natgillin/translations-raw huggingface dataset:
При пациентите с чернодробни проблеми (включително инфекция с хепатит B или C) може да има повишен риск от увреждане на черния дроб при приема на Сombivir.
Patients who have problems with their liver (including hepatitis B or C infection) may be at an elevated risk of liver damage when taking Combivir.
Както всички други NRTI Combivir може да причини лактатна ацидоза (натрупване на млечна киселина в организма), а при бебета на жени, приемали Combivir по време на бременността – митохондриална дисфункция (увреждане на произвеждащите енергия компоненти в клетките, което може да причини проблеми с кръвта).
As with all other NRTIs, Combivir may also cause lactic acidosis (a build-up of lactic acid in the body) and, in the babies of mothers taking Combivir during pregnancy, mitochondrial dysfunction (damage to the energy-producing components within cells that can cause problems in the blood).
Основания за одобряване на Combivir?
Why has Combivir been approved?
Комитетът по лекарствените продукти за хуманна употреба (CHMP) решава, че ползите от Combivir са по- големи от рисковете при антиретровирусната комбинирана терапия за лечение на ХИВ инфекция.
The Committee for Medicinal Products for Human Use (CHMP) decided that Combivir’ s benefits are greater than its risks in antiretroviral combination therapy for the treatment of HIV infection.
Комитетът препоръчва на Combivir да бъде издадено разрешение за употреба.
The Committee recommended that Combivir be given marketing authorisation.
2/ 3 Допълнителна информация за Combivir:
Other information about Combivir:
Европейската комисия издава разрешение за употреба, валидно в рамките на ЕС, за Combivir на Glaxo Group Ltd на 18 март 1998 г.
The European Commission granted a marketing authorisation valid throughout the EU for Combivir to Glaxo Group Ltd on 18 March 1998.
Разрешението за употреба е подновено на 18 март 2003 г. и на 18 март 2008 г.
The marketing authorisation was renewed on 18 March 2003 and on 18 March 2008.
Пълният текст на EPAR относно Combivir може да се намери тук.
The full EPAR for Combivir is available here.
Combivir 150 mg/ 300 mg филмирани таблетки
Combivir 150 mg/ 300 mg film-coated tablets
За пълния списък на помощните вещества, вж. точка 6. 1.
For a full list of excipients see section 6.1.
Бели до почти бели филмирани таблетки, с формата на капсула, делителна черта и гравиран надпис “ GXFC3 ” на двете страни.
White to off-white, capsule-shaped film-coated scored tablets engraved with “ GXFC3” on both sides.
Combivir е показан за комбинирано антиретровирусно лечение на инфекция с човешкия имунодефицитен вирус (Human Immunodeficiency Virus- HIV) (вж. точка 4. 2).
Combivir is indicated in antiretroviral combination therapy for the treatment of Human Immunodeficiency Virus (HIV) infection (see section 4.2).
С цел осигуряване прилагането на цялата доза най- добре е таблетката( ите) да се поглъщат без да се разтрошават.
To ensure administration of the entire dose, the tablet(s) should ideally be swallowed without crushing.
При пациентите, които не могат да поглъщат таблетки, таблетките може да се разтрошават и да бъдат добавяни към малко количество полутвърда храна или течност, като всичко това трябва да бъде прието незабавно (вж. точка 5. 2).
For patients who are unable to swallow tablets, tablets may be crushed and added to a small amount of semi-solid food or liquid, all of which should be consumed immediately (see section 5.2).
Възрастни и юноши с тегло най- малко 30 kg: препоръчителната доза Combivir е една таблетка два пъти дневно.
Adults and adolescents weighing at least 30 kg: the recommended dose of Combivir is one tablet twice daily.
Деца с тегло между 21 kg и 30 kg: препоръчителната доза COMBIVIR е половин таблетка сутрин и една цяла таблетка вечер.
Children weighing between 21 kg and 30 kg: the recommended oral dose of COMBIVIR is one-half tablet taken in the morning and one whole tablet taken in the evening.
Препоръчителната доза COMBIVIR е половин таблетка два пъти дневно.
Children weighing from 14 kg to 21 kg: the recommended oral dose of COMBIVIR is one-half tablet taken twice daily.
Схемата на приложение при деца с тегло 14- 30 kg се базира основно на фармакокинетичното моделиране и е подкрепена от данните от клинични изпитвания, при които са използвани отделните съставки ламивудин и зидовудин.
The dosing regimen for paediatric patients weighing 14-30 kg is based primarily on pharmacokinetic modelling and supported by data from clinical studies using the individual components lamivudine and zidovudine.
Ако при пациенти с тегло от 21- 30 kg се появи стомашно - чревна непоносимост, като опит за подобряване на поносимостта може да се използва алтернативна схема с прием на половин таблетка три пъти дневно.
If gastrointestinal intolerance occurs in patients weighing 21-30 kg, an alternative dosing schedule with one-half tablet taken thrice daily can be applied in attempt to improve tolerability.
2 Не се препоръчва употребата на Combivir при деца с тегло под 14 kg, тъй като не може да се направи подходяща корекция на дозата в съответствие с телесното тегло на детето.
Combivir tablets should not be used for children weighing less than 14 kg, since doses can not be appropriately adjusted for the weight of the child.
В случаите, при които се налага лечението с една от активните съставки на Combivir да се прекрати или да се намали дозата, съществуват отделни препарати на ламивудин и зидовудин под формата на таблетки/ капсули и перорални разтвори.
2 For situations where discontinuation of therapy with one of the active substances of Combivir, or dose reduction is necessary separate preparations of lamivudine and zidovudine are available in tablets/ capsules and oral solution.
Концентрациите на ламивудин и зидовудин се повишават при пациенти с бъбречно увреждане поради намаления клирънс.
Lamivudine and zidovudine concentrations are increased in patients with renal impairment due to decreased clearance.
Поради тази причина се препоръчва, пациентите с намалена бъбречна функция (креатининов клирънс ≤50 ml/ min), при които е необходима промяна на дозата, да приемат ламивудин и зидовудин поотделно.
Therefore as dosage adjustment of these may be necessary it is recommended that separate preparations of lamivudine and zidovudine be administered to patients with reduced renal function (creatinine clearance ≤ 50 ml/ min).
Ограничените данни при пациенти с цироза предполагат, че при пациентите с чернодробно увреждане може да се наблюдава акумулиране на зидовудин, дължащо се на намалено глюкурониране.
Limited data in patients with cirrhosis suggest that accumulation of zidovudine may occur in patients with hepatic impairment because of decreased glucuronidation.
Адаптиране на дозата при пациенти с нежелани хематологични реакции:
Dosage adjustments in patients with haematological adverse reactions:
Може да се наложи промяна на дозата на зидовудин, ако нивото на хемоглобина се понижи под 9 g/ dl или 5, 59 mmol/ l, или ако броят на неутрофилите спадне под 1, 0 x 10 9/ l (вж. точки 4. 3 и 4. 4).
Dosage adjustment of zidovudine may be necessary if the haemoglobin level falls below 9 g/ dl or 5.59 mmol/ l or the neutrophil count falls below 1.0 x 109/ l (see sections 4.3 and 4.4).
Дозиране при пациенти в напреднала възраст:
Dosage in the elderly:
Няма специфични данни, но при тази възрастова група се препоръчва специално внимание поради свързаните с възрастта промени, като намалена бъбречна функция и промени в хематологичните показатели.
No specific data are available, however special care is advised in this age group due to age associated changes such as the decrease in renal function and alteration of haematological parameters.
Зидовудин е противопоказан при пациенти с абнормално нисък брой неутрофили (< 0, 75 x 109/ l) или с абнормално ниски нива на хемоглобина (< 7, 5 g/ dl или 4, 65 mmol/ l).
Zidovudine is contraindicated in patients with abnormally low neutrophil counts (< 0.75 x 109/ l), or abnormally low haemoglobin levels (< 7.5 g/ dl or 4.65 mmol/ l).
Следователно Combivir е противопоказан при тези пациенти (вж. точка 4. 4).
Combivir is therefore contra- indicated in these patients (see section 4.4).
При необходимост от промяна в дозата, се препоръчва ламивудин и зидовудин да се използват като отделни лекарствени продукти (вж. точка 4. 2).
It is recommended that separate preparations of lamivudine and zidovudine should be administered in cases where dosage adjustment is necessary (see section 4.2).
Едновременната употреба на ставудин и зидовудин трябва да се избягва (вж. точка 4. 5).
The concomitant use of stavudine with zidovudine should be avoided (see section 4.5).
3 Опортюнистични инфекции:
Opportunistic infections:
Пациентите, приемащи Combivir или друга антиретровирусна терапия, могат да продължават да развиват опортюнистични инфекции и други усложнения на НIV инфекцията.
Patients receiving Combivir or any other antiretroviral therapy may continue to develop opportunistic infections and other complications of HIV infection.
Предаване на НIV:
Transmission of HIV:
Пациентите трябва да бъдат уведомени, че няма данни съществуващото в момента антиретровирусно лечение, включително Combivir, да предотвратява риска от предаване на НIV на други индивиди посредством полов контакт или контаминация с кръв.
Patients should be advised that current antiretroviral therapy, including Combivir, has not been proven to prevent the risk of transmission of HIV to others through sexual contact or contamination with blood.
Пациентите трябва да продължат да вземат подходящи предпазни мерки.
Appropriate precautions should continue to be taken.
Хематологични нежелани лекарствени реакции:
3 Haematological adverse reactions:
При пациентите, лекувани със зидовудин, може да се развият анемия, неутропения и левкопения (обикновено вторично в резултат на неутропенията).
Anaemia, neutropenia and leucopenia (usually secondary to neutropenia) can be expected to occur in patients receiving zidovudine.
Най- често тези нежелани ефекти се описват при прием на високи дози зидовудин (1200- 1500 mg/ 24 h) и при пациенти, които преди лечението са били с малък костномозъчен резерв, особено в напреднал стадий на HIV болестта.
These occurred more frequently at higher zidovudine dosages (1200-1500 mg/ day) and in patients with poor bone marrow reserve prior to treatment, particularly with advanced HIV disease.
По тази причина, по време на лечение с Combivir, трябва внимателно да се проследяват хематологичните показатели (вж. точка 4. 3).
Haematological parameters should therefore be carefully monitored (see section 4.3) in patients receiving Combivir.
Тези хематологични ефекти обикновено не се наблюдават по- рано от четири до шест седмици от началото на лечението.
These haematological effects are not usually observed before four to six weeks therapy.
При пациенти с с напреднало симптоматично HIV заболяване, обикновено се препоръчва провеждането на кръвни изследвания най- малко на всеки две седмици през първите три месеца на лечението и най- малко един път месечно след това.
For patients with advanced symptomatic HIV disease, it is generally recommended that blood tests are performed at least every two weeks for the first three months of therapy and at least monthly thereafter.
В зависимост от общото състояние на пациента, кръвните изследвания може да се провеждат по - рядко, например на всеки един до три месеца.
Depending on the overall condition of the patient, blood tests may be performed less often, for example every one to three months.
Също така, може да се наложи промяна на дозировката на зидовудин, при поява на тежка анемия или миелосупресия по време на лечението с Combivir, или при пациенти с налична преди лечението компроментирана костно - мозъчна функция, напр. хемоглобин < 9 g/ dl (5, 59 mmol/ l) или брой на неутрофилите < 1, 0 х 10 9/ l (вж. точка 4. 2).
Additionally dosage adjustment of zidovudine may be required if severe anaemia or myelosuppression occurs during treatment with Combivir, or in patients with pre-existing bone marrow compromise e. g. haemoglobin < 9 g/ dl (5.59 mmol/ l) or neutrophil count < 1.0 x 109/ l (see section 4.2).
Панкреатит:
Pancreatitis:
Случаи на развитие на панкреатит при пациенти, лекувани с ламивудин и зидовудин, са наблюдавани рядко.
Cases of pancreatitis have occurred rarely in patients treated with lamivudine and zidovudine.
Лактатна ацидоза:
Lactic acidosis: lactic acidosis usually associated with hepatomegaly and hepatic steatosis has been reported with the use of nucleoside analogues.
При пациенти, лекувани с нуклеозидни аналози, са съобщавани случаи на лактатна ацидоза, придружена обикновено от хепатомегалия и чернодробна стеатоза.
Early symptoms (symptomatic hyperlactatemia) include benign digestive symptoms (nausea, vomiting and abdominal pain) non-specific malaise, loss of appetite, weight loss, respiratory symptoms (rapid and/ or deep breathing) or neurological symptoms (including motor weakness).
Лечението с нуклеозидни аналози трябва да се прекрати при установяване на симптоматична хиперлактатемия и метаболитна/ лактатна ацидоза, прогресивна хепатомегалия, или бързо покачване на нивата на аминотрансферазите.
Treatment with nucleoside analogues should be discontinued if there is symptomatic hyperlactatemia and metabolic/ lactic acidosis, progressive hepatomegaly, or rapidly elevating aminotransferase levels.
Нуклеозидните аналози трябва да се прилагат с повишено внимание при всички пациенти (особено при жени със затлъстяване) с хепатомегалия, хепатит или други известни рискови фактори за развитие на чернодробно заболяване и чернодробна стеатоза (вкл. някои 4 лекарствени продукти и алкохол).
Caution should be exercised when administering nucleoside analogues to any patient (particularly obese women) with hepatomegaly, hepatitis or other known risk factors for liver disease and hepatic steatosis (including certain medicinal products and alcohol).
Пациентите, ко- инфектирани с хепатит С и лекувани с алфа интерферон и рибавирин могат да представляват група със специфичен риск.
Patients co-infected with hepatitis C and treated with alpha interferon and ribavirin may constitute a special risk.
Необходимо е внимателно да се проследява състоянието на пациентите с повишен риск от развитие на лактатна ацидоза.
Patients at increased risk should be followed closely.
Митохондриална дисфункция:
Mitochondrial dysfunction:
Съобщавани са случаи на митохондриална дисфункция при HIV- отрицателни новородени, изложени на действието на нуклеозидни аналози in utero или постнатално.
There have been reports of mitochondrial dysfunction in HIV-negative infants exposed in utero and/ or post-natally to nucleoside analogues.
Основните нежелани ефекти, за които се съобщава са хематологични нарушения (анемия, неутропения) и метаболитни нарушения (хиперлактатемия, хиперлипаземия).
The main adverse events reported are haematological disorders (anaemia, neutropenia), metabolic disorders (hyperlactatemia, hyperlipasemia).
Тези нарушения често са преходни.
These events are often transitory.
Съобщавани са и някои късно появяващи се неврологични нарушения (хипертония, гърч, абнормно поведение).
Some late-onset neurological disorders have been reported (hypertonia, convulsion, abnormal behaviour).
Всяко дете, което е било изложено in utero на действието на нуклеозидни или нуклеотидните аналози, дори HIV- отрицателните деца, трябва да бъде проследено клинично и лабораторно, както и да бъде цялостно изследвано за възможна митохондриална дисфункция в случай на съответни признаци и симптоми.
Any child exposed in utero to nucleoside and nucleotide analogues, even HIV-negative children, should have clinical and laboratory follow-up and should be fully investigated for possible mitochondrial dysfunction in case of relevant signs or symptoms.
Липодистрофия:
4 Lipodystrophy:
Не са изяснени дългосрочните последици на това явление.
The long-term consequences of these events are currently unknown.
Не е напълно установен и механизмът, по който се появява.
Knowledge about the mechanism is incomplete.
Предполага се връзка между висцералната липоматоза и протеазните инхибитори (PIs), и липоатрофията и нуклеозидните аналози - инхибитори на обратната транскриптаза (NRTIs).
A connection between visceral lipomatosis and protease inhibitors (PIs) and lipoatrophy and nucleoside reverse transcriptase inhibitors (NRTIs) has been hypothesised.
Повишеният риск от липодистрофия се свързва с индивидуални фактори като напреднала възраст, както и с фактори, определящи се от лекарствата, като по - голяма продължителност на антиретровирусното лечение и свързани метаболитни нарушения.
A higher risk of lipodystrophy has been associated with individual factors such as older age, and with drug related factors such as longer duration of antiretroviral treatment and associated metabolic disturbances.
Клиничният преглед трябва да включва и оценка на физически белези за преразпределение на мастната тъкан.
Clinical examination should include evaluation for physical signs of fat redistribution.
Нарушенията в липидната обмяна трябва да бъдат овладявани по клинично приетите начини (вж. точка 4. 8).
Lipid disorders should be managed as clinically appropriate (see section 4.8).
Синдром на имунната реактивация:
Immune Reactivation Syndrome:
В началото на прилагането на комбинирана антиретровирусна терапия (CART) при HIV- инфектирани пациенти с тежък имунен дефицит, може да се появи възпалителна реакция към безсимптомни или остатъчни опортюнистични патогени и това да причини сериозно влошаване на клиничното състояние или отежняване на симптомите.
In HIV-infected patients with severe immune deficiency at the time of institution of combination antiretroviral therapy (CART), an inflammatory reaction to asymptomatic or residual opportunistic pathogens may arise and cause serious clinical conditions, or aggravation of symptoms.
Такива примери са цитомегаловирусен ретинит, генерализирани и/ или огнищни микобактериални инфекции и Pneumocystis jiroveci пневмония (в миналото известна като Pneumocystis carinii пневмония).
Relevant examples are cytomegalovirus retinitis, generalised and/ or focal mycobacterium infections, and Pneumocystis jiroveci pneumonia (formerly known as Pneumocystis carinii pneumonia).
Чернодробно заболяване:
Liver disease:
В случаите, при които ламивудин се прилага едновременно за лечение на HIV и инфекции, причинени от вируса на хепатит В (HBV), допълнителна информация за приложението на лимивудин при лечение на хепатит B инфекцията е налична в кратката характеристика на продукта Zeffix.
If lamivudine is being used concomitantly for the treatment of HIV and HBV, additional information relating to the use of lamivudine in the treatment of hepatitis B infection is available in the Zeffix SPC.
5 за репликация на вируса на хепатит В (HBV) в продължение на 4 месеца, тъй като преустановяването на приема на ламивудин може да доведе до екзацербация на хепатита.
If Combivir is discontinued in patients co-infected with hepatitis B virus, periodic monitoring of both liver function tests and markers of HBV replication for 4 months is recommended, as withdrawal of lamivudine may result in an acute exacerbation of hepatitis.
При пациентите с вече съществуваща чернодробна дисфункция, включително с хроничен активен хепатит, отклоненията в чернодробните функционални тестове по време на комбинирана антиретровирусна терапия са по- чести.
Patients with pre-existing liver dysfunction, including chronic active hepatitis, have an increased frequency of liver function abnormalities during combination antiretroviral therapy, and should be monitored according to standard practice.
Чернодробните функционални тестове трябва да се проследяват съгласно стандартната практика.
If there is evidence of worsening liver disease in such patients, interruption or discontinuation of treatment must be considered.
Пациенти, коинфектирани с вируса на хепатит С:
Patients co-infected with hepatitis C virus:
Едновременната употреба на рибавирин и зидовудин не се препоръчва поради повишения риск от анемия (вж. точка 4. 5).
The concomitant use of ribavirin with zidovudine is not recommended due to an increased risk of anaemia (see section 4.5).
Тъй като Combivir съдържа ламивудин и зидовудин, всички взаимодействия, установени за тези лекарства приложени самостоятелно, могат да се проявят при прилагането на Combivir.
As Combivir contains lamivudine and zidovudine, any interactions that have been identified with these agents individually may occur with Combivir.
Вероятността за метаболитни взаимодействия с ламивудин е слаба, поради ограничените метаболизъм и свързване с плазмените протеини, и почти пълния бъбречен клирънс.
The likelihood of metabolic interactions with lamivudine is low due to limited metabolism and plasma protein binding, and almost complete renal clearance.
Зидовудин се елиминира основно чрез конюгация в черния дроб до неактивен глюкурониран метаболит.
Zidovudine is primarily eliminated by hepatic conjugation to an inactive glucuronidated metabolite.
Лекарства, които се елиминират чрез метаболизъм в черния дроб, предимно чрез глюкурониране, може да инхибират метаболизма на зидовудин.
Medicinal products which are primarily eliminated by hepatic metabolism especially via glucuronidation may have the potential to inhibit metabolism of zidovudine.
Изброените по- долу взаимодействия не трябва да се считат за изчерпателни, но са представителни за групите на лекарствените продукти, към които трябва да се подхожда с внимание.
The interactions listed below should not be considered exhaustive but are representative of the classes of medicinal products where caution should be exercised.
Метаболизмът на ламивудин и зидовудин не включва CYP3A, поради което взаимодействия с лекарствените продукти, които се метаболизират от тази система (напр.
5 Lamivudine and zidovudine metabolism do not involve CYP3A, making interactions with medicinal products metabolised by this system (e. g.
PIs), са малко вероятни.
PIs) unlikely.
Взаимодействия, свързвани с ламивудин:
Interactions relevant to lamivudine
Възможността за взаимодействия с други лекарствени продукти, прилагани едновременно с Combivir, трябва да се има предвид, по- специално когато основният път на елиминиране е чрез активна бъбречна секреция, особено чрез катионната транспортна система, например триметоприм.
The possibility of interactions with other medicinal products administered concurrently with Combivir should be considered, particularly when the main route of elimination is active renal secretion, especially via the cationic transport system e. g. trimethoprim.
Нуклеозидните аналози (напр. зидовудин, диданозин, залцитабин) и други лекарствени продукти (напр. ранитидин, циметидин) се елиминират само частично чрез този механизъм и не са показали взаимодействие с ламивудин.
Nucleoside analogues (e. g. zidovudine, didanosine and zalcitabine) and other medicinal products (e. g. ranitidine, cimetidine) are eliminated only in part by this mechanism and were shown not to interact with lamivudine.
Прием на триметоприм/ сулфаметоксазол 160 mg/ 800 mg води до повишаване на серумната концентрация на ламивудин с 40%, което е причинено от триметоприм - сулфаметоксазол не участва във взаимодействието.
Administration of trimethoprim/ sulfamethoxazole 160 mg/ 800 mg results in a 40% increase in lamivudine exposure, because of the trimethoprim component; the sulfamethoxazole component does not interact.
Ако обаче пациентът няма нарушена функция на бъбреците, не е необходимо адаптиране на дозировката на ламивудин (вж. точка 4. 2).
However, unless the patient has renal impairment, no dosage adjustment of lamivudine is necessary (see section 4.2).
Ламивудин не променя фармакокинетиката на триметоприм и сулфаметоксазол.
Lamivudine has no effect on the pharmacokinetics of trimethoprim or sulfamethoxazole.
Когато има основание за едновременно приложение на двете съставки, пациентите трябва да се проследяват клинично.
When concomitant administration with co-trimoxazole is warranted, patients should be monitored clinically.