natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Постамаркетинговите наблюдения показват, че най- сериозните нежелани лекарствени реакции са синдром на Stevens- Johnson и токсична епидермална некролиза и сериозно чернодробно заболяване/ чернодробна недостатъчност и реакции на свръхчувствителност, характеризиращи се с клинични прояви като повишена температура, артралгия, миалгия и лимфаденопатия заедно с висцерално усложнение, като хепатит, еозинофилия, гранулоцитопения и бъбречна дисфункция.
The postmarketing experience has shown that the most serious adverse reactions are Stevens-Johnson syndrome and toxic epidermal necrolysis and serious hepatitis/ hepatic failure and hypersensitivity reactions, characterised by rash with constitutional symptoms such as fever, arthralgia, myalgia and lymphadenopathy, plus visceral involvement, such as hepatitis, eosinophilia, granulocytopenia, and renal dysfunction.
Първите 18 седмици от лечението са критични, което налага строго наблюдение (вж. точка 4. 4).
The first 18 weeks of treatment is a critical period which requires close monitoring (see section 4.4).
Съобщавани са следните нежелани реакции, които могат да бъдат причинно свързани с приложението на VIRAMUNE.
The following adverse reactions which may be causally related to the administration of VIRAMUNE have been reported.
Честотите се основават на събраните от клинични проучвания данни за реакции, които се считат свързани с лечението с VIRAMUNE.
The frequencies estimated are based on pooled clinical trial data for events considered related to VIRAMUNE treatment.
Честотата е определена като е използвана следната конвенция: много чести (> 1/ 10), чести (> 1/ 100 до < 1/ 10), нечести (> 1/ 1 000 до < 1/ 100), редки (> 1/ 10 000 до < 1/ 1 000), много редки (< 1/ 10 000), с неизвестна честота (от наличните данни не може да бъде направена оценка).
Frequency is defined using the following convention: very common (≥ 1/ 10); common (≥ 1/ 100 to < 1/ 10); uncommon (≥ 1/ 1,000 to < 1/ 100); rare (≥ 1/ 10,000 to < 1/ 1,000); very rare (< 1/ 10,000), not known (cannot be estimated from the available data).
Изследвания Чести:
Investigations Common
отклонения в резултатите на чернодробните функционални тестове
liver function tests abnormal
Нарушения на кръвта и лимфна система Редки:
Blood and lymphatic system disorders Common Uncommon
гранулоцитопения * анемия 1100. 1090, при което се съобщават по- голямата част от свързаните нежелани
granulocytopenia* anaemia
лекарствени реакции (n=28), при пациентите на плацебо има по- висока честота на събития на гранулоцитопения (3, 3%), отколкото при пациентите на невирапин (2, 5%).
* In study 1100.1090, from which the majority of related adverse events (n=28) were received, patients on placebo had a higher incidence of events of granulocytopenia (3.3%) than patients on nevirapine (2.5%).
Нарушения на нервната система Чести:
14 Nervous system disorders Common
Стомашно- чревни нарушения Чести:
Gastrointestinal Common
повръщане, диария, коремна болка, гадене
disorders vomiting, diarrhoea, abdominal pain, nausea
Нечести:
Skin and subcutaneous tissue disorders Very common Uncommon oedema, urticaria
обрив (13, 6%) синдром на Stevens- Johnson/ токсична епидермална некролиза (0, 1%),
rash (13.6%) Stevens Johnson Syndrome/ toxic epidermal necrolysis (0.1%), angioneurotic
Нечести:
Musculoskeletal and connective tissue disorders Common Uncommon
миалгия артралгия
myalgia arthralgia
Общи нарушения и ефекти на мястото на приложение Чести:
General disorders and administration site conditions Common
повишена температура, умора
fever, fatigue
Нарушения на имунната система Чести:
Immune system disorders Common Not known
С неизвестна честота: предизвикан от лекарството обрив с еозинофилия и системни симптоми, анафилаксия
hypersensitivity drug rash with eosinophilia and systemic symptoms, anaphylaxis
Редки:
Hepatobiliary disorders Common Uncommon Rare
хепатит (1, 4%) жълтеница фулминантен хепатит
hepatitis (1.4%) jaundice hepatitis fulminant
Комбинираната антиретровирусна терапия се свързва с преразпределяне на телесните мазнини (липодистрофия) при пациенти с HIV- инфекция, включително загуба на периферна и лицева подкожна мастна тъкан, увеличена интраабдоминална и висцерална мастна тъкан, хипертрофия на млечните жлези и натрупване на мастна тъкан дорзоцервикално (бизонска гърбица).
Combination antiretroviral therapy has been associated with redistribution of body fat (lipodystrophy) in HIV infected patients including the loss of peripheral and facial subcutaneous fat, increased intra- abdominal and visceral fat, breast hypertrophy and dorsocervical fat accumulation (buffalo hump).
Комбинираната антиретровирусна терапия се свързва и с абнормности в метаболизма като: хипертриглицеридемия, хиперхолестеролемия, инсулинова резистентност, хипергликемия и хиперлактатемия (вж. точка 4. 4).
Combination antiretroviral therapy has been associated with metabolic abnormalities such as hypertriglyceridaemia, hypercholesterolaemia, insulin resistance, hyperglycaemia and hyperlactataemia (see section 4.4).
Съобщавани са също следните нежелани събития при приложение на VIRAMUNE в комбинация с други антиретровирусни агенти: панкреатит, периферна невропатия и тромбоцитопения.
The following events have also been reported when VIRAMUNE has been used in combination with other anti-retroviral agents: pancreatitis, peripheral neuropathy and thrombocytopaenia.
Тези нежелани реакции са свързани предимно с други антиретровирусни агенти и може да се очаква да се появят при приложение на VIRAMUNE в комбинация с други агенти, въпреки че е малко вероятно да се дължат на лечението с VIRAMUNE.
These events are commonly associated with other antiretroviral agents and may be expected to occur when VIRAMUNE is used in combination with other agents; however it is unlikely that these events are due to VIRAMUNE treatment.
Рядко са съобщавани синдроми на чернодробно- бъбречна недостатъчност.
Hepatic-renal failure syndromes have been reported rarely.
В периода на започване на комбинирано антиретровирусно лечение (КAРT) при HIV - инфектирани пациенти с тежък имунен дефицит може да се появи възпалителна реакция към асимптоматични или остатъчни опортюнистични патогени (вж. точка 4. 4).
In HIV-infected patients with severe immune deficiency at the time of initiation of combination antiretroviral therapy (CART), an inflammatory reaction to asymptomatic or residual opportunistic infections may arise (see section 4.4).
Основната клинично значима проява на токсичност на VIRAMUNE е появата на обрив, като свързаният с VIRAMUNE обрив се наблюдава при 13, 6% от пациентите в режим на комбинирано лечение в контролирани проучвания.
The most common clinical toxicity of VIRAMUNE is rash, with VIRAMUNE attributable rash occurring in 13.6% of patients in combination regimens in controlled studies.
Обривите са обикновено леки до умерени, макулопапуларни еритематозни кожни обриви с или без пруритус, локализирани върху торса, лицето и крайниците.
Rashes are usually mild to moderate, maculopapular erythematous cutaneous eruptions, with or
Наблюдавани са алергични реакции (анафилаксия, ангиоедем, уртикария).
Allergic reactions (anaphylaxis, angioedema and urticaria) have been reported.
Обривите се наблюдават самостоятелно или в следствие на реакции на свръхчувствителност, характеризиращи се с клинични прояви като повишена температура, артралгия, миалгия и лимфаденопатия заедно с висцерално усложнение, като хепатит, еозинофилия, гранулоцитопения и бъбречна дисфункция.
Rashes occur alone or in the context of hypersensitivity reactions, characterised by rash with constitutional symptoms such as fever, arthralgia, myalgia and lympadenopathy, plus visceral involvement, such as hepatitis, eosinophilia, granulocytopenia, and renal dysfunction.
Тежки и животозастрашаващи кожни реакции са наблюдавани при пациенти, третирани с VIRAMUNE, включително синдром на Stevens- Johnson (SJS) и токсична епидермална некролиза (TEN).
Severe and life-threatening skin reactions have occurred in patients treated with VIRAMUNE, including Stevens-Johnson syndrome (SJS) and toxic epidermal necrolysis (TEN).
Съобщени са случаи на SJS, TEN и свръхчувствителност с фатален изход.
Fatal cases of SJS, TEN and hypersensitivity reactions have been reported.
Повечето от тежките обриви се появяват през първите 6 седмици от лечението, като някои изискват хоспитализация, а един пациент е подложен на хирургическа интервенция (вж. точка 4. 4).
The majority of severe rashes occurred within the first 6 weeks of treatment and some required hospitalisation, with one patient requiring surgical intervention (see section 4.4).
Хепато- билиарни нарушения
Hepato-biliary
Най– честите отклонения в лабораторните тестове са колебания в стойностите на чернодробните функции, включително ALAT, ASAT, GGT, тотален билирубин и алкална фосфатаза.
The most frequently observed laboratory test abnormalities are elevations in liver function tests (LFTs), including ALAT, ASAT, GGT, total bilirubin and alkaline phosphatase.
Най- чести са асимптоматичните повишения на нивата на GGT.
Asymptomatic elevations of GGT levels are the most frequent.
Съобщени са случаи
Cases of jaundice have been reported.
При пациенти, лекувани с VIRAMUNE, са наблюдавани случаи на хепатит (тежка и животозастрашаваща хепатотоксичност, включително фулминантен хепатит с фатален изход).
Cases of hepatitis (severe and life-threatening hepatoxicity, including fatal fulminant hepatitis) have been reported in patients treated with VIRAMUNE.
Най- добрият критерий за сериозно чернодробно усложнение са повишените стойности при тестове на чернодробна функция.
The best predictor of a serious hepatic event was elevated baseline liver function tests.
Първите 18 седмици са критичен период, който изисква строго мониториране (вж. точка 4. 4).
The first 18 weeks of treatment is a critical period which requires close monitoring (see section 4.4).
Пациенти в педиатрична възраст
Paediatric population
Базирайки се на данните от клинично проучване с 361 деца, повечето, от които са подложени на комбинирано лечение с зидовудин или/ и диданозин, може да се заключи, че най- честите нежелани лекарствени реакции, свързвани с VIRAMUNE са сходни с тези при възрастни.
Based on clinical trial experience of 361 paediatric patients the majority of which received combination treatment with ZDV or/ and ddI, the most frequently reported adverse events related to VIRAMUNE were similar to those observed in adults.
Гранулоцитопенията е по- често наблюдавана при деца.
Granulocytopenia was more frequently observed in children.
При отворено клинично проучване (ACTG 180) гранулоцитопения, оценена като лекарствено- свързана, се наблюдава при 5/ 37 (13, 5%) от пациентите.
In an open-label clinical trial (ACTG 180) granulocytopenia assessed as drug- related occurred in 5/ 37 (13.5%) of patients.
В двойно- сляпо, плацебо контролирано проучване ACTG 245 честотата на сериозна лекарствено- свързана гранулоцитопения е 5/ 305 (1, 6%).
In ACTG 245, a double-blind placebo controlled study, the frequency of serious drug-related granulocytopenia was 5/ 305 (1.6%).
В тази популация са наблюдавани изолирани случаи на синдром на Stevens- Johnson или синдром на преход Stevens - Johnson/ токсична епидермална некролиза.
Isolated cases of Stevens- Johnson syndrome or Stevens-Johnson/ toxic epidermal necrolysis transition syndrome have been reported in this population.
Не е известен антидот при предозиране с VIRAMUNE.
There is no known antidote for VIRAMUNE overdosage.
Съобщени са случаи на предозиране с дози, вариращи от 800 mg до 6000 mg дневно, в продължение на 15 дни.
Cases of VIRAMUNE overdose at doses ranging from 800 to 6000 mg per day for up to 15 days have been reported.
Всички тези нежелани лекарствени реакции са наложили прекъсване на лечението с VIRAMUNE.
All of these effects subsided following discontinuation of VIRAMUNE.
J05AG01
NNRTI (non-nucleoside reverse transcriptase inhibitors), ATC code J05AG01.
Механизъм на действие Невирапин е ненуклеозиден инхибитор на обратната транскриптаза (ННИОТ) на HIV- 1.
Nevirapine binds directly to reverse transcriptase and blocks the RNA-dependent and DNA-dependent DNA polymerase activities by causing a disruption of the enzyme's catalytic site.
Активността на невирапин не се конкурира за място с нуклеозид трифосфатите.
The activity of nevirapine does not compete with template or nucleoside triphosphates.
HIV - 2 обратната транскриптаза и ДНК полимеразите при еукариоти (като човешките ДНК полимерази α, β, γ или δ) не се инхибират от невирапин.
HIV-2 reverse transcriptase and eukaryotic DNA polymerases (such as human DNA polymerases α, β, γ, or δ) are not inhibited by nevirapine.
HIV чувствителност in vitro:
16 In vitro HIV susceptibility:
In vitro е измерена антивирусна активност на невирапин в множество клетъчни линии, включително мононуклеарни клетки от периферна кръв, макрофаги, произхождащи от моноцити и лимфобластоидни клетъчни линии.
The in vitro antiviral activity of nevirapine has been measured in a variety of cell lines including peripheral blood mononuclear cells, monocyte derived macrophages, and lymphoblastoid cell lines.
При последни проучвания, използващи човешки лимфоцити от пъпна връв и човешки 293 клетки от ембрионален бъбрек, стойностите на ЕС50 (50% инхибиторна концентрация) са в диапазона от 14 до 302 nM спрямо лабораторни и клинични изолати на HIV- 1.
In recent studies using human cord blood lymphocytes and human embryonic kidney 293 cells, EC50 values (50% inhibitory concentration) ranged from 14-302 nM against laboratory and clinical isolates of HIV-1.
Невирапин показва in vitro антивирусна активност спрямо HIV- 1 група M съдържащи обвивка изолати A, C, D, F, G и H и циркулиращи рекомбинантни форми (CRF) CRF01_ AE, CRF02_ AG и CRF12_ BF (медиана на стойността на ЕС50 63 nM).
Nevirapine exhibited antiviral activity in vitro against group M HIV-1 isolates from clades A, B, C, D, F, G, and H, and circulating recombinant forms (CRF), CRF01_AE, CRF02_AG and CRF12_BF (median EC50 value of 63 nM).
Невирапин няма in vitro антивирусна активност спрямо изолати от група О HIV- 1 и HIV- 2.
Nevirapine had no antiviral activity in vitro against isolates from group O HIV-1 and HIV-2.
Невирапин в комбинация с ефавиренц показва in vitro силно антагонистична анти- HIV- 1 активност (вж. точка 4. 5), която се засилва в комбинация с протеазния инхибитор ритонавир
Nevirapine in combination with efavirenz exhibited a strong antagonistic anti-HIV-1 activity in vitro (see section 4.5) and was additive to antagonistic with the protease inhibitor ritonavir or the fusion inhibitor enfuvirtide. Nevirapine exhibited additive to synergistic anti-HIV-1 activity in combination with the protease inhibitors amprenavir, atazanavir, indinavir, lopinavir, nelfinavir, saquinavir and tipranavir, and the NRTIs abacavir, didanosine, emtricitabine, lamivudine, stavudine, tenofovir and zidovudine.
17 или фузионния инхибитор енфувиртид.
The anti-HIV-1 activity of nevirapine was antagonized by the anti-HBV drug adefovir and by the anti-HCV drug ribavirin in vitro.
Резистентност In vitro се появяват HIV- изолати с редуцирана чувствителност към невирапин (100 до 250 пъти).
Resistance HIV isolates with reduced susceptibility (100 to 250-fold) to nevirapine emerge in vitro.
Фенотипни и генотипни промени се наблюдават в HIV- изолати от пациенти, третирани с VIRAMUNE или VIRAMUNE + зидовудин за период от 1 до 12 седмици.
Phenotypic and genotypic changes occur in HIV isolates from patients treated with VIRAMUNE or VIRAMUNE + zidovudine over one to 12 weeks.
На осмата седмица от монотерапия с VIRAMUNE, 100% от тестваните пациенти имат HIV- изолати с повече от 100 пъти намаление на чувствителността към невирапин, независимо от дозата.
By week 8 of VIRAMUNE monotherapy, 100% of the patients tested had HIV isolates with a > 100-fold decrease in susceptibility to nevirapine, regardless of dose.
Комбинираната терапия с VIRAMUNE + зидовудин не променя степента на опасност от невирапин- резистентен вирус.
VIRAMUNE + zidovudine combination therapy did not alter the emergence rate of nevirapine- resistant virus.
Изследвана e гено - и фенотипната резистентност при пациенти, получаващи VIRAMUNE в тройна или двойна лекарствена комбинация, както и при неприемаща VIRAMUNE сравнителна група от проучването INCAS.
Genotypic and phenotypic resistance was examined for patients receiving VIRAMUNE in triple and double therapy drug combination therapy, and in the non-VIRAMUNE comparative group from the INCAS study.
При пациенти, нелекувани с антивирусни агенти и с брой CD4 клетки 200- 600 mm3, е приложено лечение или с VIRAMUNE + зидовудин (n = 46), зидовудин + диданозин (n = 51) или VIRAMUNE + зидовудин + диданозин (n = 51), при курс на лечение 52 седмици или повече.
Antiretroviral naive subjects with CD4 cells counts of 200-600/ mm3 were treated with either VIRAMUNE + zidovudine (n = 46), zidovudine + didanosine (n = 51) or VIRAMUNE + zidovudine + didanosine (n = 51) and followed for 52 weeks or longer on therapy.
Вирусологична оценка е представена в началото, на шестия и на дванадесетия месец.
Virologic evaluations were performed at baseline, six months and 12 months.
Проведените тестове за фенотипна резистентност изискват минимум 1000 копия/ ml HIV РНК, за да се амплифицира вируса.
The phenotypic resistance test performed required a minimum of 1000 copies/ ml HIV RNA in order to be able to amplify the virus.
От трите групи, подложени на изпитване, съответно 16, 19 и 28 пациента имат оценими базисни изолати и впоследствие остават в проучването за най- малко 24 седмици.
Of the three study groups, 16, 19 and 28 patients respectively had evaluable baseline isolates and subsequently remained in the study for at least 24 weeks.
Има пет случая на фенотипна резистентност към невирапин в началото; IC50 стойностите са 5 до 6, 5 пъти повишени при три от случаите и повече от 100 пъти при два.
At baseline, there were five cases of phenotypic resistance to nevirapine; the IC50 values were 5 to 6.5-fold increased in three and > 100 fold in two.
На 24- та седмица всички налични изолати, възстановими от пациенти, лекувани с невирапин, са резистентни към този агент, докато 18/ 21 (86%) от пациентите носят такива изолати на 30- 60 седмица.
At 24 weeks, all available isolates recoverable from patients receiving nevirapine were resistant to this agent, while 18/ 21 (86%) patients carried such isolates at 30-60 weeks.
При 16 пациента, вирусното потискане е под детекционната граница (< 20 копия/ ml = 14, < 400 копия/ ml = 2).
In 16 subjects viral suppression was below the limits of detection (< 20 copies/ ml = 14, < 400 copies/ ml = 2).
Приемайки това потискане под < 20 копия/ ml се увеличава чувствителността на вируса към невирапин, 45% (17/ 38) от пациентите имаха вирус, измерен или с вероятност да бъде чувствителен към невирапин.
Assuming that suppression below < 20 copies/ ml implies nevirapine susceptibility of the virus, 45% (17/ 38) of patients had virus measured or imputed to be susceptible to nevirapine.
Всичките 11 пациента, лекувани с VIRAMUNE + зидовудин, тествани за фенотипна резистентност, се оказват резистентни към невирапин след шест месеца.
All 11 subjects receiving VIRAMUNE + zidovudine who were tested for phenotypic resistance were resistant to nevirapine by six months.
През целия период е наблюдаван един случай на резистентност към диданозин.
Over the entire period of observation, one case of didanosine resistance was seen.
Резистентност към зидовудин възниква по- често от 30 – 60 седмица, особено при пациенти, получаващи двойна комбинация.
Zidovudine resistance emerged as more frequent after 30 – 60 weeks, especially in patients receiving double combination therapy.
Базирайки се на повишението на IC50, резистентност към зидовудин се наблюдава по- рядко в групата VIRAMUNE + зидовудин + диданозин, в сравнение с другите групи.
Based on the increase in IC50, zidovudine resistance appeared lower in the VIRAMUNE + zidovudine + didanosine group than the other treatment groups.
По отношение на резистентност към невирапин, всички последващи изолати, са носители на поне една мутация, свързана с резистентността, като най- честата единична промяна е K103N и Y181C.
With respect to nevirapine resistance, all isolates that were sequenced carried at least one mutation associated with resistance, the most common single changes being K103N and Y181C.
При 9 от 12 пациенти са наблюдавани комбинации от мутации.
Combinations of mutations were found in nine of the 12 patients observed.
Тези данни от INCAS илюстрират, че употребата на високо активни терапии е свързана със забавяне развитието на лекарствена резистентност към антиретровирусни агенти.
These data from INCAS illustrate that the use of highly active drug therapies is associated with a delay in the development of antiretroviral drug resistance.
Не е установена клиничната значимост на фено - и генотипните промени, свързани с терапията с VIRAMUNE.
The clinical relevance of phenotypic and genotypic changes associated with VIRAMUNE therapy has not been established.
В допълнение на горепосочените данни, съществува риск от бързо възникване на резистентност към ННИОТ, в случай на вирусологичен пробив.
17 In addition to the data presented above, there exists a risk of rapid emergence of resistance to NNRTIs in case of virological failure.
Кръстосана резистентност In vitro е наблюдавана бърза поява на HIV- щамове с кръстосана резистентност към ННИОТ.
Cross-resistance Rapid emergence of HIV strains which are cross-resistant to NNRTIs has been observed in vitro.
Данните за кръстосана резистентност между ННИОТ невирапин и нуклеозидните аналози на обратно транскриптазни инхибитори са много ограничени.
Data on cross-resistance between the NNRTI nevirapine and NRTIs are very limited.
При 4 пациента зидовудин - резистентните изолати, тествани in vitro запазват чувствителността си към невирапин и при 6 болни невирапин- резистентните изолати са чувствителни към зидовудин и диданозин.
In four patients, zidovudine-resistant isolates tested in vitro retained susceptibility to nevirapine and in six patients, nevirapine-resistant isolates were susceptible to zidovudine and didanosine.
18 Кръстосана резистентност между невирапин и HIV протеазни инхибитори е необичайна поради това, че ангажираните таргетни ензими са различни.
Cross-resistance between nevirapine and HIV PIs is unlikely because the enzyme targets involved are different.
Кръстосаната резистентност при съвременните регистрирани ННИОТ е в широки граници.
Cross-resistance among the currently registered NNRTIs is broad.
Някои данни за генотипна резистентност показват, че при повечето пациенти, които не се повлияват от ННИОТ, вирусните щамове проявяват кръстосана резистентност спрямо други ННИОТ.
Some genotypic resistance data indicate that in most patients failing NNRTI, viral strains express cross-resistance to the other NNRTIs.
Наличните данни не подкрепят последователната употреба на ННИОТ.
The currently available data do not support sequential use of NNRTIs.
Фармакодинамични ефекти VIRAMUNE е оценен при лечение на нелекувани и вече лекувани болни.
Pharmacodynamic Effects VIRAMUNE has been evaluated in both treatment naive and treatment experienced patients.
Резултатите от проучването (ACTG 241) оценяват тройната терапия с VIRAMUNE, зидовудин и диданозин в сравнение с зидовудин + диданозин, при 398 HIV- 1 инфектирани болни (среден брой 153 CD4+клетки/ mm3; плазма HIV- 1 РНК 4, 59 log10 копия/ ml), които получават най- малко 6 месеца лечение с нуклеозидни аналози преди регистриране (средно 115 седмици).
Results from a trial (ACTG 241) evaluated triple therapy with VIRAMUNE, zidovudine and didanosine compared to zidovudine + didanosine, in 398 HIV-1 infected patients (mean baseline 153 CD4+ cells/ mm3; plasma HIV1 RNA 4.59 log10 copies/ ml), who had received at least 6 months of NRTI therapy prior to enrolment (median 115 weeks).
Тези точно наблюдавани тежко болни демонстрират значително подобрение в групата, лекувана една година с тройна комбинация в сравнение с групата с двойна терапия, както във вирусната РНК, така и в броя на CD4+ клетки.
These heavily experienced patients demonstrated a significant improvement of the triple therapy group over the double therapy group for one year in both viral RNA and CD4+ cell counts.