natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Освен това, в хода на контролирани изпитвания с вилдаглиптин като монотерпия общата честота на преустановяване на терапията поради нежелани реакции не е по- висока от тази, наблюдавана при пациентите, лекувани с вилдаглиптин в дози от 100 mg дневно (0, 3%), и тези на плацебо (0, 6%) или сравнителни лекарствени продукти (0, 5%).
In addition, in controlled monotherapy trials with vildagliptin the overall incidence of withdrawals due to adverse reactions was no greater for patients treated with vildagliptin at doses of 100 mg daily (0.3%) than for placebo (0.6%) or comparators (0.5%).
В хода на сравнителни изпитвания на монотерапия, появата на хипогликемия е нечеста, докладвана при 0, 4% (7 от 1 855) от пациентите, лекувани с вилдаглиптин 100 mg дневно, спрямо 0, 2% (2 от 1 082) при пациентите в групите, лекувани с референтен продукт или плацебо, без доклади за сериозни или тежки нежелани реакции.
In comparative controlled monotherapy studies, hypoglycaemia was uncommon, reported in 0.4% (7 of 1,855) of patients treated with vildagliptin 100 mg daily compared to 0.2% (2 of 1,082) of patients in the groups treated with an active comparator or placebo, with no serious or severe events reported.
В хода на клинични изпитвания, теглото не се променя спрямо изходната стойност, когато вилдаглиптин 100 mg дневно е прилаган като монотерапия (- 0, 3 kg и - 1, 3 kg за вилдаглиптин и плацебо, съответно).
In clinical trials, weight did not change from baseline when vildagliptin 100 mg daily was administered as monotherapy (-0.3 kg and -1.3 kg for vildagliptin and placebo, respectively).
Таблица 4 Нежелани лекарствени реакции, съобщени при пациенти, получаващи Galvus 100 mg дневно като монотерапия при двойно- слепи изпитвания (N=1 855)
Adverse reactions reported in patients who received Galvus 100 mg daily as monotherapy in double-blind studies (N=1,855)
Инфекции на горните дихателни пътища Назофарингит
Upper respiratory tract infection Nasopharyngitis
7 Съдови нарушения
Vascular disorders
При 600 mg един пациент е получил оток на стъпалата и ръцете, и повишаване на нивата на креатинфосфокиназата (КФК), аспартат аминотрансферазата (АСАТ), C- реактивния протеин (CRP) и миоглобина.
At 600 mg, one subject experienced oedema of the feet and hands, and increases in creatine phosphokinase (CPK), aspartate aminotransferase (AST), C-reactive protein (CRP) and myoglobin levels.
Лечение В случай на предозиране се препоръчва поддържащо лечение.
7 Management In the event of an overdose, supportive management is recommended.
По- голямата част от метаболитите на хидролизата (LAY 151), обаче, могат да бъдат отстранени посредством хемодиализа.
However, the major hydrolysis metabolite (LAY 151) can be removed by haemodialysis.
Инхибитори на дипептидил пептидаза 4 (DPP- 4), ATC код:
Dipeptidyl peptidase 4 (DPP-4) inhibitors, ATC code:
A10BH02
A10BH02
Вилдаглиптин, като член на класа лекарствени продукти, стимулиращи лангерхансовите клетките в панкреаса, е мощен и селективен инхибитор на DPP- 4.
Vildagliptin, a member of the islet enhancer class, is a potent and selective DPP-4 inhibitor.
Приложението на вилдаглиптин води до бързо и пълно потискане на активността на DPP- 4, което води до повишаване на ендогенните нива на инкретиновите хормони GLP- 1 (glucagon- like peptide 1) и GIP (glucose- dependent insulinotropic polypeptide), както на гладно, така и след нахранване.
The administration of vildagliptin results in a rapid and complete inhibition of DPP-4 activity, resulting in increased fasting and postprandial endogenous levels of the incretin hormones GLP-1 (glucagon-like peptide 1) and GIP (glucose-dependent insulinotropic polypeptide).
Лечението с вилдаглиптин 50- 100 mg дневно при пациенти с диабет тип 2 значително подобрява маркерите за функция на бета клетките, включително HOMA- β (Homeostasis Model Assessment- β), oтношението проинсулин към инсулин и измеренията на отговора на бета клетките при кръвнозахарен профил с чести проби.
Treatment with vildagliptin 50-100 mg daily in patients with type 2 diabetes significantly improved markers of beta cell function including HOMA-β (Homeostasis Model Assessment–β), proinsulin to insulin ratio and measures of beta cell responsiveness from the frequently-sampled meal tolerance test.
Чрез повишаване на ендогенните нива на GLP- 1, вилдаглиптин също увеличава чувствителността на алфа- клетките към кръвната захар, което води до по- адекватна секреция на глюкагон спрямо нивото на кръвната захар.
By increasing endogenous GLP-1 levels, vildagliptin also enhances the sensitivity of alpha cells to glucose, resulting in more glucose-appropriate glucagon secretion.
Подчертаното увеличаване на съотношението инсулин/ глюкагон в хода на хипергликемия, поради завишеното ниво на инкретинови хормони, води до намаляване на синтеза на глюкоза от черния дроб, както на гладно, така и след нахранване, което води до намаляване на гликемията.
The enhanced increase in the insulin/ glucagon ratio during hyperglycaemia due to increased incretin hormone levels results in a decrease in fasting and postprandial hepatic glucose production, leading to reduced glycaemia.
8 Известният ефект на повишените нива на GLP- 1, които забавят стомашното изпразване, не се наблюдава при лечение с вилдаглиптин.
The known effect of increased GLP-1 levels delaying gastric emptying is not observed with vildagliptin treatment.
Общо 5 759 пациента със захарен диабет тип 2 участват в 13 двойно- слепи плацебо или активно контролирани изпитвания с поне 12- седмична продължителност на леченето.
A total of 5,759 patients with type 2 diabetes participated in 13 double-blind placebo- or active- controlled clinical trials of at least 12-weeks’ treatment duration.
При тези изпитвания вилдаглиптин се прилага на 3 784 пациента, в дневни дози от 50 mg веднъж дневно (N=1 102), 50 mg два пъти дневно (N=2 027) или 100 mg веднъж дневно( N=655).
In these studies, vildagliptin was administered to 3,784 patients at daily doses of 50 mg once daily (N=1,102), 50 mg twice daily (N=2,027) or 100 mg once daily (N=655).
Броят на мъжете и жените, получаващи вилдаглиптин 50 mg веднъж дневно, или 100 mg дневно, е съответно 2 069 и 1 715.
The number of male and female patients receiving vildagliptin 50 mg once daily or 100 mg daily was 2,069 and 1,715, respectively.
Броят на пациентите, които получават вилдаглиптин 50 mg веднъж дневно, или 100 mg дневно, които са ≥ 65- годишна възраст е 664, а 121 от пациентите са на възраст ≥ 75 години.
The number of patients receiving vildagliptin 50 mg once daily or 100 mg daily who were ≥ 65 years of age was 664 and 121 of the patients were ≥ 75 years of age.
При тези изпитвания, вилдаглиптин се прилага като монотерапия при пациенти със захарен диабет тип 2, които никога не са приемали лекарствено лечение за диабета, или в комбинация при пациенти, чийто контрол не е задоволителен при лечение с други антидиабетни лекарствени продукти.
In these trials, vildagliptin was administered as monotherapy in drug-naïve patients with type 2 diabetes or in combination in patients not adequately controlled by other antidiabetic medicinal products.
Таблица 5).
Overall, vildagliptin improved glycaemic control when given as monotherapy or when used in combination with metformin, a sulphonylurea, and a thiazolidinedione, as measured by clinically relevant reductions in HbA1c from baseline at study endpoint (see Table 5).
В хода на клинични изпитвания, степента на намаляване на HbA1c с вилдаглиптин е била по - голяма при пациенти с по- висока изходна стойност на HbA1c.
In clinical trials, the magnitude of HbA1c reductions with vildagliptin was greater in patients with higher baseline HbA1c.
При 52- седмично двойно- сляпо контролирано изпитване, където вилдаглиптин (50 mg двукратно дневно) намалява изходния HbA1c с - 1% в сравнение с - 1, 6% за метформин (титриран до 2 g/ дневно), не се достига статистически показател за не по- малка ефикасност.
In a 52-week double-blind controlled trial, vildagliptin (50 mg twice daily) reduced baseline HbA1c by -1% compared to -1.6% for metformin (titrated to 2 g/ day) statistical non-inferiority was not achieved.
Пациентите, лекувани с вилдаглиптин, съобщават за значимо по- ниска честота на стомашно- чревни нежелани лекарствени реакции, спрямо тези, лекувани с метформин.
8 Patients treated with vildagliptin reported significantly lower incidences of gastrointestinal adverse reactions versus those treated with metformin.
При 24- седмично двойно- сляпо контролирано изпитване, вилдаглиптин (50 mg двукратно дневно) е сравнен с розиглитазон (8 mg веднъж дневно).
In a 24-week double-blind controlled trial, vildagliptin (50 mg twice daily) was compared to rosiglitazone (8 mg once daily).
Средното намаление е - 1, 20% за вилдаглиптин и - 1, 48% за розиглитазон, при пациенти със среден изходен HbA1c от 8, 7%.
Mean reductions were -1.20% with vildagliptin and -1.48% with rosiglitazone in patients with mean baseline HbA1c of 8.7%.
Пациентите, които получават розиглитазон имат слабо повишаване на телесното тегло (+1, 6 kg), докато тези, които получават вилдаглиптин, не повишават телесното си тегло (- 0, 3 kg).
Patients receiving rosiglitazone experienced a mean increase in weight (+1.6 kg) while those receiving vildagliptin experienced no weight gain (-0.3 kg).
Честотата на периферни отоци е по- ниска в групата с вилдаглиптин в сравнение с групата с розиглитазон (съответно 2, 1% спр.
The incidence of peripheral oedema was lower in the vildagliptin group than in the rosiglitazone group (2.1% vs.
4, 1%).
4.1% respectively).
Таблица 5 Основни резултати за ефикасност на вилдаглиптин при плацебо контролирани изпитвания за монотерапия и при изпитвания за допълваща комбинирана терапия (първична ITT популация за ефикасност)
Table 5
Плацебо контролирани
Key efficacy results of vildagliptin in placebo-controlled monotherapy trials and in add-on combination therapy trials (primary efficacy ITT population)
Средна Средна
Monotherapy placebo
Плацебо
Mean
изпитвания – монотерапия
Mean change
изходна
Placebo-
промяна
controlled studies
коригирана
baseline
стойност на
from baseline in
спрямо
corrected mean
HbA1c (%)
HbA1c (%)
на HbA1c (%)
HbA1c (%) at week 24
(%) на 24та седмица
change in HbA1c (%) at week 24 (95%CI)
Изпитване 2301:
Study 2301:
Вилдаглиптин 50 mg два пъти дневно (N=90)
Vildagliptin 50 mg twice daily (N=90)
- 0, 8
-0.8
- 0, 5 * (- 0, 8 - 0, 1)
-0.5* (-0.8, -0.1)
Изпитване 2384:
Study 2384:
Вилдаглиптин 50 mg два пъти дневно (N=79)
Vildagliptin 50 mg twice daily (N=79)
- 0, 7 * (- 1, 1 - 0, 4)
-0.7* (-1.1, -0.4)
9 Изпитвания за допълваща/ комбинирана терапия Вилдаглиптин 50 mg двукратно дневно + метформин (N=143)
* p < 0.05 for comparison versus placebo Add-on / Combination studies Vildagliptin 50 mg twice daily + metformin (N=143)
- 0, 9
-0.9
- 1, 1 * (- 1, 4 - 0, 8)
-1.1* (-1.4, -0.8)
- 0, 6 * (- 0, 9 - 0, 4)
-0.6* (-0.9, -0.4)
- 1, 0
-1.0
- 0, 7 * (- 0, 9 - 0, 4)
-0.7* (-0.9, -0.4)
* р < 0, 05 за сравнението спрямо плацебо + сравнителен лекарствен продукт
* p < 0.05 for comparison versus placebo + comparator
Абсорбиця След перорално приложение на гладно вилдаглиптин се абсорбира бързо с пикови плазмени концентрации, наблюдавани на 1, 7 час.
Absorption Following oral administration in the fasting state, vildagliptin is rapidly absorbed, with peak plasma concentrations observed at 1.7 hours.
Храната слабо забавя времето за достигане на пикова плазмена концентрация до 2, 5 часа, но не повлиява общата експозиция (AUC).
Food slightly delays the time to peak plasma concentration to 2.5 hours, but does not alter the overall exposure (AUC).
Разпределение Свързването на вилдаглиптин с плазмените протеини е слабо (9, 3%), като вилдаглиптин се разпределя поравно между плазмата и червените кръвни клетки.
Distribution The plasma protein binding of vildagliptin is low (9.3%) and vildagliptin distributes equally between plasma and red blood cells.
Биотрансформация 69% от дозата вилдаглиптин се метаболизира, което е основният път на елиминиране при хора..
Biotransformation Metabolism is the major elimination pathway for vildagliptin in humans, accounting for 69% of the dose.
Главният метаболит (LAY 151) е фармакологично неактивен и е продукт на хидролизата на циано- групата на 57% от дозата вилдаглиптин, последван от продукт на амидна хидролиза (4% от дозата).
The major metabolite (LAY 151) is pharmacologically inactive and is the hydrolysis product of the cyano moiety, accounting for 57% of the dose, followed by the amide hydrolysis product (4% of dose).
DPP- 4 допринася частично за хидролизата на вилдаглиптин въз основа на in vivo изпитване, в което са използвани плъхове с дефицит на DPP- 4.
DPP-4 contributes partially to the hydrolysis of vildagliptin based on an in vivo study using DPP-4 deficient rats.
Следователно, метаболитният клирънс на вилдаглиптин не се очаква да се повлияе от едновременното приложение с CYP 450 инхибитори и/ или индуктори.
Accordingly, the metabolic clearance of vildagliptin is not anticipated to be affected by co-medications that are CYP 9 450 inhibitors and/ or inducers.
In vitro изпитванията показват, че вилдаглиптин не инхибира/ индуцира CYP 450 ензимите.
In vitro studies demonstrated that vildagliptin does not inhibit/ induce CYP 450 enzymes.
Ето защо, вилдаглиптин няма вероятност да повлиява метаболитния клирънс на съпътстващо прилаганите лекарства, метаболизирани от CYP 1A2, CYP 2C8, CYP 2C9, CYP 2C19, CYP 2D6, CYP 2E1 или CYP 3A4/ 5.
Therefore, vildagliptin is not likely to affect metabolic clearance of co-medications metabolised by CYP 1A2, CYP 2C8, CYP 2C9, CYP 2C19, CYP 2D6, CYP 2E1 or CYP 3A4/ 5.
Елиминиране След перорално приложение на [14C] вилдаглиптин, приблизително 85% от дозата се екскретира в урината и 15% от дозата се установява във фецеса.
Elimination Following oral administration of [14C] vildagliptin, approximately 85% of the dose was excreted into the urine and 15% of the dose is recovered in the faeces.
След интравенозно приложение при здрави лица, общият плазмен и бъбречен клирънс на вилдаглиптин е съответно 41 и 13 l/ h.
After intravenous administration to healthy subjects, the total plasma and renal clearances of vildagliptin are 41 and 13 l/ h, respectively.
Елиминационният полуживот след перорално приложение е приблизително 3 часа.
The elimination half- life after oral administration is approximately 3 hours.
10 Линейност / не- линейност Cmax на вилдаглиптин и площта под кривата на плазмените концентрации спрямо времето (AUC), се увеличава приблизително пропорционално на дозата, в рамките на терапевтичния дозов интервал.
Linearity / non-linearity The Cmax for vildagliptin and the area under the plasma concentrations versus time curves (AUC) increased in an approximately dose proportional manner over the therapeutic dose range.
Характеристики при пациентите Пол Не се наблюдават клинично значими разлики във фармакокинетиката на вилдаглиптин при здрави мъже и жени в широк възрастов диапазон и индекс на телесна маса (ИТМ).
Characteristics in patients Gender No clinically relevant differences in the pharmacokinetics of vildagliptin were observed between male and female healthy subjects within a wide range of age and body mass index (BMI).
Възраст При здрави доброволци в напреднала възраст (≥ 70 години), общата експозиция към вилдаглиптин (100 mg веднъж дневно) се повишава с 32%, с 18% повишаване на пиковата плазмена концентрация, в сравнение със здрави млади доброволци (18- 40 години).
Age In healthy elderly subjects (≥ 70 years), the overall exposure of vildagliptin (100 mg once daily) was increased by 32%, with an 18% increase in peak plasma concentration as compared to young healthy subjects (18-40 years).
Чернодробно увреждане Ефектът на увредената чернодробна функция върху фармакокинетиката на вилдаглиптин, е проучен при пациенти с леко, умерено и тежко чернодробно увреждане, въз основа на скора Child- Pugh (вариращ от 6 за леките, до 12 за тежките) в сравнение със здрави лица.
Hepatic impairment The effect of impaired hepatic function on the pharmacokinetics of vildagliptin was studied in patients with mild, moderate and severe hepatic impairment based on the Child-Pugh scores (ranging from 6 for mild to 12 for severe) in comparison with healthy subjects.
Бъбречно увреждане При лица с леко, средно тежко или тежко бъбречно увреждане системната експозиця на вилдаглиптин се повишава (Cmax 8- 66%; AUC 32- 134%) и тоталният телесен клирънс намалява, в сравнение с този при лица с нормална бъбречна функция.
Renal impairment In subjects with mild, moderate, or severe renal impairment, systemic exposure to vildagliptin was increased (Cmax 8-66%; AUC 32-134%) and total body clearance was reduced compared to subjects with normal renal function.
Етническа група Съществуват ограничени данни, които предполагат, че етническият произход няма голямо влияние върху фармакокинетиката на вилдаглиптин.
Ethnic group Limited data suggest that race does not have any major influence on vildagliptin pharmacokinetics.
При кучета се наблюдава забавяне на провеждането на импулси в сърцето при доза, без клиничен ефект от 15 mg/ kg (7- пъти над експозицията при хора, въз основа на Cmax).
Intra-cardiac impulse conduction delays were observed in dogs with a no-effect dose of 15 mg/ kg (7- fold human exposure based on Cmax).
Дозата без клиничен ефект при плъхове е 25 mg/ kg (5- пъти над експозицията при хора въз основа на AUC) и 750 mg/ kg при мишки (142- пъти над експозицията при хора).
The no- effect dose in rats was 25 mg/ kg (5-fold human exposure based on AUC) and in mice 750 mg/ kg (142- fold human exposure).
Стомашно- чревни симптоми, особено меки изпражнения, изпражнения със слуз, диария, и при високи дози - кръв в изпражненията, са наблюдавани при кучета.
Gastrointestinal symptoms, particularly soft faeces, mucoid faeces, diarrhoea and, at higher doses, faecal blood were observed in dogs.
11 в резултат на лечението с вилдаглиптин.
A fertility and early embryonic development study in rats revealed no evidence of impaired fertility, reproductive performance or early embryonic development due to vildagliptin.
Ембрио- феталната токсичност е изследвана при плъхове и зайци.
Embryo-foetal toxicity was evaluated in rats and rabbits.
Повишена честота на вълнообразни ребра, се наблюдава при плъхове, във връзка с намалени параметри на телесното тегло на майките, при доза без клиничен ефект от 75 mg/ kg (10- пъти над експозицията при хора).
An increased incidence of wavy ribs was observed in rats in association with reduced maternal body weight parameters, with a no-effect dose of 75 mg/ kg (10-fold human exposure).
При зайци, намалено телесно тегло и промени на скелета, показателни за забавяне в развитието, са отбелязани само при наличието на тежка майчина токсичност, с доза без клиничен ефект от 50 mg/ kg (9- пъти над експозицията при хора).
In rabbits, decreased foetal weight and skeletal variations indicative of developmental delays were noted only in the presence of severe maternal toxicity, with a no-effect dose of 50 mg/ kg (9-fold human exposure).
При плъхове е проведено пре - и постнатално изпитване за развитие.
A pre- and postnatal development study was performed in rats.
Промени се наблюдават само във връзка с майчина токсичност при ≥ 150 mg/ kg, и включват преходно намаляване на телесното тегло и намалена двигателна активност във F1 поколението.
Findings were only observed in association with maternal toxicity at ≥ 150 mg/ kg and included a transient decrease in body weight and reduced motor activity in the F1 generation.
Двугодишно изпитване за карциногенност е проведено при плъхове с перорални дози до 900 mg/ kg (приблизително 200 пъти експозицията при хора при максимално препоръчваната доза).
A two-year carcinogenicity study was conducted in rats at oral doses up to 900 mg/ kg (approximately 200 times human exposure at the maximum recommended dose).
Друго двугодишно изпитване за карциногенност е проведено при мишки, с перорални дози до 1 000 mg/ kg.
Another two-year carcinogenicity study was conducted in mice at oral doses up to 1,000 mg/ kg.
Повишената честота аденокарцином на гърдата и хемангиосарком, се наблюдава при доза без клиничен ефект от съответно 500 mg/ kg (59 пъти над експозицията при хора) и 100 mg/ kg (16 пъти над експозицията при хора).
An increased incidence of mammary adenocarcinomas and haemangiosarcomas was observed with a no-effect dose of 500 mg/ kg (59-fold human exposure) and 100 mg/ kg (16-fold human exposure), respectively.
При 13- седмично токсикологично изпитване при маймуни cynomolgus, кожни лезии са отбелязани при дози ≥ 5 mg/ kg/ ден.
In a 13-week toxicology study in cynomolgus monkeys, skin lesions have been recorded at doses ≥ 5 mg/ kg/ day.
При 5 mg/ kg/ ден (приблизителен еквивалент на AUC експозицията при хора при доза 100 mg), са наблюдавани само мехури.
At 5 mg/ kg/ day (approximately equivalent to human AUC exposure at the 100 mg dose), only blisters were observed.
Лющеща се кожа, белеща се кожа, струпеи и рани на опашката с корелиращи хистопатологични промени са наблюдавани при дози ≥ 20 mg/ kg/ ден (приблизително 3 пъти над AUC експозицията при хора при доза 100 mg).
Flaking skin, peeling skin, scabs and tail sores with correlating histopathological changes were noted at doses ≥ 20 mg/ kg/ day (approximately 3 times human AUC exposure at the 100 mg dose).
Некротичните лезии на опашката се наблюдават при ≥ 80 mg/ kg/ ден.
Necrotic lesions of the tail were observed at ≥ 80 mg/ kg/ day.
Кожните лезии не са обратими при маймуни, лекувани с 160 mg/ kg/ ден по време на 4- седмичния възстановителен период.
Skin lesions were not reversible in the monkeys treated at 160 mg/ kg/ day during a 4-week recovery period.
Безводна лактоза Микрокристална целулоза Натриев нишестен гликолат (тип A) Магнезиев стеарат
Lactose, anhydrous Cellulose, microcrystalline Sodium starch glycolate (type A) Magnesium stearate
6. 2 Несъвместимости
11 6.2 Incompatibilities
12 6. 5 Данни за опаковката
6.5 Nature and contents of container
Алуминиев/ Алуминиев (PA/ Al/ PVC // Al) блистер В опаковки, съдържащи 7, 14, 28, 30, 56, 60, 90, 112, 180 или 336 таблетки и съставни опаковки, съдържащи 336 (3x112) таблетки.
Aluminium/ Aluminium (PA/ Al/ PVC/ /Al) blister Available in packs containing 7, 14, 28, 30, 56, 60, 90, 112, 180 or 336 tablets and in multipacks containing 336 (3x112) tablets.
EU/ 1/ 07/ 414/ 001- 010 EU/ 1/ 07/ 414/ 018
EU/ 1/ 07/ 414/ 001-010 EU/ 1/ 07/ 414/ 018
26. 09. 2007
26.09.2007
13 ПРИЛОЖЕНИЕ II
13 A.
Novartis Pharma GmbH Roonstrasse 25 D- 90429 Nürnberg Германия
Novartis Pharma GmbH Roonstrasse 25 D-90429 Nürnberg Germany
Система за лекарствена безопасност ПРУ трябва да осигури съществуването и функционирането на система за лекарствена безопасност преди продуктът да бъде пуснат на пазара и докато пуснатият на пазара продукт остане в употреба, както е описано във вердия 3. 0 (17 юни 2008), представена в Модул 1. 8. 1. на Заявлението за разрешение за употреба.
Pharmacovigilance system The MAH must ensure that the system of pharmacovigilance, as described in version 3.0 (17 June 2008) presented in Module 1.8.1. of the Marketing Authorisation Application, is in place and functioning before and whilst the product is on the market.
План за управление на риска ПРУ поема задължението да извърши изпитвания и допълнителни дейности за лекарствена безопасност, описани подробно в Плана за лекарствена безопасност, съгласно версия 3 (1 ноември 2007) на Плана за управление на риска (ПУР), представен в Модул 1. 8. 2. на Заявлението за разрешение за употреба, както и последващи актуализации на ПУР, съгласувани със CHMP.
Risk Management Plan The MAH commits to performing the studies and additional pharmacovigilance activities detailed in the Pharmacovigilance Plan, as agreed in version 3 (1 November 2007) of the Risk Management Plan (RMP) presented in Module 1.8.2. of the Marketing Authorisation Application and any subsequent updates of the RMP agreed by the CHMP.
Съгласно Указанията на CHMP за Системи за управление на риска при лекарствени продукти за употреба при хора, актуализираният План за управление на риска трябва да се подаде едновременно със следвашия периодичен доклад за безопасност (ПДБ).
As per the CHMP Guideline on Risk Management Systems for medicinal products for human use, the updated RMP should be submitted at the same time as the next Periodic Safety Update Report (PSUR).