3A4 may decrease the metabolism of sirolimus and increase sirolimus blood levels (e. g. calcium channel blockers: nicardipine; antifungal agents: clotrimazole, fluconazole; antibiotics: troleandomycin; other substances: bromocriptine, cimetidine, danazol, protease inhibitors).
Индукторите на CYP3A4 могат да ускорят метаболизма на сиролимус и да понижат нивата на сиролимус в кръвта (напр. жълт кантарион (Hypericum perforatum), антиконвулсанти: карбамазепин, фенобарбитал, фенитоин).
John's wort (Hypericum perforatum), anticonvulsants: carbamazepine, phenobarbital, phenytoin).
Въпреки че сиролимус инхибира човешкия чернодробен микрозомален цитохром P450 CYP2C9, CYP2C19, CYP2D6, и CYP3A4/ 5 in vitro, не се очаква активното вещество да инхибира действието на тези изоензими in vivo, тъй като концентрациите на сиролимус, необходими да се осъществи инхибиране, са много по- високи от наблюдаваните при пациенти, получаващи терапевтични дози Rapamune.
Although sirolimus inhibits human liver microsomal cytochrome P450 CYP2C9, CYP2C19, CYP2D6, and CYP3A4/ 5 in vitro, the active substance is not expected to inhibit the activity of these isozymes in vivo since the sirolimus concentrations necessary to produce inhibition are much higher than those observed in
Сокът от грейпфрут оказва влияние върху CYP3A4- медиирания метаболизъм и следователно трябва да се избягва.
Inhibitors of P-gp may decrease the efflux of sirolimus from intestinal cells and increase sirolimus levels.
Може да се наблюдават фармакокинетични взаимодействия с гастроинтестинални прокинетични препарати като цизаприд и метоклопрамид.
Grapefruit juice affects CYP3A4 mediated metabolism and should therefore be avoided.
Не е наблюдавано клинично значимо фармакокинетично взаимодействие между сиролимус и някое от следните вещества: ацикловир, аторвастатин, дигоксин, глибенкламид, метилпреднизолон, нифедипин, преднизолон и триметоприм/ сулфаметоксазол.
No clinically significant pharmacokinetic interaction was observed between sirolimus and any of the following substances: acyclovir, atorvastatin, digoxin, glibenclamide, methylprednisolone, nifedipine, prednisolone, and trimethoprim/ sulphamethoxazole.
Няма достатъчно данни за употребата на сиролимус при бременни жени.
There are no adequate data from the use of sirolimus in pregnant women.
Не е известно дали в кърмата на човек се екскретира сиролимус.
It is not known whether sirolimus is excreted in human milk.
Поради вероятността от нежелани реакции при кърмачета, причинени от сиролимус, по време на терапията трябва да се спре кърменето.
Because of the potential for adverse reactions in nursing infants from sirolimus, nursing should be discontinued during therapy.
Тези ефекти в повечето случаи са обратими при прекратяване на Rapamune (вж. точка 5. 3).
These effects have been reversible upon discontinuation of Rapamune in most cases (see section 5.3).
Най- често съобщаваните нежелани лекарствени реакции (възникващи при > 10% от пациентите) са тромбоцитопения, анемия, пирексия, хипертония, хипокалемия, хипофосфатемия, инфекции на пикочните пътища, хиперхолестеролемия, хипергликемия, хипертриглицеридемия, коремни болки, лимфоцеле, периферен оток, артралгия, акне, диария, болка, запек, гадене, главоболие, повишен креатинин в кръвта и повишена кръвна лактатдехидрогеназа (LDH).
The most commonly reported adverse drug reactions (occurring in  10% of patients) are thrombocytopenia, anaemia, pyrexia, hypertension, hypokalaemia, hypophosphataemia, urinary tract infection, hypercholesterolaemia, hyperglycaemia, hypertriglyceridaemia, abdominal pain, lymphocoele, peripheral oedema, arthralgia, acne, diarrhoea, pain, constipation, nausea, headache, increased blood creatinine, and increased blood lactate dehydrogenase (LDH).
Честотата на нежеланите реакции може да се увеличи с повишаване на нивото на сиролимус в края на дозовия интервал.
The incidence of any adverse event(s) may increase as the trough sirolimus level increases.
Нежеланите реакции, въз основа на опита от клинични изпитвания и опита след пускането на лекарството на пазара, са представени в следващата таблица по системо- органни класове и честота.
Adverse reactions based on experience from clinical trials and postmarketing experience are presented in the following table by system organ class and frequency of occurrence.
Включени са само събития, за които съществува най- малко основателно подозрение за причинно- следствена връзка с терапията с Rapamune.
Only events for which there is at least reasonable suspicion of a causal relationship to Rapamune treatment are listed.
Повечето пациенти са били на имуносупресиращи режими, които са включвали Rapamune в комбинация с други имуносупресиращи средства.
Most patients were on immunosuppressive regimens which included Rapamune in combination with other immunosuppressive agents.
Системо - органен клас
8 System Organ Class
Много чести (≥1/ 10)
Very common ( 1/ 10)
Чести (≥1/ 100 до < 1/ 10)
Common ( 1/ 100 to < 1/ 10)
Нечести (≥1/ 1000 до < 1/ 100)
Uncommon ( 1/ 1000 to < 1/ 100)
Редки (≥1/ 10000 до < 1/ 1000)
Rare ( 1/ 10000 to < 1/ 1000)
Сепсис Пневмония Пиелонефрит Херпес симплекс Гъбични, вирусни и бактериални инфекции (като микобактериални инфекции, включително туберкулоза, Epstein- Barr вирус, CMV, и херпес зостер)
Sepsis Pneumonia Pyelonephritis Herpes simplex Fungal, viral, and bacterial infections (such as mycobacterial infections, including tuberculosis, Epstein-Barr virus, CMV, and Herpes zoster)
Неоплазми – добро - качествени, злокачествени и неопределени (вкл. кисти и полипи)
Neoplasms benign, malignant and unspecified (including cysts and polyps)
Рак на кожата
Skin Cancer
Лимфом/ пост - трансплантацион - но лимфо - пролиферативно заболяване
Lymphoma / post transplant lymphoproliferative disorder
Тромботична тромбо - цитопенична пурпура / хемолитично - уремичен синдром Левкопения Неутропения
Hypersensitivity reactions, including anaphylactic/ anaphylactoid reactions, angioedema, exfoliative dermatitis, and hypersensitivity vasculitis (see section 4.4)
Панцитопения
Metabolism and Hypokalaemia nutrition disorders
9 Системо - органен клас Нарушения на имунната система
9 System Organ Class Nervous system disorders
Много чести (≥1/ 10)
Very common ( 1/ 10) Headache
Редки (≥1/ 10000 до < 1/ 1000) Реакции на свръхчувстви - телност, в т. ч. анафилактични / анафилактоидни реакции, ангиоедем, ексфолиативен дерматит и хиперсензити - вен васкулит (вж. точка 4. 4)
Rare ( 1/ 10000 to < 1/ 1000)
Перикарден излив (включително и значими хемодинамично изливи при деца и възрастни)
Pericardial effusion (including haemodynamically significant effusions in children and adults)
Съдови нарушения Респираторни, гръдни и медиастинал - ни нарушения
Vascular disorders Respiratory, thoracic, and mediastinal disorders
Лимфоцеле Хипертония
Lymphocele Hypertension
Тромбоза на дълбоките вени Пневмонит Плеврален излив Епистаксис
Deep vein thrombosis Pneumonitis Pleural effusion Epistaxis
Белодробна емболия Белодробен кръвоизлив
Pulmonary embolism Pulmonary haemorrhage
Лимфедем Алвеоларна протеиноза
Lymphoedema Alveolar proteinosis
Коремни болки Диария Запек Гадене
Abdominal pain Diarrhoea Constipation Nausea
Хепато - билиарни нарушения
Hepatobiliary disorders
Нарушени показатели за чернодробната функция
Liver function tests abnormal
Нарушения на мускулно - скелетната система и съединител - ната тъкан
Musculoskeletal and connective tissue disorders
10 Системо - органен клас
Renal and urinary disorders
Много чести (≥1/ 10)
Proteinuria
Чести (≥1/ 100 до < 1/ 10)
Nephrotic syndrome (see section 4.4)
Нечести (≥1/ 1000 до < 1/ 100)
General disorders and administration site conditions
Редки (≥1/ 10000 до < 1/ 1000)
Oedema peripheral Pyrexia Pain
Протеинурия
Impaired healing Oedema
Повишена кръвна лактатдехидрогеназа Повишен креатинин в кръвта
Blood lactate dehydrogenase increased Blood creatinine increased