natgillin/translations-raw huggingface dataset:
При 35 пациенти, получавали ефавиренц 600 mg един път дневно, стационарни пикови концентрация (Cmax) е 12, 9 ± 3, 7 µM (29%) [средна ± стандартно отклонение (S. D.) (коефициент на вариация (% CV))], стационарна Cmin е 5, 6 ± 3, 2 µM (57%), а AUC е 184 ± 73 µM• h (40%).
In 35 patients receiving efavirenz 600 mg once daily, steady-state peak concentration (Cmax) was 12.9 ± 3.7 µM (29%) [mean ± standard deviation (S. D.) (coefficient of variation (%CV))], steady-state Cmin was 5.6 ± 3.2 µM (57%), and AUC was 184 ± 73 µM• h (40%).
При многократно приложение на перорална доза емтрицитабин на 20 пациенти, заразени с HIV, стационарна Cmax е 1, 8 ± 0, 7 µg/ ml (средна ± S. D.) (39% CV), устойчивата Cmin е 0, 09 ± 0, 07 µg/ ml (80%) и AUC е 10, 0 ± 3, 1 µg• h/ ml (31%) за 24 часов интервал на дозиране.
Following multiple dose oral administration of emtricitabine to 20 HIV infected patients, steady-state Cmax was 1.8 ± 0.7 µg/ ml (mean ± S. D.) (39%CV), steady-state Cmin was 0.09 ± 0.07 µg/ ml (80%) and the AUC was 10.0 ± 3.1 µg• h/ ml (31%) over a 24 hour dosing interval.
След перорално приложение на еднократна доза от 300 mg тенофовир дизопроксил фумарат на заразени с HIV- 1 пациенти на гладно, максимални концентрации тенофовир се постигат за един час, като Cmax и AUC (средна ± S. D.) (% CV) стойностите са съответно 296 ± 90 ng/ ml (30%) и 2 287 ± 685 ng• h/ ml (30%).
Following oral administration of a single 300 mg dose of tenofovir disoproxil fumarate to HIV-1 infected patients in the fasted state, maximum tenofovir concentrations were achieved within one hour and the Cmax and AUC (mean ± S. D.) (%CV) values were 296 ± 90 ng/ ml (30%) and 2,287 ± 685 ng• h/ ml (30%), respectively.
Пероралната бионаличност на тенофовир от тенофовир дизопроксил фумарат при пациенти на гладно е приблизително 25%.
The oral bioavailability of tenofovir from tenofovir disoproxil fumarate in fasted patients was approximately 25%.
Ефект на храната:
Effect of food:
Прилагането на ефавиренц капсули с богата на мазнини храна повишава средната AUC и Cmax на ефавиренц съответно с 28% и 79%, в сравнение с прилагането на гладно.
Administration of efavirenz capsules with a high fat meal increased the mean AUC and Cmax of efavirenz by 28% and 79%, respectively, compared to administration in a fasted state.
В сравнение с прилагането на гладно, прилагането на тенофовир дизопроксил фумарат и емтрицитабин в комбинация с богата на мазнини храна или лека храна повишава средните AUC и Cmax на тенофовир съответно с 35% и 15%, без да повлияват експозицията на емтрицитабин.
Compared to fasted administration, dosing of tenofovir disoproxil fumarate and emtricitabine in combination with either a high fat meal or a light meal increased the mean AUC and Cmax of tenofovir by 35% and 15%, respectively without affecting emtricitabine exposures.
Atripla се препоръчва за приложение на гладно, тъй като храната може да удължи въздействието на ефавиренц и може да доведе до повишаване честотата на нежеланите лекарствени реакции (вж.
Atripla is recommended for administration on an empty stomach since food may increase efavirenz exposure and may lead to an increase in the frequency of adverse reactions (see sections 4.4 and 4.8).
Очаква се експозицията на тенофовир да бъде 35% по- ниска при приложение на Atripla на гладно в сравнение с отделния компонент тенофовир дизопроксил фумарат приложен с храна.
It is anticipated that tenofovir exposure will be approximately 35% lower following administration of Atripla on an empty stomach as compared to the individual component tenofovir disoproxil fumarate when taken with food.
Данни от четиридесет и осем седмици от клинично изпитване (AI266073) показват поддържане на вирусологичното потискане при пациенти, които са имали стабилно вирусологично потискане от комбинирана антиретровирусна терапия и след това са преминали към Atripla с препоръка прилагането да става на гладно.
Forty-eight week data from a clinical study (AI266073) showed maintenance of virologic suppression for patients who had stable virologic suppression on combination
Разпределение: ефавиренц се свързва във висока степен (> 99%) с човешките плазмени протеини, предимно албумин.
Distribution: efavirenz is highly bound (> 99%) to human plasma proteins, predominantly albumin.
In vitro свързването при емтрицитабин с човешки плазмени протеини е < 4% и не зависи от концентрации в диапазона от 0, 02 до 200 µg/ ml.
In vitro binding of emtricitabine to human plasma proteins is < 4% and independent of concentrations over the range of 0.02 to 200 µg/ ml.
След венозно приложение обемът на разпределение на емтрицитабин е приблизително 1, 4 l/ kg.
Following intravenous administration the volume of distribution of emtricitabine was approximately 1.4 l/ kg.
Средното отношение на концентрациите плазма/ кръв е приблизително 1, 0, а средното отношение семенна течност/ плазма е приблизително 4, 0.
The mean plasma to blood concentration ratio was approximately 1.0 and the mean semen to plasma concentration ratio was approximately 4.0.
In vitro свързването на тенофовир с човешка плазма или серумни протеини е съответно < 0, 7% и 7, 2%, при концентрация на тенофовир в диапазона от 0, 01 до 25 µg/ ml.
In vitro binding of tenofovir to human plasma or serum protein is < 0.7% and 7.2%, respectively over the tenofovir concentration range 0.01 to 25 µg/ ml.
След интравенозно приложение обемът на разпределение на тенофовир е приблизително 800 ml/ kg.
Following intravenous administration the volume of distribution of tenofovir was approximately 800 ml/ kg.
Биотрансформация: проучванията при хора и in vitro с човешки чернодробни микрозоми показват, че ефавиренц основно се метаболизира от цитохром P450 изоензимите до хидроксилирани метаболити с последващо глюкурониране на тези хидроксилирани метаболити.
Biotransformation: studies in humans and in vitro studies using human liver microsomes have demonstrated that efavirenz is principally metabolised by the cytochrome P450 system to hydroxylated metabolites with subsequent glucuronidation of these hydroxylated metabolites.
Тези метаболити са по същество неактивни срещу HIV- 1.
These metabolites are essentially inactive against HIV-1.
Проучванията in vitro показват, че CYP3A4 и CYP2B6 са основните изоензими, отговорни за метаболизма на ефавиренц и, че той потиска P450 изоензими 2C9, 2C19 и 3A4.
The in vitro studies suggest that CYP3A4 and CYP2B6 are the major isoenzymes responsible for efavirenz metabolism and that it inhibits P450 isoenzymes 2C9, 2C19, and 3A4.
Проучванията in vitro показват, че ефавиренц не потиска CYP2E1 и потиска CYP2D6 и CYP1A2 само в концентрации, много по- високи от постиганите в клинични условия.
In in vitro studies efavirenz did not inhibit CYP2E1 and inhibited CYP2D6 and CYP1A2 only at concentrations well above those achieved clinically.
Плазмената експозиция на ефавиренц може да бъде увеличена при пациенти с хомозиготен G516T генетичен вариант на CYP2B6 изоензима.
Efavirenz plasma exposure may be increased in patients with homozygous G516T genetic variant of the CYP2B6 isoenzyme.
Установено е, че ефавиренц индуцира P450 ензимите, което води до индуцирането на собствен метаболизъм.
Efavirenz has been shown to induce P450 enzymes, resulting in the induction of its own metabolism.
При незаразени доброволци, многократното прилагане на 200 до 400 mg дневно за 10 дни води до по- ниско от очакваното кумулиране (22 до 42% по- ниско) и по- кратък терминален полуживот от 40 до 55 часа (време на полуживот при еднократна доза 52 до 76 часа).
In uninfected volunteers, multiple doses of 200 to 400 mg per day for 10 days resulted in a lower than predicted extent of accumulation (22 to 42% lower) and a shorter terminal half-life of 40 to 55 hours (single dose half-life 52 to 76 hours).
Биотрансформацията на емтрицитабин включва оксидиране на тиоловата група до образуване на 3 '- сулфоксид диастереомери (приблизително 9% от дозата) и конюгация с глюкоронова киселина дообразуване на 2' - O- глюкоронид (приблизително 4% от дозата).
The biotransformation of emtricitabine includes oxidation of the thiol moiety to form the 3'-sulphoxide diastereomers (approximately 9% of dose) and conjugation with glucuronic acid to form 2'-O-glucuronide (approximately 4% of dose).
In vitro проучванията потвърждават, че нито тенофовир дизопроксил фумарат, нито тенофовир са субстрати на CYP450 ензимите.
In vitro studies have determined that neither tenofovir disoproxil fumarate nor tenofovir are substrates for the CYP450 enzymes.
Нито емтрицитабин, нито тенофовир потискат in vitro лекарствен метаболизъм медииран от някой от основните човешки CYP450 изоформи, участващи в лекарствената биотрансформация.
Neither emtricitabine nor tenofovir inhibited in vitro drug metabolism mediated by any of the major human CYP450 isoforms involved in drug biotransformation.
Освен това, емтрицитабин не потиска уридин 5 '- дифосфоглюкоронил транферазата, ензимът отговорен за глюкоронидирането.
Also, emtricitabine did not inhibit uridine 5'-diphosphoglucuronyl transferase, the enzyme responsible for glucuronidation.
Елиминиране: ефавиренц има относително дълъг полуживот, най- малко 52 часа след еднократна доза (вж. също информацията от изпитването за биоеквивалентност, описано по- горе) и 40 до 55 часа след многократно прилагане.
Elimination: efavirenz has a relatively long terminal half-life of at least 52 hours after single doses (see also data from bioequivalence study described above) and 40 to 55 hours after multiple doses.
Приблизително 14 до 34% от радиоактивно маркирана доза
Approximately 14 to 34% of a radiolabelled dose of efavirenz was recovered in the urine and less than 1% of the dose was excreted in urine as unchanged efavirenz.
Емтрицитабин се екскретира основно през бъбреците, с пълно възстановяване на дозата в урината (приблизително 86%) и фекалиите (приблизително 14%).
Emtricitabine is primarily excreted by the kidneys with complete recovery of the dose achieved in urine (approximately 86%) and faeces (approximately 14%).
Системният клирънс на емтрицитабин е средно 307 ml/ min.
The systemic clearance of emtricitabine averaged 307 ml/ min.
Тенофовир се екскретира основно през бъбреците както чрез филтрация, така и чрез активна тубулна секреция, като приблизително 70 до 80% от дозата се екскретира непроменена в урината след интравенозно приложение.
Tenofovir is primarily excreted by the kidney by both filtration and an active tubular transport system with approximately 70 to 80% of the dose excreted unchanged in urine following intravenous administration.
Привидният клирънсът на тенофовир е средно около 307 ml/ min.
Renal
Бъбречният клирънс е определен на приблизително 210 ml/ min, което надвишава скоростта на гломерулна филтрация.
30 clearance has been estimated to be approximately 210 ml/ min, which is in excess of the glomerular filtration rate.
Възраст, пол и етническа принадлежност: фармакокинетиката на емтрицитабин и тенофовир при мъже и жени е сходна.
Age, gender and ethnicity: the pharmacokinetics of emtricitabine and tenofovir are similar in male and female patients.
Макар че ограничени данни предполагат, че жените, както и пациентите от Азия и Тихоокеанския регион може да имат по- висока експозиция на ефавиренц, те не показват по - ниска толерантност към този продукт.
Although limited data suggest that females as well as Asian and Pacific Island patients may have higher exposure to efavirenz, they do not appear to be less tolerant of efavirenz.
Не са провеждани фармакокинетични проучвания с ефавиренц, емтрицитабин или тенофовир при индивиди в старческа възраст (над 65 години).
Pharmacokinetic studies have not been performed with efavirenz, emtricitabine or tenofovir in the elderly (over 65 years).
Не са провеждани фармакокинетични проучвания с Atripla при кърмачета и деца (вж. точка 4. 2).
Pharmacokinetic studies with Atripla have not been performed in infants and children (see section 4.2).
Бъбречно увреждане: фармакокинетиката на ефавиренц, емтрицитабин и тенофовир дизопроксил фумарат след едновременно приложение на отделните лекарствени форми или като Atripla не е проучена при HIV заразени пациенти с бъбречно увреждане.
Renal impairment: the pharmacokinetics of efavirenz, emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate after co-administration of the separate pharmaceutical forms or as Atripla have not been studied in HIV infected patients with renal impairment.
Степента на бъбречното увреждане е определена по изходния креатининов клирънс (нормална бъбречна функция при креатининов клирънс > 80 ml/ min; леко увреждане при креатининов кслирънс = 50 до 79 ml/ min; умерено увреждане при креатининов клирънс = 30 до 49 ml/ min и тежко увреждане при креатининов клирънс = 10 до 29 ml/ min).
The degree of renal impairment was defined according to baseline creatinine clearance (normal renal function when creatinine clearance > 80 ml/ min; mild impairment with creatinine clearance=50 to 79 ml/ min; moderate impairment with creatinine clearance=30 to 49 ml/ min and severe impairment with creatinine clearance=10 to 29 ml/ min).
Средната (% CV) експозиция на емтрицитабин се повишава от 12 µg• h/ ml (25%) при индивиди с нормална бъбречна функция до 20 µg• h/ ml (6%), 25 µg• h/ ml (23%) и 34 µg• h/ ml (6%) при пациенти със съответно леко, умерено и тежко бъбречно увреждане.
The mean (%CV) emtricitabine exposure increased from 12 µg• h/ ml (25%) in subjects with normal renal function to 20 µg• h/ ml (6%), 25 µg• h/ ml (23%) and 34 µg• h/ ml (6%) in patients with mild, moderate and severe renal impairment, respectively.
Средната (% CV) експозиция на тенофовир се повишава от 2, 185 ng• h/ ml (12%) при пациенти с нормална бъбречна функция до 3 064 ng• h/ ml (30%), 6 009 ng• h/ ml (42%) и 15 985 ng• h/ ml (45%) при пациенти със съответно леко, умерено и тежко бъбречно увреждане.
The mean (%CV) tenofovir exposure increased from 2,185 ng• h/ ml (12%) in patients with normal renal function, to 3,064 ng• h/ ml (30%), 6,009 ng• h/ ml (42%) and 15,985 ng• h/ ml (45%) in patients with mild, moderate and severe renal impairment, respectively.
При пациенти с бъбречно заболяване в крайна фаза (ESRD) налагащо хемодиализа, лекарствената екзпозиция между сесиите се повишава значително за 72 часа до 53 µg• h/ ml (19%) при емтрицитабин, и за 48 часа до 42 857 ng• h/ ml (29%) при тенофовир.
In patients with end-stage renal disease (ESRD) requiring haemodialysis, between dialysis drug exposures substantially increased over 72 hours to 53 µg• h/ ml (19%) of emtricitabine, and over 48 hours to 42,857 ng• h/ ml (29%) of tenofovir.
36 вероятно ефектът от бъбречното увреждане върху експозицията на ефавиренц ще бъде минимален.
However, less than 1% of an efavirenz dose is excreted unchanged in the urine, so the impact of renal impairment on exposure to efavirenz is likely to be minimal.
Atripla не се препоръчва при пациенти с умерено или тежко бъбречно увреждане (креатининов клирънс < 50 ml/ min).
Atripla is not recommended for patients with moderate or severe renal impairment (creatinine clearance < 50 ml/ min).
При пациенти с умерено и тежко бъбречно увреждане се налага корекция на интервала на прилагане на емтрицитабин и тенофовир дизопроксил фумарат, което не може да се постигне с комбинираната таблетка (вж. точки 4. 2 и 4. 4).
Patients with moderate or severe renal impairment require dose interval adjustment of emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate that cannot be achieved with the combination tablet (see sections 4.2 and 4.4).
Чернодробно увреждане: фармакокинетиката на Atripla не е проучена при заразени с HIV пациенти с чернодробно увреждане.
Hepatic impairment: the pharmacokinetics of Atripla have not been studied in HIV infected patients with hepatic impairment.
Atripla трябва да се прилага с повишено внимание при пациенти с леко до умерено чернодробно заболяване (вж. точки 4. 3 и 4. 4).
Atripla should be administered with caution to patients with mild-to-moderate liver disease (see sections 4.3 and 4.4).
Atripla не трябва да се използва при пациенти с тежко чернодробно увреждане (вж. точка 4. 3).
Atripla must not be used in patients with severe hepatic impairment (see section 4.3).
При единствения проучен пациент с тежко чернодробно увреждане (CPT, Степен C), полуживотът на ефавиренц е удвоен, което показва, че има много по- голям потенциал за кумулиране.
In the single patient studied with severe hepatic impairment (CPT, Grade C), half-life of efavirenz was doubled indicating a potential for a much greater degree of accumulation.
Фармакокинетиката на емтрицитабин не е проучена при незаразени с HBV пациенти и с различна степен на чернодробна недостатъчност.
31 The pharmacokinetics of emtricitabine have not been studied in non-HBV infected patients with varying degrees of hepatic insufficiency.
Малформации са наблюдавани при 3 от 20 фетуси/ новородени от третирани с ефавиренц маймуни cynomolgus, получили дози водещи до плазмени концентрации на ефавиренц подобни на тези при хора.
Malformations were observed in 3 of 20 foetuses/ newborns from efavirenz-treated cynomolgus monkeys given doses resulting in plasma efavirenz concentrations similar to those seen in humans.
При един фетус са наблюдавани аненцефалия и унилатерална анофталмия с вторично уголемяване на езика.
Anencephaly and unilateral anophthalmia with secondary enlargement of the tongue were observed in one foetus, micro-ophthalmia was observed in another foetus, and cleft palate was observed in a third foetus.
При друг е наблюдавана микроофталмия и при трети несраснало небце.
Efavirenz induced foetal resorptions in rats.
Ефавиренц индуцира фетална резорбция при плъхове.
No malformations were observed in foetuses from efavirenz-treated rats and rabbits.
Конвенционалните проучвания за репродуктивна/ свързана с развитието токсичност с емтрицитабин и тенофовир дизопроксил фумарат не показват особен риск при хора.
Conventional reproductive/ developmental toxicity studies with emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate revealed no special hazard for humans.
Проучванията за карциногенност с ефавиренц показват повишена честота на чернодробни и белодробни тумори при женски мишки, но не и при мъжките.
Carcinogenicity studies using efavirenz showed an increased incidence of hepatic and pulmonary tumours in female mice, but not in male mice.
Механизмът на туморно формиране и потенциалното значение за хора не са известни.
The mechanism of tumour formation and the potential relevance for humans are not known.
Проучванията за карциногенност при използване на ефавиренц при мъжки мишки и мъжки и женски плъхове са негативни.
Carcinogenicity studies using efavirenz in male mice and in male and female rats were negative.
Въпреки че карциногенният потенциал при хора не е известен, тези данни предполагат, че клиничната полза от ефавиренц превъзхожда потенциалния карциногенен риск при хора.
While the carcinogenic potential in humans is unknown, these data suggest that the clinical benefit of efavirenz outweighs the potential carcinogenic risk to humans.
Тенофовир дизопроксил фумарат не показва карциногенен потенциал при продължително проучване за карциногенност при перорално приложение при плъхове.
Tenofovir disoproxil fumarate did not show any carcinogenic potential in a long-term oral carcinogenicity study in rats.
Продължително проучване за карциногенност при перорално приложение при мишки показва ниска честотата на дуоденални тумори, за които се счита, че са вероятно свързани с високите концентрации в стомашно- чревния тракт при доза от 600 mg/ kg/ ден.
A long-term oral carcinogenicity study in mice showed a low incidence of duodenal tumours, considered likely related to high local concentrations in the gastrointestinal tract at a dose of 600 mg/ kg/ day.
Въпреки че механизмът на туморно формиране не е установен, малко вероятно е тези находки да имат значение при хора.
While the mechanism of tumour formation is uncertain, the findings are unlikely to be of relevance to humans.
37 Емтрицитабин не показва никакъв карциногенен потенциал при продължителни проучвания с плъхове и мишки.
Emtricitabine did not show any carcinogenic potential in long-term studies in rats and mice.
Ефавиренц и емтрицитабин са негативни при конвенционални генотоксични изследвания.
Efavirenz and emtricitabine were negative in conventional genotoxic assays.
Тенофовир дизопроксил фумарат е позитивен в две от три in vitro генотоксични проучвания, но негативен при in vivo микроядрения анализ.
Tenofovir disoproxil fumarate was positive in two out of three in vitro genotoxicity studies but negative in the in vivo micronucleus assay.
Комбинацията на емтрицитабин и тенофовир дизопроксил фумарат е позитивна при in vitro миши лимфомен анализ, със сравними резултати с получените при самостоятелно изследван тенофовир дизопроксил фумарат.
The combination of emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate was positive in the in vitro mouse lymphoma assay, with comparable results to those obtained for tenofovir disoproxil fumarate alone.
Комбинацията на емтрицитабин и тенофовир дизопроксил фумарат е негативна при бактериалния анализ на обратни мутации (Ames анализ).
The combination of emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate was negative in the bacterial reverse mutation assay (Ames assay).
Жлъчна хиперплазия се наблюдава при маймуни cynomolgus, получавали ефавиренц за ≥ 1 година в доза водеща до средни стойности на AUC приблизително 2- кратно по- големи от тези при хора, получили препоръчваната доза.
Biliary hyperplasia was observed in cynomolgus monkeys given efavirenz for ≥ 1 year at a dose resulting in mean AUC values approximately 2-fold greater than those in humans given the recommended dose.
Жлъчната хиперплазия регресира при прекратяване на приложението.
The biliary hyperplasia regressed upon cessation of dosing.
При плъхове се наблюдава билиарна фиброза.
Biliary fibrosis has been observed in rats.
При някои маймуни са наблюдавани гърчове при третиране с ефавиренц за период от ≥ 1 година, при дози водещи до плазмени AUC стойности 4 до 13- кратно по- високи от съответните при хора, получавали препоръчваната доза (вж. точки 4. 4 и 4. 8).
Non-sustained convulsions were observed in some monkeys receiving efavirenz for ≥ 1 year, at doses yielding plasma AUC values 4- to 13-fold greater than those in humans given the recommended dose (see sections 4.4 and 4.8).
Предклиничните проучвания с тенофовир дизопроксил фумарат проведени при плъхове, кучета и маймуни показват наличието на ефект върху костите и намаляване концентрацията на серумния фосфор.
Preclinical studies of tenofovir disoproxil fumarate conducted in rats, dogs and monkeys revealed effects on bone and a decrease in serum phosphate concentration.
Костната токсичност е диагностицирана като остеомалация (маймуни) и намалена костна минерална плътност (плъхове и кучета).
Bone toxicity was diagnosed as osteomalacia (monkeys) and reduced bone mineral density (rats and dogs).
Резултатите от проучванията при плъхове и маймуни показват съществуването на свързано със субстанцията понижение на чревната абсорбция на фосфати с потенциално вторично намаление на костната минерална плътност.
Findings in the rat and monkey studies indicated that there was a substance-related decrease in intestinal absorption of phosphate with potential secondary reduction in bone mineral density.
Механизмът на тези токсичности не е напълно изяснен.
The mechanisms of these toxicities are not completely understood.
Едномесечно проучване при кучета, третирани с комбинация от емтрицитабин и тенофовир дизопроксил фумарат, не показва данни за обостряне на токсикологичните ефекти в сравнение с отделните компоненти.
32 A one month dog study using the combination of emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate found no exacerbation of toxicological effects compared to the separate components.
Кроскармелоза натрий Хидроксипропилцелулоза Магнезиев стеарат Микрокристална целулоза Натрий лаурилсулфат
Croscarmellose sodium Hydroxypropylcellulose Magnesium stearate Microcrystalline cellulose Sodium laurilsulfate
Черен железен оксид Червен железен оксид Макрогол 3350 Поли( винил алкохол) Талк Титанов диоксид
Iron oxide black Iron oxide red Macrogol 3350 Poly(vinyl alcohol) Talc Titanium dioxide
38 6. 2 Несъвместимости
6.2 Incompatibilities