natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Трябва да се избягва съвместното прилагане на Combivir с високи дози триметоприм/ сулфаметоксазол за лечение на Pneumocystis jiroveci пневмония (в миналото известна като Pneumocystis carinii пневмония [PCP]) и токсоплазмоза.
Co-administration of Combivir with high doses of co-trimoxazole for the treatment of Pneumocystis jiroveci pneumonia (formerly known as Pneumocystis carinii pneumonia [PCP]) and toxoplasmosis should be avoided.
Не се препоръчва съвместното прилагане на ламивудин с интравенозен ганцикловир или фоскарнет.
Co-administration of lamivudine with intravenous ganciclovir or foscarnet is not recommended.
6 Взаимодействия, свързвани със зидовудин:
Interactions relevant to zidovudine
Ограничени данни сочат, че едновременното приложение с рифампицин понижава AUC на зидовудин с 48% ± 34%.
Limited data suggest that co-administration of zidovudine and rifampicin decreases the AUC of zidovudine by 48% ± 34%.
Не е установено клиничното значение на тези данни.
However the clinical significance of this is unknown.
При тази ситуация официално не са оценявани промени в дозата на зидовудин.
Dose modifications of zidovudine in this situation have not been formally evaluated.
Ограничени данни сочат, че пробеницид повишава средните стойностите на плазмения елиминационен полуживот и площта под кривата концентрация/ време на зидовудин чрез забавяне на глюкуронирането.
Limited data suggest that probenecid increases the mean half-life and area under the plasma concentration curve of zidovudine by decreasing glucuronidation.
Елиминирането на глюкуронида (вероятно и на зидовудин) чрез бъбреците се забавя в присъствие на пробеницид.
Renal excretion of the glucuronide (and possibly zidovudine itself) is reduced in the presence of probenecid.
Пациентите, приемащи двата лекарствени продукта трябва да бъдат проследявани внимателно за хематологична токсичност.
Patients receiving both medicinal products should be closely monitored for haematological toxicity.
При някои пациенти, лекувани със зидовудин, съобщаваните кръвни нива на фенитоин са ниски, но при един пациент е отбелязано високо ниво.
Phenytoin blood levels have been reported to be low in some patients receiving zidovudine, while in one patient a high level was noted.
Тези наблюдения предполагат, че при пациентите, лекувани едновременно с Combivir и фенитоин, концентрациите на фенитоин трябва внимателно да се мониторират.
These observations suggest that phenytoin concentrations should be carefully monitored in patients receiving Combivir and phenytoin.
При фармакокинетично изпитване с едновременен прием на зидовудин и атоваквон таблетки е установено намаляване клирънса на зидовудин след перорално прилагане, което води до повишаване на плазмената AUC на зидовудин с 35% ± 23%.
In a pharmacokinetic study co-administration of zidovudine and atovaquone tablets showed a decrease in zidovudine clearance after oral dosing leading to a 35% ± 23% increase in plasma zidovudine AUC.
Механизмът на взаимодействие не е изяснен и тъй като с атоваквон суспензия могат да бъдат достигнати по- високи концентрации на атоваквон, възможно е когато атоваквон се прилага като суспензия да се индуцират по - големи промени в стойностите на AUC на зидовудин.
The mode of interaction is unknown and as higher concentrations of atovaquone can be achieved with atovaquone suspension it is possible that greater changes in AUC values for zidovudine might be induced when atovaquone is administered as a suspension.
Не е ясно клиничното значение на тези факти, тъй като данните са ограничени.
Given the limited data available the clinical significance of this is unknown.
Едновременното приложение с валпроева киселина, флуконазол или метадон води до повишаване AUC на зидовудин и в резултат на това до забавяне клирънса на зидовудин.
Valproic acid, fluconazole or methadone when co-administered with zidovudine have been shown to increase the AUC of zidovudine, with a corresponding decrease in its clearance.
Не е установено клиничното значение на тези факти, тъй като данните са ограничени.
As only limited data are available the clinical significance is not known.
Ако зидовудин се прилага едновременно с валпроева киселина, флуконазол или метадон, пациентите трябва да се проследяват внимателно за потенциална токсичност на зидовудин.
If zidovudine is used concurrently with either valproic acid, fluconazole or methadone, patients should be monitored closely for potential toxicity of zidovudine.
При комбиниране със ставудин в условия in vitro, зидовудин проявява антагонистичен ефект.
Zidovudine and stavudine in combination are antagonistic in vitro, therefore the concomitant use of stavudine with Combivir should be avoided (see section 4.4).
Съобщава се за екзацербация на анемия, дължаща се на рибавирин, когато зидовудин е част от схемата, използвана за лечение на HIV, въпреки че точният механизъм не е изяснен.
Exacerbation of anaemia due to ribavirin has been reported when zidovudine is part of the regimen used to treat HIV although the exact mechanism remains to be elucidated.
Едновременната употреба на рибавирин и зидовудин не се препоръчва поради увеличения риск от анемия (вж. точка 4. 4).
The concomitant use of ribavirin with zidovudine is not recommended due to an increased risk of anaemia (see section 4.4).
Ако това вече е факт, трябва да се обмисли замяна на зидовудин в комбинираната AРT схема.
6 Consideration should be given to replacing zidovudine in a combination ART regimen if this is already established.
Едновременното приложение, по- специално при лечението на остри заболявания, с потенциални нефротоксични или миелосупресивни лекарствени продукти (напр. системен пентамидин, дапсон, пириметамин, ко- тримоксазол, амфотерицин, флуцитозин, ганцикловир, интереферон, винкристин, винбластин и доксорубицин) може също да повиши риска от нежелани реакции към зидовудин.
Concomitant treatment, especially acute therapy, with potentially nephrotoxic or myelosuppressive medicinal products (e. g. systemic pentamidine, dapsone, pyrimethamine, co-trimoxazole, amphotericin, flucytosine, ganciclovir, interferon, vincristine, vinblastine and doxorubicin) may also increase the risk of adverse reactions to zidovudine.
Ако е необходимо едновременно лечение с Combivir и някои от тези лекарствени продукти, трябва да се предприемат допълнителни мерки за наблюдение на бъбречната функция и хематологичните параметри и, ако се налага, да се намали дозировката на един или повече от тези агенти.
If concomitant therapy with Combivir and any of these medicinal products is necessary then extra care should be taken in monitoring renal function and haematological parameters and, if required, the dosage of one or more agents should be reduced.
Тъй като някои пациенти, лекувани с Combivir, може да продължават да развиват опортюнистични инфекции, трябва да се обсъди съпътстващо профилактично антибактериално лечение.
Since some patients receiving Combivir may continue to experience opportunistic infections, concomitant use of prophylactic antimicrobial therapy may have to be considered.
Ограничените данни от клинични изпитвания не показват значимо повишаване на риска от нежелани реакции към зидовудин в комбинация с ко- тримоксазол (вж. информацията по- горе относно взаимодействия, свързани с ламивудин и ко- тримоксазол), аерозолен пентамидин, пириметамин и ацикловир при дозите, използвани за профилактика.
Limited data from clinical trials do not indicate a significantly increased risk of adverse reactions to zidovudine with co- trimoxazole (see interaction information above relating to lamivudine and co-trimoxazole), aerosolised pentamidine, pyrimethamine and acyclovir at doses used in prophylaxis.
7 Кларитромицин таблетки намалява резорбцията на зидовудин.
Clarithromycin tablets reduce the absorption of zidovudine.
Това може да се избегне чрез разделяне приема на Combivir и кларитромицин с най- малко два часа.
This can be avoided by separating the administration of Combivir and clarithromycin by at least two hours.
Безопасността на ламивудин по време на бременността при хора не е установена.
The safety of lamivudine in human pregnancy has not been established.
Няма налични данни от комбинирана терапия с ламивудин и зидовудин при хора или животни (вж. също точка 5. 3).
No data are available for the treatment with a combination of lamivudine and zidovudine in humans or animals (see also section 5.3).
Прилагането само на зидовудин при бременни жени с последващо лечение на новородените деца показва намаление на честотата на предаване на НIV от майката на плода.
The use in pregnant women of zidovudine alone, with subsequent treatment of the newborn infants, has been shown to reduce the rate of maternal-foetal transmission of HIV.
Няма подобни налични данни за ламивудин.
However, no such data are available for lamivudine.
Във връзка с пасивното преминаване на ламивудин през плацентата при човека, по време на раждане в серума на плода се установяват концентрации на ламивудин, подобни на тези в пъпната връв и серума на майката.
In humans, consistent with passive transmission of lamivudine across the placenta, lamivudine concentrations in infant serum at birth were similar to those in maternal and cord serum at delivery.
Изследвания на плазмените концентрации на зидовудин дават резултати подобни на тези за ламивудин (вж. точка 5. 2).
Zidovudine was measured in plasma and gave similar results to those observed for lamivudine (see section 5.2).
Активните вещества в Combivir могат да инхибират репликацията на клетъчната ДНК.
As the active ingredients of Combivir may inhibit cellular DNA replication, any use, especially during the first trimester of pregnancy, presents a potential risk to the foetus.
Вследствие на това, прилагането на Combivir по време на бременността трябва да се обсъжда само ако очакваните ползи превишават възможните рискове.
Consequently the administration of Combivir during pregnancy should only be considered if expected benefits outweigh any possible risks.
Бременните жени, за които се обмисля прилагането на Combivir по време на бременността обаче, трябва да бъдат информирани за находките от проучванията за канцерогенност и мутагенност при животни (вж. точка 5. 3).
Pregnant women considering using Combivir during pregnancy should be made aware of the findings from animal carcinogenicity and mutagenicity studies (see section 5.3).
Ламивудин и зидовудин се екскретират в човешкото мляко в концентрация подобна на концентрацията им в серума.
Both lamivudine and zidovudine are excreted in breast milk at similar concentrations to those found in serum.
Препоръчва се майките, приемащи Combivir да не кърмят бебетата си.
It is recommended that mothers taking Combivir do not breast-feed their infants.
Препоръчва се инфектираните с НIV жени в никакъв случай да не кърмят бебетата си, за да избегнат предаването на НIV.
It is recommended that HIV infected women do not breast-feed their infants under any circumstances in order to avoid transmission of HIV.
При много от тях не е ясно дали са свързани с ламивудин, зидовудин или с голямото разнообразие лекарствени продукти, прилагани за лечение на НIV болестта, или са резултат на протичане на основното заболяване.
For many of these events, it is unclear whether they are related to
Няма доказателства за допълнителна токсичност след едновременно приложение на двете съставки.
7 lamivudine, zidovudine, the wide range of medicinal products used in the management of HIV disease, or as a result of the underlying disease process.
При приложение на нуклеозидни аналози се описват случаи, понякога фатални, при които се развива лактатна ацидоза.
As Combivir contains lamivudine and zidovudine, the type and severity of adverse reactions associated with each of the compounds may be expected.
Обикновено те са свързани с тежка хепатомегалия и чернодробна стеатоза (вж. точка 4. 4).
There is no evidence of added toxicity following concurrent administration of the two compounds.
Комбинираната антиретровирусна терапия е свързана с преразпределение на телесната мастна тъкан (липодистрофия) при пациенти с HIV, включващо загуба на периферна и лицева
Cases of lactic acidosis, sometimes fatal, usually associated with severe hepatomegaly and hepatic steatosis, have been reported with the use of nucleoside analogues (see section 4.4).
8 подкожна мастна тъкан, повишена интраабдоминална и висцерална мастна тъкан, хипертрофия на гърдите и натрупване на мастна тъкан дорзоцервикално (бизонска гърбица).
Combination antiretroviral therapy has been associated with redistribution of body fat (lipodystrophy) in HIV patients including the loss of peripheral and facial subcutaneous fat, increased intra-abdominal and visceral fat, breast hypertrophy and dorsocervical fat accumulation (buffalo hump).
Комбинираната антиретровирусна терапия е свързана с метаболитни нарушения като хипертриглицеридемия, хиперхолестеролемия, инсулинова резистентност, хипергликемия и хиперлактатемия (вж. точка 4. 4).
Combination antiretroviral therapy has been associated with metabolic abnormalities such as hypertriglyceridaemia, hypercholesterolaemia, insulin resistance, hyperglycaemia and hyperlactataemia (see section 4.4).
В началото на прилагането на комбинирана антиретровирусна терапия (CART) при HIV - инфектирани пациенти с тежък имунен дефицит, може да се появи възпалителна реакция към безсимптомни или остатъчни опортюнистични инфекции (вж. точка 4. 4).
In HIV-infected patients with severe immune deficiency at the time of initiation of combination antiretroviral therapy (CART), an inflammatory reaction to asymptomatic or residual opportunistic infections may arise (see section 4.4).
Нежеланите реакции, разглеждани като възможно свързани с лечението са изброени по- долу в зависимост от телесната система, вида орган и абсолютната честота.
The adverse reactions considered at least possibly related to the treatment are listed below by body system, organ class and absolute frequency.
Честотите се определят като много чести (≥1/ 10); чести (≥1/ 100 до < 1/ 10); нечести (≥1/ 1 000 до < 1/ 100); редки (≥1/ 10 000 до < 1/ 1 000); много редки (< 1/ 10 000).
Frequencies are defined as very common (≥ 1/ 10), common (≥ 1/ 100 to < 1/ 10), uncommon (≥ 1/ 1000 to < 1/ 100), rare (≥ 1/ 10,000 to < 1/ 1000), very rare (< 1/ 10,000).
Нарушения на кръвта и лимфната система Нечести: неутропения и анемия (понякога тежки), тромбоцитопения Много редки: изолирана аплазия на червения кръвен ред
Pure red cell aplasia
Нарушения на нервната система Чести: главоболие, безсъние Много редки:
Headache, insomnia Very rare:
Периферна невропатия (или парестезии)
Peripheral neuropathy (or paraesthesiae)
Респираторни, гръдни и медиастинални нарушения Чести: кашлица, симптоми от страна на носа
Cough, nasal symptoms
Стомашно- чревни нарушения Чести: гадене, повръщане, коремна болка или спазми, диария Редки:
Nausea, vomiting, abdominal pain or cramps, diarrhoea Rare:
Панкреатит, покачване стойностите на серумната амилаза
Pancreatitis, rises in serum amylase
Хепато- билиарни нарушения Нечести:
Hepatobiliary disorders Uncommon:
Преходно покачване стойностите на чернодробните ензими- АСАТ, АЛАТ (AST, ALT) Редки:
Transient rises in liver enzymes (AST, ALT) Rare:
Нарушения на мускулно- скелетната система и съединителната тъкан Чести:
Musculoskeletal and connective tissue disorders
Артралгия, мускулни смущения Редки:
Arthralgia, muscle disorders Rare:
Умора, неразположение, треска
Fatigue, malaise, fever
9 неутропения и левкопения.
The most serious adverse reactions include anaemia (which may require transfusions), neutropenia and leucopenia.
Тези реакции се проявяват по- често при по- високи дози (1200 - 1500 mg дневно) и при пациенти с напреднала НIV болест (по- специално, когато преди лечението костномозъчният резерв е малък), и особено при пациенти с брой на CD4 клетките < 100/ mm3 (вж. точка 4. 4).
These occurred more frequently at higher dosages (1200-1500 mg/ day) and in patients with advanced HIV disease (especially when there is poor bone marrow reserve prior to treatment), and particularly in patients with CD4 cell counts less than 100/ mm3 (see section 4.4).
Нежеланите реакции, разглеждани като възможно свързани с лечението са изброени по- долу в зависимост от телесната система, вида на органа група и абсолютната честота.
The adverse reactions considered at least possibly related to the treatment are listed below by body system, organ class and absolute frequency.
Честотите се определят като много чести (≥1/ 10); чести( ≥1/ 100 до < 1/ 10); нечести (≥1/ 1 000 до < 1/ 100); редки (≥1/ 10 000 до < 1/ 1 000); много редки (< 1/ 10 000).
Frequencies are defined as very common (≥ 1/ 10), common (≥ 1/ 100 to < 1/ 10), uncommon (≥ 1/ 1000 to < 1/ 100), rare (≥ 1/ 10,000 to < 1/ 1000), very rare (< 1/ 10,000).
Анемия, неутропения и левкопения Нечести:
Anaemia, neutropenia and leucopenia Uncommon:
Тромбоцитопения и панцитопения (с костномозъчна хипоплазия) Редки:
Thrombocyopenia and pancytopenia (with marrow hypoplasia) Rare:
Изолирана аплазия на червения кръвен ред Много редки:
Pure red cell aplasia Very rare:
Нарушения на метаболизма и храненето Редки:
Metabolism and nutrition disorders Rare:
Лактатна ацидоза при липса на хипоксемия, анорексия
Lactic acidosis in the absence of hypoxaemia, anorexia
Тревожност и депресия
Anxiety and depression
Нарушения на нервната система Много чести:
Nervous system disorders Very common:
Главоболие Чести:
Headache Common:
Замаяност Редки:
Dizziness Rare:
Безсъние, парестезия, сънливост, загуба на остротата на мисленето, гърчове
Insomnia, paraesthesiae, somnolence, loss of mental acuity, convulsions
Сърдечни нарушения Редки:
Cardiac disorders Rare: Cardiomyopathy
Задух Редки:
Dyspnoea Rare:
Стомашно- чревни нарушения Много чести:
Gastrointestinal disorders Very common:
Гадене Чести:
Nausea Common:
Повръщане, коремна болка и диария Нечести:
Vomiting, abdominal pain and diarrhoea Uncommon:
Флатуленция Редки:
Flatulence Rare:
Хепато- билиарни нарушения Чести:
Hepatobiliary disorders Common:
Повишени стойности на чернодробните ензими и билирубина в кръвта Редки:
Raised blood levels of liver enzymes and bilirubin Rare:
Нарушения в чернодробната функция, като тежка хепатомегалия със стеатоза
Liver disorders such as severe hepatomegaly with steatosis
Нарушения на кожата и подкожната тъкан Нечести:
9 Skin and subcutaneous tissue disorders Uncommon:
Обрив и сърбеж Редки:
Rash and pruritus Rare:
Пигментации по ноктите и кожата, уртикария и изпотяване
Nail and skin pigmentation, urticaria and sweating
Нарушения на мускулно- скелетната система и съединителната тъкан Чести:
Musculoskeletal and connective tissue disorders Common:
Миалгия Нечести:
Myalgia Uncommon:
10 Нарушения на бъбреците и пикочните пътища Редки:
Renal and urinary disorders Rare:
Неразположение Нечести:
Malaise Uncommon:
Фебрилитет, генерализирана болка и астения Редки:
Fever, generalised pain and asthenia Rare: Chills, chest pain and influenza-like syndrome
Наличните данни от плацебо- контролирани изпитвания и открити клинични изпитвания показват, че честотата на гаденето и другите често съобщавани нежелани клинични ефекти последователно намалява с течение на времето през първите няколко седмици на лечението със зидовудин.
The available data from both placebo-controlled and open-label studies indicate that the incidence of nausea and other frequently reported clinical adverse events consistently decreases over time during the first few weeks of therapy with zidovudine.
В случай на предозиране пациентът трябва да се наблюдава за токсични прояви (вж. точка 4. 8.) и ако е необходимо да се приложи стандартното поддържащо лечение.
If overdosage occurs the patient should be monitored for evidence of toxicity (see section 4.8), and standard supportive treatment applied as necessary.
Антивирусни средства за лечение на HIV инфекции, комбинации, ATC код:
Antivirals for treatment of HIV infections, combinations, ATC Code:
J05AR01
J05AR01
И двете лекарствени вещества се метаболизират вътреклетъчно до техните активни метаболити, които са съответно ламивудин 5 ’ - трифосфат (TP) и зидовудин 5 ’ - TP.
Both medicinal products are metabolised intracellularly to their active moieties, lamivudine 5’ -triphosphate (TP) and zidovudine 5’ -TP respectively.
Ламивудин - TP и зидовудин - TP притежават селективна инхибираща активност срещу репликацията на НIV- 1 и НIV- 2 in vitro.
Lamivudine-TP and zidovudine-TP have selective inhibitory activity against HIV-1 and HIV-2 replication in vitro; lamivudine is also active against zidovudine-resistant clinical isolates of HIV.
Ламивудин е активен и срещу резистентни на зидовудин клинични изолати на НIV.
Lamivudine in combination with zidovudine exhibits synergistic anti-HIV activity against clinical isolates in cell culture.
НIV- 1 резистентността към ламивудин е свързана с развитието на M184V аминокиселинна промяна в близост до активния център на вирусната обратна транскриптаза.
HIV-1 resistance to lamivudine involves the development of a M184V amino acid change close to the active site of the viral reverse transcriptase (RT).
Този вариант се появява както in vitro, така и при НIV- 1 инфектирани пациенти, лекувани с антиретровирусна терапия, включваща ламивудин.
This variant arises both in vitro and in HIV-1 infected patients treated with lamivudine-containing antiretroviral therapy.
M184V мутантите проявяват значително по- малка чувствителност към ламивудин и отслабена вирусна репликативна способност in vitro.
In
Изследванията in vitro показват, че резистентни на зидовудин вирусни изолати могат да станат чувствителни към зидовудин, когато едновременно развият резистентност към ламивудин.
10 vitro studies indicate that zidovudine-resistant virus isolates can become zidovudine sensitive when they simultaneously acquire resistance to lamivudine.
11 In vitro данните насочват към предположението, че продължаването на приема на ламивудин като част от антиретровирусния режим, въпреки развитието на M184V, може да осигури остатъчна антиретровирусна активност (вероятно поради увреждане на състоянието на вируса).
In vitro data tend to suggest that the continuation of lamivudine in anti-retroviral regimen despite the development of M184V might provide residual anti-retroviral activity (likely through impaired viral fitness).
Във всеки случай започването на терапия с нуклеозидни инхибитори на обратната транскриптаза (NRTI), към които има чувствителност, трябва винаги да бъде предпочитано пред поддържане на лечението с ламивудин.
In any case, initiation of susceptible NRTI’ s should always be preferred to maintenance of lamivudine therapy.
Зидовудин и ставудин запазват антиретровирусното си действие срещу резистентни към ламивудин НIV- 1.
Zidovudine and stavudine maintain their antiretroviral activities against lamivudine-resistant HIV-1.
Абакавир запазва антиретровирусното си действие срещу резистентни към ламивудин НIV- 1, само с M184V мутация.
Abacavir maintains its antiretroviral activities against lamivudine- resistant HIV-1 harbouring only the M184V mutation.
Не е установено клиничното значение на тези данни.
The M184V RT mutant shows a < 4-fold decrease in susceptibility to didanosine and zalcitabine; the clinical significance of these findings is unknown.
In vitro ламивудин показва ниска цитотоксичност към периферните лимфоцити в кръвта, към зрелите лимфоцити и моноцито- макрофагеални клетъчни линии и към редица родоначални клетки в костния мозък.
Lamivudine demonstrates low cytotoxicity to peripheral blood lymphocytes, to established lymphocyte and monocyte-macrophage cell lines, and to a variety of bone marrow progenitor cells in vitro.
Вирусите придобиват фенотипна резистентност към тимидиновите аналози чрез комбинация от мутации в кодони 41 и 215 или чрез акумулация на най- малко четири от шестте мутации.
Viruses acquire phenotypic resistance to thymidine analogues through the combination of mutations at codons 41 and 215 or by the accumulation of at least four of the six mutations.
Това позволява последваща употреба на някой от другите инхибитори на обратната транскриптаза.
These thymidine analogue mutations alone do not cause high-level cross-resistance to any of the other nucleosides, allowing for the subsequent use of any of the other approved reverse transcriptase inhibitors.