natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Няма данни за безопасността и ефикасността в подкрепа на употребата на адефовир дипивоксил при пациенти с креатининов клирънс < 30 ml/ min или на диализа.
There are no safety and efficacy data to support the use of adefovir dipivoxil in patients with a creatinine clearance < 30 ml/ min or on dialysis.
В този случай ограничените налични данни сочат, че на пациенти с креатининов клирънс между 10 и 29 ml/ min aдефoвир дипивoкcил (една таблетка от 10 mg) може да се прилага на всеки 72 часа; на пациенти на хемодиализа aдефoвир дипивoкcил (една таблетка от 10 mg) може да се прилага на всеки 7 дни след 12- часова непрекъсната диализа (или 3 диализни сеанса, всеки с продължителност 4 часа).
In that case, the limited data available suggest that for patients with creatinine clearance between 10 and 29 ml/ min, adefovir dipivoxil (one 10 mg tablet) may be administered every 72 hours; for haemodialysis patients, adefovir dipivoxil (one 10 mg tablet) may be administered every 7 days following 12 hours continuous dialysis (or 3 dialysis sessions, each of 4 hours duration).
При такива пациенти трябва да се следи внимателно за поява на евентуални нежелани реакции и за да се потвърди, че лекарствената ефикасност се е запазила (вж. точки 4. 4 и 4. 8).
These patients should be closely monitored for possible adverse reactions and to ensure efficacy is maintained (see sections 4.4 and 4.8).
Няма препоръки относно дозовите интервали при други пациенти на диализа (напр. такива на амбулаторна перитонеална диализа) или при пациенти, които не са на диализа, с креатининов клирънс по- нисък от 10 ml/ min.
No dosing interval recommendations are available for other dialysis patients (e. g. ambulatory peritoneal dialysis patients) or non-haemodialysed patients with creatinine clearance less than 10 ml/ min.
Не се налага корекция на дозата при пациенти с чернодробно увреждане (вж. точка 5. 2).
No dose adjustment is required in patients with hepatic impairment (see section 5.2).
Клинична резистентност:
Clinical resistance:
Рефрактерните на ламивудин пациенти и пациентите носители на HBV с доказана резистентност към ламивудин (мутации на rtL180M, rtA181T и/ или rtM204I/ V) не трябва да бъдат лекувани с адефовир дипивоксил като монотерапия, за да се намали рискът от резистентност към адефовир.
Lamivudine-refractory patients and patients harbouring HBV with evidence of resistance to lamivudine (mutations at rtL180M, rtA181T and/ or rtM204I/ V) should not be treated with adefovir dipivoxil monotherapy in order to reduce the risk of resistance to adefovir.
Адефовир може да се използва в комбинация с ламивудин при рефрактерните на ламивудин пациенти и пациентите носители на HBV с мутации на rtL180M и/ или rtM204I/ V.
Adefovir may be used in combination with lamivudine in lamivudine-refractory patients and in patients harbouring HBV with mutations at rtL180M and/ or rtM204I/ V.
Трябва, обаче, да се обмислят алтернативни схеми на лечение при пациенти носители на HBV, който има мутация rtA181T, поради риска от понижена чувствителност към адефовир (вж. точка 5. 1).
However, for patients harbouring HBV that contains the rtA181T mutation, consideration should be given to alternative treatment regimens due to the risk of reduced susceptibility to adefovir (see section 5.1).
За да се намали рискът от резистентност при пациенти на монотерапия с адефовир дипивоксил, трябва да се обмисли промяна на лечението, ако серумните нива на HBV ДНК останат над 1 000 копия/ ml след лечение в продължение на 1 година или повече.
In order to reduce the risk of resistance in patients receiving adefovir dipivoxil monotherapy, a modification of treatment should be considered if serum HBV DNA remains above 1,000 copies/ ml at or beyond 1 year of treatment.
Лечението с aдефoвир дипивoкcил може да доведе до бъбречни увреждания.
While the
При пациенти с нормална бъбречна функция общият риск от бъбречно увреждане е малък, но е от особено значение при пациенти с риск за или с развита бъбречна дисфункция, както и при такива, приемащи медикаменти, които може да засегнат бъбречната функция.
3 overall risk of renal impairment in patients with adequate renal function is low, this is of special importance in patients at risk of, or having underlying renal dysfunction and in patients receiving medicinal products that may affect renal function.
Препоръчва се изчисляване на креатининовия клирънс при всички пациенти преди започване на терапията с aдефoвир дипивoкcил.
It is recommended that creatinine clearance is calculated in all patients prior to initiating therapy with adefovir dipivoxil.
Пациенти с нормална бъбречна функция:
Patients with normal renal function:
При пациенти с нормална бъбречна функция трябва да се следи за промени на серумното ниво на креатинина на всеки 3 месеца и да се изчислява креатининовият клирънс.
Patients with normal renal function should be monitored for changes in serum creatinine every 3 months and creatinine clearance calculated.
При пациенти с риск за бъбречно увреждане (вж. точка 4. 8) трябва да се обмисли по- често следене на бъбречната функция.
In patients at risk of renal impairment (see section 4.8), consideration should be given to more frequent monitoring of renal function.
При тези пациенти дозовият интервал за адефовир дипивоксил трябва да бъде адаптиран (вж. точка 4. 2).
The dosing interval of adefovir dipivoxil should be adjusted in these patients (see section 4.2).
Освен това трябва да се следи внимателно бъбречната функция през периоди от време, индивидуално подбрани в зависимост от здравословното състояние на всеки пациент.
In addition, renal function should be closely monitored with a frequency tailored to the individual patient’ s medical condition.
Адефовир дипивоксил не се препоръчва при пациенти с креатининов клирънс < 30 ml/ min или на диализа.
Adefovir dipivoxil is not recommended in patients with a creatinine clearance of < 30 ml/ min or on dialysis.
Ако лечението с адефовир дипивоксил се счита за крайно необходимо, дозовият интервал трябва да бъде адаптиран (вж. точка 4. 2).
If treatment with adefovir dipivoxil is considered essential, then the dosing interval should be adjusted (see section 4.2).
Пациенти, приемащи лекарствени продукти, които могат да засегнат бъбречната функция:
Patients receiving medicinal products that may affect renal function:
Адефовир дипивоксил не трябва да се прилага едновременно с тенофовир дизопроксил фумарат (Viread).
Adefovir dipivoxil should not be administered concurrently with tenofovir disoproxil fumarate (Viread).
При пациенти, приемащи други лекарствени продукти, които могат да засегнат бъбречната функция или такива, които се екскретират от бъбреците (напр. циклоспорин и такролимус, интравенозни аминогликозиди, амфотерицин Б, фоскарнет, пентамидин, ванкомицин или лекарствени продукти, секретирани от същия бъбречен транспортер, човешки транспортер на органични аниони 1 (hOAT1 - human Organic Anion Transporter 1), като цидофовир), се препоръчва повишено внимание.
Caution is advised in patients receiving other medicinal products that may affect renal function or are excreted renally (e. g. cyclosporin and tacrolimus, intravenous aminoglycosides, amphotericin B, foscarnet, pentamidine, vancomycin, or medicinal products which are secreted by the same renal transporter, human Organic Anion Transporter 1 (hOAT1), such as cidofovir).
При тях трябва да се следи внимателно бъбречната функция през периоди от време, индивидуално подбрани в зависимост от здравословното състояние на всеки пациент.
The renal function of these patients should be closely monitored with a frequency tailored to the individual patient’ s medical condition.
За безопасността на бъбреците преди или след трансплантация при пациенти с резистентен на ламивудин HBV вж. точка 4. 8.
For renal safety in patients pre- and post-transplantation with lamivudine-resistant HBV, see section 4.8.
Чернодробна функция:
Hepatic function:
Спонтанните обостряния на хроничния хепатит B са относително чести и се характеризират с преходно повишаване на серумните нива на ALT.
Spontaneous exacerbations in chronic hepatitis B are relatively common and are characterised by transient increases in serum ALT.
При пациенти с компенсирано чернодробно заболяване това повишаване на серумното ниво на ALT по принцип не е съпроводено от повишаване на
In patients with compensated liver disease, these increases in serum ALT are generally not accompanied by an increase in serum bilirubin concentrations or hepatic decompensation (see section 4.8).
4 серумния билирубин или чернодробна декомпенсация (вж. точка 4. 8).
Patients with advanced liver disease or cirrhosis may be at a higher risk for hepatic decompensation following hepatitis exacerbation which may be fatal.
Ако се наложи прекъсване на лечението, състоянието на пациентите трябва да се следи внимателно в продължение на няколко месеца след това, тъй като са наблюдавани случаи на обостряне на хепатита след прекъсването на 10 mg aдефoвир дипивoкcил.
If treatment cessation is necessary, patients should be closely monitored for several months after stopping treatment as exacerbations of hepatitis have occurred after discontinuation of 10 mg adefovir
Лактатна ацидоза и тежка хепатомегалия със стеатоза:
Lactic acidosis and severe hepatomegaly with steatosis:
При прилагане на нуклеозидни аналози има съобщения за развитие на лактатна ацидоза (без хипоксемия), понякога фатална, обикновено свързана с тежка хепaтомегалия и чернодробна стеатоза.
Occurrences of lactic acidosis (in the absence of hypoxaemia), sometimes fatal, usually associated with severe hepatomegaly and hepatic steatosis, have been reported with the use of nucleoside analogues.
Лечението с нуклеозидни аналози трябва да се прекрати при установяване на бързо нарастване нивата на аминотрансферазите, прогресираща хепатомегалия или метаболитна/ лактатна ацидоза с неизвестна етиология.
Treatment with nucleoside analogues should be discontinued when rapidly elevating aminotransferase levels, progressive hepatomegaly or metabolic/ lactic acidosis of unknown aetiology occur.
Тежки случаи, понякога с фатален край, са свързвани с панкреатит, чернодробна недостатъчност/ чернодробна стеатоза, бъбречна недостатъчност и по- високи серумни нива на лактата.
Severe cases, sometimes with fatal outcome, were associated with pancreatitis, liver failure/ hepatic steatosis, renal failure and higher levels of serum lactate.
Ко- инфекция с хепатит C или D:
Co-infection with hepatitis C or D:
Няма данни за ефикасността на aдефoвир дипивoкcил при пациенти с ко- инфекция с хепатит C или хепатит D.
There are no data on the efficacy of adefovir dipivoxil in patients co-infected with hepatitis C or hepatitis D.
Ко- инфекция с HIV:
Co-infection with HIV:
Има ограничени данни относно безопасността и ефикасността на 10 mg aдефoвир дипивoкcил при пациенти с хроничен хепатит B, ко- инфектирани с HIV.
Limited data are available on the safety and efficacy of 10 mg adefovir dipivoxil in patients with chronic hepatitis B, co-infected with HIV.
Доколкото е възможно, лечението на хепатит B с aдефoвир дипивoкcил при пациенти с HIV ко- инфекция трябва се прилага само при пациенти, чиято HIV РНК се контролира.
As far as possible, treatment of hepatitis B by adefovir dipivoxil in an HIV co-infected patient should be reserved for patients whose HIV RNA is controlled.
Пациенти в напреднала възраст:
The clinical experience in patients > 65 years of age is very limited.
5 среща понижена бъбречна или сърдечна функция, че е повишен броят на съпътстващите заболявания и че пациентите по- често приемат и други лекарствени продукти.
Caution should be exercised when prescribing adefovir dipivoxil to the elderly, keeping in mind the greater frequency of decreased renal or cardiac function in these patients, and the increase in concomitant diseases or concomitant use of other medicinal products in the elderly.
Резистентността към адефовир дипивоксил (вж. точка 5. 1) може да доведе до ребаунд на вирусно натоварване, което може да доведе до обостряне на хепатит B и при състояние на намалена чернодробна функция - до чернодробна декомпенсация и възможен фатален край.
Resistance to adefovir dipivoxil (see section 5.1) can result in viral load rebound which may result in exacerbation of hepatitis B and, in the setting of diminished hepatic function, lead to liver decompensation and possible fatal outcome.
Общо:
General:
Пациентите трябва да бъдат посъветвани, че няма доказателства лечението с aдефoвир дипивoкcил да води до понижаване риска от предаване на вируса на хепатит B на други хора и следователно трябва да се вземат подходящи предпазни мерки.
Patients should be advised that therapy with adefovir dipivoxil has not been proven to reduce the risk of transmission of hepatitis B virus to others and therefore appropriate precautions should still be taken.
Следователно пациентите с редки наследствени проблеми като непоносимост към галактоза, Lapp лактазeн дефицит или глюкозо- галактозна малабсорбция не трябва да приемат този лекарствен продукт.
Consequently, patients with rare hereditary problems of galactose intolerance, the Lapp lactase deficiency, or glucose-galactose malabsorption should not take this medicinal product.
4. 5 Взаимодействие с други лекарствени продукти и други форми на взаимодействие
5 4.5 Interaction with other medicinal products and other forms of interaction
Възможността за евентуални взаимодействия между aдефoвир и други лекарствени продукти, осъществени чрез CYP450, е малка.
The potential for CYP450 mediated interactions involving adefovir with other medicinal products is low, based on the results of in vitro experiments in which adefovir did not influence any of the common CYP isoforms known to be involved in human drug metabolism and based on the known elimination pathway of adefovir.
Въпреки това, имайки предвид, че такролимус и циклоспорин може да засегнат бъбречната функция, се препоръчва внимателно следене, когато някое от тези две лекарствени средства се прилага едновременно с адефовир дипивоксил (вж. точка 4. 4).
Nevertheless, given that tacrolimus and cyclosporin can affect renal function, close monitoring is recommended when either of these agents is coadministered with adefovir dipivoxil (see section 4.4).
Едновременното приложение на 10 mg aдефoвир дипивoкcил заедно с други лекарствени продукти, които се елиминират чрез тубулна секреция или променят тубулната функция може да доведе до повишаване както на серумната концентрация на aдефoвир, така и на концентрацията на другия лекарствен продукт (вж. точка 4. 4).
Co-administration of 10 mg adefovir dipivoxil with other medicinal products that are eliminated by tubular secretion or alter tubular function may increase serum concentrations of either adefovir or the co-administered medicinal product (see section 4.4).
Няма данни за едновременното приложение с други лекарствени продукти (вкл. интерферон).
No data on the concomitant use with other medicinal products (including interferon) are available.
Няма достатъчно данни за употребата на aдефoвир дипивoкcил при бременни жени.
There are no adequate data on the use of adefovir dipivoxil in pregnant women.
Експерименталните проучвания при животни с интравенозно приложение на aдефoвир показват репродуктивна токсичност (вж. точка 5. 3).
Studies in animals administered adefovir intravenously have shown reproductive toxicity (see section 5.3).
6 Няма данни за ефект на aдефoвир дипивoкcил върху предаването на HBV от майката на кърмачето.
There are no data on the effect of adefovir dipivoxil on transmission of HBV from mother to infant.
Имайки предвид, че потенциалните рискове за развиващият се човешки плод не са известни, се препоръчва жените с детероден потенциал, лекувани с aдефoвир дипивoкcил, да използват ефективна контрацепция.
Given that the potential risks to developing human foetuses are unknown, it is recommended that women of child-bearing potential treated with adefovir dipivoxil use effective contraception.
Не е известно дали aдефoвир се екскретира с майчината кърма.
It is not known whether adefovir is excreted in human milk.
Майките, приемащи таблетки aдефoвир дипивoкcил, трябва да бъдат инструктирани да не кърмят.
Mothers should be instructed not to breast-feed if they are taking adefovir dipivoxil tablets.
При пациенти с компенсирано чернодробно заболяване най- често съобщаваните нежелани реакции по време на 48 седмици терапия с адефовир дипивоксил са били астения (13%), главоболие (9%), коремна болка (9%) и гадене (5%).
In patients with compensated liver disease, the most frequently reported adverse reactions during 48 weeks of adefovir dipivoxil therapy were asthenia (13%), headache (9%), abdominal pain (9%) and nausea (5%).
Оценката на нежеланите реакции е въз основа на опита от постмаркетинговото наблюдение и три основни клинични проучвания при пациенти с хроничен хепатит B:
6 Assessment of adverse reactions is based on experience from post-marketing surveillance and from three pivotal clinical studies in patients with chronic hepatitis B:
• две плацебо контролирани проучвания, обхващащи 522 пациента с хроничен хепатит B и компенсирано чернодробно заболяване, които са били подложени на лечение с aдефoвир дипивoкcил (n=294) или са приемали плацебо (n=228) в продължение на 48 седмици в условията на двойно- сляп опит. • едно отворено проучване, при което пациенти преди (n=226) и след (n=241) чернодробна трансплантация с резистентен към ламивудин HBV са били лекувани с 10 mg адефовир дипивоксил един път дневно за период до 203 седмици (медиани съответно 51 и 99 седмици).
• two placebo-controlled studies in which 522 patients with chronic hepatitis B and compensated liver disease received double-blind treatment with 10 mg adefovir dipivoxil (n=294) or placebo (n=228) for 48 weeks. • an open-label study in which pre- (n=226) and post-liver transplantation patients (n=241) with lamivudine-resistant HBV were treated with 10 mg adefovir dipivoxil once daily, for up to 203 weeks (median 51 and 99 weeks, respectively).
По- долу са изброени нежеланите реакции, подредени по органни системи и честота, за които се смята, че поне е възможно да са свързани с прилаганото лечение.
The adverse reactions considered at least possibly related to treatment are listed below, by body system organ class, and frequency.
По честота се разделят на много чести (≥ 1/ 10), чести (≥ 1/ 100, < 1/ 10) или с неизвестна честота (установени при постмаркетинговото наблюдение за безопасност и за които не може да бъде направена оценка на честотата от наличните данни).
Frequencies are defined as very common (≥ 1/ 10), common (≥ 1/ 100, < 1/ 10) or not known (identified through post-marketing safety surveillance and the frequency cannot be estimated from the available data).
Чести (≥ 1/ 100, < 1/ 10): главоболие.
Common (≥ 1/ 100, < 1/ 10): headache.
Чести (≥ 1/ 100, < 1/ 10): диария, повръщане, коремна болка, диспепсия, гадене, газове.
Common (≥ 1/ 100, < 1/ 10): diarrhoea, vomiting, abdominal pain, dyspepsia, nausea, flatulence.
С неизвестна честота: панкреатит.
Frequency not known: pancreatitis.
Чести (≥ 1/ 100, < 1/ 10): обрив, сърбеж.
Common (≥ 1/ 100, < 1/ 10): rash, pruritus.
С неизвестна честота: миопатия, остеомалация (и двете свързани с проксимална бъбречна тубулопатия).
Frequency not known: myopathy, osteomalacia (both associated with proximal renal tubulopathy).
Много чести (≥ 1/ 10): повишаване на креатинина.
Very common (≥ 1/ 10): increases in creatinine.
7 Чести (≥ 1/ 100, < 1/ 10): бъбречна недостатъчност, нарушена бъбречна функция, хипофосфатемия.
Common (≥ 1/ 100, < 1/ 10): renal failure, abnormal renal function, hypophosphatemia.
С неизвестна честота: синдром на Fanconi, проксимална бъбречна тубулопатия.
Fanconi syndrome, proximal renal tubulopathy.
Много чести (≥ 1/ 10): астения.
Very common (≥ 1/ 10): asthenia.
Има клинични и лабораторни данни за обостряне на хепатита след прекратяване на лечението с 10 mg aдефoвир дипивoкcил (вж. точка 4. 4).
Clinical and laboratory evidence of exacerbations of hepatitis have occurred after discontinuation of treatment with 10 mg adefovir dipivoxil (see section 4.4).
Съобщени са обаче леки до умерени повишавания на серумните концентрации на креатинина, хипофосфатемия и понижаване концентрациите на карнитина съответно при 3%, 4% и 6% от пациентите на разширено лечение.
However, mild to moderate increases in serum creatinine concentrations, hypophosphatemia and a decrease in carnitine concentrations were reported in 3%, 4% and 6% of patients, respectively, on extended treatment.
При едно дългосрочно проучване за безопасност при 65 HBeAg позитивни пациенти с компенсирано чернодробно заболяване (след експозиция с медиана 234 седмици) 6 пациенти (9%) имат потвърдено повишаване на серумния креатинин с поне 0, 5 mg/ dl спрямо изходното ниво, като при 2- ма пациенти проучването е прекратено поради повишените серумни концентрации на креатинина.
In a long-term safety study of 65 HBeAg positive patients with compensated liver disease (after a median exposure of 234 weeks), 6 patients (9%) had confirmed increases in serum creatinine of at least 0.5 mg/ dl from baseline with 2 patients discontinuing from the study due to the elevated serum creatinine concentration.
При пациентите с потвърдено повишаване на креатинина с ≥ 0, 3 mg/ dl през седмица 48 има статистически значимо по- висок риск за последващо потвърдено повишаване на креатинина с ≥ 0, 5 mg/ dl.
Patients with a confirmed increase in creatinine of ≥ 0.3 mg/ dl by week 48 were at a statistically significant higher risk of a subsequent confirmed increase in creatinine of ≥ 0.5 mg/ dl.
Има съобщения за хипофосфатемия и понижаване концентрациите на карнитина, всяко при съответно 3% от пациентите на разширено лечение.
Hypophosphatemia and a decrease in carnitine concentrations were reported each in 3% of patients on extended treatment.
Безопасност при пациенти с декомпенсирано заболяване:
7 Safety in patients with decompensated disease:
При пациенти с декомпенсирано чернодробно заболяване най- често съобщаваните нежелани реакции по време на лечение с адефовир дипивоксил до 203 седмици са били повишаване на креатинина (7%) и астения (5%).
In patients with decompensated liver disease, the most frequently reported adverse reactions during up to 203 weeks of adefovir dipivoxil therapy were increased creatinine (7%) and asthenia (5%).
При клинични проучвания на пациенти, чакащи за трансплантация и такива след чернодробна трансплантация при 4% от пациентите (19/ 467) се е наложило прекратяване на лечението с aдефoвир дипивoкcил поради нежелани бъбречни събития.
In clinical studies of wait-listed and post-liver transplantation patients, four percent (19/ 467) of patients discontinued treatment with adefovir dipivoxil due to renal adverse events.
Приложението на 500 mg aдефoвир дипивoкcил дневно в продължение на 2 седмици и на 250 mg дневно в продължение на 12 седмици е довело до развитие на изброените по- горе стомашно- чревни нарушения и на анорексия.
Administration of 500 mg adefovir dipivoxil daily for 2 weeks and 250 mg daily for 12 weeks has been associated with the gastrointestinal disorders listed above and anorexia.
Aдефoвир може да се отстрани чрез хемодиализа; средният клирънс на aдефoвир при хемодиализа е 104 ml/ min.
Adefovir can be removed by haemodialysis; the median haemodialysis clearance of adefovir is 104 ml/ min.
J05AF08.
J05AF08.
8 Aдефoвир дипивoкcил е орален prodrug на aдефoвир, представляващ ацикличен нуклеотид фосфонат, аналог на аденозин- монофосфата, който попада чрез активен транспорт в клетките на бозайниците, където се конвертира от ензимите на гостоприемника до aдефoвир дифосфат.
Adefovir dipivoxil is an oral prodrug of adefovir, an acyclic nucleotide phosphonate analogue of adenosine monophosphate, which is actively transported into mammalian cells where it is converted by host enzymes to adefovir diphosphate.
Aдефoвир дифосфат инхибира вирусните полимерази, конкурирайки се за директно свързване с естествения субстрат (деоксиаденозин трифосфат) и веднъж включен във вирусната ДНК, той води до терминиране на ДНК- веригата.
Adefovir diphosphate inhibits viral polymerases by competing for direct binding with the natural substrate (deoxyadenosine triphosphate) and, after incorporation into viral DNA, causes DNA chain termination.