natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Прекратете приема на Glivec докато ANC ≥1, 5 x 109/ l и тромбоцитите ≥ 75 x 109/ l.
platelets ≥ 75 x 109/ l.
Възобновете лечението с Glivec с 600 mg.
Resume treatment with Glivec at 600 mg.
ANC = абсолютен брой a
3.
на неутрофилите
In the event of recurrence of ANC < 1.0 x 109/ l and/ or platelets < 50 x 109/ l, repeat step 1 and resume Glivec at reduced dose of 400 mg.
поява след поне 1 месец лечение
ANC = absolute neutrophil count a occurring after at least 1 month of treatment
Употреба при деца:
Paediatric use:
Липсва опит при деца с ХМЛ под 2 годишна възраст (вж. точка 5. 1).
There is no experience in children with CML below 2 years of age (see section 5.1).
Опитът при деца с Ph+ОЛЛ е ограничен и много ограничен при деца с МДС/ МПЗ и ДФСП.
There is limited experience in children with Ph+ ALL and very limited experience in children with MDS/ MPD and DFSP.
Липсва опит при деца или юноши с ГИСТ и ХЕС/ ХЕЛ.
There is no experience in children or adolescents with GIST and HES/ CEL.
Дозата може да се намали, ако не се понася (вж. точки 4. 4, 4. 8 и 5. 2).
The dose can be reduced if not tolerated (see sections 4.4, 4.8 and 5.2).
Увреждане на чернодробната функция Леко
Liver dysfunction Mild
Функционални чернодробни изследвания Общ билирубин: = 1, 5 ULN AST: > ULN (може да е нормален или < ULN, ако общият билирубин е > ULN)
Liver function tests Total bilirubin: = 1.5 ULN AST: > ULN (can be normal or< ULN if total bilirubin is > ULN)
Общ билирубин: > 1, 5- 3, 0 ULN AST: всяка стойност
Total bilirubin: > 1.5– 3.0 ULN AST: any
Общ билирубин: > 3, 0- 10, 0 ULN AST: всяка стойност
Total bilirubin: > 3– 10 ULN AST: any
ULN = горна граница на нормата за лечебното заведение AST = аспартат- аминотрансфераза
ULN = upper limit of normal for the institution AST = aspartate aminotransferase
Тъй като бъбречният клирънс на иматиниб е пренебрежим, не се очаква понижение на клирънса на свободен иматиниб.
Since the renal clearance of imatinib is negligible, a decrease in free imatinib clearance is not expected in patients with renal insufficiency.
При пациентите с лека до умерена бъбречна дисфункция (креатининов клирънс = 20– 59 ml/ min) трябва да се прилага минималната препоръчвана доза от 400 mg дневно като начална доза.
Patients with mild or moderate renal dysfunction (creatinine clearance = 20– 59 ml/ min) should be given the minimum recommended dose of 400 mg daily as starting dose.
Въпреки, че наличната информация е много ограничена, пациентите с тежка бъбречна недостатъчност (креатининов клирънс = < 20 ml/ min) или на диализа биха могли да започнат лечение със същата доза от 400 mg.
Although very limited information is available, patients with severe renal dysfunction (creatinine clearance = < 20 ml/ min) or on dialysis could also start at the same dose of 400 mg.
Дозата може да бъде понижена, ако не се понася, или повишена при липса на ефикасност (вж. точки 4. 4 и 5. 2).
The dose can be reduced if not tolerated, or increased for lack of efficacy (see sections 4.4 and 5.2).
6 Пациенти в напреднала възраст:
Imatinib pharmacokinetics have not been specifically studied in the elderly.
Не са необходими никакви специални препоръки за дозата при пациенти в напреднала възраст.
No specific dose recommendation is necessary in the elderly.
Когато Glivec се прилага съвместно с други лекарствени продукти съществува възможност за лекарствени взаимодействия (вж. точка 4. 5).
When Glivec is co-administered with other medicinal products, there is a potential for drug interactions (see section 4.5).
Съвместната употреба на иматиниб и лекарствени продукти, които са индуктори на CYP3A4 (напр. дексаметазон, фенитоин, карбамазепин, рифампицин, фенобарбитал или растението Hypericum perforatum, известно още като жълт кантарион) може значително да понижат експозицията на Glivec като така е възможно да се повиши риска от терапевтичен неуспех.
Concomitant use of imatinib and medicinal products that induce CYP3A4 (e. g. dexamethasone, phenytoin, carbamazepine, rifampicin, phenobarbital or Hypericum perforatum, also known as St.
Затова трябва да се избягва съвместната употреба на мощни индуктори на CYP3A4 и иматиниб (вж. точка 4. 5).
Therefore, concomitant use of strong CYP3A4 inducers and imatinib should be avoided (see section 4.5).
Клинични случаи на хипотиреоидизъм са били докладвани при тироидектомирани пациенти със заместителна терапия с левотироксин по време на лечението с Glivec (вж. точка 4. 5).
Clinical cases of hypothyroidism have been reported in thyroidectomy patients undergoing levothyroxine replacement during treatment with Glivec (see section 4.5).
Нивата на ТСХ трябва да се наблюдават редовно при такива пациенти.
TSH levels should be closely monitored in such patients.
При пациентите с нарушение на чернодробната функция (леко, средно, тежко), внимателно трябва да се проследяват броя на клетките в периферната кръв и чернодробните ензими (вж. точки 4. 2, 4. 8 и 5. 2).
In patients with hepatic dysfunction (mild, moderate or severe), peripheral blood counts and liver enzymes should be carefully monitored (see sections 4.2, 4.8 and 5.2).
Когато иматиниб се комбинира с високо - дозови химиотерапевтични схеми, е отчетено увеличение на сериозните чернодробни нежелани реакции.
When imatinib is combined with high dose chemotherapy regimens, an increase in serious hepatic reactions has been detected.
Чернодобната функция трябва да се следи внимателно в случаи на комбиниране на иматиниб с химиотерапевтични схеми, за които също е известно, че са свързани с нарушение на чернодробната функция (вж. точки 4. 5 и 4. 8).
Hepatic function should be carefully monitored in circumstances where imatinib is combined with chemotherapy regimens also known to be associated with hepatic dysfunction (see section 4.5 and 4.8).
Случаи на тежка задръжка на течности (плеврални изливи, оток, белодробен оток, асцит, повърхностен оток) се съобщават при приблизително 1 до 2, 5% от пациентите с ново диагностицирана ХМЛ, приемащи Glivec.
Occurrences of severe fluid retention (pleural effusion, oedema, pulmonary oedema, ascites, superficial oedema) have been reported in approximately 2.5% of newly diagnosed CML patients taking Glivec.
При клинични проучвания има повишена честота на тези събития при пациентите в напреднала възраст и тези с предхождаща анамнеза за сърдечно заболяване.
In clinical trials, there was an increased incidence of these events in elderly patients and those with a prior history of cardiac disease.
Пациентите със сърдечно заболяване или рискови фактори за сърдечна недостатъчност трябва да се наблюдават внимателно, а всеки пациент с признаци или симптоми характерни за сърдечна недостатъчност трябва да бъде изследван и лекуван.
Patients with cardiac disease or risk factors for cardiac failure should be monitored carefully, and any patient with signs or symptoms consistent with cardiac failure should be evaluated and treated.
При пациенти с хипереозинофилен синдром (ХЕС) и засегнато сърце, изолирани случаи на кардиогенен шок/ левокамерна дисфункция са били свързвани със започване на лечение с иматиниб.
In patients with hypereosinophilic syndrome (HES) and cardiac involvement, isolated cases of cardiogenic shock/ left ventricular dysfunction have been associated with the initiation of imatinib therapy.
Докладваното състояние е било обратимо при системно приложение на 7 кортикостероиди, циркулаторни поддържащи мерки и временно спиране на иматиниб.
The condition was reported to be reversible with the administration of systemic steroids, circulatory support measures and temporarily withholding imatinib.
Тъй като сърдечносъдови нежелани реакции се докладват не често при иматиниб, преди започване на лечението трябва да се направи внимателна оценка на съотношението полза/ риск на терапията с иматиниб при ХЕС/ ХЕЛ популацията.
As cardiac adverse events have been reported uncommonly with imatinib, a careful assessment of the benefit/ risk of imatinib therapy should be considered in the HES/ CEL population before treatment initiation.
Миелодиспластичен синдром/ миелопролиферативни заболявания с PDGFR генни изменения може да са свързани с високи нива на еозинофилите.
Myelodysplastic/ myeloproliferative diseases with PDGFR gene re-arrangements could be associated with high eosinophil levels.
Поради тази причина е необходимо да се направят оценка от кардиолог, електрокардиограма и определяне на серумния тропонин при пациентите с ХЕС/ ХЕЛ, и при пациенти с МДС/ МПЗ свързани с високи нива на еозинофилите, когато се прилага иматиниб.
Evaluation by a cardiology specialist, performance of an echocardiogram and determination of serum troponin should therefore be considered in patients with HES/ CEL, and in patients with MDS/ MPD associated with high eosinophil levels before imatinib is administered.
Ако някое от горепосочените е извън нормата, при започване на терапията трябва да се има предвид консултация с кардиолог и профилактична употреба на системни кортикостероиди (1- 2 mg/ kg) в продължение на една или две седмици едновременно с иматиниб.
If either is abnormal, follow-up with a cardiology specialist and the prophylactic use of systemic steroids (1– 2 mg/ kg) for one to two weeks concomitantly with imatinib should be considered at the initiation of therapy.
При клиничното проучване с ГИСТ се съобщават както гастро- интестинални, така и вътретуморни кръвоизливи (вж. точка 4. 8).
In the GIST clinical trial, both gastrointestinal and intra-tumoural haemorrhages were reported (see section 4.8).
Въз основа на наличните данни не се установяват предразполагащи фактори (напр. размер на тумора, разположение на тумора и коагулационни нарушения), които да определят пациентите с ГИСТ в риск за някой от двата вида кръвоизливи.
Based on the available data, no predisposing factors (e. g. tumour size, tumour location, coagulation disorders) have been identified that place patients with GIST at a higher risk of either type of haemorrhage.
Лабораторни изследвания По време на лечението с Glivec редовно трябва да се извършва определяне на броя на всички кръвни клетки.
Laboratory tests Complete blood counts must be performed regularly during therapy with Glivec.
Честотата на тези цитопении обаче вероятно е свързана със стадия на заболяването, в който се прилага лечението, и са по- чести при пациенти с ХМЛ във фаза на акцелерация или бластна криза в сравнение с пациентите в хронична фаза на ХМЛ.
However, the occurrence of these cytopenias is likely to be related to the stage of the disease being treated and they were more frequent in patients with accelerated phase CML or blast crisis as compared to patients with chronic phase CML.
Лечението с Glivec може да се прекъсва или да се понижава дозата според препоръките в точка 4. 2.
Treatment with Glivec may be interrupted or the dose may be reduced, as
При пациенти с нарушена бъбречна функция, плазмената експозиция на иматиниб е по- висока отколкото при пациенти с нормална бъбречна функция, вероятно поради повишени плазмени нива на алфа- киселинния гликопротеин (AGP), иматиниб- свързващ протеин, при тези пациенти.
In patients with impaired renal function, imatinib plasma exposure seems to be higher than that in patients with normal renal function, probably due to an elevated plasma level of alpha-acid glycoprotein (AGP), an imatinib-binding protein, in these patients.
Дозата може да бъде понижена ако не се понася (вж. точка 4. 2 и 5. 2).
The dose can be reduced if not tolerated (see section 4.2 and 5.2).
Веществата, които инхибират активността на цитохром P450 изоензима CYP4A4 (напр. кетоконазол, итраконазол, еритромицин, кларитромицин) може да забавят метаболизма и да повишат концентрациите на иматиниб.
Substances that inhibit the cytochrome P450 isoenzyme CYP3A4 activity (e. g. ketoconazole, itraconazole, erythromycin, clarithromycin) could decrease metabolism and increase imatinib concentrations.
Веществата, които са индуктoри на активността на CYP3A4 биха могли да ускорят метаболизма и да понижат плазмените концентрации на иматиниб.
Substances that are inducers of CYP3A4 activity could increase metabolism and decrease imatinib plasma concentrations.
Едновременният прием на лекарства, които са индуктори на CYP3A4 (напр. дексаметазон, фенитоин, карбамазепин, рифампицин, фенобарбитал, фосфенитоин, примидон или растението Hypericum perforatum, известно още като жълт кантарион) могат значително да понижат експозицията на Glivec като така е възможно да повишат риска за неуспех от терапията.
John’ s Wort) may significantly reduce exposure to Glivec, potentially increasing the risk of therapeutic failure.
Предварителното прилагане на многократни дози рифампицин 600 mg, последвано от единична доза от 400 mg Glivec води до 8 понижение на Cmax и AUC( 0- ∞) с поне 54% и 74% от съответните стойности без лечение с рифампицин.
Pretreatment with multiple doses of rifampicin 600 mg followed by a single 400 mg dose of Glivec resulted in decrease in Cmax and AUC(0-∞) by at least 54% and 74%, of the respective values without rifampicin treatment.
Подобни резултати са наблюдавани при пациенти с малигнени глиоми, които са лекувани с Glivec по време на приема на ензим- индуциращи антиепилептични лекарствени продукти (EIAEDs) като карбамазепин, окскарбамазепин и фенитоин.
Similar results were observed in patients with malignant gliomas treated with Glivec while taking enzyme-inducing anti-epileptic drugs (EIAEDs) such as carbamazepine, oxcarbamazepine and phenytoin.
Активни вещества, чиито плазмени концентрации могат да се променят от Glivec Иматиниб повишава средните Cmax и AUC на симвастатин (субстрат на CYP3A4) съответно 2 и 3, 5 пъти, което показва инхибиране на CYP3A4 от иматиниб.
Active substances that may have their plasma concentration altered by Glivec Imatinib increases the mean Cmax and AUC of simvastatin (CYP3A4 substrate) 2- and 3.5-fold, respectively, indicating an inhibition of the CYP3A4 by imatinib.
Затова се препоръчва внимателно поведение, ако Glivec се прилага със субстрати на CYP3A4 с тесен терапевтичен индекс (напр. циклоспорин или пимозид).
Therefore, caution is recommended when administering Glivec with CYP3A4 substrates with a narrow therapeutic window (e. g. cyclosporin or pimozide).
Glivec може да повиши плазмените концентрации на други метаболизирани от CYP3A4 лекарства (напр. триазолови бензодиазипини, блокери на калциевите канали от дихидропиридинов тип, определени инхибитори на HMG- CoA редуктазата, напр. статини и т. н.).
Glivec may increase plasma concentration of other CYP3A4 metabolised drugs (e. g. triazolo-benzodiazepines, dihydropyridine calcium channel blockers, certain HMG-CoA reductase inhibitors, i. e. statins, etc.).
Тъй като варфарин се метаболизира от CYP2C9, пациентите, които се нуждаят от антикоагулантна терапия, трябва да получават нискомолекулен или стандартен хепарин.
Because warfarin is metabolised by CYP2C9, patients who require anticoagulation should receive low-molecular-weight or standard heparin.
Иматиниб 400 mg, два пъти дневно има инхибиращ ефект върху CYP2D6- медиирания метаболизъм на метопролол, с приблизително повишение на Cmax и AUC на метопролол, с 23% (90% CI [1, 16- 1, 30]).
Imatinib at 400 mg twice daily had an inhibitory effect on CYP2D6-mediated metoprolol metabolism, with metoprolol Cmax and AUC being increased by approximately 23% (90%CI [1.16-1.30]).
In vitro Glivec инхибира O- глюкуронидирането на парацетамол (стойност на Ki – 58, 5 micromol/ l при терапевтични нива).
In vitro, Glivec inhibits paracetamol O-glucuronidation (Ki value of 58.5 micromol/ l at therapeutic levels).
Следователно трябва да се подхожда предпазливо, ако Glivec се прилага съвместно с парацетамол, особено при високи дози на парацетамол.
Caution should therefore be exercised when using Glivec and paracetamol concomitantly, especially
При тироидектомирани пациенти, получаващи левотироксин, плазмената експозиция на левотироксин може да бъде понижена при едновременно приложение с Glivec (вж. точка 4. 4).
In thyroidectomy patients receiving levothyroxine, the plasma exposure to levothyroxine may be decreased when Glivec is co-administered (see section 4.4).
При пациентите с Ph+ОЛЛ има клиничен опит с едновременното приложение на Glivec и химиотерапия (вж. точка 5. 1), но лекарствените взаимодействия между иматиниб и химиотерапевтичните схеми не са добре характеризирани.
In Ph+ ALL patients, there is clinical experience of co-administering Glivec with chemotherapy (see section 5.1), but drug-drug interactions between imatinib and chemotherapy regimens are not well characterised.
Нежеланите лекарствени реакции на иматиниб напр. хепатотоксичност, миелосупресия или други, могат да се увеличат и има съобщения, че едновременната употреба с L- аспарагиназа може да се свърже с повишена хепатотоксичност (вж. точка 4. 8).
Imatinib adverse events, i. e. hepatotoxicity, myelosuppression or others, may increase and it has been reported that concomitant use with L-asparaginase could be associated with increased hepatotoxicity (see section 4.8).
Бременност Няма достатъчно данни за употребата на иматиниб при бременни жени.
Pregnancy There are no adequate data on the use of imatinib in pregnant women.
Експерименталните проучвания при животни показват репродуктивна токсичност (вж. точка 5. 3), но потенциалният риск за плода не е известен.
Studies in animals have however shown reproductive toxicity (see section 5.3) and the potential risk for the foetus is unknown.
Glivec не трябва да се използва при бременност, освен в случай на категорична необходимост.
Glivec should not be used during pregnancy unless clearly necessary.
Жените в детеродна възраст трябва да бъдат
Women of childbearing potential must be advised to use effective contraception during treatment.
Кърмене Не e известно дали иматиниб се екскретира в човешката кърма.
Lactation It is not known whether imatinib is excreted in human milk.
При животни иматиниб и/ или метаболитите му се екскретират в малка степен в кърмата.
In animals, imatinib and/ or its metabolites were extensively excreted in milk.
Затова жени, които приемат Glivec, не трябва да кърмят.
Women who are taking Glivec should therefore not breast-feed.
Въпреки това, на пациентите трябва да се обясни, че биха могли да почувстват нежелани реакции като замаяност или замъглено виждане по време на лечението с иматиниб.
However, patients should be advised that they may experience undesirable effects such as dizziness or blurred vision during treatment with imatinib.
Пациенти в напреднали стадии на злокачествени заболявания могат да имат многобройни припокриващи се медицински състояния, което затруднява оценката на причинно- следствената връзка за нежеланите реакции поради разнообразието на симптоми, свързани с основното заболяване, неговата прогресия и съвместното приложение на множество лекарствени продукти.
Patients with advanced stages of malignancies may have numerous confounding medical conditions that make causality of adverse reactions difficult to assess due to the variety of symptoms related to the underlying disease, its progression, and the co-administration of numerous medicinal products.
В хода на клинични проучвания при ХМЛ преустановяването на приема на лекарството поради нежелани лекарствени реакции се наблюдава при 2, 4% от новодиагностицираните пациенти, при 4% от пациенти в късен хроничен стадий след неуспех от лечението с интерферон, при 4% от пациентите във фаза на акцелерация след неуспех от лечението с интерферон и при 5% от пациентите с бластна криза след неуспех от лечението с интерферон.
In clinical trials in CML, drug discontinuation for drug-related adverse reactions was observed in 2.4% of newly diagnosed patients, 4% of patients in late chronic phase after failure of interferon therapy, 4% of patients in accelerated phase after failure of interferon therapy and 5% of blast crisis patients after failure of interferon therapy.
По- често се наблюдава миелосупресия при пациенти с ХМЛ отколкото при тези с ГИСТ, което вероятно се дължи на основното заболяване.
There was more myelosuppression seen in CML patients than in GIST, which is probably due to the underlying disease.
При клиничното проучване с ГИСТ, 7 (5%) пациенти получават CTC степен 3/ 4 гастроинтестинално кървене (3 пациенти), вътретуморно кървене (3 пациенти) или и двете (1 пациент).
In the GIST clinical trial, 7 (5%) patients experienced CTC grade 3/ 4 GI bleeds (3 patients), intra-tumoural bleeds (3 patients) or both (1 patient).
Местата на гастро- интестиналния тумор може би са източника на гастроинтестиналното кървене (виж точка 4. 4).
GI tumour sites may have been the source of the GI bleeds (see section 4.4).
Най- често съобщаваните (≥10%) нежелани лекарствени реакции и в двете случая са леко гадене, повръщане, диария, коремна болка, умора, миалгия, мускулни крампи и обрив.
The most commonly reported (≥ 10%) drug-related adverse reactions in both settings were mild nausea, vomiting, diarrhoea, abdominal pain, fatigue, myalgia, muscle cramps and rash.
Тези отоци обаче рядко са тежки и се налага лечението им с диуретици, други поддържащи мерки, или чрез намаляване на дозата на Glivec.
However, these oedemas were rarely severe and may be managed with diuretics, other supportive measures, or by reducing the dose of Glivec.
Когато иматиниб се комбинира с високи дози химиотерапия при пациенти с Ph+ОЛЛ, са наблюдавани преходна чернодробна токсичност под формата на повишаване на трансаминазите и хипербилирубинемия.
9 When imatinib was combined with high dose chemotherapy in Ph+ ALL patients, transient liver toxicity in the form of transaminase elevation and hyperbilirubinaemia were observed.
Разнообразни нежелани реакции като плеврален излив, асцит, белодробен оток и бързо повишаване на теглото със или без повърхностни отоци могат общо да се опишат като “ задръжка на течности ”.
Miscellaneous adverse reactions such as pleural effusion, ascites, pulmonary oedema and rapid weight gain with or without superficial oedema may be collectively described as “ fluid retention”.
Тези реакции могат да се лекуват обикновено чрез временно спиране на Glivec и с диуретици, и с други подходящи поддържащи лечебни мерки.
These reactions can usually be managed by withholding Glivec temporarily and with diuretics and other appropriate supportive care measures.
10 Нежелани реакции Нежеланите реакции, описани при повече от един изолиран случай, са посочени по- долу, по органи и системи и по честота.
Adverse reactions Adverse reactions reported as more than an isolated case are listed below, by system organ class and by frequency.
Според честотата те се определят като много чести (> 1/ 10), чести (> 1/ 100, ≤1/ 10), нечести (> 1/ 1 000, ≤1/ 100), редки (≤1/ 1 000), с неизвестна честота (от наличните данни не може да бъде направена оценка).
Frequencies are defined as: very common (> 1/ 10), common (> 1/ 100, ≤ 1/ 10), uncommon (> 1/ 1,000, ≤ 1/ 100), rare (≤ 1/ 1,000), not known (cannot be estimated from the available data).
При всяко групиране в зависимост от честотата, нежеланите лекарствени реакции се изброяват по ред на честотата, като се започва с най- честите.
Within each frequency grouping, undesirable effects are presented in order of frequency, the most frequent first.
Нежеланите реакции и честотата им, съобщени в Таблица 1, се основават на основните проучвания свързани с разрешаването за употреба на продукта.
Adverse reactions and their frequencies reported in Table 1 are based on the main registration studies.
Таблица 1 Нежелани реакции при клинични проучвания
Adverse reactions in clinical studies
Повишаване на телесното тегло Понижаване на телесното тегло Увеличен креатинин в кръвта, повишение на креатинин фосфокиназата в кръвта, повишение на лактат дехидрогеназата в кръвта
Weight increased Weight decreased Blood creatinine increased, blood creatine phosphokinase increased, blood lactate dehydrogenase increased, blood alkaline phosphatase increased
Сърцебиене, тахикардия, застойна сърдечна недостатъчност1, белодробен оток Аритмия, предсърдно мъждене, сърдечен арест, инфаркт на миокарда, ангина пекторис, перикарден излив
Palpitations, tachycardia, cardiac failure congestive1, pulmonary oedema Arrhythmia, atrial fibrillation, cardiac arrest, myocardial infarction, angina pectoris, pericardial effusion
Нарушения на кръвта Много чести:
Blood and lymphatic system disorders Very common: