natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Твърдите капсули са червени и жълти, непрозрачни, като на едната половина има надпис "BMS" над кода "1964", а на другата "15".
The hard capsule is red and yellow, opaque and imprinted with “ BMS” over a BMS code “ 1964” on one side and “ 15” on the other side.
Zerit е показан за лечение на инфектирани с HIV пациенти в комбинация с други антиретровирусни лекарствени продукти.
Zerit is indicated in combination with other antiretroviral medicinal products for the treatment of HIV infected patients.
Възрастни пациенти: препоръчителна доза:
The therapy should be initiated by a doctor experienced in the management of HIV infection (see also section 4.4).
Тегло на пациента
Adults: the recommended dosage is:
< 60 kg ≥ 60 kg
Patient weight < 60 kg ≥ 60 kg
30 mg два пъти дневно (на 12 часа) 40 mg два пъти дневно
Zerit dosage 30 mg twice daily (every 12 hours) 40 mg twice daily
Юноши, деца и кърмачета над 3 месечна възраст: препоръчителна доза
Adolescents, children and infants over the age of 3 months: the recommended dosage is:
< 30 kg ≥ 30 kg
Patient weight < 30 kg ≥ 30 kg
1 mg/ kg два пъти дневно (на 12 часа) Дозировка за възрастни
Zerit dosage 1 mg/ kg twice daily (every 12 hours) adult dosing
За оптимална абсорбция, Zerit трябва да се приема без храна (т. е. най- малко 1 час преди хранене), но ако това не е възможно, може да се приема с лека храна.
For optimal absorption, Zerit should be taken on an empty stomach (i. e. at least 1 hour prior to meals) but, if this is not possible, it may be taken with a light meal.
Кърмачета под 3 месечна възраст: виж Кратка характеристика на прах за перорален разтвор.
Infants under the age of 3 months: please refer to the Summary of Product Characteristics of the powder formulation.
Zerit не е проучван специално при пациенти над 65 годишна възраст.
Zerit has not been specifically investigated in patients over the age of 65.
2 Промяна на дозата
Dose adjustments
Периферна невропатия: при поява на симптоми на периферна невропатия (характеризираща се обикновено с персистираща скованост, изтръпване или болка в стъпалата и/ или ръцете) (виж т.
In the rare cases when this is
4. 4), трябва да се обмисли преминаването на пациента към друг алтернативен режим на лечение.
2 inappropriate, dose reduction of stavudine may be considered, while the symptoms of peripheral neuropathy are under close monitoring and satisfactory virological suppression is maintained.
Възможните ползи от редуцирането на дозата трябва да са балансирани при всеки случай спямо рисковете, произтичащи от такава мярка (по- ниски вътреклетъчни концентрации).
The possible benefits of a dose reduction should be balanced in each case against the risks - which may result from this measure (lower intracellular concentrations).
Чернодробно увреждане: не е необходимо начална промяна на дозата.
Hepatic impairment: no initial dosage adjustment is necessary.
Бъбречно увреждане: препоръчва се следната промяна на дозата:
Renal impairment: the following dosages are recommended:
26- 50 ml/ min
26-50 ml/ min
≤ 25 ml/ min (включително пациенти на диализа *)
≤ 25 ml/ min (including dialysis dependence*)
≥ 60 kg
< 60 kg ≥ 60 kg
20 mg два пъти дневно
15 mg twice daily 20 mg twice daily
20 mg всеки 24 часа
15 mg every 24 hours 20 mg every 24 hours
* Пациентите на хемодиализа трябва да приемат Zerit след приключване на хемодиализната процедура и по същото време в дните без хемодиализа.
* Patients on haemodialysis should take Zerit after the completion of haemodialysis, and at the same time on non-dialysis days.
Макар, че няма достатъчно данни, за да се препоръча конкретна промяна на дозата Zerit при тази популация пациенти, може да се обмисли намаление на дозата и/ или увеличаване на интервала между дозите, пропорционално на намалението за възрастни.
Although there are insufficient data to recommend a specific dosage adjustment of Zerit in this patient population, a reduction in the dose and/ or an increase in the interval between doses proportional to the reduction for adults should be considered.
Свръхчувствителност към ставудин или към някое от помощните вещества.
Hypersensitivity to stavudine or to any of the excipients.
Периферна невропатия: пациентите с данни за периферна невропатия са с повишен риск за развитие на невропатия.
Peripheral neuropathy: patients with a history of peripheral neuropathy are at increased risk for development of neuropathy.
Ако Zerit трябва да се прилага в този случай, е необходимо внимателно клинично проследяване.
If Zerit must be administered in this setting, careful clinical monitoring is essential.
Симптомите на периферната невропатия се характеризират с персистираща скованост, изтръпналост или болка в стъпалата и/ или ръцете.
Symptoms of peripheral neuropathy are characterised by persistent numbness, tingling, or pain in the feet and/ or hands.
Панкреатит: приблизително 5% от пациентите на лечение със Zerit, с прекаран по- рано панкреатит, развиват заболяването, в сравнение с приблизително 2% заболели пациенти, които не са прекарали панкреатит.
Pancreatitis: patients with a history of pancreatitis had an incidence of approximately 5% on Zerit, as compared to approximately 2% in patients without such a history.
Пациентите с повишен риск от панкреатит или тези, приемащи лекарства, за които се знае, че са свързани с появата на панкреатит, трябва внимателно да се проследяват за симптомите на това състояние.
Patients with a high risk of pancreatitis or those receiving products known to be associated with pancreatitis should be closely followed for symptoms of this condition.
Лактатна ацидоза: при употребата на нуклеозидни инхибитори на обратната транскриптаза (NRTI) е докладвана лактатна ацидоза, обикновено свързана с хепатомегалия и чернодробна стеатоза.
Lactic acidosis: lactic acidosis, usually associated with hepatomegaly and hepatic steatosis has been reported with the use of nucleoside reverse transcriptase inhibitors (NRTIs).
Ранните симптоми (симптоматична хиперлактатемия) включват леки симптоми от страна на храносмилателната система (гадене, повръщане и коремни болки), не- специфично неразположение, загуба на апетита, загуба на тегло, респираторни симптоми (учестено и/ или дълбоко дишане) или неврологични симптоми (включително моторна слабост).
Early symptoms (symptomatic hyperlactatemia) include benign digestive symptoms (nausea, vomiting and abdominal pain), non-specific malaise, loss of appetite, weight loss, respiratory symptoms (rapid and/ or deep breathing) or neurological symptoms (including motor weakness).
3 Лактатната ацидоза обикновено се появява след няколко месеца лечение.
Lactic acidosis generally occurred after a few or several months of treatment.
Лечението с нуклеозидни инхибитори на обратната транскриптаза (NRTI) трябва да бъде преустановено в случай на симптоматична хиперлактатемия или метаболитна/ лактатна ацидоза, прогресивна хепатомегалия или бързо повишение нивата на аминотрансферазите.
Treatment with NRTIs should be discontinued if there is symptomatic hyperlactatemia and metabolic/ lactic acidosis, progressive hepatomegaly, or rapidly elevating aminotransferase levels.
Необходимо е повишено внимание при прилагането на нуклеозидни инхибитори на обратната транскриптаза при всички пациенти (особено жени със затлъстяване) с хепатомегалия, хепатит или други известни рискови фактори за чернодробно заболяване и чернодробна стеатоза (включително някои лекарства и алкохол).
Caution should be exercised when administering NRTIs to any patient (particularly obese women) with hepatomegaly, hepatitis or other known risk factors for liver disease and hepatic steatosis (including certain medicinal products and alcohol).
Пациентите, инфектирани и с вируса на хепатит С и лекувани с алфа- интерферон и рибавирин, представляват особен риск.
Patients co-infected with hepatitis C and treated with alpha interferon and ribavirin may constitute a special risk.
4. 6).
Patients at increased risk should be followed closely (see also section 4.6).
Чернодробно заболяване: хепатит или чернодробно увреждане, в някои случаи фатално, са докладвани.
Liver disease: hepatitis or liver failure, which was fatal in some cases, has been reported.
Безопасността и ефикасността на ставудин не е установена при пациенти със значителна чернодробна дисфункция.
The safety and efficacy of stavudine has not been established in patients with significant underlying liver
При пациенти с хроничен хепатит В или С, подложени на комбинирана антиретровирусна терапия, съществува по- голям риск от тежки и даже фатални нежелани лекарствени реакции.
Patients with chronic hepatitis B or C and treated with combination antiretroviral therapy are at an increased risk of severe and potentially fatal hepatic adverse events.
В случай на съпътстваща антивирусна терапия за хепатит В или С, трябва да се обърне внимание на съответната информация за тези лекарствени продукти.
In case of concomitant antiviral therapy for hepatitis B or C, please refer also to the relevant product information for these medicinal products.
Пациенти със съществуваща чернодробна дисфункция, в т. ч. хроничен активен хепатит, показват по- често нарушения на чернодробната функция по време на комбинирана антиретровирусна терапия и състоянието им трябва да се следи в съответствие с обичайната практика.
Patients with pre-existing liver dysfunction including chronic active hepatitis have an increased frequency of liver function abnormalities during combination antiretroviral therapy and should be monitored according to standard practice.
Клинично значимо повишаване нивата на чернодробните трансаминази (ALT/ AST, > 5 пъти над горната граница на нормата, ULN):
In the event of rapidly elevating transaminase levels (ALT/ AST, > 5 times upper limit of normal, ULN), discontinuation of Zerit and any potentially hepatotoxic medicinal products should be considered.
Синдром на имунната реактивация: при пациенти с HIV, показали тежък имунодефицит при започване на комбинирана антиретровирусна терапия (KART), може да възникнае възпалителна реакция спрямо асимптоматични или остатъчни опортюнистични патогени, която да причини сериозни клинични състояния или влошаване на симптомите.
Immune reactivation syndrome: in HIV-infected patients with severe immune deficiency at the time of institution of combination antiretroviral therapy (CART), an inflammatory reaction to asymptomatic or residual opportunistic pathogens may arise and cause serious clinical conditions, or aggravation of symptoms.
Примери за това са цитомегаловирусен ретинит, генерализирани и/ или фокусирани микобактериални инфекции, както и Pneumocystis carinii пневмония.
Relevant examples are cytomegalovirus retinitis, generalised and/ or focal mycobacterial infections, and Pneumocystis carinii pneumonia.
Липодистрофия и метаболитни нарушения: комбинираната антиретровирусна терапия се свързва с преразпределението на телесната мастна тъкан (липодистрофия) при пациенти с HIV.
Lipodystrophy and metabolic abnormalities: combination antiretroviral therapy has been associated with the redistribution of body fat (lipodystrophy) in HIV patients.
Дългосрочните последици от тези събития за сега не са известни.
The long-term consequences of these events are currently unknown.
Съществуват предположения относно връзката между висцералната липоматоза и протеазните инхибитори, и липоатрофията и нуклеозидните инхибитори на обратната транскриптаза (NRTI).
A connection between visceral lipomatosis and Protease Inhibitors and lipoatrophy and NRTIs has been hypothesised.
По- високият риск от липодистрофия се свързва с индивидуални фактори като напреднала възраст, и с фактори, които имат отношение към лекарствата като напр. едно по- продължително антиретровирусно лечение и свързаните с това метаболитни нарушения.
A higher risk of lipodystrophy has been associated with individual factors such as older age, and with drug related factors such as longer duration of antiretroviral treatment and associated metabolic disturbances.
Клиничните изследвания трябва да включват оценка на физическите признаци на преразпределяне на мастната тъкан.
Clinical examination should include evaluation for physical signs of fat redistribution.
Трябва да се обърне внимание на измерването на гладно на серумните липиди и кръвната глюкоза.
Consideration should be given to the measurement of fasting serum lipids and blood glucose.
4. 8).
Lipid disorders should be managed as clinically appropriate (see section 4.8).
Има данни, че митохондриална ДНК токсичност може да е свързна със специфични прояви на липоатрофия при пациенти прилагащи ставудин.
There is evidence that mitochondrial DNA toxicity may be associated with specific features of lipoatrophy in patients using stavudine.
Това трябва да се отчита при започване на комбинирана антиретрожирусна терапия със ставудин.
This should be taken into account when considering initiation of combination antiretroviral therapy with stavudine.
4 Остеонекроза: въпреки че етиологията се приема за многофакторна (включваща приложение на кортикостероиди, консумация на алкохол, тежка имуносупресия, по- висок индекс на телесна маса), са съобщавани случаи на остеонекроза, особено при пациенти с напреднало HIV заболяване и/ или с продължителна експозиция на комбинирана антиретровирусна терапия (КАРТ).
Osteonecrosis: although the etiology is considered to be multifactorial (including corticosteroid use, alcohol consumption, severe immunosuppression, higher body mass index), cases of osteonecrosis have been reported particularly in patients with advanced HIV-disease and/ or long-term exposure to combination antiretroviral therapy (CART).
Zerit не е специално проучван при пациенти > 65 годишна възраст.
Zerit has not been specifically investigated in patients over the age of 65.
Съществуват данни от клинични проучвания за безопасност за лечение до 6 седмично лечение на 179 новородени и кърмачета < 3 месечна възраст (виж т. 4. 8).
Infants under the age of 3 months: safety data is available from clinical trials up to 6 weeks of treatment in 179 newborns and infants < 3 months of age (see section 4.8).
Необходимо е да се обърне особено внимание на предишно антиретровирусно лечение и профила на резистентност на HIV щама на майката..
Special consideration should be given to the antiretroviral treatment history and the resistance profile of the HIV strain of the mother.
Митохондриална дисфункция: съществуват in vitro и in vivo данни, че нуклеозидите и нуклеозидните аналози причиняват в различна степен митохондриално увреждане.
Mitochondrial dysfunction: nucleoside and nucleotide analogues have been demonstrated in vitro and in vivo to cause a variable degree of mitochondrial damage.
Има съобщения за митохондриална дисфункция при HIV- отрицателни кърмачета, изложени in utero и/ или след раждане на нуклеозидни аналози (виж също т. 4. 8).
There have been reports of mitochondrial dysfunction in HIV-negative infants exposed in utero and/ or post-natally to nucleoside analogues (see also section 4.8).
Главните нежелани реакции, за които се съобщава, са хематологични нарушения (анемия, неутропения), метаболитни смущения (хиперлактатемия, хиперлипаземия).
The main adverse events reported are haematological disorders (anaemia, neutropenia), metabolic disorders (hyperlactatemia, hyperlipasemia).
Тези инциденти често пъти са преходни.
These events are often transitory.
Съобщава се и за някои късно настъпващи неврологични нарушения (хипертония, конвулсии, анормално поведение).
Some late-onset neurological disorders have been reported (hypertonia, convulsion, abnormal behaviour).
За сега не е известно дали неврологичните нарушения са преходни или постоянни.
Whether the neurological disorders are transient or permanent is currently unknown.
Всяко дете, изложено in utero на нуклеозиди и нуклеозидни аналози, даже и HIV - отрицателни деца, трябва да се проследяват клинически и лабораторно и трябва напълно да се изследват за възможна митохондриална дисфункция в случай на съответните признаци или симптоми.
Any child exposed in utero to nucleoside and nucleotide analogues, even HIV-negative children, should
Непрепоръчителни лекарствени комбинации:
Not recommended combinations: pancreatitis (fatal and nonfatal) and peripheral neuropathy (severe in some cases) have been reported in HIV infected patients receiving stavudine in association with hydroxyurea and didanosine.
Съобщава се за панкреатит (фатален и не - фатален) и периферна невропатия При инфектирани с HIV пациенти, получаващи ставудин в комбинация с хидроксиурея и диданозин.
Hepatotoxicity and hepatic failure resulting in death were reported during postmarketing surveillance in HIV infected patients treated with antiretroviral agents and hydroxyurea; fatal hepatic events were reported most often in patients treated with stavudine, hydroxyurea and didanosine.
Лактозна непоносимост: твърдите капсули съдържат лактоза (120 mg).
Lactose intolerance: the hard capsule contains lactose (120 mg).
Пациентите с редките случаи на наследствена галактозна непоносимост, лактазна недостатъчност или глюкозо - галактозна малабсорбция, не трябва да приемат това лекарство.
Patients with rare hereditary problems of galactose intolerance, the Lapp lactase deficiency or glucose-galactose malabsorption, should not take this medicine.
Проучвания за взаимодействията има само при възрастни.
Interaction studies have only been performed in adults
Тъй като ставудин активно се секретира през бъбречните тубули, е възможно взаимодействие с други активно секретиращи се лекарства, например с триметоприм.
Since stavudine is actively secreted by the renal tubules, interactions with other actively secreted medicinal products are possible, e. g. with trimethoprim.
5 In vitro проучванията показват, че активирането на ставудин се инхибира от доксорубицин и рибавирин, но не и от други лекарства, използвани при HIV инфекция, които също се фосфорилират, например диданозин, залцитабин, ганцикловир и фоскарнет, поради което едновременно приложение на ставудин с доксорубицин или рибавирин трябва да се предприема с внимание.
In vitro studies indicate that the activation of stavudine is inhibited by doxorubicin and ribavirin but not by other medicinal products used in HIV infection which are similarly phosphorylated, (e. g. didanosine, zalcitabine, ganciclovir and foscarnet) therefore, coadministration of stavudine with either doxorubicin or ribavirin should be undertaken with caution.
Влиянието на ставудин върху кинетиката на фосфолириране на други нуклеозидни аналози, освен зидовудин не е проучвано.
Stavudine’ s influence on the phosphorylation kinetics of nucleoside analogues other than zidovudine has not been investigated.
Ставудин не инхибира главните изоформи на цитохром P450 - CYP1A2, CYP2C9, CYP2C19, CYP2D6, и CYP3A4; ето защо не се очакват клинично значими взаимодействия с лекарствта, метаболизиращи се с помощта на тези ензими.
Stavudine does not inhibit the major cytochrome P450 isoforms CYP1A2, CYP2C9, CYP2C19, CYP2D6, and CYP3A4; therefore, it is unlikely that clinically significant drug interactions will occur with drugs metabolised through these pathways.
Тъй като ставудин не се свързва с белтъците, не се очаква влияние върху фармакокинетиката на свързаните с протеините лекарства.
Because stavudine is not protein-bound, it is not expected to affect the pharmacokinetics of protein-bound drugs.
Zerit не трябва да се използва по време на бременност освен в случай на категорична необходимост.
Zerit should not be used during pregnancy unless clearly necessary.
В проучване АІ455- 094 проведено в Южна Африка, 362 двойки майки с кърмачета са били включени в профилактично изпитване за предаване на заболяването от майката на детето.
In study AI455-094, performed in South-Africa, 362 mother-infant pairs were included in a prevention of mother-to-child-transmission study.
Нелекувани бременни жени са включени в проучването когато са били в гестационна седмица 34- 36 и са получавали антиретровирусно лечение до раждането.
Antiretroviral prophylaxis,
Антиретровирусна профилактика – същите лекарства като при майката – е прилагана на новородени 36 часа след раждане и е продължило 6 седмици.
5 the same medications as given to the mother, was given to the new-born infant within 36 hours of delivery and continued for 6 weeks.
Новородените от съответната група са лекувани 6 седмици с 1mg/ kg ставудин два пъти дневно.
In the stavudine containing arms, the neonates were treated for 6 weeks with stavudine 1 mg/ kg BID.
Проследяването е продължило до 24- месечна възраст.
The follow-up time was up to 24 weeks of age.
Двойките майка- дете са били рандомизирани, за да получават ставудин (N= 91), диданозин (N= 94), ставудин + диданозин (N= 88) или зидовудин (N= 89).
The mother-infant pairs were randomised to receive either stavudine (N= 91), didanosine (N= 94), stavudine + didanosine (N= 88) or zidovudine (N= 89).
95% определена вероятност за честотата на предаване на заболяването от майка на дете:
95% Confidence intervals for the mother-to-child-transmission rates were 5.4-19.3% (stavudine), 5.2-18.7% (didanosine); 1.3-11.2% (stavudine + didanosine); and 1.9-12.6% for zidovudine.
Предварителните данни за безопасност от това проучване (виж също т. 4. 8) показват повишена детска смъртност в групата на лечение със ставудин + диданозин (10%) в сравнение с тези на ставудин (2%), диданозин (3%) или зидовудин (6%), като се отбелязва по- висок процент на мъртвородени в групата на ставудин + диданозин.
Preliminary safety data from this study (see also section 4.8), showed an increased infant mortality in the stavudine + didanosine (10%) treatment group compared to the stavudine (2%), didanosine (3%) or zidovudine (6%) groups, with a higher incidence of stillbirths in the stavudine + didanosine group.
4. 4), понякога фатална, е наблюдавана при бременни жени, приемали комбинацията диданозин и ставудин, с или без друго антиретровирусно лечение.
However, lactic acidosis (see section 4.4), sometimes fatal, has been reported in pregnant women who received the combination of didanosine and stavudine with or without other anti-retroviral treatment.
Ембрио - и фето токсичност е наблюдавана само при висока степен на експозиция при животни.
Embryo-foetal toxicities were seen only at high exposure levels in animals.
Предклинични проучвания показват преминаването на ставудин през плацентата (виж т.
Preclinical studies showed placental transfer of stavudine (see section 5.3).
5. 3) До получаването на допълнителни данни, Zerit трябва да се прилага при бременни жени, само след внимателна преценка; няма достатъчно информация, за да се препоръчва Zerit за превенция на предаване на HIV от майката на детето.
Until additional data become available, Zerit should be given during pregnancy only after special consideration; there is insufficient information to recommend Zerit for prevention of mother-to-child transmission of HIV.
Освен това, комбинацията ставудин + диданозин трябва да се прилага предпазливо по време на бременност и се препоръчва само ако възможната полза е по- голяма от потенциалния риск.
Furthermore, the combination of stavudine and didanosine should be used with caution during pregnancy and is recommended only if the potential benefit clearly outweighs the potential risk.
Препоръчва се жени с HIV инфекция да не кърмят при никакви обстоятелства, с оглед предпазване преминаването на HIV у кърмачето.
It is recommended that HIV infected women should not breast-feed under any circumstances in order to avoid transmission of HIV.
6 Съществуващите данни, относно отделянето на ставудин в човешкото мляко са недостатъчни за оценка на риска за кърмачето.
The data available on stavudine excretion into human breast milk are insufficient to assess the risk to the infant.
Проучванията при кърмещи плъхове показват, че ставудин се отделя в кърмата.
Studies in lactating rats showed that stavudine is excreted in breast milk.
Въз основа на фармакодинамичните свойства на ставудин, няма вероятност Zerit да влияе върху способността за шофиране и работа с машини.
Based on the pharmacodynamic properties of stavudine it is unlikely that Zerit affects the ability to drive or operate machinery.