natgillin/translations-raw huggingface dataset:
След започване на антивирусната терапия, е възможно повишаване на серумните нива на ALT при някои пациенти, докато серумните нива на HBV ДНК спадат (вж. точка 4. 8).
After initiating antiviral therapy, serum ALT may increase in some patients as serum HBV DNA levels decline (see section 4.8).
Сред лекуваните с тенофовир пациенти обостряния по време на лечението обикновено са настъпвали след 4- 8 седмици от терапията.
Among tenofovir-treated patients on-treatment exacerbations typically occurred after 4-8 weeks of therapy.
Кризи след прекратяване на лечението:
Flares after treatment discontinuation:
Има съобщения и за остри екзацербации на хепатит при пациенти, които са прекратили терапията на хепатит B.
Acute exacerbation of hepatitis has also been reported in patients who have discontinued hepatitis B therapy.
Обострянията след лечението обикновено са свързани с повишаване на нивата на HBV ДНК, и изглежда, че в повечето случаи се самоограничават.
Post-treatment exacerbations are usually associated with rising HBV DNA, and the majority appears to be self-limited.
Има, обаче, съобщения за тежки обостряния, включително смъртни случаи.
However, severe exacerbations, including fatalities, have been reported.
При пациенти с напреднало чернодробно заболяване или цироза прекратяването на лечението не се препоръчва, тъй като обострянията на хепатита след прекратяване на лечението може да доведат до чернодробна декомпенсация.
In patients with advanced liver disease or cirrhosis, treatment discontinuation is not recommended since post-treatment exacerbation of hepatitis may lead to hepatic decompensation.
Чернодробните обостряния са особено сериозни и понякога фатални при пациенти с декомпенсирано чернодробно заболяване.
Liver flares are especially serious, and sometimes fatal in patients with decompensated liver disease.
Коинфекция с хепатит C или D:
Co-infection with hepatitis C or D:
Няма данни за ефикасността на тенофовир при пациенти, коинфектирани с вирусите на хепатит C или D.
There are no data on the efficacy of tenofovir in patients co-infected with hepatitis C or D virus.
Коинфекция с HIV- 1 и хепатит B:
Co-infection with HIV-1 and hepatitis B:
Поради риска от развитие на резистентност на HIV тенофовир дизопроксил фумарат трябва да се използва само като част от подходяща комбинирана антиретровирусна лечебна схема при пациенти, коинфектирани с HIV/ HBV.
Due to the risk of development of HIV resistance, tenofovir disoproxil fumarate should only be used as part of an appropriate antiretroviral combination regimen in HIV/ HBV co-infected patients.
Пациенти с предварително съществуваща чернодробна дисфункция, вкл. активен хроничен
Patients with pre-existing liver dysfunction including chronic active hepatitis have an increased frequency of liver function abnormalities during combination antiretroviral therapy and should be monitored according to standard practice.
Трябва, обаче, да се отбележи, че повишаването на нивата на ALT може да е част от клирънса на HBV по време на терапията с тенофовир, вижте по- горе Обостряне на хепатита.
However, it should be noted that increases of ALT can be part of HBV clearance during therapy with tenofovir, see above Exacerbations of hepatitis.
Предклиничните и клинични данни предполагат, че рискът от развитие на лактатна ацидоза - груповоспецифичен ефект на нуклеозидните аналози, за тенофовир дизопроксил фумарат е нисък.
The preclinical and clinical data suggest that the risk of occurrence of lactic acidosis, a class effect of nucleoside analogues, is low for tenofovir disoproxil fumarate.
Въпреки това този риск не може да бъде изключен, тъй като тенофовир е структурно сходен с нуклеозидните аналози.
However, as tenofovir is structurally related to nucleoside analogues, this risk cannot be excluded.
Ранните симптоми (симптоматична хиперлактатемия) включват доброкачествени храносмилателни симптоми (гадене, повръщане и абдоминална болка), неспецифично неразположение, загуба на апетит, загуба на тегло, респираторни симптоми (учестено и/ или дълбоко дишане) или неврологични симптоми (вкл. двигателна слабост).
Early symptoms (symptomatic hyperlactatemia) include benign digestive symptoms (nausea, vomiting and abdominal pain), non-specific malaise, loss of appetite, weight loss, respiratory symptoms (rapid and/ or deep breathing) or neurological symptoms (including motor weakness).
В случаите на проява на симптоматична хиперлактатемия и метаболитна/ лактатна ацидоза, прогресираща хепатомегалия или бързо повишаване на нивата на аминотрансферазите е необходимо прекратяване лечението с нуклеозидни аналози.
Treatment with nucleoside analogues should be discontinued in the setting of symptomatic hyperlactatemia and metabolic/ lactic acidosis, progressive hepatomegaly, or rapidly elevating aminotransferase levels.
Пациенти, коинфектирани с хепатит С и лекувани с алфа интерферон и рибавирин, може да представляват особен риск.
Patients co-infected with hepatitis C and treated with alpha interferon and ribavirin may constitute a special risk.
Липодистрофия (липоатрофия/ липоматоза):
Lipodystrophy (lipoatrophy/ lipomatosis):
При инфектирани с HIV пациенти комбинираната антиретровирусна терапия се свързва с преразпределение на телесната мастна тъкан (липодистрофия).
In HIV infected patients, combination antiretroviral therapy has been associated with the redistribution of body fat (lipodystrophy).
За сега не са известни дългосрочните последствия от този процес.
The long-term consequences 6 of these events are currently unknown.
Предполага се връзка между висцералната липоматоза и протеазните инхибитори и между липоатрофията и нуклеозидните инхибитори на обратната транскриптаза.
A connection between visceral lipomatosis and protease inhibitors and lipoatrophy and nucleoside reverse transcriptase inhibitors has been hypothesised.
По- висок риск за липодистрофия се свързва с индивидуални фактори като старческа възраст и фактори, свързани с лекарства, като голяма продължителност на антиретровирусното лечение и свързаните с това метаболитни нарушения.
A higher risk of lipodystrophy has been associated with individual factors such as older age, and with drug related factors such as longer duration of antiretroviral treatment and associated metabolic disturbances.
Въпреки това данните от 144- седмично клинично проучване при инфектирани с HIV пациенти без предварителна антиретовирусна терапия показват, че рискът от липодистрофия е по- нисък при тенофовир дизопроксил фумарат в сравнение със ставудин, когато се прилагат с ламивудин и ефавиренц.
However, 144-week clinical data from antiretroviral-naïve HIV infected patients indicate that the risk of lipodystrophy was lower with tenofovir disoproxil fumarate than with stavudine when administered with lamivudine and efavirenz.
7 Понастоящем не е известно дали тези неврологични нарушения са преходни или постоянни.
Whether the neurological disorders are transient or permanent is currently unknown.
Подходящи примери включват цитомегаловирусен ретинит, генерализирани и/ или фокални микобактериални инфекции, пневмония, причинена от Pneumocystis jiroveci.
Relevant examples are cytomegalovirus retinitis, generalised and/ or focal mycobacterium infections, and Pneumocystis jiroveci pneumonia.
Не се препоръчва едновременно приложение:
Concomitant use not recommended:
Viread не трябва да се прилага с други лекарствени продукти, съдържащи тенофовир дизопроксил фумарат (Truvada или Atripla).
Viread should not be administered with any other medicinal products containing tenofovir disoproxil fumarate (Truvada or Atripla).
Също така, Viread не трябва да се прилага едновременно с адефовир дипивоксил.
Viread should also not be administered concurrently with adefovir dipivoxil.
Едновременното приложение на тенофовир дизопроксил фумарат и диданозин не се препоръчва (вж. точка 4. 4 и Таблица 1).
Co-administration of tenofovir disoproxil fumarate and didanosine is not recommended (see section 4.4 and Table 1).
Лекарствени продукти с бъбречна елиминация:
7 Renally eliminated medicinal products:
Тъй като тенофовир се елиминира основно от бъбреците, едновременното приложение на тенофовир дизопроксил фумарат с лекарствени продукти, които намаляват бъбречната функция или се конкурират за активната тубулна секреция от транспортните протеини hOAT 1, hOAT 3 или MRP 4 (напр. цидофовир), може да повишат серумните концентрации на тенофовир и/ или на едновременно прилаганите лекарствени продукти.
Since tenofovir is primarily eliminated by the kidneys, co-administration of tenofovir disoproxil fumarate with medicinal products that reduce renal function or compete for active tubular secretion via transport proteins hOAT 1, hOAT 3 or MRP 4 (e. g. cidofovir) may increase serum concentrations of tenofovir and/ or the co-administered medicinal products.
Някои примери включват, но не се ограничават до аминогликозиди, амфотерицин B, фоскарнет, ганцикловир, пентамидин, ванкомицин, цидофовир или интерлевкин- 2 (вж. точка 4. 4).
Some examples include, but are not limited to, aminoglycosides, amphotericin B, foscarnet, ganciclovir, pentamidine, vancomycin, cidofovir or interleukin-2 (see section 4.4).
8 Други взаимодействия:
Other interactions:
Взаимодействия между тенофовир дизопроксил фумарат и протеазни инхибитори и други антиретровирусни средства, освен протеазни инхибитори, са изброени в Таблица 1 по- долу (увеличаването е отбелязано с “ ↑ ”, намаляването с “ ↓ ”, липсата на промяна с “ ↔ ”, два пъти дневно с “ b. i. d. ” и един път дневно с “ q. d. ”).
Interactions between tenofovir disoproxil fumarate and protease inhibitors and antiretroviral agents other than protease inhibitors are listed in Table 1 below (increase is indicated as “↑”, decrease as “↓”, no change as “↔”, twice daily as “ b. i. d.”, and once daily as “ q. d.”).
Взаимодействия между тенофовир дизопроксил фумарат и други лекарствени продукти
Interactions between tenofovir disoproxil fumarate and other medicinal products
Лекарствени продукти по терапевтични области (доза в mg)
Effects on drug levels
Ефекти върху нивата на лекарствата Средна промяна, в проценти, на AUC, Cmax, Cmin
Mean percent change in AUC, Cmax, Cmin
Препоръки относно едновременното приложение с
co-administration with tenofovir disoproxil fumarate 300 mg
тенофовир дизопроксил фумарат 300 mg АНТИИНФЕКЦИОЗНИ Антиретровирусни Протеазни инхибитори Атазанавир/ Ритонавир (300 q. d. / 100 q. d. / 300 q. d.)
ANTI-INFECTIVES Antiretrovirals Protease inhibitors Atazanavir/ Ritonavir (300 q. d. / 100 q. d. / 300 q. d.)
AUC: ↓ 25% Cmax: ↓ 28% Cmin: ↓ 26% Тенофовир:
AUC: ↓ 25% Cmax: ↓ 28% Cmin: ↓ 26% Tenofovir:
AUC: ↑ 37% Cmax: ↑ 34% Cmin: ↑ 29%
AUC: ↑ 37% Cmax: ↑ 34% Cmin: ↑ 29%
Бъбречната функция трябва да се следи внимателно (вж. точка 4. 4).
Renal function should be closely monitored (see section 4.4).
Лопинавир/ Ритонавир (400 b. i. d. / 100 b. i. d. / 300 q. d.)
Lopinavir/ Ritonavir (400 b. i. d. / 100 b. i. d. / 300 q. d.)
Лопинавир/ ритонавир:
Lopinavir/ ritonavir:
Без значим ефект върху фармакокинетичните параметри на лопинавир/ ритонавир.
No significant effect on lopinavir/ ritonavir PK parameters.
AUC: ↑ 32% Cmax: ↔ Cmin: ↑ 51%
AUC: ↑ 32% Cmax: ↔ Cmin: ↑ 51%
Дарунавир/ Ритонавир (300/ 100 b. i. d. / 300 q. d.)
Darunavir/ Ritonavir (300/ 100 b. i. d. / 300 q. d.) NRTIs
Дарунавир Без значим ефект върху фармакокинетичните параметри на дарунавир/ ритонавир.
No significant effect on darunavir/ ritonavir PK parameters.
AUC: ↑ 22% Cmin: ↑ 37%
AUC: ↑ 22% Cmin: ↑ 37%
9 НИОТ Диданозин
Co-administration of tenofovir disoproxil
Едновременното приложение на тенофовир дизопроксил фумарат и диданозин води до 40- 60% повишаване на системната експозиция на диданозин, което може да повиши риска от свързани с диданозин нежелани реакции.
fumarate and didanosine results in a 40-60% increase in systemic exposure to didanosine that may increase the risk for didanosine-related adverse events.
Едновременното приложение на тенофовир дизопроксил фумарат и диданозин в доза от 400 mg дневно е било свързано със значително намаляване на броя на CD4 клетките, дължащо се вероятно на вътреклетъчно взаимодействие, повишаващо фосфoрилирания (т. е. активния) диданозин.
Co-administration of tenofovir disoproxil fumarate and didanosine at a dose of 400 mg daily has been associated with a significant decrease in CD4 cell count, possibly due to an intracellular interaction increasing phosphorylated (i. e. active) didanosine.
Намалената доза на 250 mg диданозин, приложена едновременно с терапията с тенофовир дизопроксил фумарат, е свързана със съобщения за по- висока честота на вирусологичен неуспех в рамките на няколко проучвани комбинации за лечението на инфекция с HIV- 1.
A decreased dosage of 250 mg didanosine co-administered with tenofovir disoproxil fumarate therapy has been associated with reports of high rates of virological failure within several tested combinations for the treatment of HIV-1 infection.
Не се препоръчва едновременното приложение на тенофовир дизопроксил фумарат и диданозин (вж. точка 4. 4).
tenofovir disoproxil fumarate and didanosine is not recommended (see section 4.4).
Тенофовир дизопроксил фумарат не трябва да се прилага едновременно с адефовир дипивоксил (вж. точка 4. 4).
Tenofovir disoproxil fumarate should not be administered concurrently with adefovir dipivoxil (see section 4.4).
Проведени проучвания с други лекарствени продукти:
Studies conducted with other medicinal products:
Не са наблюдавани клинично значими фармакокинетични взаимодействия при едновременното приложение на тенофовир дизопроксил фумарат с емтрицитабин, ламивудин, индинавир, ефавиренц, нелфинавир, саквинавир (потенциран ритонавир), метадон, рибавирин, рифампицин, такролимус, или хормоналните контрацептивни средства норгестимат/ етинил естрадиол.
There were no clinically significant pharmacokinetic interactions when tenofovir disoproxil fumarate was co-administered with emtricitabine, lamivudine, indinavir, efavirenz, nelfinavir, saquinavir (ritonavir boosted), methadone, ribavirin, rifampicin, tacrolimus, or the hormonal contraceptive norgestimate/ ethinyl oestradiol.
Тенофовир дизопроксил фумарат трябва да се приема с храна, тъй като тя увеличава бионаличността на тенофовир (вж. точка 5. 2).
Tenofovir disoproxil fumarate must be taken with food, as food enhances the bioavailability of tenofovir (see section 5.2).
Бременност Клиничните данни за случаи на бременност с експозиция на тенофовир дизопроксил фумарат са ограничени.
Pregnancy For tenofovir disoproxil fumarate limited clinical data on exposed pregnancies are available.
Експерименталните проучвания при животни не показват пряко или непряко вредно въздействие на тенофовир дизопроксил фумарат върху бременността, феталното развитие, раждането или постнаталното развитие (вж. точка 5. 3).
Animal studies do not indicate direct or indirect harmful effects of tenofovir disoproxil fumarate with respect to pregnancy, foetal development, parturition or postnatal development (see section 5.3).
Тенофовир дизопроксил фумарат трябва да се прилага по време на бременност само ако потенциалната полза оправдава потенциалния риск за плода.
Tenofovir disoproxil fumarate should be used during pregnancy only if the potential benefit justifies the potential risk to the foetus.
10 Имайки предвид, че потенциалните рискове за развиващия се човешки плод са неизвестни, прилагането на тенофовир дизопроксил фумарат при жени с детероден потенциал трябва да бъде съпроводено от използването на ефективна контрацепция.
Given that the potential risks to developing human foetuses are unknown, the use of tenofovir disoproxil fumarate in women of childbearing potential must be accompanied by the use of effective contraception.
Кърмене Проучвания при животни са показвали, че тенофовир се екскретира с млякото.
Lactation In animal studies it has been shown that tenofovir is excreted into milk.
Не е известно дали тенофовир се екскретира в човешката кърма.
It is not known whether tenofovir is excreted in human milk.
Затова се препоръчва майки, лекувани с тенофовир дизопроксил фумарат, да не кърмят децата си.
Therefore, it is recommended that mothers being treated with tenofovir disoproxil fumarate do not breast-feed their infants.
Като общо правило се препоръчва инфектирани с HIV и HBV жени да не кърмят децата си, за да се избегне предаването на HIV и HBV на кърмачето.
9 As a general rule, it is recommended that HIV and HBV infected women do not breast-feed their infants in order to avoid transmission of HIV and HBV to the infant.
HIV- 1:
HIV-1:
Оценката на нежеланите реакции по данни от клинични проучвания е базирана на опита от две проучвания върху 653 пациенти с предварително лечение, получаващи тенофовир дизопроксил фумарат (n = 443) или плацебо (n = 210) в комбинация с други антиретровирусни лекарствени продукти в продължение на 24 седмици, както и на двойно- сляпо контролирано сравнително проучване, при което 600 пациенти без предварително лечение са били лекувани с тенофовир дизопроксил 245 mg (под формата на фумарат) (n = 299) или ставудин (n = 301) в комбинация с ламивудин и ефавиренц в продължение на 144 седмици.
Assessment of adverse reactions from clinical study data is based on experience in two studies in 653 treatment-experienced patients receiving treatment with tenofovir disoproxil fumarate (n = 443) or placebo (n = 210) in combination with other antiretroviral medicinal products for 24 weeks and also in a double-blind comparative controlled study in which 600 treatment-naïve patients received treatment with tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) (n = 299) or stavudine (n = 301) in combination with lamivudine and efavirenz for 144 weeks.
Обикновено тези реакции са леки до умерени стомашно- чревни прояви.
These reactions are usually mild to moderate gastrointestinal events.
По- долу са изброени нежеланите реакции с подозирана (поне възможна) връзка с лечението, подредени по системо- органни класове и абсолютна честота.
The adverse reactions with suspected (at least possible) relationship to treatment are listed below by body system organ class and absolute frequency.
Честотите им се определят като много чести (≥ 1/ 10) или чести (≥ 1/ 100, < 1/ 10).
Frequencies are defined as very common (≥ 1/ 10) or common (≥ 1/ 100, < 1/ 10).
Вижте също Постмаркетингов опит по- долу.
See also Post-marketing experience below.
Много чести: хипофосфатемия
Very common: hypophosphataemia
Много чести: замаяност
Very common: dizziness
Много чести: диария, повръщане, гадене Чести: флатуленция
Very common: diarrhoea, vomiting, nausea Common: flatulence
Около 1% от пациентите, лекувани с тенофовир дизопроксил фумарат, са прекратили лечението поради стомашно- чревни прояви.
Approximately 1% of tenofovir disoproxil fumarate-treated patients discontinued treatment due to the gastrointestinal events.
11 Комбинираната антиретровирусна терапия е била свързана с преразпределение на телесната мастна тъкан (липодистрофия) при пациенти с HIV, включително загуба на периферна и лицева подкожна мастна тъкан, повишаване на интраабдоминалната и висцералната мастна тъкан, хипертрофия на гърдите и натрупване на дорзоцервикална мастна тъкан (” бизонска гърбица ”).
Combination antiretroviral therapy has been associated with redistribution of body fat (lipodystrophy) in HIV patients including the loss of peripheral and facial subcutaneous fat, increased intra-abdominal and visceral fat, breast hypertrophy and dorsocervical fat accumulation (buffalo hump).
При 144- седмично контролирано клинично проучване, сравняващо тенофовир дизопроксил фумарат със ставудин в комбинация с ламивудин и ефавиренц при пациенти без предварителна антиретровирусна терапия, е наблюдавана значително по- рядко липодистрофия при тези от тях, получавали тенофовир дизопроксил, в сравнение с лекуваните със ставудин.
In a 144-week controlled clinical study in antiretroviral-naïve patients that compared tenofovir disoproxil fumarate with stavudine in combination with lamivudine and efavirenz, patients who received tenofovir disoproxil had a significantly lower incidence of lipodystrophy compared with patients who received stavudine.
Средното повишаване на триглицеридите на гладно и на общия холестерол е било значително по- малко при групата с тенофовир дизопроксил фумарат спрямо сравнителната група.
The tenofovir disoproxil fumarate arm also had significantly smaller mean increases in fasting triglycerides and total cholesterol than the comparator arm.
Съобщавани са случаи на остеонекроза, особено при пациенти с общоприети рискови фактори, напреднало HIV заболяване или продължителна експозиция на комбинирана антиретровирусна терапия (КАРТ).
10 Cases of osteonecrosis have been reported, particularly in patients with generally acknowledged risk factors, advanced HIV disease or long-term exposure to combination antiretroviral therapy (CART).
Оценката на нежеланите реакции по данни от клинични проучвания е базирана на опита от две двойно- слепи контролирани сравнителни проучвания, при които 641 пациенти с хроничен хепатит B и компенсирано чернодробно заболяване са лекувани с тенофовир дизопроксил 245 mg (под формата на фумарат) дневно (n = 426) или адефовир дипивоксил 10 mg дневно (n = 215) в продължение на 48 седмици.
Assessment of adverse reactions from clinical study data is based on experience in two double-blind comparative controlled studies in which 641 patients with chronic hepatitis B and compensated liver disease received treatment with tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) daily (n = 426) or adefovir dipivoxil 10 mg daily (n = 215) for 48 weeks.
По- долу са изброени нежеланите реакции с подозирана (поне възможна) връзка с лечението, подредени по системо- органни класове и честота.
The adverse reactions with suspected (at least possible) relationship to treatment are listed below by body system organ class and frequency.
Честотите им се определят като чести (≥ 1/ 100, < 1/ 10).
Frequencies are defined as common (≥ 1/ 100, < 1/ 10).
Чести: диария, повръщане, болка в корема, гадене, усещане за разтягане на корема, флатуленция
Common: diarrhoea, vomiting, abdominal pain, nausea, abdominal distension, flatulence
Чести: повишаване на ALT
ALT increase
Обостряния по време на лечението:
Exacerbations during treatment:
При проучвания с пациенти без предварително лечение с нуклеозиди, повишения на ALT по време на лечението > 10 пъти над горната граница на нормата и > 2 пъти над изходните са наблюдавани при 2, 6% от пациентите на лечение с тенофовир дизопроксил фумарат срещу 1, 9% от пациентите на лечение с адефовир дипивоксил.
In studies with nucleoside-naïve patients, on-treatment ALT elevations > 10 times ULN (upper limit of normal) and > 2 times baseline occurred in 2.6% of tenofovir disoproxil fumarate-treated patients versus 1.9% of adefovir dipivoxil-treated patients.
Сред пациентите на лечение с тенофовир дизопроксил фумарат повишенията на ALT по време на лечението са имали медиана на времето до поява 8 седмици, отзвучали са при продължаващо лечение и в повечето случаи са свързани с намаляване на вирусно натоварване с ≥ 2 log10 копия/ ml, което е предхождало или е било едновременно с повишаването на ALT.
Among tenofovir disoproxil fumarate-treated patients, on-treatment ALT elevations had a median time to onset of 8 weeks, resolved with continued treatment, and, in a majority of cases, were associated with a ≥ 2 log10 copies/ ml reduction in viral load that preceded or coincided with the ALT elevation.
Препоръчва се периодично следене на чернодробната функция по време на лечението.
Periodic monitoring of hepatic function is recommended during treatment.
Освен съобщенията за нежелани реакции от клиничните проучвания, следните възможни нежелани реакции също са били установени по време на постмаркетинговото наблюдение за безопасността на тенофовир дизопроксил фумарат.
In addition to adverse reaction reports from clinical studies the following possible adverse reactions have also been identified during post-marketing safety surveillance of tenofovir disoproxil fumarate.
По честота се определят като редки (≥ 1/ 10 000, < 1/ 1 000) или много редки (< 1/ 10 000),
Frequencies are defined as rare (≥ 1/ 10,000, < 1/ 1,000) or very rare (< 1/ 10,000) including isolated reports.
12 включително изолирани съобщения.
Because these events have been reported voluntarily from a population of unknown size, estimates of frequency cannot always be made.