natgillin/translations-raw huggingface dataset:
При пациенти, при които са постигнати определените в протокола критерии за отговор, този отговор е поддържан в рамките на 24- седмичния период на наблюдение след лечението при 75% (83/ 111) от отговорилите на лечението с ентекавир, спрямо 73% (68/ 93) от отговорилите на лечението с ламивудин в проучване 022 и 46% (131/ 286) от отговорилите на лечението с ентекавир, спрямо 31% (79/ 253) от отговорилите на ламивудин в проучване 027.
For patients who met protocol-defined response criteria, response was sustained throughout the 24-week post-treatment follow-up in 75% (83/ 111) of entecavir responders vs 73% (68/ 93) for lamivudine responders in study 022 and 46% (131/ 286) of entecavir responders vs 31% (79/ 253) for lamivudine responders in study 027.
В рамките на 48 седмичния период на наблюдение след лечението, при съществен брой HBeAg- негативни пациенти отговорът е бил нетраен.
By 48 weeks of post-treatment follow-up, a substantial number of HBeAg negative patients lost response.
HBeAg положителни (проучване 026): лечението с ентекавир до 96 седмици (n= 141) води до кумулативен отговор от 30% по отношение на HBV ДНК < 300 копия/ ml чрез PCR, 85% по отношение на нормализирането на ALT и 17% по отношение на HBeAg сероконверсия.
HBeAg positive (study 026): treatment with entecavir for up to 96 weeks (n = 141) resulted in cumulative response rates of 30% for HBV DNA < 300 copies/ ml by PCR, 85% for ALT normalisation and 17% for HBeAg seroconversion.
От 77 пациента, продължили лечението с ентекавир над 52 седмици (средно 96 седмици), 40% от пациентите са имали HBV ДНК < 300 копия/ ml чрез PCR, а 81% са имали нормализиране на ALT (≤ 1 пъти спрямо горната граница на нормата) в края на лечението.
For the 77 patients who continued entecavir treatment beyond 52 weeks (median 96 weeks), 40% of patients had HBV DNA < 300 copies/ ml by PCR and 81% had ALT normalisation (≤ 1 times ULN) at end of dosing.
Възраст / пол:
Age/ gender:
Не са наблюдавани очевидни различия в ефективността на ентекавир, по отношение на пола (≈ 25% жени участвали в клиничните проучвания) или възрастта (≈ 5% от пациентите са били > 65 години).
There was no apparent difference in efficacy for entecavir based on gender (≈ 25% women in the clinical trials) or age (≈ 5% of patients > 65 years of age).
Специални популации HIV/ HBV коинфектирани пациенти, които получават съпътстваща HAART: проучване 038 включва 67 HBeAg - положителни пациенти и 1 HBeAg - отрицателен пациент, едновременно инфектирани с HIV.
Special populations HIV/ HBV co-infected patients receiving concomitant HAART: study 038 included 67 HBeAg positive and 1 HBeAg negative patients co-infected with HIV.
Пациентите са били със стабилен контрол по отношение на HIV (HIV РНК < 400 копия/ ml) с повтаряща се HBV виремия при ламивудин- съдържаща HAART схема.
Patients had stable controlled HIV (HIV RNA < 400 copies/ ml) with recurrence of HBV viraemia on a lamivudine-containing HAART regimen.
При включване в проучването, лекуваните с ентекавир пациенти са били със средна продължителност на лечението с ламивудин 4, 8 години и среден брой на CD4- 494 клетки/ mm3 (със само 5 субекта имащи брой на CD4 < 200 клетки/ mm3).
At baseline entecavir-treated patients had a median duration of prior lamivudine therapy of 4.8 years and median CD4 count of 494 cells/ mm3 (with only 5 subjects having CD4 count < 200 cells/ mm3).
Пациентите са продължили техния режим на лечение с ламивудин, като заедно с това са определени да приемат или ентекавир 1 mg веднъж дневно (n = 51) или плацебо (n = 17) за 24 седмици, последвани от една допълнителна 24- седмична отворена фаза на проследяване, през която всички са приемали ентекавир.
Patients continued their lamivudine-regimen and were assigned to add either entecavir 1 mg once daily (n = 51) or placebo (n = 17) for 24 weeks followed by an additional 24 weeks where all received entecavir.
На 24- та седмица намаляването на HBV вирусния товар е значително по- голямо при лечението с ентекавир (- 3, 65 спрямо нарастване с 0, 11 log10 копия/ ml).
At 24 weeks the reduction in HBV viral load was significantly greater with entecavir (-3.65 vs an increase of 0.11 log10 copies/ ml).
При пациентите, първоначално определени да приемат ентекавир, редукцията на HBV ДНК на 48 седмица е - 4, 20 log10 копия/ ml, нормализиране на ALT настъпва при 37% от пациентите с изходни анормални стойности на ALT и при нито един не е постигната HBeAg сероконверсия.
For patients originally assigned to entecavir treatment, the reduction in HBV DNA at 48 weeks was -4.20 log10 copies/ ml, ALT normalisation had occurred in 37% of patients with abnormal baseline ALT and none achieved HBeAg seroconversion.
HIV/ HBV коинфектирани пациенти, които не получават съпътстваща HAART: ентекавир не е оценяван при HIV/ HBV коинфектирани пациенти, които не получават едновременно ефективно HIV лечение.
10 HIV/ HBV co-infected patients not receiving concomitant HAART: entecavir has not been evaluated in HIV/ HBV co-infected patients not concurrently receiving effective HIV treatment.
Намаляване на HIV РНК е съобщено при HIV/ HBV коинфектирани пациенти, които получават монотерапия с ентекавир, без HAART.
Reductions in HIV RNA have been reported in HIV/ HBV co-infected patients receiving entecavir monotherapy without HAART.
Следователно, ентекавир не трябва да се прилага при тези условия поради възможност от развитие на HIV резистентност (вж. точка 4. 4).
Therefore, entecavir should not be used in this setting due to the potential for development of HIV resistance (see section 4.4).
Пациенти с декомпенсирано чернодробно заболяване: в момента се провежда рандомизирано, отворено проучване (048), сравняващо ентекавир 1, 0 mg веднъж дневно с адефовир 10 mg веднъж дневно при пациенти с чернодробна декомпенсация.
Patients with decompensated liver disease: a randomised open-label study (048) comparing entecavir 1.0 mg once daily with adefovir 10 mg once daily in patients with hepatic decompensation is ongoing.
12 Клинична резистентност: пациенти при клинични проучвания, които първоначално са били лекувани с ентекавир 0, 5 mg (нелекувани с нуклеозиди) или 1, 0 mg (ламивудин- рефрактерни) с PCR HBV ДНК измерване по време на лечението на или след 24- та седмица, са проследявани за поява на резистентност.
Clinical resistance: patients in clinical trials initially treated with entecavir 0.5 mg (nucleoside-naive) or 1.0 mg (lamivudine-refractory) and with an on-therapy PCR HBV DNA measurement at or after Week 24 were monitored for resistance.
До седмица 240 включително от изледванията при пациенти, които до този момент не са били лекувани с нуклеозиди, генотипни данни за ETVr замени при rtT184, rtS202, или rtM250 са били идентифицирани при 3- ма от пациентите, лекувани с ентекавир, при 2- ма от които е наблюдаван вирусологичен пробив (вж. таблица).
Through Week 240 in nucleoside-naive studies, genotypic evidence of ETVr substitutions at rtT184, rtS202, or rtM250 was identified in 3 patients treated with entecavir, 2 of whom experienced virologic breakthrough (see table).
Появява на генотипна резистентност към ентекавир до Година 5, проучвания при нелекувани с нуклеозид пациенти
Emerging Genotypic Entecavir Resistance Through Year 5, Nucleoside-Naive Studies a
Година 3a
Year 3
Пациенти лекувани и проследявани за резистентностb Пациенти през определена година с:
Patients treated and monitored for b resistance Patients in specific year with:
663
663
278
278
149
149
121
121
108
108
- появяваща се c генотипна ETVr
c - emerging genotypic ETVr
- генотипна cс ETVr вирусологичен пробивd
c - genotypic ETVr with virologic d breakthrough Cumulative probability of:
Кумулативна вероятност от:
- emerging genotypic ETVr
- появяваща се c
c
0, 2%
0.2%
0, 5%
0.5%
1, 2% 1, 2%
1.2%
1, 2%
1.2%
генотипна ETVr
c - genotypic ETVr with virologic d breakthrough a
- генотипна c
0.2%
0, 2% 0, 2%
0.8%
0, 8% 0, 8%
0.8%
0, 8%
0.8%
ETVr с вирусологичен пробивd a Резултатите отразяват използването на ентекавир в доза 1 mg при 147 от 149 пациенти през година 3 и при всички пациенти през години 4 и 5 и на лечение с комбинация ентекавир- ламивудин (последвано от дългосрочно лечение с ентекавир) за медиана 20 седмици при 130 от 149 пациенти през Година 3 и за 1 седмица за 1 от 121 пациенти през Година 4 в rollover проучване. b Включва пациенти с поне едно HBV ДНК измерване по време на лечението чрез PCR на или след седмица 24 до седмица 58 (Година 1), след седмица 58 до седмица 102 (Година 2), след седмица 102 до седмица 156 (Година 3), след седмица 156 до седмица 204 (Година 4) или след седмица 204 до седмица 252 (Година 5). c Пациентите също имат LVDr замени. d ≥ 1 log10 нарастване над надир в HBV DNA чрез PCR, потвърдено с последващи измервания или в точката в края на времевия прозорец.
Results reflect use of a 1-mg dose of entecavir for 147 of 149 patients in Year 3 and all patients in Years 4 and 5 and of combination entecavir-lamivudine therapy (followed by long-term entecavir therapy) for a median of 20 weeks for 130 of 149 patients in Year 3 and for 1 week for 1 of 121 patients in Year 4 in a rollover study. b Includes patients with at least one on-therapy HBV DNA measurement by PCR at or after week 24 through week 58 (Year 1), after week 58 through week 102 (Year 2), after week 102 through week 156 (Year 3), after week 156 through week 204 (Year 4), or after week 204 through week 252 (Year 5). c Patients also have LVDr substitutions. d ≥ 1 log10 increase above nadir in HBV DNA by PCR, confirmed with successive measurements or at the end of the windowed time point.
ETVr замени (в допълнение на LVDr замествания rtM204V/ I ± rtL180M) са били наблюдавани на изходно ниво при изолати от 10/ 187 (5%) ламивудин- рефрактерни пациенти лекувани с ентекавир и проследявани за резистентност, което показва че преди лечение с ламивудин тези резистентни замени могат да се селектират и че те може да имат ниска честота преди лечение с ентекавир.
ETVr substitutions (in addition to LVDr substitutions rtM204V/ I ± rtL180M) were observed at baseline in isolates from 10/ 187 (5%) lamivudine-refractory patients treated with entecavir and monitored for resistance, indicating that prior lamivudine treatment can select these resistance substitutions and that they can exist at a low frequency before entecavir treatment.
13 Генотипна резистентност към ентекавир до година 5, проучвания за рефрактерност към ламивудин
11 Genotypic Entecavir Resistance Through Year 5, Lamivudine-Refractory Studies
Година 3
Year 3a
a
Year 4 a
187
187
146
146
52
52
33
33
- появяваща се c генотипна ETVr
- emerging genotypic ETVr
e
2
e
c - genotypic ETVr with virologic d breakthrough Cumulative probability of:
14
e 14
13
e 13
9
e 9
1
e 1
- появяваща се c
- emerging genotypic ETVr
6, 2%
c
15%
6.2%
36, 3%
15%
46, 6%
36.3%
51, 45%
46.6%
генотипна ETVr
51.45%
- генотипна
c - genotypic ETVr with virologic d breakthrough a
1, 1%
1.1%
e 10, 7%
e 10.7%
e 27%
e 27%
e 41, 3%
e 41.3%
43, 6%
43.6%
ETVrc с вирусологичен пробивd а Резултатите отразяват прилагането на лечение с комбинация ентекавир- ламивудин (последвано от дългосрочно лечение с ентекавир) за медиана 13 седмици при 48 от 80 пациенти през година 3, медиана 38 седмици при 10 от 52 пациенти през година 4, и за 16 седмици при 1 от 33 пациенти през година 5 от rollover проучване. b Включва пациенти с поне едно HBV ДНК измерване по време на лечението чрез PCR на или след седмица 24 до седмица 58 (година 1), след седмица 58 до седмица 102 (година 2), след седмица 102 до седмица 156 (година 3), след седмица 156 до седмица 204 (година 4), или след седмица 204 до седмица 252 (година 5). c Пациентите също имат LVDr замени. d ≥ 1 log10 нарастване над надир в HBV DNA чрез PCR, потвърдено с последващи измервания или в точката в края на времевия прозорец. e ETVr появяваща се в която и да е година; вирусологичен пробив в определена година.
Results reflect use of combination entecavir-lamivudine therapy (followed by long-term entecavir therapy) for a median of 13 weeks for 48 of 80 patients in Year 3, a median of 38 weeks for 10 of 52 patients in Year 4, and for 16 weeks for 1 of 33 patients in Year 5 in a rollover study. b Includes patients with at least one on-therapy HBV DNA measurement by PCR at or after week 24 through week 58 (Year 1), after week 58 through week 102 (Year 2), after week 102 through week 156 (Year 3), after week 156 through week 204 (Year 4), or after week 204 through week 252 (Year 5). c Patients also have LVDr substitutions. d ≥ 1 log10 increase above nadir in HBV DNA by PCR, confirmed with successive measurements or at the end of the windowed time point. e ETVr occurring in any year; virologic breakthrough in specified year.
Сред ламивудин- рефрактерни пациенти с изходна HBV ДНК < 107 log10 копия/ ml, 64% (9/ 14) постигат HBV ДНК < 300 копия/ ml през Седмица 48.
Among lamivudine-refractory patients with baseline HBV DNA < 107 log10 copies/ ml, 64% (9/ 14) achieved HBV DNA < 300 copies/ ml at Week 48.
Тези 14 пациенти имат по- ниска честота на генотипна резистентност към ентекавир (кумулативна вероятност 18, 8% през 5 години на проследяване), отколкото цялата популация в проучването (вж. таблицата).
These 14 patients had a lower rate of genotypic entecavir resistance (cumulative probability 18.8% through 5 years of follow-up) than the overall study population (see table).
Също така, ламивудин- рефрактерни пациенти, които постигат HBV ДНК < 104 log10 копия/ ml по PCR през седмица 24, имат по- ниска честота на резистентност, отколкото онези, които не постигат този резултат (5- годишна кумулативна вероятност 17, 6% [n=50] срещу 60, 5% [n=135], съответно).
Also, lamivudine-refractory patients who achieved HBV DNA < 104 log10 copies/ ml by PCR at Week 24 had a lower rate of resistance than those who did not (5-year cumulative probability 17.6% [n=50] versus 60.5% [n=135], respectively).
Резорбция: ентекавир се резорбира бързо, като пикови плазмени концентрации се достигат в рамките на 0, 5- 1, 5 часа.
Absorption: entecavir is rapidly absorbed with peak plasma concentrations occurring between 0.5-1.5 hours.
Въз основа на отделеното с урината непроменено лекарство, бионаличността е определена като най- малко 70%.
Based on urinary excretion of unchanged drug, the bioavailability has been estimated to be at least 70%.
Съществува пропорционално на дозата повишаване на стойностите на Cmax и AUC след многократно приложение на дози от 0, 1 до 1 mg.
There is a dose- proportionate increase in Cmax and AUC values following multiple doses ranging from 0.1-1 mg.
Равновесно състояние се достига в рамките на 6- 10 дни след приложението веднъж дневно, при ≈ 2 пъти акумулиране.
Steady-state is achieved between 6-10 days after once daily dosing with ≈ 2 times accumulation.
Стойностите на Cmax и Cmin при равновесно състояние са съответно 4, 2 и 0, 3 ng/ ml, при доза от 0, 5 mg, и съответно 8, 2 и 0, 5 ng/ ml, при доза от 1 mg.
Cmax and Cmin at steady-state are 4.2 and 0.3 ng/ ml, respectively, for a dose of 0.5 mg, and 8.2 and 0.5 ng/ ml, respectively, for 1 mg.
Приложението на 0, 5 mg ентекавир със стандартна, с високо съдържание на мазнини храна (945 kcal, 54, 6 g мазнини) или лека храна (379 kcal, 8, 2 g мазнини) води до минимално забавяне
Administration of 0.5 mg entecavir with a standard high-fat meal (945 kcal, 54.6 g fat) or a light meal (379 kcal, 8.2 g fat) resulted in a minimal delay in absorption (1-1.5 hour fed vs.
14 на резорбцията (1- 1, 5 часа при богатата на мазнини храна спрямо 0, 75 при постната), понижение на Cmax с 44- 46% и намаление на AUC с 18- 20%.
0.75 hour fasted), a decrease in Cmax of 44-46%, and a decrease in AUC of 18-20%.
Понижението на стойностите на Cmax и AUC при прием с храна, не се счита за клинично значимо при пациентите, нелекувани преди това с нуклеозиди, но може да повлияе ефективността при ламивудин- рефрактерните пациенти (вж. точка 4. 2).
The lower Cmax and AUC when taken with food is not considered to be of clinical relevance in nucleoside-naive patients but could affect efficacy in lamivudine-refractory patients (see section 4.2).
Метаболизъм: ентекавир не е субстрат, инхибитор или индуктор на CYP450 ензимната система.
Metabolism: entecavir is not a substrate, inhibitor or inducer of the CYP450 enzyme system.
След приложение на 14C- eнтекавир, не са наблюдавани метаболити на оксидация или ацетилиране, а малко количесто от фаза II метаболити, глюкоронови и сулфатни конюганти.
Following administration of 14C-entecavir, no oxidative or acetylated metabolites and minor amounts of the phase II metabolites, glucuronide and sulfate conjugates, were observed.
Елиминиране: ентекавир се елиминира предимно през бъбреците с урината, където при равновесно състояние около 75% от дозата се отделя като непроменено лекарство.
12 Elimination: entecavir is predominantly eliminated by the kidney with urinary recovery of unchanged drug at steady-state of about 75% of the dose.
Бъбречният клирънс не зависи от дозата и варира между 360- 471 ml/ min, което показва, че ентекавир се подлага както на гломерулна филтрация, така и на тубулна секреция.
Renal clearance is independent of dose and ranges between 360-471 ml/ min suggesting that entecavir undergoes both glomerular filtration and net tubular secretion.
След достигането на пикови нива, плазмените концентрации на ентекавир намаляват би- експоненциално, като крайния елиминационен полуживот е ≈ 128- 149 часа.
After reaching peak levels, entecavir plasma concentrations decreased in a bi-exponential manner with a terminal elimination half-life of ≈ 128-149 hours.
Наблюдаваният акумулационен индекс е ≈ 2 пъти при прием веднъж дневно, което предполага един ефективен акумулационен елиминационен полуживот от около 24 часа.
The observed drug accumulation index is ≈ 2 times with once daily dosing, suggesting an effective accumulation half-life of about 24 hours.
При 4- часова хемодиализа се отделя ≈ 13% от дозата и 0, 3% с помощта на CAPD.
A 4 hour period of haemodialysis removed ≈ 13% of the dose, and 0.3% was removed by CAPD.
На таблицата по- долу, са представени фармакокинетичните параметри на ентекавир, след приложение на еднократна доза от 1 mg (при пациенти без хронична инфекция на хепатит B).
The pharmacokinetics of entecavir following a single 1 mg dose in patients (without chronic hepatitis B infection) are shown in the table below:
Изходен креатининов клирънс (ml/ min)
Baseline Creatinine Clearance (ml/ min)
Тежко
Unimpaired
Без
Mild
ение
Moderate
ение ие ие
Severe Severe
ие,
Severe
> 80
> 80
> 50;
> 50;
30- 50
30-50
20 -
20-
лекувано
Managed with
(n= 6)
Managed
≤ 80
≤ 80
< 30
< 30
16, 6
(n = 6)
(CV%)
Cmax (ng/ ml) (CV%)
(30, 7)
8.1 (30.7)
(37, 2)
10.4 (37.2)
(22, 7)
10.5 (22.7)
(33, 8)
15.3 (33.8)
(56, 4)
15.4 (56.4)
(29, 7)
16.6 (29.7)
AUC( 0- T) (ng· h / ml)
AUC(0-T) (ng·h / ml)
27, 9
27.9
51, 5
51.5
69, 5
69.5
145, 7
145.7
233, 9
233.9
221, 8
221.8
(CV)
(CV)
(25, 6)
(25.6)
(22, 8)
(22.8)
(22, 7)
(22.7)
(31, 5)
(31.5)
(28, 4)
(28.4)
(11, 6)
(11.6)
CLR (ml/ min)
CLR (ml/ min)
383, 2
383.2
197, 9
197.9
135, 6
135.6
40, 3
40.3
NA
NA
(SD)
(SD)
(101, 8)
(101.8)
(78, 1)
(78.1)
(31, 6)
(31.6)
(10, 1)
(10.1)
CLT/ F (ml/ min)
CLT/ F (ml/ min)
588, 1
588.1
309, 2
309.2
226, 3
226.3
100, 6
100.6
50, 6
50.6
35, 7
35.7
(153, 7)
(153.7)
(62, 6)
(62.6)
(60, 1)
(60.1)
(29, 1)
(29.1)
(16, 5)
(16.5)
(19, 6)
(19.6)
Пациенти след чернодробна трансплантация: експозицията на ентекавир при HBV - инфектирани пациенти с чернодробна трансплантация, приемащи установени дози циклоспорин A или такролимус (n = 9) е ≈ 2 пъти по- висока спрямо експозицията при здрави индивиди с нормална бъбречна функция.
Post-Liver transplant: entecavir exposure in HBV-infected liver transplant recipients on a stable dose of cyclosporine A or tacrolimus (n = 9) was ≈ 2 times the exposure in healthy subjects with normal renal function.
Изменението на бъбречната функция допринася за повишаването на експозицията на ентекавир при тези пациенти (вж. точка 4. 4).
Altered renal function contributed to the increase in entecavir exposure in these patients (see section 4.4).
15 Пол:
Gender:
AUC е 14% по- висока при жените, в сравнение с мъжете, поради различията в бъбречната функция и теглото.
AUC was 14% higher in women than in men, due to differences in renal function and weight.
След корекция на различията па отношение на креатининовия клирънс и телесното тегло, не се наблюдават различия в експозицията между индивидите от мъжки и женски пол.
After adjusting for differences in creatinine clearance and body weight there was no difference in exposure between male and female subjects.
Пациенти в напреднала възраст над 65 години: влиянието на възрастта върху фармакокинетиката на ентекавир е оценено чрез сравнение на индивиди в напреднала възраст, в диапазона 65- 83 години (средна възраст на жените 69 години, а на мъжете 74 години) с млади индивиди на възраст 20- 40 години (средна възраст на жените 29 години, а на мъжете 25 години).
Elderly: the effect of age on the pharmacokinetics of entecavir was evaluated comparing elderly subjects in the age range 65-83 years (mean age females 69 years, males 74 years) with young subjects in the age range 20-40 years (mean age females 29 years, males 25 years).
AUC е 29% по- висока при индивидите в напреднала възраст, в сравнение с младите, основно поради различията в бъбречната функция и теглото.
AUC was 29% higher in elderly than in young subjects, mainly due to differences in renal function and weight.
След корекция на различията по отношение на креатининовия клирънс и телесното тегло, индивидите в напреднала възраст са показали 12, 5% по- висока AUC в сравнение с младите индивиди.
After adjusting for differences in creatinine clearance and body weight, elderly subjects had a 12.5% higher AUC than young subjects. The population pharmacokinetic analysis covering patients in the age range 16-75 years did not identify age as significantly influencing entecavir pharmacokinetics.
При токсикологични проучвания с многократно приложение при кучета, е наблюдавано обратимо периваскуларно възпаление на централната нервна система, при установени не - ефективни дози 19 и 10 пъти по високи от тези при хора (при съответно 0, 5 и 1 mg).
In repeat-dose toxicology studies in dogs, reversible perivascular inflammation was observed in the central nervous system, for which no-effect doses corresponded to exposures 19 and 10 times those in humans (at 0.5 and 1 mg respectively).
При репродуктивни токсикологични проучвания, в които животни са приемали ентекавир до 4 седмици, няма данни за нарушение на фертилността при мъжки или женски плъхове при висока експозиция.
In reproductive toxicology studies in which animals were administered entecavir for up to 4 weeks, no evidence of impaired fertility was seen in male or female rats at high exposures.
При плъхове, при високи дози, е наблюдавана токсичност за майката, ембрио - фетална токсичност (резорбция), по- ниско телесно тегло на плода, опашни и вертебрални малформации, намалена осификация (вертебрална, стернална и в областта на фалангите), допълнителен лумбален прешлен и ребра.
In rats, maternal toxicity, embryo- foetal toxicity (resorptions), lower foetal body weights, tail and vertebral malformations, reduced ossification (vertebrae, sternebrae, and phalanges), and extra lumbar vertebrae and ribs were observed at high exposures.
При зайци, при високи дози, е наблюдавана ембрио - фетална токсичност (резорбция), намалена осификация (хиоидна) и повишена честота на поява на 13- то ребро.
In rabbits, embryo-foetal toxicity (resorptions), reduced ossification (hyoid), and an increased incidence of 13th rib were observed at high exposures.
При пери- постнатални проучвания при плъхове, не са наблюдавани нежелани ефекти върху потомството.
In a peri-postnatal study in rats, no adverse effects on offspring were observed.
В отделно проучване, където ентекавир е прилаган при бременни плъхове с лактация в доза 10 mg/ kg, е установено, както преминаването на ентекавир в плода, така и отделянето му в кърмата.
In a separate study wherein entecavir was administered to pregnant lactating rats at 10 mg/ kg, both foetal exposure to entecavir and secretion of entecavir into milk were demonstrated.