natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Те включват наблюдение на това как се развива чернодробното увреждане след 52- седмично лечение чрез прилагане на чернодробна биопсия (взема се малка проба чернодробна тъкан и се изследва под микроскоп), както и чрез измерване на други признаци на заболяването като нивата на ALT или на циркулиращата в кръвта вирусна ДНК на хепатит В.
These included looking at how the liver damage had evolved after 52 weeks of treatment using a liver biopsy (when a small sample of liver tissue is taken and examined under a microscope), as well as measuring other signs of the disease such as the levels of ALT or of hepatitis B viral DNA circulating in the blood.
Извършен е по- нататъшен анализ, при който се сравняват пациенти с и без „ YMDD мутация ” (изменение в ДНК на хепатит В вируса, което често се наблюдава след лечение с ламивудин).
A further analysis was carried out comparing patients with and without the ‘ YMDD mutation’ (a change in the hepatitis B virus ’ s DNA that is often found after treatment with lamivudine).
Zeffix е по- ефективен от плацебо за забавяне развитието на чернодробното заболяване.
Zeffix was more effective than placebo in slowing down the progression of liver disease.
Около половината пациенти, приемали Zeffix, показват подобряване на чернодробното увреждане, установено с биопсия, в сравнение с около една четвърт от пациентите, приемали плацебо.
About half of the patients taking Zeffix had an improvement in liver damage assessed in a biopsy, compared with about a quarter of the patients who took placebo.
Zeffix е токова ефективен, колкото и алфа- интерферон.
Zeffix was as effective as alfa-interferon.
Анализът показва, че пациенти с YMDD мутация не реагират толкова добре на лечението със Zeffix, колкото тези без мутацията.
The analysis showed that patients with the YMDD mutation do not respond as well to treatment with Zeffix as those without the mutation.
Най- често срещаните нежелани реакции при Zeffix (наблюдавани при повече от 1 на 10 пациенти) са повишени нива на ALT.
The most common side effect with Zeffix (seen in more than 1 patient in 10) is raised ALT levels.
За пълния списък на всички, наблюдавани при Zeffix нежелани реакции – вижте листовката.
For the full list of all side effects reported with Zeffix, see the Package Leaflet.
Zeffix е противопоказен при пациенти, които биха могли да проявят свръхчувствителност (алергични реакции) към ламивудин или към някоя от другите съставки.
Zeffix should not be used in people who may be hypersensitive (allergic) to lamivudine or any of the other ingredients.
Основания за одобряване на Zeffix?
Why has Zeffix been approved?
Комитетът по лекарствените продукти за хуманна употреба (СНМР) решава, че ползите от Zeffix са по- големи от рисковете при лечение на хроничен хепатит В при възрастни с компенсирано чернодробно заболяване с данни за активна вирусна репликация, с трайно повишени серумни нива на ALT и с хистологични доказателства за активно чернодробно възпаление и/ или фиброза, както и при възрастни с декомпенсирано чернодробно заболяване.
The Committee for Medicinal products for Human Use (CHMP) decided that Zeffix’ s benefits are greater than its risks for treatment of chronic hepatitis B in adults with compensated liver disease with evidence of active viral replication, persistently elevated serum ALT levels and histological evidence of active liver inflammation and/ or fibrosis, and in adults with decompensated liver disease.
Комитетът препоръчва на Zeffix да бъде издадено разрешение за употреба.
They recommended that Zeffix be given marketing authorisation.
Zeffix първоначално е одобрен при „ извънредни обстоятелства ”, защото по време на одобряването информацията е била ограничена по причини от научно естество.
Zeffix was originally authorised under "Exceptional Circumstances", because, for scientific reasons, limited information was available at the time of approval.
След като фирмата предоставя необходимата допълнителна информация, ограничението „ извънредни обстоятелства ” е отменено на 18 май 2001 г.
As the company had supplied the additional information requested, the "Exceptional Circumstances" ended on 18 May 2001.
Европейската комисия издава разрешение за употреба, валидно в рамките на Европейския съюз, за Zeffix на Glaxo Group Ltd на 29 юли 1999 г.
The European Commission granted a marketing authorisation valid throughout the European Union for Zeffix to Glaxo Group Ltd on 29 July 1999.
Разрешението за употреба е подновено на 29 юли 2004 г.
The marketing authorisation was renewed on 29 July 2004.
Пълният текст на EPAR относно Zeffix може да бъде намерен тук.
The full EPAR for Zeffix is available here.
Zeffix филмирани таблетки съдържат 100 mg ламивудин (lamivudine) За пълния списък на помощните вещества, вж. точка 6. 1.
Zeffix film-coated tablets contain 100 mg lamivudine For a full list of excipients see section 6.1.
Светлокафяви на цвят, филмирани, оформени като капсули, двойно изпъкнали, и с гравиран надпис “ GX CG5 ” върху едната повърхност.
Butterscotch coloured, film-coated, capsule shaped, biconvex and engraved “ GX CG5” on one face.
компенсирано чернодробно заболяване с данни за активна вирусна репликация, постоянно повишени нива на аланин аминотрансфераза (ALT) в серума и хистологични данни за активно възпаление на чернодробния паренхим и/ или фиброза.
compensated liver disease with evidence of active viral replication, persistently elevated serum alanine aminotransferase (ALT) levels and histological evidence of active liver inflammation and / or fibrosis.
декомпенсирано чернодробно заболяване.
decompensated liver disease.
Лечението със Zeffix трябва да се започне от лекар с опит в терапията на хроничен хепатит В.
Therapy with Zeffix should be initiated by a physician experienced in the management of chronic hepatitis B.
Препоръчителната доза на Zeffix е 100 mg веднъж дневно.
Adults: the recommended dosage of Zeffix is 100 mg once daily.
Продължителност на терапията:
Duration of treatment:
• При пациенти с HBeAg позитивен хроничен хепатит В лечението трябва да продължи най- малко 3- 6 месеца след потвърждаване на HBeAg сероконверсия (изчезване на HBeAg и на ДНК на вируса на хепатит В с поява на антитела срещу HBeAg), за да се намали риска от вирусологичен рецидив, или до постигане на сероконверсия на повърхностния антиген на вируса на хепатит В (HBsAg).
• In patients with HBeAg positive chronic hepatitis B (CHB) treatment should be administered for at least 3-6 months after HBeAg seroconversion (HBeAg and HBV DNA loss with HBeAb detection) is confirmed, to limit the risk of virological relapse, or until HBsAg seroconversion.
Данните, на които се базира тази препоръка, са ограничени (вж. точка 5. 1). • При пациенти с HBeAg негативен хроничен хепатит В (пре- кор мутанти) не е установена оптималната продължителност на терапията.
This recommendation is based on limited data (see section 5.1). • In patients with HBeAg negative CHB (pre-core mutant), the optimal duration of treatment is unknown.
При пациенти с YMDD вариант на вируса на хепатит В с удължена продължителност, трябва да се обсъди преминаване към друго или прибавяне на допълнително средство на лечение (вж. точка 5. 1).
Treatment discontinuation may be considered following HBsAg seroconversion. • In patients with either HBeAg positive or HBeAg negative CHB, the development of YMDD variant HBV may result in a diminished therapeutic response to lamivudine, indicated by a rise in HBV DNA and ALT from previous on-treatment levels.
2 • При пациенти с декомпенсирано чернодробно заболяване и трансплантиран черен дроб не се препоръчва спиране на лечението.
In patients with extended-duration YMDD variant HBV, a switch to or addition of an alternative agent should be considered (see section 5.1). • In patients with decompensated liver disease and liver transplant recipients, treatment cessation is not recommended.
При загуба ефикасността на терапията поради появата на YMDD вариант на вируса на хепатит В при тези пациенти, трябва да се обсъдят допълнителни или алтернативни средства на лечение (вж. точка 5. 1).
If there is a loss of efficacy attributable to the emergence of YMDD variant HBV in these patients, additional or alternative therapies should be considered (see section 5.1).
При спиране на терапията със Zeffix трябва да се извършва периодично проследяване на пациентите за прояви на рекурентен хепатит (вж. точка 4. 4).
2 If Zeffix is discontinued, patients should be periodically monitored for evidence of recurrent hepatitis (see section 4.4).
Деца (на възраст под 12 години) и подрастващи (на възраст от 12 до 17 години):
Children (less than 12 years of age) and adolescents (12 to 17 years of age):
Не се препоръчва употребата на Zeffix при деца под 12 години и при подрастващи от 12 до 17 години поради липсата на данни за безопасността и ефикасността (вж. точка 5. 2).
Zeffix is not recommended for use in children below age 12 and adolescents age 12 to 17 due to lack of data on safety and efficacy (see section 5.2).
Серумните концентрации (AUC) на ламивудин се повишават при пациенти с умерено до тежко бъбречно увреждане поради намаляване на бъбречния клирънс.
Renal impairment: lamivudine serum concentrations (AUC) are increased in patients with moderate to severe renal impairment due to decreased renal clearance.
Дозата трябва да се редуцира при пациенти с креатининов клирънс < 50 ml/ min.
The dosage should therefore be reduced for patients with a creatinine clearance of < 50 ml/ minute.
Таблица 1 по- долу).
When doses below 100 mg are required Zeffix oral solution should be used (see Table 1 below).
Дозировка на Zeffix при пациенти с намален бъбречен клирънс.
Dosage of Zeffix in patients with decreased renal clearance.
Креатининов клирънс ml/ min
Creatinine clearance ml/ min
Начална доза Zeffix Перорален разтвор *
First Dose of Zeffix oral solution *
Поддържаща доза веднъж дневно
Maintenance Dose Once daily
20 ml (100 mg)
20 ml (100 mg)
10 ml (50 mg)
10 ml (50 mg)
5 ml (25 mg)
5 ml (25 mg)
7 ml (35 mg)
7 ml (35 mg)
3 ml (15 mg)
3 ml (15 mg)
< 5
< 5
2 ml (10 mg)
2 ml (10 mg)
* Zeffix перорален разтвор, съдържащ 5 mg/ ml ламивудин.
* Zeffix oral solution containing 5 mg/ ml lamivudine.
Наличните данни при пациенти на периодична хемодиализа (≤ 4 часа диализа 2- 3 пъти седмично) показват, че след намаляване на началната доза ламивудин в зависимост от клирънса на креатинина, не е необходима по- нататъшна промяна в дозата, докато пациентите са на диализа.
Data available in patients undergoing intermittent haemodialysis (for less than or equal to 4 hrs dialysis 2-3 times weekly), indicate that following the initial dosage reduction of lamivudine to correct for the patient’ s creatinine clearance, no further dosage adjustments are required while undergoing dialysis.
Данни от изследвания при пациенти с чернодробно увреждане, включително такива с краен стадий на чернодробно заболяване, подлежащи на трансплантация, сочат, че фармакокинетичните свойства на ламивудин не се променят значително при нарушена чернодробна функция.
Hepatic impairment: data obtained in patients with hepatic impairment, including those with end-stage liver disease awaiting transplant, show that lamivudine pharmacokinetics are not significantly affected by hepatic dysfunction.
Ламивудин е прилаган при деца (на възраст 2 и повече години) и подрастващи с компенсиран хроничен хепатит B.
Lamivudine has been administered to children (2 years and above) and adolescents with compensated chronic hepatitis B.
Въпреки това, тъй като наличните данни са ограничени, понастоящем приложението на ламивудин при тази популация пациенти не се препоръчва (вж. точка 5. 1).
However, due to limitations of the data, the administration of lamivudine to this patient population is not currently recommended (see section 5.1).
Засега няма данни за ефикасността на ламивудин при пациенти с коинфекция с хепатит D или хепатит С.
The efficacy of lamivudine in patients co-infected with Delta hepatitis or hepatitis C has not been established.
3 Има ограничени данни за приложение на ламивудин при HBeAg негативни пациенти (пре- кор мутантни) и при пациенти на едновременно лечение с имуносупресори, включително химиотерапия на ракови заболявания.
Data are limited on the use of lamivudine in HBeAg negative (pre-core mutant) patients and in those receiving concurrent immunosuppressive regimes, including cancer chemotherapy.
Необходимо е серумните нива на аланин аминотрансферазата (ALT) да се изследват на 3 - месечни интервали, а стойностите на ДНК на вируса на хепатит В (HBV DNA) и на HBeAg да се измерват на всеки 6 месеца.
Serum ALT levels should be monitored at 3 month intervals and HBV DNA and HBeAg should be assessed every 6 months.
Екзацербации на хепатит
3 Exacerbations of hepatitis
По време на продължително лечение е установена появата на субпопулации на хепатит В вируса (HBV) с намалена чувствителност към ламивудин (YMDD вариант на вируса на хепатит В).
HBV viral subpopulations with reduced susceptibility to lamivudine (YMDD variant HBV) have been identified with extended therapy.
При някои пациенти развитието на такъв вариант може да доведе до влошаване на хепатита, което се установява първоначално по повишените стойности на серумния АЛАТ (ALT) и повторната поява на ДНК на хепатит В вируса (HBV DNA).
In some patients the development of YMDD variant HBV can lead to exacerbation of hepatitis, primarily detected by serum ALT elevations and re-emergence of HBV DNA.
При пациенти с YMDD вариант на хепатит В вируса и влошаващо се чернодробно заболяване (повишаване на АЛАТ с или без декомпенсирана цироза) или рекурентен хепатит В след чернодробна трансплантация, трябва да се обмисли преминаване към или добавяне на алтернативно средство към терапията.
In patients who have YMDD variant HBV and worsening liver disease (increasing ALT with or without decompensated cirrhosis) or recurrent hepatitis B after liver transplantation, a switch to or addition of an alternative agent should be considered.
При прекъсване на лечението със Zeffix или при загуба на ефисакността му поради развитие на YMDD вариант на хепатит В вируса (вж. точка 4. 2.), при някои пациенти може да се установят клинични или лабораторни данни за нов тласък в развитието на хепатита.
If Zeffix is discontinued or there is a loss of efficacy due to the development of YMDD variant HBV (see section 4.2), some patients may experience clinical or laboratory evidence of recurrent hepatitis.
Екзацербация на хепатит е установявана главно по покачването на серумните нива на АЛАТ, в допълнение към повторната поява на ДНК на хепатит В вируса (HBV DNA).
If Zeffix is discontinued, patients should be periodically monitored both clinically and by assessment of serum liver function tests (ALT and bilirubin levels), for at least four months, and then as clinically indicated.
За повече информация относно честотата на покачването на серумните нива на АЛАТ след лечение, вж.
Exacerbation of hepatitis has primarily been detected by serum ALT elevations, in addition to the re-emergence of HBV DNA.
Клиничен опит.
See Table 3 in Section 5.1 Clinical experience for more information regarding frequency of post treatment ALT elevations.
При повечето пациенти този процес се е самоограничавал, но са наблюдавани и фатални случаи.
Most events have been self- limited, however some fatalities have been observed.
Налице са недостатъчни данни за ползите от подновяването на терапията с ламивудин при пациенти с проява на рецидив на хепатит, настъпил след спиране на лечението.
For patients who develop evidence of recurrent hepatitis post-treatment, there are insufficient data on the benefits of re-initiation of lamivudine treatment.
При трансплантирани и пациенти с напреднало чернодробно заболяване съществува повишен риск от активна вирусна репликация.
Transplantation recipients and patients with advanced liver disease are at greater risk from active viral replication.
При тези пациенти трябва да се проследяват клиничните, вирусологичните и серологичните показатели, свързани с хепатит В, функцията на черния дроб и бъбреците, и антивирусния отговор по време на лечение (най- малко веднъж месечно), като при прекъсване на лечението поради някаква причина това проследяване трябва да продължи за най- малко 6 месеца след това.
These patients should be monitored for clinical, virological and serological parameters associated with hepatitis B, liver and renal function, and antiviral response during treatment (at least every month), and, if treatment is discontinued for any reason, for at least 6 months after treatment.
Задължително трябва да се проследяват следните лабораторни показатели (като минимум): серумни стойности на АЛАТ, билирубин, албумин, кръвен уреен азот и креатинин.
Laboratory parameters to be monitored should include (as a minimum) serum ALT, bilirubin, albumin, blood urea nitrogen, creatinine, and virological status:
При определяне на вирусологичния статус се проследяват съотношенето антиген/ антитяло за хепатит В вируса (HBV) и при възможност серумните концентрации на ДНК на хепатит В вируса (HBV DNA).
HBV antigen/ antibody, and serum HBV DNA concentrations when possible.
Пациенти с прояви на чернодробна недостатъчност по време на или след лечението трябва да се мониторират по- често според възможностите.
Patients experiencing signs of hepatic insufficiency during or post-treatment should be monitored more frequently as appropriate.
4 Ко- инфекция с човешкия имунодефицитeн вирус (HIV)
HIV co-infection
При пациенти, ко- инфектирани с човешкия имунодефицитен вирус (HIV), които се лекуват или се планира да се лекуват с ламивудин или с комбинация ламивудин/ зидовудин, трябва да се поддържа дозата на ламивудин, предписана за лечение на инфекцията с човешкия имунодефицитен вирус (обикновено 150 mg два пъти дневно в комбинация с други антиретровирусни средства).
For the treatment of patients who are co-infected with HIV and are currently receiving or plan to receive treatment with lamivudine or the combination lamivudine-zidovudine, the dose of lamivudine prescribed for HIV infection (usually 150 mg/ twice daily in combination with other antiretrovirals) should be maintained.
При пациенти, ко- инфектирани с човешкия имунодефицитен вирус (HIV), които не са показания за анти- ретровирусна терапия, има риск от HIV мутация, когато ламивудин се използва самостоятелно за лечение на хроничен хепатит В.
For HIV co-infected patients not requiring anti-retroviral therapy, there is a risk of HIV mutation when using lamivudine alone for treating chronic hepatitis B.
Поради тази причина вземането на подходящи предпазни мерки трябва да продължи.
Patients should be advised that therapy with lamivudine has not been proven to reduce the risk of transmission of hepatitis B virus to others and therefore, appropriate precautions should still be taken.
Ламивудин се елиминира основно чрез активна органична катионна секреция.
4 Lamivudine is predominantly eliminated by active organic cationic secretion.
Трябва да се има предвид възможността за лекарствени взаимодействия с едновременно приемани други лекарствени продукти, които се елиминират основно чрез активна бъбречна секреция с участието на органичната система на катионен транспорт, напр. триметоприм.
The possibility of interactions with other medicinal products administered concurrently should be considered, particularly when their main route of elimination is active renal secretion via the organic cationic transport system e. g. trimethoprim.
Други лекарства (напр. ранитидин, циметидин) се елиминират с частично участие на този механизъм и не повлияват екскрецията на ламивудин.
Other medicinal products (e. g. ranitidine, cimetidine) are eliminated only in part by this mechanism and were shown not to interact with lamivudine.
Едновременният прием с триметоприм/ сулфаметоксазол 160 mg/ 800 mg повишава експозицията на ламивудин с 40%.
Administration of trimethoprim/ sulphamethoxazole 160 mg/ 800 mg increased lamivudine exposure by about 40%.
При едновременен прием с ламивудин е наблюдавано слабо повишаване на стойностите на максималната серумна концентрация Cmax на зидовудин (28%).
A modest increase in Cmax (28%) was observed for zidovudine when administered with lamivudine, however overall exposure (AUC) was not significantly altered.
Зидовудин не влияе върху фармакокинетиката на ламивудин (вж. точка 5. 2).
Zidovudine had no effect on the pharmacokinetics of lamivudine (see section 5.2).
Не са наблюдавани клинично значими нежелани взаимодействия при пациенти, приемали едновременно ламивудин с обичайно прилаганите имуносупресори (напр. циклоспорин A).
There were no observed clinically significant adverse interactions in patients taking lamivudine concurrently with commonly used immunosuppressant medicinal products (e. g. cyclosporin A).
Поради тази причина не се препоръчва приложение на Zeffix в комбинация със залцитабин.
Zeffix is therefore not recommended to be used in combination with zalcitabine.
5 Бременност: Няма достатъчно данни за употребата на ламивудин при бременни жени.
Pregnancy: there are no adequate data from the use of lamivudine in pregnant women.
В резултат на пасивното преминаване на активното вещество през плацентата, стойностите на концентрацията на ламивудин в серума на новороденото при раждането са съпоставими с тези в серума на майката и в проба, взета от пъпната връв.
Consistent with passive transmission of the substance across the placenta, lamivudine concentrations in infant serum at birth were similar to those in maternal and cord serum at delivery.
Въпреки че резултатите от изследванията при животни не винаги корелират с възможния отговор при човека, не се препоръчва прием на продукта по време на първите три месеца от бременността (виж. точка 4. 4).
Although animal reproductive studies are not always predictive of the human response, administration is not recommended during the first three months of pregnancy (see section 4.4).
След перорален прием ламивудин се отделя в кърмата в концентрации, близки до серумните.
Lactation: following oral administration, lamivudine was excreted in breast milk at similar concentrations to those found in serum.
Поради тази причина се препоръчва майките да не кърмят по време на прием на ламивудин.
It is therefore recommended that mothers taking lamivudine do not breast feed their infants.
При проведените клинични изследвания с пациенти с хроничен хепатит B ламивудин е понесен добре.
In clinical studies of patients with chronic hepatitis B, lamivudine was well tolerated.
Установените нежелани ефекти и промените в лабораторните показатели (с изключение на по- високите стойности на креатининфосфокиназа и АЛАТ, вж. по- долу) при пациенти, лекувани с ламивудин, са подобни на тези при приемалите плацебо.
The incidence of adverse events and laboratory abnormalities (with the exception of elevations of ALT and CPK, see below) were similar between placebo and lamivudine treated patients).
Най- често са съобщавани умора, неразположение, респираторни инфекции, дразнене в областта на гърлото и сливиците, главоболие, дискомфорт и болки в корема, гадене, повръщане и диария.
The most common adverse events reported were malaise and fatigue, respiratory tract infections, throat and tonsil discomfort, headache, abdominal discomfort and pain, nausea, vomiting and diarrhoea.
Нежеланите ефекти са изброени по- долу в зависимост от телесната система, органната група и честотата.
Frequency categories are only assigned to those adverse reactions considered to be at least possibly causally related to lamivudine.
По честота се определят като много чести (≥1/ 10); чести (≥1/ 100, < 1/ 10); нечести (≥1/ 1 000, < 1/ 100); редки (≥1/ 10 000, < 1/ 1 000) и много редки (< 1/ 10 000).
Frequencies are defined as: very common (≥ 1/ 10), common (≥ 1/ 100, < 1/ 10), uncommon (≥ 1/ 1000, < 1/ 100), rare (≥ 1/ 10,000, < 1/ 1000) and very rare (< 1/ 10,000).
Категоризирането по честота на нежеланите ефекти по- долу е приблизително: за повечето събития не са налични подходящи данни за изчисляване на честотата.
5 The frequency categories assigned to the adverse reactions below are estimates: for most events, suitable data for calculating incidence are not available.