natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Когато нивата на глюкоза в кръвта са ниски, освобождаването на инсулин не се стимулира и секрецията на глюкагон не се потиска.
Sitagliptin is a potent and highly selective inhibitor of the enzyme DPP-4 and does not inhibit the closely-related enzymes DPP-8 or DPP-9 at therapeutic concentrations.
Ситаглиптин е мощен и високо селективен инхибитор на ензима DPP- 4 и не инхибира сходните по структура ензими DPP- 8 или DPP- 9 в терапевтични концентрации.
Sitagliptin differs in chemical structure and pharmacological action from GLP-1 analogues, insulin, sulphonylureas or meglitinides, biguanides, peroxisome proliferator-activated receptor gamma (PPARγ) agonists, alpha- glucosidase inhibitors, and amylin analogues.
Таблица 3).
Overall, sitagliptin improved glycaemic control when used in combination with metformin (as initial or add-on therapy) and in combination with a sulphonylurea and metformin, as measured by clinically relevant reductions in HbA1c from baseline at study endpoint (see Table 3).
Намалението на плазмената глюкоза на гладно (FPG) е наблюдавано на 3- та седмица, първата времева точка, в която е измерена FPG.
Reduction in fasting plasma glucose (FPG) was observed at 3 weeks, the first time point at which FPG was measured.
Наблюдавано е подобрение на сурогатните маркери на функциониране на бета- клетките, в това число HOMA- β (Homeostasis Model Assessment- β), съотношението на проинсулин към инсулин и показателите за реактивност на бета- клетките при теста за толерантност при често даване на храна.
Improvements in surrogate markers of beta cell function, including HOMA-β (Homeostasis Model Assessment-β), proinsulin to insulin ratio, and measures of beta cell responsiveness from the frequently-sampled meal tolerance test were observed.
Изпитвания със ситаглиптин в комбинация с метформин При 24- седмично плацебо контролирано клинично изпитване за оценка на ефикасността и безопасността при добавяне на ситаглиптин 100 mg веднъж дневно към съществуващо лечение с метформин, ситаглиптин осигурява значително подобрение на гликемичните параметри в сравнение с плацебо.
Studies of sitagliptin in combination with metformin In a 24-week, placebo-controlled clinical study to evaluate the efficacy and safety of the addition of sitagliptin 100 mg once daily to ongoing metformin, sitagliptin provided significant improvements in glycaemic parameters compared with placebo.
При това изпитване има подобна честота на случаи на хипогликемия при пациенти, лекувани със ситаглиптин или плацебо.
In this study there was a similar incidence of hypoglycaemia reported for patients treated with sitagliptin or placebo.
При 24- седмично плацебо контролирано факторално изпитване на начално лечение, ситаглиптин 50 mg два пъти дневно в комбинация с метформин (500 mg ли 1 000 mg два пъти дневно) се постига значително подобрение на гликемичните параметри в сравнение с всяка монотерапия.
In a 24-week placebo-controlled factorial study of initial therapy, sitagliptin 50 mg twice daily in combination with metformin (500 mg or 1000 mg twice daily) provided significant improvements in glycaemic parameters compared with either monotherapy.
Изпитване със ситаглиптин в комбинация с метформин и сулфанилурея 24- седмично плацебо контролирано клинично изпитване е планирано да оцени ефикасността и безопасността на ситаглиптин (100 mg веднъж дневно) прибавен към глимепирид (самостоятелно или в комбинация с метформин).
Study of sitagliptin in combination with metformin and a sulphonylurea A 24-week placebo-controlled study was designed to evaluate the efficacy and safety of sitagliptin (100 mg once daily) added to glimepiride (alone or in combination with metformin).
Пациентите, лекувани със ситаглиптин имат слабо повишение на телесното тегло (+1, 1 kg) в сравнение с тези, получавали плацебо.
Patients treated with sitagliptin had a modest increase in body weight (+1.1 kg) compared to those given placebo.
11 Таблица 3:
10 Table 3:
Резултати за HbA1c при плацебо- контролирани изпитвания с комбинирано лечение със ситаглиптин и метформин *
HbA1c results in placebo-controlled combination therapy studies of sitagliptin and metformin*
Средна
Mean baseline
стойности
Mean change from
промяна спрямо
Placebo-corrected mean change
Изпитване
Study
на изходно
HbA1c (%)
спрямо изходно ниво HbA1c
baseline HbA1c (%)
ниво HbA1c (%)
in HbA1c (%) at Week 24†
HbA1c (%) на 24 - та седмица †
at Week 24†
24- та седмица † (95% CI)
(95% CI)
веднъж дневно добавен - 0, 7 ‡ към съществуващо лечение с метформин (N=453) Ситаглиптин 100 mg веднъж дневно добавен
Sitagliptin 100 mg once daily added to ongoing metformin
- 0, 7
-0.7
(- 0, 8, - 0, 5)
-0.7‡
към съществуващо
therapy (N=453) Sitagliptin 100 mg once daily
- 0, 9 ‡
(-0.8, -0.5)
лечение глимепирид + метформин (N=115) Начално лечение (два пъти дневно):
added to ongoing glimepiride + metformin therapy (N=115) Initial Therapy (twice daily):
- 0, 6
-0.6
(- 1, 1, - 0, 7) - 1, 6 ‡
-0.9‡ (-1.1, -0.7)
ситаглиптин 50 mg + метформин 500 mg
Sitagliptin 50 mg + metformin 500 mg (N=183) Initial Therapy (twice daily):
- 1, 4
-1.4
(- 1, 8, - 1, 3)
-1.6‡ (-1.8, -1.3)
ситаглиптин 50 mg + метформин 1000 mg
Sitagliptin 50 mg + metformin 1000 mg (N=178)
- 1, 9
-1.9
(- 2, 3, - 1, 8)
-2.1‡ (-2.3, -1.8)
(N=178) * Популацията от всички лекувани пациенти (intention- to- treat анализ). † Най- малките средни квадрати са коригирани спрямо статуса при преходното антихипергликемично лечение и стойността на изходно ниво. ‡ p < 0. 001 в сравнение с плацебо или плацебо + комбинирано лечение.
* All Patients Treated Population (an intention-to-treat analysis). † Least squares means adjusted for prior antihyperglycaemic therapy status and baseline value. ‡ p < 0.001 compared to placebo or placebo + combination treatment.
При 52- седмично изпитване, сравняващо ефикасността и безопасността при добавяне на ситаглиптин 100 mg веднъж дневно или глипизид (сулфанилурейно вещество) при пациенти с недобър гликемичен контрол при монотерапия с метформин, ситаглиптин е подобен на глипизид при понижаването на HbA1c (- 0, 7% средна промяна спрямо изходните стойности през седмица 52, със средна стойност на HbA1c от приблизително 7, 5% в двете групи).
In a 52-week study, comparing the efficacy and safety of the addition of sitagliptin 100 mg once daily or glipizide (a sulphonylurea agent) in patients with inadequate glycaemic control on metformin monotherapy, sitagliptin was similar to glipizide in reducing HbA1c (-0.7% mean change from baselines at week 52, with baseline HbA1c of approximately 7.5% in both groups).
Средната доза глипизид използвана в групата за сравнение е 10 mg дневно като приблизително 40% от пациентите се нуждаят от доза глипизид ≤ 5 mg/ дневно по време на изпитването.
The mean glipizide dose used in the comparator group was 10 mg per day with approximately 40% of patients requiring a glipizide dose of ≤ 5 mg/ day throughout the study.
Пациентите лекувани със ситаглиптин показват значително средно понижение спрямо изходните стойности на телесното тегло (- 1, 5 kg) в сравнение с значително покачване на теглото при пациенти получавали глипизид (+1, 1 kg).
Patients treated with sitagliptin exhibited a significant mean decrease from baseline in body weight (-1.5 kg) compared to a significant weight gain in patients administered glipizide (+1.1 kg).
В това изпитване, отношението проинсулин към инсулин, маркер за ефективността на инсулиновия синтез и освобождаване, се подобрява със ситаглиптин и се влошава при лечение с глипизид.
In this study, the proinsulin to insulin ratio, a marker of efficiency of insulin synthesis and release, improved with sitagliptin and deteriorated with glipizide treatment.
Честотата на хипогликемия в групата на ситаглиптин (4, 9%) е значително по- ниска от тази в групата на глипизид (32, 0%).
The incidence of hypoglycaemia in the sitagliptin group (4.9%) was significantly lower than that in the glipizide group (32.0%).
12 Метформин Метформин е бигванидин с антихипергликемичен ефект, понижаващ както базалната, така и плазмената глюкоза след хранене.
Metformin Metformin is a biguanide with antihyperglycaemic effects, lowering both basal and postprandial plasma glucose.
- чрез намаляване продукцията на чернодробна глюкоза чрез инхибиране на
- by reduction of hepatic glucose production by inhibiting gluconeogenesis and glycogenolysis
глюконеогенезата и гликогенолизата
- in muscle, by modestly increasing insulin sensitivity, improving peripheral glucose uptake and
- в мускулите, чрез умерено повишаване на инсулиновата чувствителност, подобрявайки
utilisation
- чрез забавяне на абсорбцията на глюкоза в тънките черва
- by delaying intestinal glucose absorption.
Метформин повишава транспортния капацитет на специфични типове мембранни транспортери на глюкозата (GLUT- 1 and GLUT- 4).
Metformin increases the transport capacity of specific types of membrane glucose transporters (GLUT-1 and GLUT-4).
Това се доказва при терапевтични концентрации в контролирани клинични изпитвания със средна продължителност или дългосрочни клинични изпитвания: метформин намалява общия холестерол, LDLc и нивата на триглицеидите.
This has been shown at therapeutic doses in controlled, medium-term or long-term clinical studies: metformin reduces total cholesterol, LDLc and triglyceride levels.
Проспективното рандомизирано (UKPDS) изпитване е установило дългосрочната полза от интензивния контрол на кръвната захар при диабет тип 2.
11 The prospective randomised (UKPDS) study has established the long-term benefit of intensive blood glucose control in type 2 diabetes.
Анализът нарезултатите при пациентите с наднормено тегло, лекувани с метформин след неуспех с диета самостоятелно показват:
Analysis of the results for overweight patients treated with metformin after failure of diet alone showed:
- значително намаление на абсолютния риск на някои от свързаните с диабета усложнения
- a significant reduction of the absolute risk of any diabetes-related complication in the metformin
в групата на метформин (29, 8 събития/ 1 000 пациенто- години) спрямо диета самостоятелно (43, 3 събития/ 1 000 пациенто- години), p=0, 0023 и спрямо групите на комбинация със сулфанилурея и монотерапия с инсулин (40, 1 събития/ 1 000 пациенто - години), p=0, 0034
group (29.8 events/ 1,000 patient-years) versus diet alone (43.3 events/ 1,000 patient-years), p=0.0023, and versus the combined sulphonylurea and insulin monotherapy groups (40.1 events/ 1,000 patient-years), p=0.0034
- значително намаление на абсолютния риск от свързаната с диабет смъртност: метформин
- a significant reduction of the absolute risk of any diabetes-related mortality: metformin
7, 5 събития/ 1 000 пациенто- години, диета самостоятелно 12, 7 събития/ 1 000 пациенто - години, p=0, 017
7.5 events/ 1,000 patient-years, diet alone 12.7 events/ 1,000 patient-years, p=0.017
- значително намаление на абсолютния риск от общата смъртност: метформин
- a significant reduction of the absolute risk of overall mortality: metformin
13, 5 събития/ 1 000 пациенто- години спрямо диета самостоятелно 20, 6 събития/ 1 000 пациенто- години, (p=0, 011) и спрямо групите комбинирана сулфанилурея и монотерапия с инсулин 18, 9 събития/ 1 000 пациенто- години (p=0, 021)
13.5 events/ 1,000 patient-years versus diet alone 20.6 events/ 1,000 patient-years, (p=0.011), and versus the combined sulphonylurea and insulin monotherapy groups 18.9 events/ 1,000 patient-years (p=0.021)
- значително намаление на абсолютния риск от миокарден инфаркт: метформин
- a significant reduction in the absolute risk of myocardial infarction: metformin
11 събития/ 1 000 пациенто- години, диета самостоятелно 18 събития/ 1 000 пациенто - години, (p=0, 01).
11 events/ 1,000 patient-years, diet alone 18 events/ 1,000 patient-years, (p=0.01).
Efficib Изпитванията за биоеквивалентност при здрави индивиди показват, че Efficib (ситаглиптин/ метформин хидрохлорид) комбинирани таблетки са биоеквивалентни на едновременното приложение на ситаглиптин фосфат и метформин хидрохлорид като отделни таблетки.
Efficib A bioequivalence study in healthy subjects demonstrated that the Efficib (sitagliptin/ metformin hydrochloride) combination tablets are bioequivalent to co-administration of sitagliptin phosphate and metformin hydrochloride as individual tablets.
Ситаглиптин Абсорбция След перорално приложение на доза 100 mg на здрави индивиди, ситаглиптин бързо се абсорбира, с достигане на пикови плазмени концентрации (медиана Tmax) 1 до 4 часа следприложението, средна плазмена AUC на ситаглиптин 8, 52 μM• hr, Cmax - 950 nM.
Sitagliptin Absorption Following oral administration of a 100-mg dose to healthy subjects, sitagliptin was rapidly absorbed, with peak plasma concentrations (median Tmax) occurring 1 to 4 hours post-dose, mean plasma AUC of sitagliptin was 8.52 μ M• hr, Cmax was 950 nM.
13 Абсолютната бионаличност на ситаглиптин е приблизително 87%.
The absolute bioavailability of sitagliptin is approximately 87%.
Доза - пропорционалност не е установена за Cmax и С24часа (Сmax се повишава повече от доза - пропорционално, а С24часа се увеличава по- малко отдоза- пропорционално).
Dose-proportionality was not established for Cmax and C24hr (Cmax increased in a greater than dose-proportional manner and C24hr increased in a less than dose-proportional manner).
Разпределение Средният обем на разпределение в стационарно състояние след еднократна интравенозно приложена доза от 100 mg ситаглиптин на здрави индивиди е приблизително 198 литра.
Distribution The mean volume of distribution at steady state following a single 100-mg intravenous dose of sitagliptin to healthy subjects is approximately 198 litres.
Фракцията ситаглиптин обратимо свързана с плазмените протеини е ниска (38%).
The fraction of sitagliptin reversibly bound to plasma proteins is low (38%).
Метаболизъм Ситаглиптин се елиминира основно непроменен с урината, а метаболизирането е второстепенен път.
Metabolism Sitagliptin is primarily eliminated unchanged in urine, and metabolism is a minor pathway.
Приблизително 79% от ситаглиптин се екскретира непроменен в урината.
Approximately 79% of sitagliptin is excreted unchanged in the urine.
След перорална доза [14C] ситаглиптин, приблизително 16% от радиоактивността се екскретира като метаболити на ситаглиптин.
Following a [14C]sitagliptin oral dose, approximately 16% of the radioactivity was excreted as metabolites of sitagliptin.
На ниво следи са установени шест метаболита, които не се очаква да допринасят за плазмената DPP- 4 инхибиторна активност на ситаглиптин.
Six metabolites were detected at trace levels and are not expected to contribute to the plasma DPP-4 inhibitory activity of sitagliptin.
Елиминиране След приложение на перорална доза [14C] ситаглиптин на здрави индивиди, приблизително 100% от приложената радиоактивност се елиминира с фекалиите (13%) или урината (87%) до една седмица след приложението на дозата.
12 Elimination Following administration of an oral [14C]sitagliptin dose to healthy subjects, approximately 100% of the administered radioactivity was eliminated in faeces (13%) or urine (87%) within one week of dosing.
Привидният краен t1/ 2 след 100 mg перорална доза ситаглиптин е приблизително 12, 4 часа.
The apparent terminal t½ following a 100-mg oral dose of sitagliptin was approximately 12.4 hours.
Бъбречният клирънс е приблизително 350 ml/ min.
The renal clearance was approximately 350 ml/ min.
Ситаглиптин е субстрат на човешки органичен анионен транспортер - 3 (hOAT- 3), който може би участва в бъбречното елиминиране на ситаглиптин.
Sitagliptin is a substrate for human organic anion transporter-3 (hOAT-3), which may be involved in the renal elimination of sitagliptin.
Клиничното значение на hOAT- 3 в транспорта на ситаглиптин не е установено.
The clinical relevance of hOAT-3 in sitagliptin transport has not been established.
Ситаглиптин е субстрат и на p- гликопротеин, който може би участва и в медиирането на бъбречното елиминиране на ситаглиптин.
Sitagliptin is also a substrate of p-glycoprotein, which may also be involved in mediating the renal elimination of sitagliptin.
В същото време циклоспорин, един p- гликопротеин инхибитор, не намалява бъбречния клирънс на ситаглиптин.
However, cyclosporine, a p-glycoprotein inhibitor, did not reduce the renal clearance of sitagliptin.
Ситаглиптин не е субстрат на OCT2 или OAT1 или PEPT1/ 2 траспортерите.
Sitagliptin is not a substrate for OCT2 or OAT1 or PEPT1/ 2 transporters.
In vitro ситаглиптин не потиска OAT3 (IC50=160 µM) или p- гликопротеин (до 250 µM) медиирания транспорт в терапевтично релевантни плазмени концентрации.
In vitro, sitagliptin did not inhibit OAT3 (IC50=160 μ M) or p-glycoprotein (up to 250 μ M) mediated transport at therapeutically relevant plasma concentrations.
При клинично изпитване ситаглиптин има малък ефект върху плазмените концентрации на дигоксин, което показва, че ситаглиптин може да е слаб инхибитор на p- гликопротеин.
In a clinical study sitagliptin had a small effect on plasma digoxin concentrations indicating that sitagliptin may be a mild inhibitor of p-glycoprotein.
Характеристика при пациентите Фармакокинетиката на ситаглиптин е като цяло сходна при здрави индивиди и пациенти с диабет тип 2.
Characteristics in patients The pharmacokinetics of sitagliptin were generally similar in healthy subjects and in patients with type 2 diabetes.
Бъбречна недостатъчност Проведено е отворено изпитване при еднократно приложение за оценка на фармакокинетиката на намалена доза ситаглиптин (50 mg) при пациенти с различна степен на хронична бъбречна недостатъчност в сравнение със здрави контролни индивиди.
Renal insufficiency A single-dose, open-label study was conducted to evaluate the pharmacokinetics of a reduced dose of sitagliptin (50 mg) in patients with varying degrees of chronic renal insufficiency compared to normal healthy control subjects.
Изпитването включва пациенти с бъбречна недостатъчност, класифицирани на базата на креатининовия клирънс като лека (50 до < 80 ml/ min), умерена (30 до < 50 ml/ min) и тежка (< 30 ml/ min), както и пациенти в краен стадий на бъбречно заболяване (ESRD) на хемодиализа.
The study included patients with renal insufficiency classified on the basis of creatinine clearance as mild (50 to < 80 ml/ min), moderate (30 to < 50 ml/ min), and severe (< 30 ml/ min), as well as patients with end-stage renal disease (ESRD) on haemodialysis.
14 При пациентите с лека бъбречна недостатъчност няма клинично значимо повишение на плазмената концентрация на ситаглиптин в сравнение със здрави контролни индивиди.
Patients with mild renal insufficiency did not have a clinically meaningful increase in the plasma concentration of sitagliptin as compared to normal healthy control subjects.
Приблизително двукратно нарастване на плазмената AUC на ситаглиптин се наблюдава при пациенти с умерена бъбречна недостатъчност, а приблизително четирикратно нарастване има при пациенти с тежка бъбречна недостатъчност и при пациенти с ESRD на хемодиализа, в сравнение със здрави контролни индивиди.
An approximately 2-fold increase in the plasma AUC of sitagliptin was observed in patients with moderate renal insufficiency, and an approximately 4-fold increase was observed in patients with severe renal insufficiency and in patients with ESRD on haemodialysis, as compared to normal healthy control subjects.
Ситаглиптин се отстранява умерено при хемодиализа (13, 5% за 3 - до 4- часова хемодиализна сесия започваща 4 часа след приложението).
Sitagliptin was modestly removed by haemodialysis (13.5% over a 3- to 4-hour haemodialysis session starting 4 hours post-dose).
Ситаглиптин не се препоръчва за употреба при пациенти с умерена или тежка бъбречна недостатъчност, включително тези с ESRD, тъй като опитът при тези пациенти е твърде ограничен (вж. точка 4. 2).
Sitagliptin is not recommended for use in patients with moderate or severe renal insufficiency including those with ESRD since experience in these patients is too limited (see section 4.2).
Чернодробна недостатъчност Не е необходима корекция на дозата ситаглиптин при пациенти с лека или умерена чернодробна недостатъчност (оценка Child- Pugh ≤ 9).
Hepatic insufficiency No dose adjustment for sitagliptin is necessary for patients with mild or moderate hepatic insufficiency (Child-Pugh score ≤ 9).
Няма клиничен опит при пациенти с тежка чернодробна недостатъчност (оценка Child- Pugh > 9).
There is no clinical experience in patients with severe hepatic insufficiency (Child-Pugh score > 9).
В същото време, тъй като ситаглиптин се елиминира основно чрез бъбреците, не се очаква тежката чернодробна недостатъчност да повлияе върху фармакокинетиката на ситаглиптин.
However, because sitagliptin is primarily renally eliminated, severe hepatic insufficiency is not expected to affect the pharmacokinetics of sitagliptin.
Старческа възраст Не се налага корекция на дозата в зависимост от възрастта. въз основа на популационен фармакокинетичен анализ на данни отФаза I и Фаза II. възрастта не оказва клинично значим ефект върху фармакокинетиката на ситаглиптин.
Age did not have a clinically meaningful impact on the pharmacokinetics of sitagliptin based on a population pharmacokinetic analysis of Phase I and Phase II data.
Индивидите в старческа възраст (65 до 80 години) имат приблизително 19% по- високи плазмени концентрации на ситаглиптин в сравнение с по- млади индивиди.
Elderly subjects (65 to 80 years) had approximately 19% higher plasma concentrations of sitagliptin compared to younger subjects.
Педиатрични пациенти Няма проучвания със ситаглиптин при педиатрични пациенти.
Paediatric No studies with sitagliptin have been performed in paediatric patients.
Други характеристики на пациентите Не се налага корекция на дозата в зависимост от пол, раса или индекс на телесна маса (BMI).
Other patient characteristics No dose adjustment is necessary based on gender, race, or body mass index (BMI).
Тези характеристики нямат клинично значим ефект върху фармакокинетиката на ситаглиптин според комбинирания анализ на фармакокинетичните данни от Фаза I и популационен фармакокинетичен анализ на данни от Фаза I и Фаза II.
These characteristics had no clinically meaningful effect on the pharmacokinetics of sitagliptin based on a 13 composite analysis of Phase I pharmacokinetic data and on a population pharmacokinetic analysis of Phase I and Phase II data.
Метформин Абсорбция След перорална доза метформин, tmax се достига до 2, 5 часа.
Metformin Absorption After an oral dose of metformin, tmax is reached in 2.5 h.
Абсолютната бионаличност на таблетка метформин 500 mg е приблизително 50- 60% при здрави индивиди.
Absolute bioavailability of a 500 mg metformin tablet is approximately 50-60% in healthy subjects.
След перорална доза, не- абсорбираната фракция, открита във фекалиите е 20- 30%.
After an oral dose, the non-absorbed fraction recovered in faeces was 20-30%.
При обичайни дози метформин и дозови схеми, плазмените концентрации при стационарно състояние се достигат в рамките на 24- 48 часа и като цяло са по- малко от 1 µg/ ml.
At the usual metformin doses and dosing schedules, steady state plasma concentrations are reached within 24-48 h and are generally less than 1 µg/ ml.
При контролирани клинични изпитвания, максималните плазмени нива на метформин (Cmax) не превишават 4 µg/ ml, дори при максимални дози.
In controlled clinical trials, maximum metformin plasma levels (Cmax) did not exceed 4 µg/ ml, even at maximum doses.
След приложение на доза от 850 mg, се наблюдава 40% по- ниска пикова плазмена концентрация, 25% намаление на AUC и удължаване с 35 min на времето до достигане на пикова плазмена концентрация.
Following administration of a dose of 850 mg, a 40% lower plasma peak concentration, a 25% decrease in AUC and a 35 min prolongation of time to peak plasma concentration was observed.
15 Разпределение Свързването с плазмените протеини е незначително.
Distribution Plasma protein binding is negligible.
Кръвният пик е по- нисък от плазмения пик и се появява приблизително по същото време.
The blood peak is lower than the plasma peak and appears at approximately the same time.
Червените кръвни клетки най- вероятно представляват вторичен компартимент на разпределение.
The red blood cells most likely represent a secondary compartment of distribution.
Средният Vd варира между 63 – 276 l.
The mean Vd ranged between 63 – 276 l.