natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Комбинираното антиретровирусно лечение, включително режими съдържащи протеазен инхибитор, е свързано с преразпределение на телесните масти при някои пациенти, включително загуба на периферни подкожни масти, нарастване на интраабдоминалната мастна тъкан, хипертрофия на млечните жлези и дорзоцервикално натрупване на масти („ бизонска ” гърбица).
Combination antiretroviral therapy, including regimens containing a protease inhibitor, is associated with redistribution of body fat in some patients, including loss of peripheral subcutaneous fat, increased intra-abdominal fat, breast hypertrophy and dorsocervical fat accumulation (buffalo hump).
Протеазните инхибитори са свързани също с метаболитни нарушения, като хипертриглицеридемия, хиперхолестеролемия, инсулинова резистентност и хипергликемия.
Protease inhibitors are also associated with metabolic abnormalities such as hypertriglyceridaemia, hypercholesterolaemia, insulin resistance and hyperglycaemia.
При протеазните инхибитори, по- специално в комбинация с инхибитори на нуклеозидната обратна транскриптаза, се съобщава за повишение на CPK, миалгия, миозит и рядко рабдомиолиза.
Increased CPK, myalgia, myositis and, rarely, rhabdomyolysis, have been reported with protease inhibitors, particularly in combination with nucleoside reverse transcriptase inhibitors.
При НІV- инфектирани пациенти с тежък имунен дефицит към момента на започване на комбинираното антиретровирусно лечение (CART) може да възникне възпалителна реакция към безсимптомно протичащи или резидуални опортюнистични инфекции (вж. точка 4. 4).
In HIV-infected patients with severe immune deficiency at the time of initiation of combination antiretroviral therapy (CART), an inflammatory reaction to asymptomatic or residual opportunistic infections may arise (see section 4.4).
Не е известен антидот при предозиране на APTIVUS.
There is no known antidote for APTIVUS overdose.
Лечението на предозирането трябва да се състои от общи поддържащи мерки, включително мониториране на жизнените показатели и наблюдение на клиничното състояние на пациента.
Treatment of overdose should consist of general supportive measures, including monitoring of vital signs and observation of the patient ’ s clinical status.
За подпомагане отстраняването на неабсорбираното лекарство може също да се приложи активен
Administration of activated charcoal may also be used to aid in removal of unabsorbed drug.
Фармакотерапевтична група: протеазен инхибитор, АТС код:
Pharmacotherapeutic group: protease inhibitor, ATC code:
J05A E09
J05AE09
Вирусът на имунния дефицит при човека (HIV- 1) пренася кода на една аспартил протеаза, която играе централна роля при деленето и узряването на белтъчните прекурсори на вируса.
The human immunodeficiency virus (HIV-1) encodes an aspartyl protease that is essential for the cleavage and maturation of viral protein precursors.
Типранавир е не- пептиден инхибитор на НІV- 1 протеазата, която инхибира вирусната репликация чрез предотвратяване на узряването на вирусните частици.
Tipranavir is a non-peptidic inhibitor of the HIV-1 protease that inhibits viral replication by preventing the maturation of viral particles.
Антивирусна активност in vitro:
Antiviral activity in vitro:
Типранавир инхибира репликацията на лабораторни щамове на HIV- 1 и клинични изолати при остри модели на Т- клетъчна инфекция с 50% и 90% ефективни концентрации (EC50 и EC90) в диапазона от 0, 03 до 0, 07 µM (18- 42 ng/ ml) и съответно от 0, 07 до 0, 18 µM (42- 108 ng/ ml).
Tipranavir inhibits the replication of laboratory strains of HIV-1 and clinical isolates in acute models of T-cell infection, with 50% and 90% effective concentrations (EC50 and EC90) ranging from 0.03 to 0.07 µM (18-42 ng/ ml) and 0.07 to 0.18 µM (42-108 ng/ ml), respectively.
Типранавир показва in vitro антивирусна активност спрямо широк спектър от HIV- 1 група M не съдържащи обвивка B изолати (A, C, D, F, G, H, CRF01 AE, CRF02 AG, CRF12 BF).
Tipranavir demonstrates antiviral activity in vitro against a broad panel of HIV-1 group M non-clade B isolates (A, C, D, F, G, H, CRF01 AE, CRF02 AG, CRF12 BF).
Група О и HIV- 2 изолатите имат понижена чувствителност in vitro към типранавир със стойности на EC50 в диапазона от 0, 164 до 1 µM и съответно от 0, 233 до 0, 522 µM (42- 108 ng/ ml).
Group O and HIV-2 isolates have reduced susceptibility in vitro to tipranavir with EC50 values ranging from 0.164-1 µM and 0.233- 0.522 µM, respectively.
Проучвания за белтъчно свързване са показали, че антивирусната активност на типранавир намалява средно 3, 75 пъти в присъствието на човешки серум.
Protein binding studies have shown that the antiviral activity of tipranavir decreases on average 3.75-fold in conditions where human serum is present.
Резистентност:
Resistance:
В един специален експеримент за in vitro резистентност след 9 месеца е селекциониран HIV- 1 изолат с 87 пъти по- голяма резистентност към типранавир, който съдържа 10 мутации в протеазата:
L10F, I13V, V32I, L33F, M36I, K45I,
L10F, I13V, V32I, L33F, M36I, K45I, I54V/ T, A71V, V82L, I84V, както и мутация в мястото на разцепване на групово- специфичния антигенен (gag) полипротеин CA/ P2.
17 I54V/ T, A71V, V82L, I84V as well as a mutation in the gag polyprotein CA/ P2 cleavage site.
Генетичните експерименти върху обратимата резистентност показват, че е необходимо наличие на 6 мутации в протеазата (I13V, V32I, L33F, K45I, V82L, I84V), за да се получи 10 пъти по - голяма резистентност към типранавир, докато цялостният генотип, включващ 10 мутации, показва 69- кратна резистентност към типранавир.
Reverse genetic experiments showed that the presence of 6 mutations in the protease (I13V, V32I, L33F, K45I, V82L, I84V) was required to confer > 10-fold resistance to tipranavir while the full 10-mutation genotype conferred 69-fold resistance to tipranavir.
Рекомбинантни вируси, показващи ≥3- кратна резистентност към типранавир, се развиват с честота под 1% по- малка от тази установена при изходния щам НІV- 1 при еднакви условия.
Recombinant viruses showing ≥ 3-fold resistance to tipranavir grow at less than 1% of the rate detected for wild type HIV-1 in the same conditions.
Типранавир - резистентните вируси, които възникват in vitro от дивия щам НІV- 1 показват понижена чувствителност към протеазните инхибитори ампренавир, атазанавир, индинавир, лопинавир, нелфинавир и ритонавир, но остават чувствителни към саквинавир.
Tipranavir resistant viruses which emerge in vitro from wild-type HIV-1 show decreased susceptibility to the protease inhibitors amprenavir, atazanavir, indinavir, lopinavir, nelfinavir and ritonavir but remain sensitive to saquinavir.
Чрез поредица от многократни стъпаловидни регресионни анализи на базални и получени по време на лечението във всички клинични проучвания генотипове е установено, че 16 аминокиселини са отговорни за намалената чувствителност към типранавир и/ или намален сумарен 48- седмичен вирусен отговор:
Through a series of multiple stepwise regression analyses of baseline and on-treatment genotypes from all clinical studies, 16 amino acids have been associated with reduced tipranavir susceptibility and/ or reduced 48-week viral load response:
10V, 13V, 20M/ R/ V, 33F, 35G, 36I, 43T, 46L, 47V, 54A/ M/ V, 58E, 69K, 74P, 82L/ T, 83D и 84V.
10V, 13V, 20M/ R/ V, 33F, 35G, 36I, 43T, 46L, 47V, 54A/ M/ V, 58E, 69K, 74P, 82L/ T, 83D and 84V.
Клинични изолати, които показват ≥10- кратно понижена чувствителност към типранавир, носят осем или повече свързани с типранавир мутации.
Clinical isolates that exhibited a ≥ 10-fold decrease in tipranavir susceptibility harboured eight or more tipranavir-associated mutations.
Фаза ІІ и ІІІ клинични проучвания, включващи общо 276 пациенти с възникнали в хода на лечението генотипове, показват, че в хода на лечението с APTIVUS преобладава появата на мутации L33F/ I/ V, V82T/ L и I84V.
In Phase II and III clinical trials, 276 patients with on-treatment genotypes have demonstrated that the predominant emerging mutations with APTIVUS treatment are L33F/ I/ V, V82T/ L and I84V.
За намаляване на чувствителността най- често е необходима комбинация от всичките три.
Combination of all three of these is usually required for reduced susceptibility.
Мутациите в позиция 82 настъпват по два механизма: единият път е селекция на 82Т от предшестваща мутация 82А, другият е чрез селекция на 82L от мутация 82V, присъстваща в изходния щам.
Mutations at position 82 occur via two pathways: one from pre-existing mutation 82A selecting to 82T, the other from wild type 82V selecting to 82L.
Кръстосана резистентност:
Cross-resistance:
Типранавир запазва сигнификантна антивирусна активност (< 4 - кратна резистентност) спрямо много от клиничните изолати на HIV- 1, показващи понижена чувствителност след лечение с понастоящем разрешените протеазни инхибитори: ампренавир,
Tipranavir maintains significant antiviral activity (< 4-fold resistance) against the majority of HIV-1 clinical isolates showing post-treatment decreased susceptibility to the currently approved protease inhibitors: amprenavir, atazanavir, indinavir, lopinavir, ritonavir, nelfinavir and saquinavir.
Над 10 пъти по - висока резистентност към типранавир се среща рядко (< 2, 5% от тестваните изолати) при вируси, получени от пациенти, претърпели интензивно лечение с множество пептидни протеазни инхибитори.
Greater than 10-fold resistance to tipranavir is uncommon (< 2.5% of tested isolates) in viruses obtained from highly treatment experienced patients who have received multiple peptidic protease inhibitors.
Клинични фармакодинамични данни:
Clinical pharmacodynamic data:
Следните клинични данни са получени при анализ на 48- седмичните резултати от провеждащите се проучвания (RESIST- 1 и RESIST- 2), определящи ефектите върху плазмените нива на HIV РНК и броя на CD4 клетки.
The following clinical data is derived from analyses of 48-week data from ongoing studies (RESIST-1 and RESIST-2) measuring effects on plasma HIV RNA levels and CD4 cell counts.
RESIST- 1 and RESIST- 2 са провеждащи се, рандомизирани, отворени многоцентрови проучвания при НІV- положителни пациенти, претърпели лечение с три класа лекарствени средства, целящи оценка на лечението с APTIVUS, приложен заедно с ниска доза ритонавир (500 mg/ 200 mg два пъти дневно), плюс оптимизирано базисно лечение (OBR), определено индивидуално за всеки пациент въз основа на теста за генотипна резистентност и анамнезата на пациента.
RESIST-1 and RESIST-2 are ongoing, randomised, open-label, multicentre studies in HIV-positive, triple-class experienced patients, evaluating treatment with APTIVUS co-administered with low dose ritonavir (500 mg/ 200 mg twice daily) plus an optimised background regimen (OBR) individually defined for each patient based on genotypic resistance testing and patient history.
Ритонавир- подсиленият РІ е подбран измежду саквинавир, ампренавир, индинавир или лопинавир/ ритонавир.
The ritonavir-boosted PI was chosen from among saquinavir, amprenavir, indinavir or lopinavir/ ritonavir.
Към момента на включване в проучването всички пациенти имат предшестващо лечение с поне два съдържащи РІ режими и са на неуспешен РІ- основан режим на лечение.
All patients had received at least two PI-based antiretroviral regimens and were failing a PI-based regimen at the time of study entry.
След седмица 8 пациентите в контролното рамо, покриващи дефинираните от протокола критерии за начална липса на вирусологичен отговор, имат възможност да преустановят лечението и да преминат към лечение с APTIVUS/ ритонавир в отделно разклонение на проучването.
After Week 8, patients in the comparator arm who met the protocol defined criteria of initial lack of virologic response had the option of discontinuing treatment and switching over to APTIVUS/ ritonavir in a separate roll-over study.
1483- те пациенти, включени в първичния анализ са на средна възраст 43 години (диапазон 17 - 80), 86% мъже, 75% от бялата раса, 13% от черната раса и 1% азиатци.
The 1483 patients included in the primary analysis had a median age of 43 years (range 17-80), were 86% male, 75% white, 13% black and 1% Asian.
В групата с APTIVUS и контролната група средният начален брой CD4 клетки е 158 и съответно 166 клетки/ mm3 (диапазони 1- 1893 и 1- 1184 клетки/ mm3).
In the APTIVUS and comparator arms median baseline CD4 cell counts were 158 and 166 cells/ mm3, respectively, (ranges 1-1893 and 1-1184 cells/ mm3); median baseline plasma HIV-1 RNA was 4.79 and 4.80 log10 copies/ ml, respectively (ranges 2.34-6.52 and 2.01-6.76 log10 copies/ ml).
Пациентите са били с начални HIV- 1 изолати със средно 16 мутации на гена на HIV- 1 протеазата, включително средно 3 мутации на първичния протеазен ген D30N, L33F/ I, V46I/ L, G48V, I50V, V82A/ F/ T/ L, I84V и L90M.
With respect to mutations on codons 33, 82, 84 and 90 approximately 4% had no mutations, 24% had mutations at
Що се отнася до мутациите върху кодони 33, 82, 84 и 90, приблизително 4% нямат мутации, 24% имат мутации на кодон 82 (под 1% от пациентите са с мутация V82L) и 90, 18% са с мутации на кодон 84 и 90, а 53% имат поне една ключова мутация в кодон 90.
18 codons 82 (less than 1% of patients had the mutation V82L) and 90, 18% had mutations at codons 84 and 90 and 53% had at least one key mutation at codon 90.
Един пациент от групата с APTIVUS има четири мутации.
One patient in the APTIVUS arm had four mutations.
При това изследване е установено следното средно понижение на чувствителността на изходния щам (WT): двукратно за типранавир, 12- кратно за ампренавир, 55- кратно за атазанавир, 41- кратно за индинавир, 87- кратно за лопинавир, 41- кратно за нелфинавир, 195- кратно за ритонавир и 20- кратно за саквинавир.
There was an average decrease in susceptibility of 2-fold wild type (WT) for tipranavir, 12-fold WT for amprenavir, 55-fold WT for atazanavir, 41-fold WT for indinavir, 87-fold WT for lopinavir, 41- fold WT for nelfinavir, 195-fold WT for ritonavir, and 20-fold WT for saquinavir.
Комбинираният 48 седмичен терапевтичен отговор (съставен краен показател, дефиниран като пациенти с потвърден спад спрямо началната стойност ≥1 log РНК и без данни за терапевтичен неуспех) за двете проучвания е 34% в групата с APTIVUS/ ритонавир и 15% в контролното рамо.
Combined 48-week treatment response (composite endpoint defined as patients with a confirmed ≥ 1 log RNA drop from baseline and without evidence of treatment failure) for both studies was 34% in the APTIVUS/ ritonavir arm and 15% in the comparator arm.
20 Терапевтичен отговор * към седмица 48 (обединени данни от проучвания RESIST- 1 и RESIST- 2 при пациенти с предшестващо лечение)
Treatment response* at week 48 (pooled studies RESIST-1 and RESIST-2 in treatment- experienced patients)
APTIVUS/ RTV
APTIVUS/ RTV
CPI/ RTV **
CPI/ RTV**
n (%)
n (%)
N n (%)
N n (%)
FAS PP - с ENF (FAS) - без ENF (FAS) Генотипно резистентни LPV/ rtv
FAS PP - with ENF (FAS) - without ENF (FAS) Genotypically Resistant LPV/ rtv
255 (34, 2) 171 (37, 7) 85 (50, 0) 170 (29, 5)
255 (34.2) 171 (37.7) 85 (50.0) 170 (29.5)
746 454 170 576
746 454 170 576
114 (15, 5) 74 (17, 1) 28 (20, 7) 86 (14, 3)
114 (15.5) 74 (17.1) 28 (20.7) 86 (14.3)
737 432 135 602
737 432 135 602
< 0, 0001 < 0, 0001 < 0, 0001 < 0, 0001
< 0.0001 < 0.0001 < 0.0001 < 0.0001
FAS PP APV/ rtv
FAS PP APV/ rtv
66 (28, 9) 47 (32, 2)
66 (28.9) 47 (32.2)
228 146
228 146
23 (9, 5) 13 (9, 1)
23 (9.5) 13 (9.1)
242 143
242 143
< 0, 0001 < 0, 0001
< 0.0001 < 0.0001
FAS PP SQV/ rtv
FAS PP SQV/ rtv
50 (33, 3) 38 (39, 2)
50 (33.3) 38 (39.2)
150 97
150 97
22 (14, 9) 17 (18, 3)
22 (14.9) 17 (18.3)
148 93
148 93
< 0, 0001 0, 0010
< 0.0001 0.0010
FAS PP IDV/ rtv
FAS PP IDV/ rtv
22 (30, 6) 11 (28, 2)
22 (30.6) 11 (28.2)
72 39
72 39
5 (7, 0) 2 (5, 7)
5 (7.0) 2 (5.7)
71 35
71 35
< 0, 0001 0, 0650
< 0.0001 0.0650
FAS PP
FAS PP
6 (46, 2) 3 (50, 0)
6 (46.2) 3 (50.0)
13 6
13 6
1 (5, 3) 1 (7, 1)
1 (5.3) 1 (7.1)
19 14
19 14
0, 0026 0, 0650
0.0026 0.0650
* Съставен краен показател, дефиниран като брой/ процент пациенти с потвърден спад спрямо началната стойност ≥1 log РНК и без данни за терапевтичен неуспех ** Контролен РІ/ RTV:
* Composite endpoint defined as patients with a confirmed 1 log RNA drop from baseline and without evidence of treatment failure ** Comparator PI/ RTV:
LPV/ r 400/ 100 mg два пъти дневно (n=358), IDV/ r 800/ 100 mg два пъти дневно (n=23), SQV/ r 1000/ 100 mg два пъти дневно или 800/ 200 mg два пъти дневно (n=162, APV/ r 600/ 100 mg два пъти дневно (n=194) ENF енфувиртид; FAS пълен набор от анализи; PP на протокол; APV/ rtv апренавир/ ритонавир; IDV/ rtv индинавир/ ритонавир; LPV/ rtv лопинавир/ ритонавир; SQV/ rtv саквинавир/ ритонавир
LPV/ r 400/ 100 mg bid (n=358), IDV/ r 800/ 100 mg bid (n=23), SQV/ r 1000/ 100 mg bid or 800/ 200 mg bid (n=162), APV/ r 600/ 100 mg bid (n=194) ENF Enfuvirtide; FAS Full Analysis Set; PP Per Protocol; APV/ rtv Amprenavir/ ritonavir; IDV/ rtv Indinavir/ ritonavir; LPV/ rtv Lopinavir/ ritonavir; SQV/ rtv Saquinavir/ ritonavir
Комбинираното 48 седмично медианно време до терапевтичен неуспех за двете проучвания е 115 дни в групата с APTIVUS/ ритонавир и 0 дни в контролното рамо (терапевтичен отговор не се отчита към ден 0).
Combined 48-week median time to treatment failure for both studies was 115 days in the APTIVUS/ ritonavir arm and 0 days in the comparator arm (no treatment response was imputed to day 0).
По време на 48- седмичното лечение делът пациенти в групата APTIVUS/ ритонавир спрямо групата РІ/ ритонавир с НІV- 1 РНК < 400 копия/ ml е съответно 30% и 14%, а с НІV- 1 РНК < 50 копия/ ml съответно 23% и 10%.
Through 48 weeks of treatment, the proportion of patients in the APTIVUS/ ritonavir arm compared to the comparator PI/ ritonavir arm with HIV-1 RNA < 400 copies/ ml was 30% and 14% respectively, and with HIV-1 RNA < 50 copies/ ml was 23% and 10% respectively.
Сред всички рандомизирани и лекувани пациенти средната промяна на НІV- 1 РНК спрямо началото при последното измерване до седмица 48 е - 0, 64 log10 копия/ ml при пациенти, получаващи APTIVUS/ ритонавир спрямо - 0, 22 log10 копия/ ml в контролното РІ/ ритонавир рамо.
Among all randomised and treated patients, the median change from baseline in HIV-1 RNA at the last measurement up to Week 48 was -0.64 log10 copies/ ml in patients receiving APTIVUS/ ritonavir versus -0.22 log10 copies/ ml in the comparator PI/ ritonavir arm.
Сред всички рандомизирани и лекувани пациенти средната промяна спрямо изходния брой на CD4+ клетките при последното измерване до седмица 48 е +23 клетки/ mm3 при пациентите, получаващи APTIVUS/ ритонавир (N=740) спрямо +4 клетки/ mm3 в контролната РІ/ ритонавир група (N=727).
19 Among all randomised and treated patients, the median change from baseline in CD4+ cell count at the last measurement up to Week 48 was +23 cells/ mm3 in patients receiving APTIVUS/ ritonavir (N=740) versus +4 cells/ mm3 in the comparator PI/ ritonavir (N=727) arm.
Превъзходството на APTIVUS, приложен заедно с ниска доза ритонавир, над контролната група с протеазен инхибитор/ ритонавир е наблюдавано по отношение на всички параметри за ефикасност към седмица 48.
The superiority of APTIVUS co-administered with low dose ritonavir over the comparator protease inhibitor/ ritonavir arm was observed for all efficacy parameters at week 48.
Не се отчита превъзходство на APTIVUS по отношение на тези подсилени контролни протеазни инхибитори при пациенти носещи щамове чувствителни към тези протеазни инхибитори.
It has not been shown that APTIVUS is superior to these boosted comparator protease inhibitors in patients harbouring strains susceptible to these protease inhibitors.
Данните от RESIST демонстрират също, че APTIVUS, приложен заедно с ниска доза ритонавир, води до по- добър 48- седмичен терапевтичен отговор, когато OBR включва генотипно налични антиретровирусни средства (например енфувиртид).
RESIST data also demonstrate that APTIVUS co- administered with low dose ritonavir exhibits a better treatment response at 48 weeks when the OBR contains genotypically available antiretroviral agents (eg enfuvirtide).
21 В момента липсват данни от контролирани проучвания, оценяващи ефекта на APTIVUS върху клиничната прогресия на НІV.
At present there are no results from controlled trials evaluating the effect of APTIVUS on clinical progression of HIV.
Анализ на резистентността към типранавир при пациенти с предшестващо лечение:
Analyses of tipranavir resistance in treatment experienced patients:
Степента на отговора към APTIVUS/ ритонавир в проучванията RESIST е оценен с помощта на изходния генотип и фенотип за типранавир.
APTIVUS/ ritonavir response rates in the RESIST studies were assessed by baseline tipranavir genotype and phenotype.
Направена е оценка и на зависимостта между изходната фенотипна чувствителност към типранавир, първичните РІ мутации, протеазните мутациите в кодони 33, 82, 84 и 90, свързаните с резистентност към типранавир мутации и отговора към лечение с APTIVUS/ ритонавир.
Relationships between baseline phenotypic susceptibility to tipranavir, primary PI mutations, protease mutations at codons 33, 82, 84 and 90, tipranavir resistance-associated mutations, and response to APTIVUS/ ritonavir therapy were assessed.
− Първични РІ мутации:
− Primary PI mutations:
Степента на терапевтичен отговор е по- висока при пациентите, които получават APTIVUS/ ритонавир, отколкото в контролната група с подсилен с ритонавир протеазен инхибитор при пациенти с ново включен енфувиртид или при пациентите без ново включен енфувиртид.
Response rates were higher in APTIVUS/ ritonavir patients than comparator PI boosted with ritonavir in new enfuvirtide patients, or patients without new enfuvirtide.
− Мутации в протеазни кодони 33, 82, 84 или 90:
− Mutations at protease codons 33, 82, 84 and 90:
− Мутации, свързани с резистентност към типранавир:
− Tipranavir resistance-associated mutations:
Вирусологичният отговор към лечение с APTIVUS/ ритонавир е оценен като е използван броя на свързаните с типранавир мутации на генотипа на изходно ниво при пациенти, участващи в проучвания RESIST- 1 и RESIST- 2.
Virological response to APTIVUS/ ritonavir therapy has been evaluated using a tipranavir-associated mutation score based on baseline genotype in RESIST-1 and RESIST-2 patients.
Този резултат (определянето на 16 аминокиселини, свързани с намалена чувствителност към типранавир и/ или намален вирусологичен отговор:
This score (counting the 16 amino acids that have been associated with reduced tipranavir susceptibility and/ or reduced viral load response:
10V, 13V, 20M/ R/ V, 33F, 35G, 36I, 43T, 46L, 47V, 54A/ M/ V, 58E, 69K, 74P, 82L/ T, 83D и 84V) е сравнен с последователност на вирусната протеаза на изходно ниво.
10V, 13V, 20M/ R/ V, 33F, 35G, 36I, 43T, 46L, 47V, 54A/ M/ V, 58E, 69K, 74P, 82L/ T, 83D and 84V) was applied to baseline viral protease sequences.
Установена е корелация между резултата за мутациите свързани с типранавир и отговора към лечение с APTIVUS/ ритонавир към седмица 48.
A correlation between the tipranavir mutation score and response to APTIVUS/ ritonavir therapy at week 48 has been established.
Този резултат е определен при избрана група пациенти в проучването RESIST, които по отношение на мутациите отговарят на специфични критерии за включване и по тази причина екстраполирането му към по- широка група пациенти налага повишено внимание.
This score has been determined from the selected RESIST patient population having specific mutation inclusion criteria and therefore extrapolation to a wider population mandates caution.
След 48 седмици терапевтичен отговор е постигнат при по- висок процент пациенти, получавали APTIVUS/ ритонавир, спрямо комбинацията контролен протеазен инхибитор/ ритонавир и при почти всички възможни комбинации от генотипно резистентни мутации (вж. таблицата по- долу).
At 48-weeks, a higher proportion of patients receiving APTIVUS/ ritonavir achieved a treatment response in comparison to the comparator protease inhibitor/ ritonavir for nearly all of the possible combinations of genotypic resistance mutations (see table below).